Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

12 березня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 11 березня 2005 року між ним та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 3400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов'язки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом (а.с.2-4). В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Суд встановив, що 11 березня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачеві ліміт кредитування в сумі 3400 гривень (а.с.10-11). На підставі цього договору, 11 травня 2005 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку, про що свідчить відмітка в договорі (а.с.11). Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Відповідно до п.5.5 договору про надання кредитного ліміту, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом лімітом, відсоткам за його використання, а також комісії на умовах, передбачених цим договором, правилами використання платіжних карток та тарифами банка. У встановлені договором строки, позивач зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2013 року, згідно розрахунку позивача, утворилася заборгованість в сумі 23470,30 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 4721,48 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 18748,82 гривень (а.с.6-9). Але 29 травня 2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровську було ухвалено судовий наказ, за яким було стягнуто з відповідача заборгованість за даним кредитним договором у сумі 5382,30 гривень та судові витрати, тобто від загальної суми заборгованості віднімається сума яка було стягнута за судовим наказом, отже заборгованість становить 18088 гривень (а.с.5). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення отриманого ним ліміту кредитування, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов'язань у розумінні наведеної норми, а тому позовні вимоги підлягають безумовному задоволенню, у заявлений позивачем спосіб. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved