Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

11 травня 2021 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги, обґрунтовувала тим, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.11.2012 у справі №208/4316/12 з відповідача стягувалися аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідно до її віку, починаючи з 26.09.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , на даний час позивач не отримує, так як донька досягла повноліття. Також позивач зазначає, що на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.11.2012 року значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання спільної дитини, що ставить у скрутне матеріальне становище позивача. Відповідач залишив дитину без належної батьківської уваги та не бере участі в утриманні та вихованні доньки. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити доньку, але не може повністю задовольнити потреби дитини в одязі, продуктах харчування, ліків, засобів гігієни, зважаючи на що, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Позивач просила змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20.11.2012 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на ј частину з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідно до її віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Надано відповідачеві строк на подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отриання окпії ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач [PERSON] отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 31.08.2021, проте відзив на позовну заяву не подав. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також через оголошення на веб-сайті Калинівського районного суду Вінницької області. Враховуючи вищевикладене та положення ст.280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами та ухвалює заочне рішення. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.11.2012 у справі №208/4316/12 з відповідача стягувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідно до її віку, починаючи з 26.09.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення Калинівським районним судом Вінницької області 06.12.2012 було видано виконавчий лист № 208/4316/12, який перебуває на примусовому виконанні у Генічеському ВДВС у Генічеському районі Херсонської області. [PERSON] , [INFO] , [INFO] ддосягла повноліття і на її утримання стягнення аліментів припинено. Частиною першою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. Згідно з ч.3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Так, після досягнення старшою дочкою [PERSON] , [INFO] повноліття, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] стягуються в розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів. 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з установлених судом обставин справи, передбаченого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також того, що обов`язок утримувати свою дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, дотримуючись принципів рівності та пропорційності, з метою дотримання балансу захисту прав, свобод та інтересів сторін, а також їх дітей, з огляду на ті обставини, що стягуваний за рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.11.2012 розмір аліментів не може забезпечити мінімально необхідний рівень для гармонійного розвитку та становлення дитини, а також покращення становища платника аліментів у зв`язку із зміною розміру стягнення аліментів після досягнення старшою дитиною повноліття, суд дійшов висновку про можливість зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20.11.2012 у справі №208/4316/12 з 1/3 частки на 1/4 частку з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки це не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Водночас вимога позивачки щодо зміну розміру аліментів з 1/3 на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно з урахуванням індексу інфляції є безпідставною, оскільки за змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Оскільки розмір аліментів визначено у частці від заробітку платника аліментів, а не в твердій грошовій сумі, вона не пілягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved