Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

11 лютого 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування свої вимог позивач зазначив те, що 27.02.2013 між банком та [PERSON] було укладено договір, шляхом підписання заяви б/н, згідно якої відповідач отримала кредит у розмірі 2100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач [PERSON] порушила умови договору та не виконала покладені на неї зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 12.12.2019 має заборгованість 22371,66 грн., з яких: 14368,69 заборгованість за тілом кредиту, 2482,73 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 3978,73 грн. пеня, а також штраф 500 грн. (фіксована частина), 1041,51 грн. (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 22371,66 грн. за кредитним договором №б/н від 27.02.2013 та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. 10 квітня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 54-55). Представник позивача в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. \~ \~ \~ \~Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст. 280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Відповідно до ч.13\~ст.7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 27.02.2013 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с. 14). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом із умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак вказані зобов`язання та вимоги закону відповідачем не виконані. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.02.2013 між позивачем та відповідачем вбачається, що станом на 12.12.2019 має заборгованість 22371,66 грн., з яких: 14368,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2482,73 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 3978,73 грн. пеня, а також штраф 500 грн. (фіксована частина), 1041,51 грн. (процентна складова). (а.с.7-13). У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи викладене, суддя вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, штрафи та суму сплаченого судового збору з відповідача [PERSON] . Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, то суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині позовних вимог. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Як встановлено судом, позивачем нарахована відповідачу пеня за у розмірі 3978,73 грн. Проте наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як пеню і штрафи, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання пеня і штрафи перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності. Даючи правову оцінку дослідженим судом доказам, суддя доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають частковому задоволенню. Отже, з урахуванням того, що відповідачу [PERSON] за несвоєчасне виконання зобов`язання було одночасно нараховано, як заборгованість за пенею у розмірі 3978,73 грн., так і штрафи, які складаються зі штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1041,51 грн., суддя вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню: заборгованість за простроченим тілом кредиту 14368,69 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит 2482,73 грн., штраф (фіксована складова) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 14041,51 грн. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial