Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

11.07.2019 року АТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути із [PERSON] \~ заборгованість за кредитним договором б/н від 25.04.2016 року станом на 17.06.2019 року в розмірі 11589, 75 грн., з яких: 1456, 81 грн. заборгованість за тілом кредита, 2408, 19 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 5346, 67 грн. пеня за прострочене зобов`язання, 1350 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.\~штраф (фіксована частина); 528, 08 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 1921 грн. В обгрунтування позову зазначав, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 25.04.2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1610 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківські сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжної ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Договору. У порушення умов кредитного договору відповідач по справі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. В зв`язку з порушенням умов кредитного договору, станом на 17.06.2019 року у нього перед банком виникла заборгованість. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, тому звернулись до суду. Ухвалою суду від 30.07.2019 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, зазначивши у позовній заяві про розгляд справи без участі представника банку, що позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , яка про час та дату судового засідання повідомлена належним чином за останнім відомим місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. З письмової згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування укладення договору кредиту між сторонами та розміру заборгованості за цим договором покладено на позивача. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 25.04.2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1610 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківські сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с.7). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Як підтверджується матеріалами справи, банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 15.05.2017, укладеного між позивачем та [PERSON] станом на 17.06.2019 року сума заборгованості за кредитним договором становить 11589, 75 грн., з яких: 1456, 81 грн. заборгованість за тілом кредита, 2408, 19 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 5346, 67 грн. пеня за прострочене зобов`язання, 1350 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.\~штраф (фіксована частина); 528, 08 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-6). Разом з тим, надані позивачем витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ не містять будь-яких відміток з підписом [PERSON] про його намір укласти з позивачем кредитний договір саме на таких умовах і що останній обізнаний з умовами і правилами, які в них викладені, а тому не є належним доказом, адже банк не підтвердив, які саме умови він запропонував позичальнику при підписанні заяви від 25.04.2016 року, так як на поданому банком екземплярі умов відсутній підпис позичальника. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.04.2016р. шляхом підписання заяви. При цьому, згідно з частиною 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 61 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи положення\~статті 549 ЦК України, згідно з якою штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафами слід відмовити за недоведеністю. При цьому, суд зазначає, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, що стягненню в примусовому порядку з боржника підлягає сума непогашеного тіла кредиту. Як вбачається з матеріалів цивільної справи заборгованість за тілом кредиту становить 1456,81 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту 2408, 19 грн., а всього 3865 грн. За таких обставин вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту в розмірі 3865 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог 640, 65 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial