Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

11.12.2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що вона матеріально утримує та піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На теперішній час відносини з батьком дитини не підтримує. Вже тривалий час місцезнаходження [PERSON] їй невідоме, раніше він мешкав у м. Красногорівка Донецької області, але вже тривалий час вона не може його розшукати та не має змоги звернутися до нього за дозволом на вивезення дитини за межі України. На теперішній час вона мешкає в м. Волноваха відповідно до довідки від 27.10.2017 року «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». У [ADDRESS] мешкає її мати, бабуся її сина [PERSON]. Також зазначає, що поїздки у м. Донецьк на зустріч з бабусею відповідають правилам дитини, однак вони не можливі без дозволу батька дитини, на час військового конфлікту дитина такої можливості позбавлена. Дозвіл батька отримати неможливо у зв'язку з відсутністю будь-яких стосунків та відсутністю відомостей про адресу перебування її чоловіка. Тому просила надати дозвіл на виїзд у м. Донецьк та в'їзд з м. Донецька неповнолітнього сина строком на п'ять років. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, також у заяві зазначено, що вона згодна на надання строку у три місяці. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Волноваського районного суду Донецької області, не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи також не надходило, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Представник третьої особи, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи не з'явився, надав клопотання про прийняття рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] про одруження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 23.07.2004 року про що виконкомом Красногорівської міської ради Мар'їнського району Донецької області зроблено запис за №32 (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Красногорівської міської ради Мар'їнського району Донецької області 10.07.2007 року, актовий запис №79, [PERSON] народився [INFO], його батьками є позивач та відповідач (а.с.14). Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. П. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з п. 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №367, виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини до тимчасово окупованої території Донецької області повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України або на тимчасово окуповану територію в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Натомість надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України або на тимчасово окуповану територію без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею (такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-15цс17, позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №725/4303/15-ц). За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що у позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Волноваської міської ради Волноваського району Донецької області, про надання дозволу на виїзд з України та в'їзд з тимчасово непідконтрольної території України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, підлягає частковому задоволенню, оскільки виїзд дитини без згоди та супроводу батька повинен мати одноразовий характер з визначенням його початку й закінчення, але позивач у позовній заяві просила надати дозвіл тривалістю п'ять років, що за своєю природою не є одноразовим та не містить дати початку виїзду та закінчення, однак вона не заперечувала про надання такого строку тривалістю три місяці. Суд приймає до уваги положення Сімейного Кодексу України, відповідно до якого батьки несуть повну відповідальність за життя та здоров'я своєї дитини. До того ж, саме позивач, як мати дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини. Беручи до уваги те, що отримати дозвіл на виїзд дитини від відповідача неможливо, та враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до тимчасово непідконтрольної території України без згоди та супроводу батька необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial