Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

10 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, що вона є власником земельної ділянки площею 2,10 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Великообухівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка належить їй відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У вказаному державному акті було допущено помилки, а саме: на лицьовій частині площа земельної ділянки зазначена вірно - 2.10 га, а на зворотному боці вказано помилкову площу земельної ділянки 2,39 га. Крім того неправильно зазначено кадастровий номер земельної ділянки. Який не збігається з відомостями зазначеними у державному земельному кадастрі, де замість вірного кадастрового номеру №5323280700:00:008:0032 зазначено помилковий № 5323280700:00:008:1054. У зв'язку з вказаними вище обставинами, [PERSON] не може в повній мірі користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а тому вона звернулася до суду з позовом по визнання права власності на вказане вище майно, оскільки, як вона зазначає в позовній заяві, на її звернення щодо виправлення помилки у правовстановлюючому документі до Управління Держземагенства у Миргородському районі їй жодної письмової відповіді надано не було. [PERSON] надала на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести без своєї участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, Великообухівська сільська рада, надала суду заяву про розгляд справи без своєї участі. Проти задоволення позову не заперечує. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №493133 від 14.12.2005 року № 2412, [PERSON] прийняла спадщину у вигляді 2-х земельних ділянок площею 2,10 га та 0,47 га що розташовані на території Великообухівської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.4) На підставі вищезазначеного свідоцтва 13 лютого 2007 року Миргородською райдержадміністрацією було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №660336, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2.10 га, яка розташована на території Великообухівської сільської ради Миргородського району Полтавької області (а.с.5) У вказаному державному акті було допущено помилки: на зворотному боці акту невірно зазначена площа земельної ділянки та її кадастровий номер (а.с.5) Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.7) кадастровий номер спірної земельної ділянки - 5323280700:00:008:0032, а не 5323280700:00:008:1054, як зазначено на зворотному боці Державного акту на право власності на землю (а.с.5). Згідно ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень , визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. На підставі ст.126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном. Згідно ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Частина перша ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову [PERSON]. На підставі ст. ст. 328 ,392, 1218,1220, 1261, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved