Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

11.12.2020 [PERSON] звернулася до Погребищенського районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.12.2008 Виконавчим комітетом Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, про що був вчинений актовий запис №6. Від цього шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Однак подружні відносини між сторонами не склалися, протягом тривалого часу вони проживають окремо, подальше спільне життя суперечить їх інтересам, а тому просить цей шлюб розірвати. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.12.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 18.02.2021 від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання дитини, відповідно до якої відповідач за первісним позовом [PERSON] просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що після фактичного припинення шлюбних відносин, близько двох років тому, позивачка за первісним позовом [PERSON] покинула постійне місце проживання в с. Педоси та переїхала до м. Вінниця. Їхній спільний син залишився проживати із ним та перебуває на його повному забезпеченні. Він любить свого сина і має змогу забезпечити його всім необхідним. Він постійно слідкує за станом здоров`я дитини, його розвитком, виховує та піклується про нього, у нього з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Ухвалою суду від 10.03.2021 зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісною позовною заявою [PERSON] . Ухвалою суду від 20.04.2021 підготовче провадження у справі було закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Щодо задоволення зустрічного позову не заперечувала. Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Голівський В. В. проти розірвання шлюбу не заперечував. Заявлений зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Представник Служби у справах дітей Погребищенської міської ради Мединська О.В. в судовому засіданні пояснила, що комісією було проведено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Комісією встановлено, що для виховання та розвитку дитини створено всі умови. Мати з дитиною не проживає, іноді спілкується з сином по телефону, а тому вважала за доцільне визначити місце проживання малолітнього з батьком [PERSON] . З`ясувавши позицію учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов підлягають до задоволення повністю, з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що 28.12.2008 Виконавчим комітетом Педосівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що був вчинений актовий запис №6 (а. с. 4). Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Однак подружні відносини між сторонами не склалися, протягом тривалого часу вони проживають окремо, фактично шлюбні відносини між ними припиненні, спільне господарство не ведуть. Після фактичного припинення шлюбних відносин дитина [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати разом з батьком (а. с. 29-31). Як вбачається з акта обстеження житлово-побутових умов від 12.05.2021, позивач за зустрічним позовом [PERSON] з сином проживає у приватному 4-х кімнатному будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , де малолітній [PERSON] має свою окрему кімнату, спальне та робоче місце. Дитина забезпечена одягом та взуттям усіх сезонів. Відповідно до результату обстеження встановлено, що умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, в будинку прибрано, наявні меблі та побутова техніка, продукти харчування в достатній кількості. Мати більше чотирьох років з дитиною не проживає, іноді спілкується з сином по телефону. Дитина проживає з батьком, дідом та бабою, з якими в нього склалися теплі, дружні стосунки (а. с. 56). Рішенням Виконавчого комітету Погребищенської міської ради №62 від 03.06.2021 вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а. с. 57). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, то, за таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам. Що стосується зустрічного позову про визначення місця проживання дитини, то задовольняючи його суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень принципу статті 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При визначенні місця проживання дитини необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки спільний син сторін [PERSON] , [INFO] , протягом тривалого часу проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , при цьому позивач за зустрічним позовом [PERSON] забезпечує дитині належні умови проживання, повною мірою займається його вихованням, що свідчить про спроможність забезпечити дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, оскільки він, як батько, приділяє сину належну та необхідну увагу, то суд приходить до висновку, що проживання разом із батьком відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved