Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

12 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] року у місті Макіївці Донецької області померла її баба [PERSON] внаслідок захворювання: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно ст.. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Встановлення факту смерті необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть державного зразка. Просить суд встановити факт смерті [PERSON], яка померла [INFO] року у місті Макіївка Донецької області. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у заяві, просила заяву задовольнити встановити факт смерті [PERSON], яка померла [INFO] року у місті Макіївка Донецької області та допустити негайне виконання рішення у справі. Представник заінтересованої особи - Чернігівській міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, під час повідомлення телефонограмою просили розгляд справи проводити у відсутності представника відділу, проти задоволення вимог [PERSON] не заперечують. Суд, заслухавши заявницю, свідчення свідка [PERSON], розглянувши подані заявницею документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON], про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За змістом статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України». Як встановлено в судовому засіданні, заявник [PERSON], дівоче прізвище якої [PERSON] (а.с.9) є онукою [PERSON], що в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON], який є батьком заявниці та рідним сином померлої [PERSON] (а.с.14-16). Згідно паспорту громадянина України [NUMBER], [PERSON], [INFO], місце народження: місто Макіївка Донецької області, місце проживання зареєстровано: [ADDRESS] (а.с. 2-3). З довідки № 7426001438 від 19.12.2016 року «про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Ново- заводської районної у м.Чернігові ради, вбачається, що фактичне місце проживання заявниці [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.4). Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією є Автономна Республіка Крим та м. Севастополь. Постанова Верховної Ради України від 17 березня 2015 року N 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» не містить чіткого та вичерпного переліку назв населених пунктів Донецької та Луганської областей, які визнаються тимчасово окупованою територією України. Враховуючи те, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року N 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», до якого входить і місто Макіївка Донецької області. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до рекомендацій п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Баба заявниці - [PERSON], [INFO], знаходячись у квартирі [ADDRESS], [INFO] року померла. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO] року, причиною смерті [PERSON] стало захворювання: хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз (а.с.10-11). Також Совєтським відділом запису актів цивільного стану м.Макіївки Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 13 лютого 2018 року було видано свідоцтво про смерть [NUMBER], в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженка селища Блюдо Ардатовського району, Горьківської області, Російської Федерації, померла [INFO] року у віці 68 років, місце смерті - Совєтський район міста Макіївки, актовий запис про смерть № 143 (а.с.5). В судовому засіданні свідок [PERSON] надав свідчення, що заявниця [PERSON] є його рідною дочкою, а [PERSON] його матір. [INFO] року його матір [PERSON] померла у квартирі [ADDRESS]. До смерті матір чотири роки була паралізованою внаслідок інсульта, він особисто викликав лікаря, щоб зафіксувати смерть, та здійснював похорон [PERSON], яка похована поруч із його батьком на кладовищі «Кірове» у місті Макіївці Донецької області. Встановити факт смерті необхідно в судовому порядку для отримання свідоцтва про смерть державного зразка. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...». Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, суд приймає до уваги відомості, які зазначені у лікарському свідоцтві про смерть [NUMBER] від [INFO] року та свідоцтві про смерть, враховуючи неможливість в інший спосіб отримати відомості, зазначені у цих документах, хоча й не визнає зазначені лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть офіційними документами. Таким чином, суд вважає, що факт смерті [PERSON] в певний час і при певних обставинах підтверджений. Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області виданої 09.03.2018 року, у державної реєстрації смерті [PERSON] на звернення [PERSON] відмовлено у зв'язку пред'явленням для підтвердження факту смерті документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 6). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки породжує для неї правові наслідки: отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відділі ДРАЦС на території підконтрольній державній владі України, та оформлення її спадкових прав. Виходячи з наведеного та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що вимоги заявлені [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до положень ч.4 ст.317 та п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що місто Макіївка Донецької області є тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання цього рішення суду. На підставі викладеного, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII, Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року N 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року N 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»,

Outcome: approved