Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

11.09.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою № 1 по вул.. Черняховського, 2 в м. Первомайську, Миколаївської області. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власницею квартири, що знаходиться за адресою вул. Черняховського, 2/1 в м. Первомайську, Миколаївської області, яка належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2007 року. В даній квартирі був зареєстрований відповідач, місце його проживання невідоме. Відповідач не проживає та не з'являвся за місцем своєї реєстрації вже більше вісімнадцяти років, тобто з 2000 року та до теперішнього часу. Проживає він за іншою адресою, яка позивачу невідома. Таким чином, вже більше вісімнадцяти років він залишає за собою право на проживання в квартирі, хоча за цей період часу жодного разу не скористався ним за призначенням та не має цій квартирі власних речей, при цьому він не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, не бере участі у спільному побуті. [PERSON] бажає визнати відповідача втратившим право користування вказаною квартирою, оскільки відповідач не проживає в ній більше вісімнадцяти років, що підтверджується актом про не проживання та показаннями свідків. Враховуючи той факт, що позивачу невідоме точне місце проживання або перебування [PERSON], просила суд застосувати ч. 11 ст. 128 ЦПК України та викликати відповідача в судове засідання через оголошення. Відповідач в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відзив на позов не надав. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності серії САВ № 379380 від 22.12.2007 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради, є [PERSON]. Згідно акту № 971 від 15.08.2018, затвердженого директором ПП «Водолій» [PERSON], [PERSON], [INFO], не проживає за місцем реєстрації з 2000 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 107 ЖК України та розяснень викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12.04.1985 року, наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач з 2000 року не проживає в спірній квартирі, тобто понад рік, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування житловим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК України немає, його особистих речей в ньому немає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірної квартири, як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою № 1 по вул. Черняховського, 2 в м. Первомайську, Миколаївської області, тому є підстави для задоволення позову у повному обсязі. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved