Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

10 квітня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем 12 листопада 2014 року був укладений договір міни, у відповідності до якого кожна з сторін передала у власність другій стороні одну квартиру в обмін на іншу. Відповідач своїх обовязків щодо звільнення квартири не виконує. Оскільки позивачка на даний час є новим власником [ADDRESS], вона просить суд позбавити права користування вказаним житловим приміщенням відповідача, зняти його з реєстраційного обліку вказаної квартири та виселити відповідача в примусовому порядку з займаної ним квартири. (а.с.2-4) Ухвалою суду від 12 червня 2015 року провадження по даній цивільній справі було зупинено, через те, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 175/1695/15-ц про визнання договору міни квартири недійсним та визнання права власності стосовно квартири, з якої позивач просить виселити відповідача. 08 грудня 2015 року провадження по справі було поновлено. (а.с.а.с.94, 101) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, позовні вимоги просив задовольнити. (а.с.124) Відповідач у судові засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. У судових засіданнях була присутня представниця відповідача, якій розяснювались процесуальні права та обовязки, проте справа по суті не розглядалась, оскільки судові засідання були відкладені. Про те, що відповідач був повідомлений належним чином, свідчить також те, що представником відповідача подавалась заява про перенесення розгляду справи. Крім того, суд виходить з того, що відповідач не був позбавлений можливості залучити іншу особу до представництва своїх інтересів. Судом також було враховано закінчення строку розгляду справи, визначеного ч.\~1 ст. 157 ЦПК України. (а.с.41, 92-93,97, 102-103, 114-115, 118-120, 122-123) Вислухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог, з наступних підстав. Встановлюючи фактичні обставини справи суд виходить з приписів ч.\~3 ст.\~61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Приватний нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору міни квартири недійсним та визнання прав власності на нерухоме майно. Вказану справу було передано до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю, ухвалою від 17 серпня 2015 року Кіровський районний суд м.\~Дніпропетровська прийняв справу до свого провадження та присвоїв їй номер №203/4802/15-ц. У задоволенні позову по вказаній вище справі рішенням суду від 23 жовтня 2015 року відмовлено у звязку з безпідставністю. Відмовляючи у задоволенні позову суд встановив, що 12 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір міни, за умовами якого у власність [PERSON] перейшла квартира за адресою [ADDRESS], у власність [PERSON] перейшла квартира за адресою [ADDRESS]. Вказаний договір міни 12\~листопада 2014 року був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером № 2737. Судом також було встановлено, що укладений між сторонами договір міни відповідає вимогам діючого законодавства. Після укладення договору сторони зареєстрували належним чином за собою право власності на придбане майно.(а.с.105-107) Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2015 року (провадження № 22-ц/774/10083/15) залишено без змін. (а.с.108-110) Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власті [PERSON] є власником нерухомого майна [ADDRESS]. (а.с.9) Таким чином позивачка є власником квартири [ADDRESS]. Згідно наданої на запит суду відповіді з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області за вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO] (а.с.36) Згідно п.2.1, п.3.3 договору міни квартир сторони домовились, що передача квартир здійснюється кожною з них протягом шести місяців від дня нотаріального посвідчення цього договору терміном до 13 березня 2015\~року. Сторони зобовязуються зняти з реєстраційного обліку зареєстрованих осіб, звільнити згадані квартири і передати ключі одна одній терміном до 13 березня 2015 року. Обовязок сторін передати нерухоме майно вважається виконаним в момент вручення ключів від квартири. (а.с.6-7) Як пояснив в судовому засіданні представник позивачки, що не оспорювалось представником відповідача, відповідач свої зобовязання не виконує, не звільняє займану квартиру, не знімається з реєстраційного обліку за цим місцем проживання. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Крім того, згідно ст.\~41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. (ч.1 ст.383 ЦК України) Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до норми ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст. 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР . У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч.1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази виконання відповідачем зобовязань за договором міни у суду відсутні. Враховуючи вище викладене, та приймаючи до уваги, що відповідач безпідставно проживає в квартирі позивачки, не вчиняє дій, необхідних для зняття його з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачки як власника, заявлені позивачем вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняття його з реєстраційного обліку, та виселення відповідача з займаного приміщення підлягають задоволенню. Згідно ч.\~1 ст. 88 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с.а.с.1) підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved