overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, яким є Державний акт на право приватної власності на землю. В заяві послався на те, що його мати [PERSON] - ([PERSON]) в 2002 році отримала вищезазначений Державний акт в якому неправильно зазначено ім'я, яким вказано «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». [PERSON] померла [INFO] року, після чого він як спадкоємець за заповітом має право на оформлення спадкових прав, але нотаріусом відмовлено в переоформленні документів за неправильності зазначеного імені спадкодавця в правовстановлюючому документі у зв'язку з чим був змушений звернутися до суду про встановлення факту належності [PERSON], Державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 29 грудня 2002 року. В судовому засіданні заявник підтримав заяву мотивуючи обставинами викладеними у заяві. Представник заявника додала, що мати [PERSON] була уродженкою 1927 року, в той час новонароджених називали польськими іменами, в даному разі ім'я спадкодавця трактувалося як «[PERSON]», що при переводі на українську мову при вінчанні в церкві отримували ім'я «[PERSON]». Представник зацікавленої особи в судове засідання не явився проти задоволення заяви заперечень не надав, просив слухати справу у їх відсутності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази суд вважає заяву підлягаючою задоволенню. У заповіті та свідоцтві про смерть ім'я спадкодавця зазначено [PERSON] (а.с.4,11) У Державному акті на право власності на земельну ділянку вказано [PERSON] (а.с.5). З оглянутого оригіналу Державного акту виданого на ім'я [PERSON] вбачається, що ім'я «[PERSON]» виправлено на ім'я «[PERSON]». Виправлення завірено печаткою Городоцької райдержадміністрації з відповідним належним записом «виправленому вірити». Зібраними доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] на ім'я якої видано Державний акт на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 29 грудня 2002 року це одна і та ж особа. Встановлення факту належності Державного акта на право приватної власності на землю є підставою для оформлення спадкових прав заявника. Суд вважає заяву обгрунтованою та підлягаючою задоволенню на підставі ст.ст. 256,257 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати, зареєстрований 16 червня 1992 року з відповідачкою шлюб, посилаючись на те, що подальше спільне життя з останньою не склалося через непорозуміння в сім'ї. На протязі шести років вони не підтримують подружніх стосунків, кожен з них фактично створив нову сім'ю, і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. В судове засідання позивач та відповідачка не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивачем подано до суду заяву, в якій він, підтримавши свої позовні вимоги, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачка подала до суду заяву, в якій вона, визнавши позов, просила розглядати справу за її відсутності. Також відповідачка просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Судом встановлено, що 16 червня 1992 року Миропільською селищною радою Дзержинського ( на даний час Романівського) району Житомирської області актовим записом № 8 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою. Згідно статті 112 частини 2 Сімейного кодексу України (далі СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною віку повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 25 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська за актовим записом № 772 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем у справі. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, тому [PERSON] вимушена була звернутись до суду з даним позовом. В наданій суду письмовій заяві позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, в яких просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною віку повноліття. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, вивчивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська за актовим записом № 772 (л.с. 9) було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем у справі. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач згідно свідоцтва про народження (л.с. 10), виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 31. Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок з утримання неповнолітньої дитини покладається як на матір, так і на батька дитини, як вбачається з письмової заяви відповідача (л.с. 29) він позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 11 червня 2014 року і до досягнення дитиною віку повноліття, тому суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом з проханням розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 28 жовтня 2011 року у виконавчому комітеті Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 10. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 жовтня 2011 року у виконавчому комітеті Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 10, зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, за час перебування у шлюбі між ними постійно виникали непорозуміння і сварки. Зазначила, що фактично сім'я розпалась та існує лише формально. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечитиме її інтересам та інтересам їхньої дитини та унеможливлює примирення з відповідачем. Син залишається проживати з матір'ю, позивачем по справі. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, про дату , час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Через канцелярію суду позивач та відповідач подали заяви, якими позовні вимоги визнали і підтримали, а розгляд справи просили здійснити у їх відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши подані заяви та матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 28 жовтня 2011 року між сторонами у виконавчому комітеті Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області зареєструвано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). У сторін це перший шлюб, від якого народився син [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 04 травня 2012 року виконавчим комітетом Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.4). Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що майновий спір та спір щодо місця проживання дитини відсутній, син залишається проживати з матір'ю. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та спільної дитини, що має істотне значення, у зв'язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини. Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2005р. по 05.05. 2009р. Під час перебування у шлюбі у них народилась дитина-дочка , [PERSON], [INFO], утриманням якої після розірвання шлюбу займається тільки вона. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки у добровільному порядку не надає . Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття та стягнути з [PERSON] в дохід держави судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з'явилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує з підстав, зазначених у позовній заяві . В судове засідання відповідач не з'явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов визнає та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 17 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 186 (а.с.4). Судом встановлено, що дитина на даний час перебуває на утриманні позивача. Відповідач є батьком дитини, однак в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти присуджується у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст.182 СК України, суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище сторін і приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача, щомісячно, слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави у відповідності до ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернулася до Кіровського міського суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з [PERSON] на тих підставах, що громадянин [PERSON], з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2012 р. та від шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в зв'язку з чим вона просила стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/4 частини усіх видів його прибутків, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до повноліття сина. Відповідач в змозі платити аліменти в такому розмірі, оскільки працює в ПАТ «Шахтоуправлінні «Донбас», його середньомісячний заробіток після відрахувань обов'язкових платежів становить 9757,40 грн., аліменти нікому не сплачує. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини прибутків відповідача та пояснила, що саме такий розмір аліментів в змозі буде сплачувати відповідач та буде достатній для надання допомоги сину. Крім того позивачка пояснила, що ніколи раніше вона не вживала ніяких заходів по стягненню аліментів з відповідача на утримання дитини. Відповідач нікому іншому аліменти не сплачує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що в теперішній час працює в ПАТ «Шахтоуправлінні «Донбас», його середньомісячний заробіток після відрахувань обов'язкових платежів становить 9757,40 грн., інших доходів не має, аліменти нікому не сплачує та в змозі буде сплачувати аліменти позивачці на утримання їх неповнолітнього сина, батьківство відносно якого він не заперечує, по 1/4 частині усіх видів своїх прибутків щомісячно до повноліття сина. Суд вважає, що позовні вимоги потребують повному задоволенню, а аліменти стягненню, тому що, як видно з наданих до суду свідоцтв про шлюб та народження сина, [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2012 р. ; [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. [PERSON] батьківство відносно сина не заперечив, з нього аліменти не стягуються, в теперішній час він працює в ПАТ «Шахтоуправлінні «Донбас», його середньомісячний заробіток після відрахувань обов'язкових платежів становить 9757,40 грн., інших доходів не має, аліменти нікому не сплачує. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Оскільки [PERSON] ухиляється від обов'язків по наданню коштів для утримання сина, аліменти з нього повинні бути стягнуті в судовому порядку з дня пред'явлення позову з урахуванням матеріального стану сторін та дитини, їх забезпеченості та стану здоров'я у розмірі 1/4 частини усіх видів прибутків щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Аліменти слід стягнути з дня пред'явлення позову, тобто з 11 червня 2014 р., що знаходиться у відповідності зі ст. 191 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], про стягнення аліментів на дитину. У позові пояснила, що з 17 березня 2002 року по липень 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], які після припинення шлюбу сторонами проживають разом з позивачкою. Відповідач, [PERSON], добровільно матеріальної допомоги не надає. За таких підстав позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду. [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків (доходів), але не менше мінімального розміру аліментів встановленого чинним законодавством України, щомісячно, починаючи з 11 червня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву про розгляд справи без своєї участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без своєї участі, заперечень проти задоволення позовної заяви суду не має, позовні вимоги визнає. Вивчивши та проаналізувавши в сукупності всі матеріали справи, суд вважає, що позов є обгрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що сторони проживають в зареєстрованому шлюбі з 17 березня 2002 року (а.с.2), мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], які після припинення шлюбу сторонами проживають разом з позивачкою. Сини проживають з матір'ю, між сторонами не укладено добровільної угоди про матеріальне утримання неповнолітніх дітей, відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] в с.Яришівка Томашпільського району Вінницької області померла її мати [PERSON] і після смерті якої відкрилася спадщина, на належне їй майно. Спадкоємцями першої черги за законом є позивачка, її батько [PERSON] та брат [PERSON], які відмовляються від своєї частки у спадщині на користь позивачки. Нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому з цим позовом вона вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала із наведених в позовній заяві підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали, не заперечують в його задоволенні, відмовляються від своєї частки у спадщині на користь позивачки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим, який підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частинами першою та третьою статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Яришівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] Спадкоємцями першої черги за законом є позивачка, її батько [PERSON] та брат [PERSON], які відмовляються від своєї частки у спадщині на користь позивачки. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд дійшов висновку про поважність пропуску [PERSON] строку для подання заяви для прийняття спадщини та визначенню їй додаткового цього строку, а саме, визначити цей строк у термін три місяці після набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітнього сина: [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до наданих документів позивальницею, вона з 05.04.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого народився - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з різними поглядами на життя та взаємними непорозуміннями сторони почали проживати окремо. Відповідач перестав надавати матеріальну допомогу та займатися вихованням сина. Зароблені позивачкою коштів не вистачає на утримання малолітнього сина. Відповідно до ст.ст. 180 - 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягатися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров'я і матеріального положення дитини і інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з відповідача суд враховує його матеріальний і сімейний стан і вважає за можливе стягнути аліменти по 1/4 частині з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved