Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

12.07.2018 року ТОВ «Ліко-житлосервіс» звернулися до суду з позовом про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним до [PERSON] 06.08.2018 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 29.05.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою - [ADDRESS] на підставі акту прийому-передачі житлового будинку від 18.10.2016 року та наказу № 62 від 17.10.2016 року. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у зазначеному вище будинку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.03.2020 року. 06.04.2018 року на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», [PERSON] було направлено пропозицію укладення Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій разом з двома примірниками зазначеного договору. Однак, [PERSON] не повернув підписаний ним примірник договору, не надіслав також протоколу розбіжностей. Фактично послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідач отримує. Просили визнати укладеним 22.03.2018 року між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та [PERSON] договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У судовому засіданні 12.03.2020 року сторони відсутні. Представник позивача звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Врахувавши думку представника позивача про те, що остання не заперечує проти заочного вирішення справи, а також з огляду на те, що відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, суд приходить до висновку про можливість завершення розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, які не містять відзиву, що позбавляє суд можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою - [ADDRESS] на підставі акту прийому-передачі житлового будинку від 18.10.2016 року та наказу № 62 від 17.10.2016 року (а.с. 7-8, 9, 10). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у зазначеному вище будинку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.03.2020 року. 06.04.2018 року на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», [PERSON] було направлено пропозицію укладення Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій разом з двома примірниками зазначеного договору (а.с. 11-13, 14, 15, 16). Однак, [PERSON] не повернув підписаний ним примірник договору, не надіслав також протоколу розбіжностей. Правовідносини з приводу яких виник спір є цивільно-правовими за своєю суттю. ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. За правилами ч. 1, 2 ст. 12 зазначеного вище закону, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах; договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Пунктом 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок індивідуального споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 2 ч. 2 ст. 8 цього ж Закону, готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором;. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529) (чинний на момент виникнення спірних правовідносин). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 529 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідач [PERSON] будь-яких заперечень стосовно невідповідності запропонованого ТОВ «Ліко-житлосервіс» договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій типовому договору, не подав. Звертаючись до суду з позовом, позивач ТОВ «Ліко-житлосервіс» просить суд визнати укладеним 22.03.2018 року між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та [PERSON] договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. За правилами ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як визнання договору укладеним. Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних, можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виконавця послуг на укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. З огляду на викладене вище, заявлені ТОВ «Ліко-житлосервіс» позовні вимоги до [PERSON] про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним, підлягають задоволенню судом. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved