Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

11 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом в Миколаївський районний суд Миколаївської області до [PERSON] про поділ спільного майна шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 09.09.2000 року по 05.09.2013 року. Відповідно до витягу про реєстрації. права власності на нерухоме майно від 28.07.2010 року їм на праві власності належить по ? частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Оскільки однокімнатна квартира не може бути поділена в натурі, а мешкати в ній разом із відповідачкою неможливо, позивач просив стягнути з відповідачки ? частку вартості спірної квартири, яка становить 35 820 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, підтвердивши викладені в ній обставини та просив задовольнити позов. Представник позивача [PERSON], посилаючись на вимоги ст. 69 СК України та ч.2 ст. 364 ЦК України просила задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, подала письмові заперечення до позову та пояснила, що на час придбання спірної квартири вони мали вже дитину, яка має право на 1/3 частину спірної квартири. Позивач з лютого 2013 року по наступний час не сплачує комунальні платежі. Посилаючись на вищезазначені обставини відповідачка просила відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси малолітньої дитини, стягнувши компенсацію вартості 1/3 частки спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] просив також відступити від рівності часток подружжя з врахуванням вартості 1/3 частки спірної квартири та інтересів малолітньої дитини. Свідок [PERSON] суду показала, що вона позивача жодного разу не бачила. Вихованням дитини займається відповідачка. Свідок [PERSON] суду показав, що в квартирі позивача він ніколи не бачив. Свідок [PERSON] суду показала, що їй відомо про те, що сторони купили квартиру коли жили разом. Свідок [PERSON] суду показав, що раніше сторони наймали квартиру, потім купили квартиру та проживали разом. Раніше він часто бачив сина позивача разом із позивачем. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши наявні у справі докази суд, установив такі факти та відповідні правовідносини. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Під час розгляду справи встановлено, що сторонами, як подружжям, за час шлюбу (з 09.09.2000 року по 05.09.2013 року) придбано однокімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2010 року сторонам належить по ? частці спірної квартири. Вищезазначена квартира є однокімнатною, житловою площею 16,1 кв. м., загальною площею - 32,1 кв.м. яка належить сторонам на праві приватної спільної часткової власності. Згідно висновку №1683 від 13.02.2014 року ринкова вартість спірної квартири на 13.02.2014 року становить 71640 грн. В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому, зазначеною нормою передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ часки, і не передбачається обов`язковість інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Крім того, при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, також слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства ( ст. 3 ЦПК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників і правовий режим спільної часткової власності, який має врахувати інтересам всіх їх учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 року, яка в сулу ст. 360 -7 ЦПК України є обов`язковою для виконання. Як встановлено судом та вбачається з пояснень відповідачки вона працює, тобто має об`єктивну можливість виплатити позивачу грошову компенсацію. Будь яких доказів, неможливості сплати відповідачкою коштів позивачу, відповідачкою суду не надано, хоча, згідно ст. 60 ЦПК України , то є її обов`язком. Крім того відповідачкою не надано доказів порушення майнових чи інших прав малолітньої дитини сторін. Судові витрати по справі: судовий збір, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки [PERSON]

Outcome: approved