Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

10 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину будинку, що знаходиться у спільній сумісній власності, за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати ВДВС Золочівського РУЮ Харківської області звільнити 1/3 частки вказаного житлового будинку з-під арешту. Свої вимоги мотивує тим, що у січні 1994 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON], за час шлюбу відповідач отримав у власність 1/3 частину спірного житлового будинку, в зв'язку з чим, позивач вважала, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, проте 12 травня 2014 року на дане майно було накладено арешт ВДВС Золочівського РУЮ Харківської області. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник ВДВС Золочівського РУЮ Харківської області у судове засідання з'явилася, проти позову заперечувала, з тих мотивів, що виконавча служба діяла відповідно до вимог закону. Представник третьої особи проти позову заперечував, вважав, що даний позов поданий з метою уникнути виконання зобов'язань за рішенням суду про стягнення з [PERSON] грошових коштів Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22 січня 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Писарівською сільською радою Золочівського району Харківської області, про що у кризі реєстрації актів про укладення шлюбу того ж дня було вчинено запис №1 та видано відповідне свідоцтво [NUMBER]. Після одруження подружжя обрало спільне прізвище [PERSON]. На підставі рішення виконкому Писарівської сільської ради від 21 серпня 2007 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули у спільну часткову власність, по 1/3 частині кожний, житловий будинок [ADDRESS], про що було видано відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно 03 вересня 2007 року. В рамках виконання судового рішення Комінтернівського районного суду Харківської області від 20 квітня 2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа ПРАТ «ІнтерТрансПоліс» про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою (виконавче провадження №39253816) ВДВС Золочівського РУЮ Харківської області було складено акт опису та арешту майна від 12 травня 2014 року, яким було накладено арешт на майно боржника [PERSON], а саме на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS]. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Сімейного Кодексу України та положеннями Законів України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV та «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII в редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до положень статей 1,3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Статтею 57 Сімейного Кодексу України визначено, майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, так зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 61 Сімейного Кодексу України перелічені об'єкти права спільної сумісної власності, так, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, та дану обставину визнав відповідач [PERSON], що він набув у власність 1/3 спірного житлового будинку шляхом приватизації, разом з іншими членами своєї сім'ї батьком та матір'ю. Відтак, аналізуючи зміст наведених статей, суд доходить висновку, що майно, а саме 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS], що були одержані відповідачем [PERSON] у власність, шляхом безоплатної приватизації, не є майном, що відноситься до спільно сумісного майна подружжя, а є особистим майном [PERSON] Відтак вимоги про визнання права власності на них за позивачем та зняття з даного майна арешту задоволенню не підлягають. Враховуючи повну відмову у задоволенні позову судові витраті відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed