Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

11 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що є інвалідом першої групи. Після смерті дружини проживає один. Систематично перебуває на стаціонарному лікуванні, потребує стороннього догляду, оскільки не може пересуватись самостійно. Єдиним джерелом його доходу є пенсія. Догляд за ним здійснює донька - [PERSON] Відповідачка [PERSON], яка також є його донькою, не приймає участі у догляді за ним, не відвідує. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить стягнути із [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) довічно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Представник останнього за довіреністю - [PERSON] позов підтримала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 31). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши представника позивача [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. За приписами ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Непрацездатною є особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ або ІІІ групи (ч. 3 ст. 75 СК України). У відповідності до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 75 СК України, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частиною 1 статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 205 Сімейного кодексу України та розяснень, що містяться у абзаці 2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6, 16). Позивач є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Білопільському районі та отримує пенсію у розмірі 1 271 грн. на місяць (а. с. 14). Крім того, [PERSON] є інвалідом загального захворювання першої групи безтерміново, потребує постійного стороннього догляду, що обєктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 9-13). У відповідності до свідоцтва про смерть серії І-БП №204006 дружина позивача, [PERSON], померла 04 жовтня 2013 року в с. Шкуратівка Білопільського району (а. с. 5). З довідки Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 11 січня 2016 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований і проживає один за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Шкуратівка, вул. Центральна, 24 (а. с. 15). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що позивач є непрацездатним внаслідок досягнення пенсійного віку та в силу того, що є інвалідом І групи загального захворювання у звязку з чим потребує стороннього догляду і матеріальної допомоги, так як його витрати, у тому числі на лікування, оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування одягу, тощо перевищують розмір його доходів, а розмір пенсії 1 271 грн. 10 коп. лише на 24 грн. 10 коп. перевищує встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, що з 01 грудня 2016 року становить 1 247 грн. Всупереч ст. 60 ЦПК України відповідачка [PERSON] не надала суду доказів неможливості надавати матеріальну допомогу своєму непрацездатному батьку. Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі зважаючи на те, останній отримує орендну плату за земелю та матеріальну допомогу від другої доньки, [PERSON], до якої позов не предявлено, що остання підтвердила в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку довічно, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду, тобто з 11 листопада 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, у відповідності до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач поніс витрати за надання правової допомоги, викликаної необхідністю складання позовної заяви, у розмірі 550 грн.(а. с. 12). Разом із тим позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, на 50%, а відтак, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають 275 грн. судових витрат за надання правової допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягненню із [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., від сплати якого позивач був звільнений при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial