Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

10.08.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власницею домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 28.10.1992 року. Поряд з її домоволодінням проживає сусід [PERSON], відповідач по справі, який на частині земельної ділянки, що належить до її домоволодіння, побудував сарай та для відмежування свого домоволодіння звів паркан, чим самовільно захопив частину належної їй земельної ділянки. При цьому відповідач перемістив межу земельних ділянок згідно технічного звіту по всій довжині від точки А до Г, а саме в точці А - 0,50 м, в точці Г - 2,15 м в глиб її земельної ділянки. Даними діями відповідачем було зменшено розмір її особистої земельної ділянки, що належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 03.09.2001 року, що спричинило відповідні перешкоди в обслуговуванні домоволодіння, та ведення господарства.На зауваження та спроби вирішити дане спірне питання мирним шляхом відповідач ніяк не реагує, наполягаючи на своїй правоті, однак має місце порушення її прав в обмеженні користування земельною ділянкою. У зв'язку з тим, що незаконними діями відповідача порушуються її права та створюються перешкоди у користуванні її прибудинковою територією, вона змушена звернутися до суду. Просить зобов'язати відповідача не чинити перешкоди щодо користування земельною ділянкою шляхом знесення всіх будівель та споруд, самочинно збудованих на зазначеній земельній ділянці, та приведення у попередній стан земельної ділянки. Крім того, діями відповідача їй завдано моральної шкоди, оскільки конфлікти, що виникають між нею та відповідачем призводять до погіршення стану її здоров'я, оскільки вона є пенсіонером і їй важко вчиняти дії щодо захисту її прав. Тому просить стягнути з відповідача на її користь в порядку відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Ухвалою від 22.08.2016 р. провадження по справі відкрито. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 09.09.2016 р. В судовому засіданні 09.09.2018 р. задоволено клопотання представників сторін про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та виклик свідків. Ухвалою суду від 07.10.2016 р. задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 27.12.2016 р. по справі призначена земельно-технічна експертиза. Провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 23.06.2017 р. провадження по справі поновлено. В судовому засіданні 18.08.2018 р. задоволено клопотання представника відповідача про допит експерта за результатами земельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 07.09.2017 р. задоволено клопотання експерта про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. В судовому засіданні 13.09.2017 р. задоволено клопотання представника відповідача про витребування оригіналів документів, на підставі яких експертом проводилась експертиза, та представника позивача про надання часу для підготовки клопотання про призначення додаткової експертизи. В судовому засіданні 20.10.2017 р. представник позивача відмовився від клопотання про призначення експертизи. Задоволено клопотання представника відповідача про повторне витребування у експерта оригіналів документів, на підставі яких експертом проводилась експертиза, надано час для підготовки клопотання про призначення повторної експертизи. Ухвалою суду від 08.11.2017 р. за клопотанням представника відповідача призначена повторна земельно-технічна експертиза. Провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 02.02.2018 р. провадження по справі поновлено в зв'язку з виконанням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Ухвалою суду від 08.02.2018 р. за клопотанням представника відповідача витребувано з Великоновосілківського районного виробничого відділу ДРФ ДП «ЦДЗК» документацію із землеустрою, яка стала підставою для видачі сторонам державних актів на право приватної власності на землю. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 03.07.2018 р. провадження по справі поновлено. В судовому засіданні 28.08.2018 р. представник позивача, який вступив у справу, заявив клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, яке судом було задоволено. В судовому засіданні 12.09.2018 р. представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з метою виготовлення топографо-геодезичної зйомки, виправлення помилок, встановлення межових знаків на суміжних земельних ділянках з метою проведення в подальшому додаткової експертизи, в задоволенні якого судом було відмовлено. Представники позивача, які двічі були замінені під час судового розгляду, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON], його представник позовні вимоги не визнали, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Відповідач зазначив, що не порушував прав позивача. У 2010 році він купив житловий будинок по [ADDRESS]. Тоді приїздили працівники бюро технічної інвентаризації, здійснили заміри будинку і тоді ж визначити межу по центру воріт. У тому ж році він маючи намір побудувати сарай, попросив позивача показати межу між земельним ділянками. Потім від зазначеної позивачем межі він ще відступив у бік свого домоволодіння 0,5 м. і на належній йому земельній ділянці побудував сарай. У 2011 році позивач поскаржилась на те, що він захопив частину належної їй земельної ділянки, в зв'язку з чим він запросив працівників сільської ради, землевпорядники здійснили виміри і встановили, що порушень не було. Протягом наступних п'яти років конфліктів з цього приводу між ними не було. У травні 2016 року він звів огорожу на межі, зазначеній землевпорядником, після чого позивач стала вимагати демонтувати і огорожу, і сарай. Представник відповідача додала, що технічний звіт, на який посилається позивач, виконаний без повідомлення [PERSON], як власника суміжної земельної ділянки, не зрозуміло, яким чином визначено розмір порушення меж земельної ділянки. Також вважає необґрунтованими та недоведеними позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши представників позивача, відповідача, його представника, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], експерта [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частини 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства. (ст. 91 ЗК України). Згідно частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Дане положення відповідає Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де вказано, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України. Судом встановлено, що сторони по справі є власниками сусідніх земельних ділянок. Позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.1992 року належитьдомоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 12, 210). Крім того, позивач [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 03.09.2001 року є власником земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,251 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,196 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 211). Відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 20.05.2010 року належить житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER] [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0066 га, розташованих за адресою [ADDRESS] т.1 (а.с. 31,32). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що відповідач на частині належної їй земельної ділянки побудував сарай, а потім для відмежування свого домоволодіння побудував паркан, захопивши частину земельної ділянки яка належить їй на праві власності. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала технічний звіт визначення меж земельної ділянки в натурі та правовстановлюючі документи на земельну ділянку та житловий будинок. Згідно акту від 05.07.2016 р., який міститься в технічному звіті визначення меж земельної ділянки в натурі, представниками Великоновосілківського районного виробничого відділу ДРФ ДП «ЦДЗК» спільно з [PERSON] та суміжними землекористувачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки по [ADDRESS] згідно державного акту від 03.09.2001 р. (т.1 а.с. 10). Разом з тим, як вбачається з акту, відповідач [PERSON], як суміжний землевласник участі у встановленні меж не приймав, встановлення меж з ним не погоджувалось, а тому суд вважає зазначений акт таким, що складений з порушенням вимог п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376. Суд також звертає увагу на те, що як сам технічний звіт, який містить лише план виносу меж земельної ділянки в натурі, акт від 05.07.2016 р. та план встановлення меж, так і порядок визначення меж земельної ділянки в натурі, виконаний на замовлення [PERSON], складено з істотним порушенням вимог Розділу ІІ зазначеної вище Інструкції. Допитаний в якості свідка інженер-землевпорядник [PERSON] пояснив, що виконував завдання щодо визначення в натурі меж земельної ділянки [PERSON] у 2016 році по [ADDRESS]. Про проведення робіт усно повідомлялись всі власники та користувачі суміжних земельних ділянок. Зазначив, що межі земельної ділянки [PERSON] були визначені по координатам 1997 року, кадастрова зйомка ділянки [PERSON] ним не проводилась. Враховуючи державний акт [PERSON], було захоплення частини її земельної ділянки з боку [PERSON] Зазначив, що при цьому державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] ними не досліджувався, а тому він не може сказати, чи відповідає фактичне користування ним земельною ділянкою державному акту. Допитана в якості свідка землевпорядник Костянтипопільської сільської ради [PERSON] пояснила, що була присутня при встановленні меж земельної ділянки в натурі при придбанні у власність будинку [PERSON] Тоді ніякі документи не складались, у власників суміжних земельних ділянок суперечностей не було, межу вони встановили умовно, всі з цим були згодні. Влітку 2016 року вони знов приїхали до сторін по справі, межовий знак стояв на тому ж самому місці. За клопотанням сторін було призначено дві земельно-технічні експертизи. Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи № 60 від 31.05.2017 р., виконаної експертом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON], за результатами експертного дослідження експерт прийшов до наступних висновків: -відповідно до наданих правовстановлюючих документів мається місце порушення землекористування земельною ділянкою по [ADDRESS], з боку [PERSON], зокрема порушення межі в вигляді самовільного зайняття частини земельної ділянки площею 0,0071 га. Більш детально в дослідницькій частині висновку; -фактичний порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] (власник [PERSON].) не відповідає правовстановлюючим документам на земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування. Маються зміни фактичного розміру цієї земельної ділянки розмірам, встановленим Державним актом на право власності на землю. Більш детально в дослідницькій частині висновку. Площа, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON], складає: 0,2637 га; -фактичний порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] (власник [PERSON]) не відповідає правовстановлюючим документам на земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування. Маються зміни фактичного розміру цієї земельної ділянки розмірам, встановленим Державним актом на право власності на землю. Більш детально в дослідницькій частині висновку. Площа, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON], складає: 0,2439 га; -фактичне розташування будівель, споруд та інших об'єктів відносно меж земельних ділянок, які розташовані за адресою: [ADDRESS], та [ADDRESS] не відповідають правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою та землекористування на ці земельні ділянки. Більш детально в дослідницькій частині висновку; -межі суміжних земельних ділянок вказаних домоволодінь по [ADDRESS] та [ADDRESS] не відповідають технічній документації в частині порушення межі домоволодіння [ADDRESS] з боку власника домоволодіння [ADDRESS], у вигляді самовільного перенесення межі та побудови будівлі сараю без правовстановлюючих документів. Площа самовільно зайнятої земельної ділянки склала 0,0071 га (т.1 а.с. 105-109). Під час допиту в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримав свій висновок. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Оцінюючи висновок судової земельно-технічної експертизи № 60 від 31.05.2017 р., суд вважає його необґрунтованим, виходячи з наступного Так, висновок експерта ґрунтується на відомостях, викладених у позовній заяві, технічному звіті визначення меж земельної ділянки в натурі (власник [PERSON].), акті обстеження земельної ділянки [PERSON], копіях державних актів на право власності на земельну ділянку [PERSON], технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, складеної ТОВ «Земагро» (власник [PERSON].), заяві про забезпечення позову та ухвалі суду за результатами її розгляду, план-схемі суміщених двох земельних ділянок невідомого походження, наданому позивачем на клопотання експерта. Крім того, з висновку експерта [PERSON] вбачається, що дослідження проведено методом візуально-інструментального обстеження земельних ділянок сторін, методом зіставлення результатів обстеження з наданою документацією і вимогами нормативних документів, з використанням методичних рекомендацій. При цьому виконувались необхідні виміри (т.1 а.с. 106). Разом з тим, дослідницька частина висновку не містить результатів здійснених експертом вимірів, відповідних параметрів та розрахунків. В порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних дослідженьдослідницька частина висновку експерта не містить опису процесу дослідження та обґрунтування висновків з поставлених питань, не зважаючи на те, що у розділі у висновках мається відсилання до дослідницької частини. При цьому у висновку взагалі відсутні мотиви, з яких експерт прийшов до даних висновків, в тому числі щодо зміни фактичного розміру земельних ділянок сторін по справі та відповідності/невідповідності фактичного користування правовстановлюючим документам на земельні ділянки, будівництва сараю без правовстановлюючих документів. Крім того, у висновку експертом було зазначено, що в НДІСЕ немає відповідної приладової бази, в зв'язку з чим експерт направляв до суду клопотання про надання документації за результатами топографо-геодезичної зйомки. Проте, не зважаючи на те, що зазначена документація експерту надана не була, експерт надав свій висновок, обмежившись матеріалами справи. Приймаючи до уваги викладене, суд не приймає як доказ висновок судової земельно-технічної експертизи № 60 від 31.05.2017 р., виконаної експертом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] Згідно висновку повторної судової земельно-технічної експертизи № 5934/5935-17 від 15.06.2018 р., проведеної експертом Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз [PERSON], експертом на підставі наданої на дослідження електронної версії плану суміжних земельних ділянок виявлено накладання земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS], на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS], Великоновосілківський район, Донецька область. При цьому експерт зазначає, що брати до уваги накладення земельної ділянки по [ADDRESS], на земельну ділянку по [ADDRESS] недоцільно, оскільки накладання, імовірно, відбулось внаслідок неякісного виконання топографо-геодезичних робіт при складанні документації із землеустрою, яка стала підставою, для видачі відповідачу державних актів на право власності на земельну ділянку. Встановлено, що площа земельної ділянки [PERSON] по фактичному користуванню є більшою на 108 кв.м., а [PERSON] меншою на 9 кв.м. від площі згідно правовстановлюючих документів. Місцеположення поворотних точок меж земельних ділянок згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі не відповідає місцеположенню поворотних точок по фактичному користуванню. Невідповідність поворотних точок меж земельних ділянок сторін, імовірно, відбулось внаслідок неякісного виконання топографо-геодезичних робіт при складанні документації із землеустрою, яка стала підставою, для видачі відповідачу державних актів на право власності на земельну ділянку. Враховуючи, що на дослідження не надана документація із землеустрою, яка стала підставою для видачі позивачці та відповідачу державних актів на право власності на їх земельні ділянки, неможливо надати відповідь на питання про те, чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об'єктів відносно меж земельних ділянок, які розташовані за адресою [ADDRESS], та [ADDRESS] правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою та землекористування на ці земельні ділянки і в чому полягають невідповідності. Крім того, експертом встановлено, що електрона версія плану обох земельних ділянок (фактичне користування) не відповідає місцеположенню поворотних точок меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), ймовірно, через неякісне виконання топографо-геодезичних робіт при складанні документації із землеустрою, що стала підставою для видачі правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки (т.1 а.с. 222-245). У дослідницькій частині висновку експертом зазначено, що відновити межі земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів, тим самим, виявити порушення меж земельних ділянок, можливо лише при належному виконанні топографо-геодезичних робіт і картографічних робіт та складанні технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі одразу по двом земельним ділянкам (т.1 а.с. 240). Згідно з статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Межа земельної ділянки є умовною лінією, що відділяє її від іншої ділянки, а тому є спільною для обох земельних ділянок. Відтак, кожен із сусідніх власників земельної ділянки має рівні права на її встановлення та обов'язки щодо підтримання межі в належному стані. Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до ст. 156 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію про чітке місцезнаходження межі між земельними ділянками сторін по справі, твердження позивача про її порушення є необгунтованим, а позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою - безпідставними. Під час експертного дослідження встановлено, що фактичні межі земельних ділянок як позивача, так і відповідача не відповідають правовстановлюючим документам. Виявлення порушення меж земельних ділянок неможливо без їх відновлення. Дана обставина позбавляє суд можливості встановити місце розташування спірного паркану відносно межі належної позивачу [PERSON] земельної ділянки та дійти однозначного висновку про порушення її прав, а показаннями свідків ці дані не можуть бути встановлені. Враховуючи викладене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які б підтвердили існування порушень з боку відповідача відносно земельної ділянки позивача, яка перебуває у її власності. Крім того, в обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] здійснив самочинне будівництво сараю, та самочинне будівництво порушує її права як власника земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Разом з цим, позивачем не надано суду доказів, які б давали підстави вважати, що нерухоме майно, яке просить знести позивач, є самочинно збудованим. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Оскільки позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про усунення перешкод в користування земельною ділянкою, вони також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, покладаються на позивача і відшкодуванню не підлягають. Понесені відповідачем судові витрати, які складаються з витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, в розмірі 7923,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (т.2 а.с. 2-5), суд стягує з позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved