Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

10 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будовами та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], та земельну ділянку площею 4,73 га, що розташована на території с.Калинівка Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті тітки [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування своїх вимог вказує, що після смерті його тітки [PERSON] залишилося спадкове майно, в тому числі, у виді вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки. Він є єдиним спадкоємцем за правом представлення як спадкоємець першої черги після смерті своєї матері та рідної сестри [PERSON] У передбачений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності спадкодавця на житловий будинок, а щодо земельної ділянки - у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу, тому він був змушений за захистом своїх прав звернутися до суду із цим позовом. Позивач - [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути у його відсутності. Відповідач Калинівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що міським відділом державної реєстрацій актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції здійснено актовий запис про смерть за № 1112 від 11.03.2014 року (а.с. 12). Родинні відносини позивача та [PERSON] як рідних племінника та тітки підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м.Херсону від 23 вересня 2014 року, що набрало законної сили 03.10.2014 року (а.с. 13). Пояснення позивача щодо його права на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємця другої черги за правом представлення після смерті його матері [PERSON], підтверджуються даними копії свідоцтва про смерть останньої [INFO] (а.с. 45-46). За даними спадкової справи № 25/2014, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся лише [PERSON], та який є єдиним спадкоємцем, оскільки інші особи із такою заявою не зверталися та на час смерті [PERSON] була зареєстрована одна (а.с. 48-56). Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються постановою приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] від 07.11.2014 року, яким позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів, що підтверджували б належність вищевказаного спадкового майна спадкодавцю (а.с. 54). Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок його тітка не одержувала. Однак, за відомостями Калинівської сільської ради, за даними по господарської книги, головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] та власником останнього є [PERSON]. Більш того, за відомостями цієї сільської ради, рішення щодо передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,1100 га приймалось, однак остання цим право не скористалася, державний акт на своє ім'я не отримала (а.с. 15). За даними технічного паспорту вказаного будинку, останній 1972 року побудови (а.с. 26). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття [PERSON] власності щодо вищевказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцем. Щодо земельної ділянки, то, як вказує позивач, оригінал правовстановлюючого документу щодо цього майна не зберігся. Відповідно до копій Державного акту серії ІІ-МК №011536, від 19 лютого 2002 року, у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 4,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 31). Вказане також підтверджується відомостями відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області від 24.12.2014 року вих. №7436/01-13 (а.с. 42). Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1262, 1266, 1268 ЦК України, [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом майна після смерті його рідної тітки [PERSON] проте через вищевказані обставини позивач позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права, встановивши належність вищевказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved