Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

10 грудня 2004 року між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського товарного виробництва, яка знаходиться на території Підгірненської сільської ради і належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 028491, виданого Новомиколаївською райдержадміністрацією 05 липня 1999 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 55. Вказаний договір 10.12.2004 був посвідчений приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], а 23.11.2007 було проведено державну реєстрацію зазначеного договору. Відповідно до умов договору оренди земельної ділянки від 10.12.2004 строк оренди становить 49 років, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 1,5% від нормативної вартості і становить 1 158 грн. 33 коп., щорічно з 01 жовтня по 25 грудня поточного року. Згідно з п. 28 договору оренди земельної ділянки від 10.12.2004 орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Пунктом 38 договору оренди земельної ділянки від 10.12.2004 передбачено можливість його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, зокрема унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором. 29.09.2015 позивач направив відповідачу заяву про розірвання договору оренди земельної ділянки від 10.12.2004 за згодою сторін. 08.10.2015 відповідач надіслав позивачу відповідь про відмову в наданні згоди на розірвання договору оренди земельної ділянки від 10.12.2004. Водночас, 23.11.2009 позивач надала [PERSON] довіреність, якою уповноважила її бути представником позивача з питань управління належною їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 028491 земельною ділянкою, площею 7,24 на, яка розташована на території Підгірненської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, в тому числі укладення договорів оренди від імені довірителя з будь-якою фізичною чи юридичною особою, для чого представникові надається право в тому числі на одержання зазначеної в договорі орендної плати або натуральної оплати за надану в оренду земельну ділянку. Разом з цим, представник відповідача у судовому засіданні 21.06.2016 надав суду оригінали розписок представника [PERSON] [PERSON] від 21 жовтня 2010 року, від 03 листопада 2011 року, від 28 жовтня 2012 року, від 25 жовтня 2013 року, від 30 вересня 2014 року, від 27 вересня 2015 року про отримання представником орендної плати за вищезазначеним договором оренди земельної ділянки за 2010 2015 роки. Згідно з повідомленням Запорізького НДЕКЦ МВС України від 05.07.2016 № 303п про неможливість проведення експертизи відповісти на питання про те, чи виконаний рукописний текст у розписках [PERSON] про отримання нею орендної плати від орендаря [PERSON] від 21 жовтня 2010 року, від 03 листопада 2011 року, від 28 жовтня 2012 року, від 25 жовтня 2013 року, від 30 вересня 2014 року, від 27 вересня 2015 року в той час, яким датовані ці розписки, не є можливим у звязку із відсутністю науково-обґрунтованої методики про встановлення абсолютного часу. Відповідно до висновку від 01.11.2016 № 9107 судово-технічної експертизи документів по цивільній справі № 322/425/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] існує можливість встановлення конкретної дати виконання рукописного тексту лише розписки від 27.09.2015, нанесеного пастою для кулькових ручок, за наявності необхідного обладнання, а встановити конкретні дати виконання рукописного тексту решти вищезазначених розписок неможливо у звязку з відсутністю науково-обґрунтованих методик про встановлення абсолютного віку нанесення штрихів, виконаних гелевим чорнилом та чорнилом для кулькових ручок. З огляду на викладене, подальше дослідження вищезгаданих розписок [PERSON] на предмет часу їх складання, судом визнано недоцільним, адже встановлення часу виготовлення однієї з шести представлених розписок, яка до того ж є останньою за часом, у будь-якому разі не підтверджуватиме сумнівів позивача щодо їх написання в один день. До того ж, сама [PERSON], яка не виявила бажання брати участь у справі в якості третьої особи, в листі від 03.04.2017 підтвердила отримання нею орендної плати від [PERSON] за спірним договором оренди земельної ділянки. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є [PERSON] України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі [PERSON] № 161-XIV). Згідно зі ст. 13 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення позивачем договору оренди, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення позивачем договору оренди, визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За визначенням, наведеним у статті 21 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення позивачем договору оренди, орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Проте, в матеріалах справи відсутні належні докази невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обовязків по внесенню орендної плати за спірним договором. Водночас відповідачем доведено належне виконання ним обовязку по внесенню орендної плати представнику позивача за довіреністю. Разом з цим, позивач не надав суду доказів його звернень до відповідача з приводу неналежного виконання ним обовязків по внесенню орендної плати. Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність обставин, на які посилався позивач в обґрунтування предявленого позову, а відтак визнає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed