Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

10.07.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 20.09.2001 року та зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 457, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін народилася дитина, однак, подружні стосунки припинені, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини, збереження сім'ї неможливо, у зв'язку із чим, позивачка змушена звернутися до суду із позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, до його повноліття, стверджуючи, що відповідач, будучи батьком дитини, в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, при цьому уточнивши позовні вимоги щодо розміру стягнення аліментів з відповідача у сумі 1000 гривень Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою з позовом про розірвання шлюбу згоден та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь дитини у розмірі 1000 гривень, та просив слухати справу за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем/ Дослідивши матеріали справи та письмові заяви позивача та відповідача, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу - «[PERSON]»/ 20.09.2001 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 457, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.5/. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про народження від 02.10.2002 року серія [NUMBER], батьками в якому вказані сторони по справі /а.с.10/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, проживають з липня 2018 року окремо та спільного господарства не ведуть, спору щодо поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Крім того, розглянувши вимогу позову щодо розірвання шлюбу, та встановивши наявність в сторін спільної малолітньої дитини, щодо захисту прав і інтересів якої у позові міститься вимога - про стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що ця вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Відповідно до ст.ст.180, 181ч.3, 183ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, частка заробітку (доходу) матері, батька, що стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановленийст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. На підставі викладеного та за домовленістю сторін, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, при цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому стягнення аліментів слід рахувати з 10.07.2018 року. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 гривень, оскільки саме у такому розмірі він був встановлений на момент подання вищевказаного позову до суду.

Outcome: approved