Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

11.07.2018р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3, 4). Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 04.07.1995р. в Індустріальному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 438. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з жовтня 1999р., коли сторони стали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на життя. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Малолітніх та неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Майнових спорів між сторонами також не існує. Підготовче засідання відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у справі проведено 17.10.2018р. (а.с. № 19). В наданій суду заяві від 11.12.2018р. представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 31.07.2017р. - а.с. №32) позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні 11.12.2018р. за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. В цій заяві представник позивача також просила винести заочне рішення суду та не наполягала на стягненні з відповідачки судових витрат (а.с. № 31). Відповідачка в підготовче засідання по справі, яке було призначено на 17.10.2018р., в судові засідання по справі, які були призначені на 26.11.2018р. та 11.12.2018р., неодноразово не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулась, а також не скористалась своїм правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи кожного разу була повідомлена належним чином, а саме за адресою, наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 28.08.2018р. (а.с. № 11). Конверти з судовими повістками та доданими до неї документами в підготовче засідання на 17.10.2018р. та в судові засідання 26.11.2018р., 11.12.2018р. було повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 15, 22, 34). Також двічі було опубліковано оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада» про виклик відповідачки в судові засідання 26.11.2018р. та 11.12.2018р. (а.с. № 24, 30). Отже відповідачка вважається такою, що повідомлена належним чином про дати розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 04.07.1995р. сторони зареєстрували шлюб в Індустріальному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 438 (а.с. № 5). Від даного шлюбу дітей у подружжя немає. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо більше дев'ятнадцяти років (з жовтня 1999р.). З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з жовтня 1999р. і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка не надала заперечень проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе не стягувати з відповідачки на користь позивача понесені ним при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору, в розмірі 704грн. 80коп., оскільки представник позивача у своїй заяві до суду від 11.12.2018р. просила не стягувати з відповідачки понесені позивачем судові витрати (а.с. №31). На підставі викладеного,

Outcome: approved