Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-26 00:00:00

12.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 3% річних у період з 06.12.2013 року по 11.04.2016у розмірі 9 877 (дев'ять тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 53 копійки; стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] втрати від інфляції у період з 06.12.2013 року по 11.04.2016у розмірі 35 754 (тридцять п'ять тисяч сімсот п'ятдесят чотири) гривні 11 копійок; стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] у період з 06.12.2013 року по 11.04.2016 курсову різницю у розмірі 95 782 (дев'яносто п'ять тисяч сімсот вісімдесят дві) гривень 54 копійок. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на даний час триває виконавче провадження щодо примусового виконання заочного Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 грудня 2013 року у справі №450/3300/13-ц. Рішення досі є не виконаним, Відповідач ухиляється від виконання вказаного рішення. Наслідками прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсацій (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплата кредиторові. Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] станом на 10.04.2016 року становить -141 414 грн. 18 коп. А також три відсотки річних: 9 877 грн. 53 коп.; Втрати від інфляції: 35 754 грн. 11 коп.; Курсова різниця: 95 782 грн. 54 коп.; Просить позов задоволити. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, проте представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримали та просять позов задоволити. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Проаналізувавши матеріали справи, належним чином дослідивши докази представлені сторонами як на підтвердження своїх доводів та вимог в їх сукупності, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог з наступних підстав : Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи 06.12.2013 року Пустомитівським судом Львівської області ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 44 282, 00 /сорок чотири тисячі двісті вісімдесят дві грн. 00 коп./ грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 442,82 /чотириста сорок дві грн.. 82 коп./ грн. понесених позивачем судових витрат. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка висловлена у Постанові 23 січня 2012 року у справі №3-142гс11 чинне законодавство не пов'яне припинення зобов'язання постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошовій зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка висловлена у Постанові 14 листопада 2011 року у справі №3-11бгс11 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд визнає обґрунтованим наведений позивачем у позовній заяві розрахунок 3% річних та вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути 9877, 53 грн. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, то така не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним. Нарахування позивачем інфляційних втрат в розмірі 95782.54 грн. суперечить вимогам чинного законодавства та не узгоджується з практикою Верховного суду України. Зокрема, в Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в Цивільному судочинстві від 01.07.2014 р. Верховний суд України роз'яснив, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі N 6-36736bob10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Щодо позовної вимоги позивачаа про стягнення курсової різниці, то така не підлягають до задоволення у зв'язку з наступним. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених Законом. Згідно із ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти , а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України та зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Платіжним засобом відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 ЦК України на всій території України є гривня. При вирішенні спору по боргових зобов'язаннях між сторонами Пустомитівським районним судом Львівської області рішенням від 06.12.13 р. було стягнуто з відповідача 5467 дол. США заборгованості, що на час постановлення рішення було еквівалентно 44 282 грн. Зважаючи на те, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різний період часу є різним, курсова різниця , яку просить стягнути позивач не може по своїй суті бути спричиненою йому шкодою. Так, у ст. 22 ЦК України законодавець визначає поняття шкоди та який порядок її відшкодування. На думку суду на правовідносини, що виникли між сторонами, поширюється законодавство, що регулює стягнення коштів за невиконання зобов'язання. Такий спір між сторонами був вирішений судом 06.12.13 р. Таким чином, також безпідставними є вимоги позивача про стягнення курсової різниці в розмірі 95782,54 грн. Крім цього згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON]. На підставі наведеного та

Outcome: approved