Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

10.11.2017р. ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 12.07.2010р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримав кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.07.2017 року має заборгованість 158454,73 грн. Представник позивача в судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що вказані заборгованість на сьогоднішній день не погашена, тому підлягає стягненню у повному обсязі. Також представник позивача пояснив, що строк позовної давності не пропущений, оскільки відповідач декілька разів здійснював перевипуск кредитної картки, при цьому строк дії останньої до 2017 року. Аналогічна позиція висловлена у письмовій відповіді на заперечення на позов (а.с.80-82). Але на запитання суду представник позивача пояснив, що у нього відсутня конкретна інформація стосовно номерів карток відповідача, а також стосовно конкретних дат їх початку дії та закінчення дії. Докази отримання відповідачем перевипущенних карток та доказів звернення відповідача до банку із заявою про перевипуск кредитних карток представник відповідача також суду не надав. Просив позов задовольнити. Представник відповідача адвокат [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила, що її довіритель [PERSON] є інвалідом, тому його інтереси вона представляє в порядку надання безоплатної вторинної правової допомоги. [PERSON] дійсно отримував кредитну карту в ПАТ «КБ «Приватбанк», по якій внаслідок важких життєвих обставин виник борг, але останній платіж по кредиту був здійснений 12.06.14р., з позовом позивач звернувся тільки 10.11.17р., тобто с пропуском позовної давності, тому з цих підстав необхідно в позові відмовити. Докази перевипуску кредитних карт та отримання їх [PERSON] позивач суду не надав. Про застосування строків позовної давності письмово заявила суду (а.с.80-82). Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.07.2010р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримав кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.07.2017 року має заборгованість 158454,73 грн. Згідно статей 526,527,530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобовязання вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Однак, відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. До таких же висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014р. по справі № 6-24цс14. Як вбачається з матеріалів справи, згідно наданої банком інформації, відповідач здійснив останній платіж по кредиту 12.06.2014р,. що підтверджується Розрахунком заборгованості (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. По цій справі позивач звернувся до суду 10.11.2017р., що підтверджується вхідним штампом на позові (а.с.3), отже трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, по вимогам банку минув. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про застосування строку цієї позовної даності відповідач письмово заявив (а.с.80-82). Доводи позивача про новий перевипуск картки суд вважає необґрунтованими, оскільки суду не було надано доказів про бажання та будь-які дії відповідача щодо отримання цієї картки у позивача. На запитання суду представник позивача пояснив, що у нього відсутня конкретна інформація стосовно номерів карток відповідача, а також стосовно конкретних дат їх початку дії та закінчення дії. Докази отримання відповідачем перевипущенних карток та доказів звернення відповідача до банку із заявою про перевипуск кредитних карток представник відповідача також суду не надав. Отже, позовні вимоги банку не засновані на законі, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не знаходить підстав для стягнення судового збору з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed