Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

10.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Первомайської районної державної адміністрації Харківської області з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послався на таке: він є власником будинку [ADDRESS] ? частка будинку належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1999 року, право власності на яке було зареєстроване у Первомайському БТІ 02.03.1999 року у реєстровій книзі № 1. Інша ? частка вищевказаного будинку належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.02.2016 року, право власності на яке було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 732045963245. У вказаному житловому будинку зареєстрований позивач по справі [PERSON], його неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також колишня співмешканка [PERSON], [INFO] разом з її малолітньою донькою [PERSON], [INFO], однак з липня 2017 року [PERSON] разом зі своєю малолітньою донькою у спірному житловому будинку не проживають, відповідач по справі зібрала усі свої речі та виїхала з дому, зараз вона мешкає з іншим чоловіком та донькою [PERSON] за іншою адресою: [ADDRESS]. Наразі позивач вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача по справі разом з її донькою [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, через не проживання у ньому понад 1 рік без поважних причин. Позивач [PERSON] разом зі своїм представником Бойко О.В. повністю підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник 3-ї особи, [PERSON] належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, покладається на розсуд суду. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторони позивача та відповідача, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1999 року, право власності на яке було зареєстроване у Первомайському БТІ 02.03.1999 року у реєстровій книзі № 1 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.02.2016 року посвідченого державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М., право власності на яке було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 732045963245 (а.с.4,5,6). У вищевказаному житловому будинку зареєстрований позивач по справі [PERSON] разом з його неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також у будинку зареєстрована колишня співмешканка [PERSON], [INFO] разом з її малолітньою донькою [PERSON], [INFO], що вбачається з копії довідки ВК Верхньобишкинської сільської ради Первомайського району Харківської області № 02-30/192 від 05.12.2017 року (а.с.8), однак з липня 2017 року [PERSON] разом зі своєю малолітньою донькою у спірному житловому будинку не проживають, відповідач по справі зібрала усі свої речі та виїхала з дому, зараз вона мешкає з іншим чоловіком та донькою [PERSON] за іншою адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки ВК Верхньобишкинської сільської ради Первомайського району Харківської області № 02-20/486 від 29.12.2017 року та листом-відповіддю на адвокатський запит ВК Верхньобишкинської сільської ради Первомайського району Харківської області № 02-20/402 від 21.11.2018 р.(а.с.71). На даний час відповідач [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] зареєстрована у спірному будинку, однак не живе там вже більше року, у зв'язку з чим об'єктивно порушуються права позивача по справі, як власника житла, тому він і звернувся до суду з даним позовом. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач [PERSON] не надала жодного доказу поважності не проживання у будинку позивача більше року, з липня 2017 року разом зі своєю донькою [PERSON] вона мешкає за іншою адресою, що знайшло своє відображення та повністю підтверджується письмовими доказами по справі та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] показала, що вона з позивачем (її сином) звернулися до служби у справах дітей щодо вирішення питання про проживання [PERSON] на житловій площі [PERSON] В службі сказали виділити кімнату для [PERSON] та її дитини [PERSON] для їхнього проживання. Кімнату син виділив і залишив у користування також кухню, а решту кімнат зачинив на замки. Проте, відповідач не захотіла проживати в ній і переїхала до співмешканця [PERSON], який під осінь 2016 року придбав будинок в [ADDRESS]. Будинок сина відповідач занедбала, тому, синові прийшлося робити ремонт у будинку самотужки та перебиратися до нього на постійне проживання. Перевезення належних відповідачеві речей до будинку свого співмешканця у декілька етапів на тракторі, візку та санчатах у 2016 році та останній раз у липні 2017 року підтвердили і інші свідки - [PERSON] та [PERSON] Перший з них озвучив слова [PERSON], які остання промовила у липні 2017 року під час останнього рейду за своїми речами до будинку позивача, а саме, що та прощається з сусідами і більше сюди не повернеться. Все це свідчить про те, що відповідач [PERSON] визначила для себе інше постійне місце проживання саме за місцем мешкання свого співмешканця [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Посилання ж відповідача на обставини, викладені у її відзиві на позовну заяву, що позивач нібито виганяв її з хати, поміняв вхідні замки та перешкоджав їй проживати в його будинку у судовому засіданні свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли. [PERSON] до правоохоронних органів не зверталася по факту перешкоджання їй проживати з боку позивача у належному йому будинку. До суду з позовом про вселення відповідач також не зверталася. Іншими доказами, як то показаннями свідків чи письмовими документами, дані факти відповідачем також не доведені. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається з наданих суду доказів, а саме листа-довідки ВК Верхньобишкинської сільської ради Первомайського району Харківської області № 02-20/402 від 21.11.2018 р., що у спірному будинку відповідач та її малолітня донька не мешкають з липня 2017 року. Частина 3 ст. 29 ЦК встановлює, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача з дитиною без поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: approved