Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

10 вересня 2008 року між [PERSON] та С(Ф)Г «Скорпіон» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Барвінівської сільської ради, та належить Орендодавцю на праві власності на підставі державного акта про право власності на землю серії ІІІ-ЗП № 060806. Об'єктом оренди за цим договором є земельна ділянка, площею 9,45 га, з кадастровим номером 2323680400:01:015:0002. Договір зареєстровано в ЗРФ Центр ДЗК 05.11.2008. 10 вересня 2008 року між [PERSON] та С(Ф)Г «Скорпіон» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Барвінівської сільської ради, та належить Орендодавцю на праві власності на підставі державного акта про право власності на землю серії ІІІ-ЗП № 060833. Об'єктом оренди за цим договором є земельна ділянка, площею 1,89 га, з кадастровим номером 2323680400:01:015:0092. Договір зареєстровано в ЗРФ Центр ДЗК 05.11.2008. 10 вересня 2008 року між [PERSON] та С(Ф)Г «Скорпіон» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Барвінівської сільської ради, та належить Орендодавцю на праві власності на підставі державного акта про право власності на землю серії ІІІ-ЗП № 060805. Об'єктом оренди за цим договором є земельна ділянка, площею 1,89 га, з кадастровим номером 2323680400:01:015:0003. Договір зареєстровано в ЗРФ Центр ДЗК 10.01.2009. 10 вересня 2008 року між [PERSON] в особі законного представника [PERSON] та С(Ф)Г «Скорпіон» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Барвінівської сільської ради, та належить Орендодавцю на праві власності на підставі державного акта про право власності на землю серії ІІІ-ЗП № 060834. Об'єктом оренди за цим договором є земельна ділянка, площею 1,89 га, з кадастровим номером 2323680400:01:015:0005. Договір зареєстровано в ЗРФ Центр ДЗК 10.01.2009. Факти укладання вищезазначених договорів сторонами визнається. Умови зазначених договорів оренди землі є однаковими. Так, відповідно до п. 3.1 цих договорів, договори укладено на 5 років. Згідно з п. 3.2 договорів після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до п. 9.5 договорів права і обов'язки сторін також визначаються Земельним кодексом України і Законом України «Про оренду землі». Підпунктом 12.2.1 договорів встановлено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно з п. 7.1 договорів після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Пунктом 14.3 договорів визначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про зобов'язання відповідача повернути позивачам земельні ділянки, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Та обставина, що строк дії вищезазначених договорів оренди землі закінчився сторонами не заперечується, проте між сторонами існує спір про момент закінчення строку дії цих договорів, а саме на думку позивачів строк договорів закінчився 10.09.2013, а на думку відповідача строк дії договорів обчислюється з дати їх державної реєстрації, а відтак він закінчився 05.11.2013 та 10.01.2014 відповідно. Суд зазначає про помилковість позиції відповідача з приводу обчислення строків дії договорів, виходячи з такого. За правилом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. З огляду на положення ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи суд керується правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постанові від 19 лютого 2014 року по справі № 6-162ц13 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 37520393). Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. Таким чином сторони у даній справі дійшли згоди щодо істотних умов договорів оренди землі 10.09.2008, скріпивши договори своїми підписами, що і є моментом укладення договорів. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Відповідно до ст. 631 ЦК України з моментом укладення договору пов'язується початок дії договору. Відтак, правильною є позиція позивачів у даній справі щодо закінчення строку дії вищезазначених договорів оренди землі 10.09.2013. Представниками сторін у судовому засіданні визнано, що в порядку, передбаченому ст. 33 Закону України «Про оренду землі», строк дії договорів оренди землі не продовжувався. Відповідач не повідомляв позивачів письмово у строк, передбачений пунктом 3.2 договорів оренди землі, про намір продовження строку дії договорів. Таким чином, у зв'язку із закінченням строку дії вищезазначених договорів оренди землі 10.09.2013 відповідач був зобов'язаний повернути земельні ділянки позивачам на підставі п. 7.1 цих договорів та ст. 34 Закону України «Про оренду землі». Посилання відповідача на ст. 95 ЗК України суд визнає безпідставними, з огляду на таке. Відповідач всупереч умов укладених договорів свідомо здійснив посіви озимої пшениці в серпні 2013 року, розуміючи неможливість відокремлення ним і використання ранніх сходів пшениці та неможливості збору врожаю пшениці влітку 2014 року після припинення договорів. Здійснивши посів озимої пшениці без врахування періоду ротації сівозміни і умов договорів, відповідач допустив порушення прав позивачів - власників земельних ділянок. Із закінченням строку договорів оренди, відповідач втратив статус землекористувача спірних земельних ділянок, а відтак - і право власності на посіви й насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію. Таким чином, позовні вимоги про зобов'язання відповідача повернути земельні ділянки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В порушення приписів ст. 60 ЦПК України, позивачі в обґрунтування розміру завданої їм матеріальної шкоди навели розрахунок, для якого використали дані про врожайність та вартість озимої пшениці у 2013 році. Натомість у справі, що розглядається, такий розрахунок мав бути здійснений, виходячи з врожайності озимої пшениці у 2014 році та вартості цієї пшениці. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки позивачів станом на 19.03.2014 засіяні озимою пшеницею, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 19.03.2014 та визнається сторонами. Отже, позивачі як власники земельних ділянок мають право і на посіви озимої пшениці на цих ділянках. За змістом ст.ст. 90, 95, 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Таким чином, на момент розгляду справи судом не встановлено факту завдання відповідачем матеріальної шкоди позивачам, а відтак позовні вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають. Суд також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, через відсутність у справі будь-яких доказів її заподіяння позивачам. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Кожним з позивачів по справі сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру, крім цього, позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], сплачено по 243,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру, а позивачем [PERSON] сплачено 1 704,77 грн. судового збору за позовними вимогами майнового характеру. Отже, виходячи з того, що судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, які є вимогами майнового характеру, та моральної шкоди, які є вимогами немайнового характеру, суми судового збору, що належить стягнути з відповідача на користь позивачів становлять: - на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON]: 487,20 грн. - 243,60 грн. (доля, що припадає на вимоги про відшкодування моральної шкоди) - 88,10 грн. (доля, що припадає на вимоги про відшкодування матеріальної шкоди) = 155,50 грн.; - на користь [PERSON]: 1 948,37 грн. - 243,60 грн. (доля, що припадає на вимоги про відшкодування моральної шкоди) - 440,57 (доля, що припадає на вимоги про відшкодування матеріальної шкоди) = 1 264,20 грн. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем - відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial