Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

10.12.2018 представник позивача подав до суду позов, в якому просив суд стягнути з [PERSON] 25703,32 грн., в якості заборгованості за кредитним договором від 16.02.2016 № 9641050720 укладеним між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», з яких: 12946,4 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 1,83 грн. - заборгованість за відсотками, 6281,89 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом, 6473,2 грн. - сума заборгованості за пенею. В обґрунтування позову вказував, що згідно з договором факторингу від 14.07.2017 року вказана сума заборгованості [PERSON] відступлена ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідач, яку повідомлено про відступлення права вимоги, з моменту відступлення права вимоги заборгованість не сплатила, у зв'язку з чим представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 25703,32 грн. в рахунок погашення заборгованості та 1762 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 2, 35). Відповідач [PERSON] до суду викликалася у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 33), до суду повторно не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не надходило (а.с. 38,41, 45-46). Відповідно до п. 2 ч.7, ч.8 ст. 128 ЦПК України, про час та місце розгляду справи відповідач вважається повідомленою належними чином. За даних обставин, неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9641050720, шляхом підписання нею заяви на отримання кредиту, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 12946,40 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом: початковий процент - 0 %, щомісячний процент - 3,20 % та річні проценти - 0,01 %, а також щоденна пеня - 0,3 %, строком на 36 місяців (а.с. 5-6). Факт надання коштів підтверджується платіжним дорученням від 16.02.2016 (а.с. 12). Умовами договору визначено графік платежів (а.с. 7). Згідно п. 1 заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», [PERSON] ознайомилася з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та висловила волевиявлення на приєднання до зазначених умов (а.с. 5-6). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON], є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - новий кредитор, Кредитор передав (відступив) Новому кредиторові за плату належні кредиторові права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками, серед яких вимоги до [PERSON] на загальну суму 25703,32 грн. (а.с. 17-20). Про відступлення права вимоги [PERSON] повідомлялася (а.с. 15-16), але не сплатила заборгованість за кредитним договором № 9641050720 від 16.02.2016, яка станом на 20.07.2017 склала 25703,32 грн., з яких: 12946,40 грн., прострочена заборгованість - 1,83 грн., прострочена плата за управління - 6281,89 грн. та пеня - 6473,2 грн. (а.с. 14), а тому суд вважає за необхідне позов задовольнити стягнувши з відповідача на користь позивача вказану заборгованість. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: approved