Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

11.10.2018 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що 01.11.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №PLL0F901970846, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 21885,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та має станом на 03.07.2018 заборгованість на суму 19028,22грн., яка складається з наступного: 1110,10 грн. -заборгованість за кредитом; 11,59 грн. -заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6524,23 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 882,3 - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» 19028,22 грн. заборгованості за кредитним договором та 1762 грн. судових витрат. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.38-47) в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі, пояснив, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №PLL0F901970846 від 01.11.2012. 27.04.2015 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області прийнято рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] 12994,55 грн. заборгованості за вищезазначеним кредитним договором та 243,60 грн. судових витрат. Дане рішення набрало законної сили 25 травня 2015 року. Просив суд, закрити провадження у справі та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.. Враховуючи заперечення, викладені представником відповідача [PERSON], адвокатом [PERSON], у відзиві на позовну заяву від 07.11.2018, представник позивача надав до суду відповідь на відзив (а.с.48-50) в якій пояснив наступне. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.04.2015 року з відповідача було стягнуто 12994,55 грн. заборгованості за кредитним договором №PLL0F901970846від 01.11.2012, зазначені кошти були враховані Банком про подачі позовної заяви. Проте, договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а Банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутись з позовом про стягнення заборгованості, яка на сьогоднішній день не погашена. Згідно з п.17 постанови №5 Пленуму ВСУ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, прийняття рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору і не тягне за собою припинення договору. Що стосується компенсації витрат на правову допомогу, зазначив, що згадані витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно акту про надання послуг, наданого відповідачем у якості доказів, на підставі угоди про надання правової допомоги від 29.10.2018 виконавцем були надані послуги, а саме складено відзив на позовну заяву у справі, загальна вартість яких склала 1000,00 грн.. Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи вищевикладене просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповідності до положень ст. 279 ч.5 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки сторонами не направлено на адресу суду клопотань про інше. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 01.11.2012 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №PLL0F901970846 відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 21855,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Також судом встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] (по кредитному договору №PLL0F901970846 від 01.11.2012) та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанку» заборгованість за кредитним договором в сумі 12994,55 грн. та понесені банком при зверненні з позовом до суду судові витрати (а.с. 51). Доводи позивача про те, що, договірні правовідносини між сторонами не припинилися, у зв'язку з чим Банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків, суд не може прийняти до уваги, оскільки на час розгляду справи судом кредитний договір припинив свою дію і позивач втратив право на отримання процентів, пені. Після винесення рішення судом, якщо воно не виконано, він має право на отримання виключно сум передбачених ст. 625 ЦК України, що відповідає правовій позиції Верховного суду від 14 лютого 2018 року по справі №564/2199/15-ц. Зважаючи на вище викладене, в задоволенні позову слід відмовити . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Що стосується понесених витрат на оплату правничої допомоги суд виходить із наступного. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Ч.4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Надання допомоги в розмірі, зазначеному в акті надання послуг, стороною відповідача повністю не доведено, вимоги ч.3 ст. 137 ЦПК України щодо подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, в повному обсязі не виконано. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає відшкодуванню відповідачу у розмірі 300 грн..

Outcome: approved