overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

11 лютого 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 20 вересня 2008 року, про що було зроблено актовий запис № 1633. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаємо порозуміння. Шлюбні відносини припинили своє існування з січня 2014 року, спільне господарство не ведеться. В сім'ї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. За таких обставин подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] 20 вересня 2008 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що позов визнає в повному обсязі, проти розлучення не заперечує. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20 вересня 2008 року, актовий запис № 1633 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, що підтверджено дослідженими судом доказами. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

11 лютого 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вони мають дитину [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, дитина проживає разом з нею та відповідач не надає кошти на утримання дитини. Тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку починаючи з дати подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] їх задоволення, просив суд справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO] вбачається та сторонами не оскаржується, що її батьком є [PERSON], а матір'ю [PERSON] Відповідно до довідки про склад сім'ї, дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована разом із матір'ю [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свої неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, у зв'язку з чим суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, у зв'язку з тим, що дитина мешкає разом із матір'ю та знаходяться на її утриманні, визнає вимоги позивача, та не заперечує, щоб з нього на користь позивачки стягували аліменти на утримання дитини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме: з відповідача можливо стягнення аліментів на користь позивача у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

11 лютого 2014 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16 червня 2012 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки не склалися через несхожість характерів та різні погляди на життя. Між ними дуже часто виникали сварки і скандали, які іноді закінчувалися її побиттям. На початку серпня 2013 року між ними виникла чергова сварка, після якої відповідач вигнав її з дитиною з дому. Вона забрала речі і поїхала мешкати до батьків. Сімейне життя припинено, спільне господарство не ведуть з серпня 2013 року, підставою для цього слугувала поведінка відповідача. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, присвоїти їй дошлюбне прізвище (а.с.2). Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов і розірвати шлюб. Пояснила, що за період наданий судом для примирення відповідач намагався примиритися, але вона не хоче продовжувати з ним відносини. Він розпускав руки, виганяв з дому з дитиною. Довіри вже не має. Наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у позові. Пояснив, що за час що вони не мешкають разом зрозумів та переглянув погляди на життя, хоче зберегти сім'ю. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні. У судовому засіданні встановлено, що 16 червня 2012 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого Самарським віддлом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ 16 червня 2012 року, актовий запис за № 140 (а.с.4). У позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], від 20 грудня 2012 року, актовий запис № 782 (а.с.3). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи категоричне небажання позивача зберігати родину, те що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача [PERSON], що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

11 лютого 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від вересня 1978 року. Від шлюбу сторони малолітніх, неповнолітніх дітей не мають. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають разом, але не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 1, 2). Позивач, її представник у судовому засіданні підтримали позов, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про відсутність заперечень проти задоволення позову. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 29.09.1978 р. (а.с. 6). Від шлюбу сторони малолітніх, неповнолітніх дітей не мають. Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від 29.09.2013 р. сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, але мешкають разом. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

11 лютого 2014 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 14 частини всіх видів його заробітку (доходу). В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO] батьком якого є відповідач і який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач не надає допомогу на утримання дитини, позивачка просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін - син [PERSON] [INFO] перебуває на утриманні позивачки, відповідач не надає допомогу на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є працездатною особою. Частина 3 ст.181 та ст.183 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України, суд, врахувавши матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 367 ч.1 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

11 лютого 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову до повноліття дитини, оскільки добровільно матеріальну допомогу відповідач не надає. У попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню за наступними підставами. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідач [PERSON] добровільно матеріальну допомогу позивачці [PERSON] на утримання дочки [PERSON], не надає, хоча за станом свого здоров'я та матеріального становища має таку можливість. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини та відомості про відповідача, а тому вважає, що на користь позивачки доцільно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання до її повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

11 лютого 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка вказує на те, що з 12.10.2002 року по 06.12.2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 1/3 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею неповноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін,вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, з 12 жовтня 2002 року по 25 листопада 2010 року позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позовної заяви і до її повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

11 лютого 2014 року позивач подала до суду позовну заяву, яку уточнила та остаточно просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано 11 листопада 2013 року. Відповідач є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO], але добровільно допомоги на її утримання не надає. Дочка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених у позові, також просила справу розглядати без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, тому суд за згодою позивача ухвалив про заочний розгляд справи у відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі, вважає необхідним задовольнити вимоги позивача. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі який розірвано, відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2013 року. Відповідач є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], що видане 12 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції міста Харкова, запис № 657, від 12 травня 2005 року. Відповідно до довідки № 132/02-19 від 05 лютого 2014 року, що видана Виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON] разом з донькою [PERSON], 2005 року народження, з 25 вересня 2013 року і по теперішній час постійно мешкають за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO], але свої обов'язки щодо утримання дитини не виконує, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

11 лютого 2014 року рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області у цивільній справі за позовом [PERSON] до Коростишівської міської ради про встановлення права земельного сервітуту позовні вимоги [PERSON] задоволені у повному обсязі , встановлено постійний безоплатний сервітут на право проходу та проїзду транспортними засобами, який пролягає із провулка [PERSON] в м. Коростишів через прибудинкові території будинків по вул. К.Маркса, 37-а та вул. Шевченка, 14-а, до земельної ділянки № 1822510100:01:009:0046 площею 0,0252 га., яка розташована [ADDRESS] згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №21/01 від 21 січня 2014 року. 10.06.2014 року до Коростишівського районного суду звернулась [PERSON] із заявою про винесення додаткового рішення суду від 11.02.2014 року по цивільній справі №280/1789/13-ц за позовом [PERSON] до Коростишівської міської ради про встановлення права земельного сервітуту. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №12196806 від 04.04.2014 року було відмовлено у державній реєстрації права користування земельною ділянкою, оскільки рішення суду від 11.02.2014 року не містить необхідних відомостей щодо обєкта нерухомого майна , а саме кадастрового номеру, площу та цільове призначення земельної ділянки, на яку встановлено сервітут. Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, на адресу суду направили заяви про розгляд справи в їх відсутність, а тому суд здійснює розгляд справи в їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого висновку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення може ухвалити додаткове рішення стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом достовірно встановлено, що суд при розгляді справи задовольняючи вимоги [PERSON] не зазначив варіанту встановленого сервітуту , оскільки згідно висновку судової земельно- технічної експертизи № 21/01 від 21.01.2014 року зазначено один можливий варіант №2 організації проїзду та проходу до земельної ділянки [PERSON] через землі комунальної власності, площею 42 кв.м. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява [PERSON]І підлягає до задоволення , як така , що знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи.

Outcome: approved