Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

11 лютого 2020 року позивач [PERSON] , за підписом представника, адвоката Радамовського М.М., звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , в якій на даний час зареєстрована відповідач [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що реєстрація місця проживання в квартирі [PERSON] , яка не є членом сім`ї позивача та фактично в квартирі ніколи не проживала, порушує його право власності та створює незручності в соціально-побутовій сфері, обмежує право на використання державної допомоги (субсидії). Оскільки відповідач добровільно з реєстрації не знімається, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились. Від представника [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача; позовні вимоги підтримує та просить задоволити в повному обсязі; проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 27). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час та місце судового засідання за місцем реєстрації. Відповідач жодних заяв чи клопотань суду не подавала, відзив на позов не надала. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою її реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідками №309 від 27.01.2020р. та №597 від 17.02.2020р., виданими Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ, Новодністровської міської ради (а.с. 11, 23), у зв`язку з чим в суд повернувся конверт із відміткою «відсутня», суд вважає відповідача такою, що повідомлена про дату судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи і від якої не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 30.05.2006р., виданим органом приватизації державного житлового фонду при Виконкомі Новодністровської міської ради та зареєстрованим в Новодністровському комунальному БТІ, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10795863 від 30.05.2006р.. технічним паспортом на квартиру (а.с. 8-10). Згідно довідок № 309 від 27.01.2020р. та № 597 від 17.02.2020р., виданих Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради, на даний час відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 23). В підтвердження того, що відповідач [PERSON] не проживала та не проживає за місцем реєстрації, позивач [PERSON] надав акт обстеження сім`ї від 27.01.2020р., складений комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області Рошки М.І. та сусідів - мешканців квартир № 2 та [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). В позовній заяві вказано, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованою у квартирі зі згоди власника, фактично в такій ніколи не проживала, проте в добровільному порядку на даний час знятись з реєстрації не бажає. При цьому, позивач зазначає, що реєстрація її місця проживання створює незручності та обмежує права власника на користування квартирою, зокрема, щодо отримання державної допомоги (субсидії). Доказів, які б спростовували твердження позивача [PERSON] , відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Особи, які не є членами сім`ї власника квартири, відповідно до ст.158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки або внаслідок припинення обставин, що були підставою для вселення в житлове приміщення. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не являється членом сім`ї позивача, фактично не проживала та не проживає у квартирі [ADDRESS] , жодних домовленостей, в тому числі договорів, між позивачем - власником квартири та відповідачем щодо збереження за нею права на проживання в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved