Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

11.12.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку № 26, розташованого по вул. Лесі Українки в м. Новий Буг Миколаївської області з господарськими будівлями і спорудами дійсним та визнання права власності на вищевказане майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 22.05.2010 року помер його батько [PERSON], який ще за життя (01.11.2001 року) придбав у відповідача [PERSON] вищевказаний житловий будинок, однак посилаючись на те, що вказана угода купівлі-продажу була зареєстрована цими особами на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі, успадкувати вказане спадкове майно після його смерті він не має можливості, оскільки як роз'яснив йому нотаріус, угода укладена його батьком є недійсною, так як вона нотаріально не посвідчена. Іншого способу прийняти цю спадщину після смерті батька [PERSON] окрім як визнання вказаної угоди дійсною та визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування не існує, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. При судовому розгляді справи позивач [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні повідомили, що являючись спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON]С, доводячись йому відповідно матірю та дружиною, не претендують на успадкування вищезгаданого будинку, при цьому, не заперечують проти успадкування цього майна саме за позивачем. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання на виклик суду не зявилися, направили до суду письмові заяви про можливість розгляду справи без їх участі, пред'явлений до них позов визнали і не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Третя особа без самостійних вимог - Вознесенська Універсальна товарно-сировинна біржа про розгляд справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про розгляд справи за його відсутності відповідної заяви суду не надіслала. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 1072 від 01 листопада 2001 року, зареєстрованого Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська область) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1072 від 01.11.2001 року, [PERSON] та [PERSON], як співвласники житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Л.Українки, 26 в м. Новий Буг Миколаївської області, продав покупцю [PERSON] належний їм будинок і сторони підписали зазначений договір (а.с.15). В силу ст. 227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 01.11.2001 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 1072 від 01.11.2001 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачем [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. За життя його батько [PERSON] договір нотаріально не посвідчував, що перешкоджає позивачу прийняти спадщину після його смерті, у звязку з недійсністю укладеної ним угоди. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивача, йому стало відомо лише у вересні 2014 року від нотаріуса, коли мав наміри успадкувати вказаний будинок. Укладений між продавцями [PERSON] та [PERSON] з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатив продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселився в будинок разом зі своєю родиною і користувався ним з листопада 2001 року і до дня своєї смерті, що мала місце 22.05.2010 року), так і продавцями (отримали обумовлену суму грошових коштів, звільнили житловий будинок та передали його покупцю у власність). Крім цього, [PERSON] на виконання п. 8 біржової угоди, 02 листопада 2001 року зареєстрував своє право власності в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за р./№ 4442, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням (а.с.16). Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Як встановлено при судовому розгляді справи, 22.05.2010 року покупець [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії І-ФП № 122869 видана відділом ДРАЦС Новобузького РУЮ від 25.05.2010 року). (а.с.8) Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, однак, як видно з довідки Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області від 26.09.2014 року за № 911/02-14, державним нотаріусом відмовила у видачі позивачу свідоцтва про право на вказане спадкове майно через недійсність угоди за якою перейшов у власність спадкодавця вищевказаний будинок ( а.с.13). Доводи позивач [PERSON] та визнання відповідачами продавцями [PERSON] та [PERSON] предявленого до них позову, свідчать про досягнення між сторонами всіх істотних умов, що притаманні для договору купівлі-продажу, та його виконання сторонами, спрямоване на реальне настання юридичних наслідків для сторін за відповідною угодою. Відтак, зазначені обставини свідчать про наявність підстав, згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року, для визнання такої угоди дійсною. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 7) позивач [PERSON] дійсно являється сином спадкодавця [PERSON] і після його смерті, у встановлений законом строк звернувся до нотаруса з заявою про прийняття спадщини, про що свідчать матеріали спадкової справи за № 135/2010 ( а.с.32-46). За даними цієї спадкової справи інші спадкоємці першої черги, відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON], також звернулися до нотаріуса з відповідними заявами, однак, як запевнили останні у судовому засіданні претендувати на спірний житловий будинок вони намірів не мають і не заперечують щоб це нерухоме мано після смерті [PERSON] прийняв у спадок лише його син [PERSON] Зазначені обставини вказують на те, що позивач [PERSON], являючись рідним сином [PERSON], який помер 22.05.2010 року, в силу ст.1216, 1217, ч.1 ст.1222, ст. 1261 ЦК України, має право на успадкування на належний останньому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Л. Українки, 26 в м. Новий Буг Миколаївської області. В судовому засіданні відповідачка [PERSON]. ( баба позивача) и відповідачка [PERSON] (мати відповідача) не заперечували проти задоволення позову, та виявили своє бажання, що спадковий будинок прийняв у спадщину саме позивач одноособово, вони відмовляються від своїх часток на спадщину. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, останній не заявляв.

Outcome: approved