Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

10 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визначити йому додатковий строк в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який до дня смерті проживав у [ADDRESS] , та працював у Погребищенській центральній районній лікарні. Реєстрація його смерті проведена 10 грудня 2019 року Погребищенським районним відділом ДРАЦС Головного територіального відділу юстиції у Вінницькій області, актовий запис 132. Внаслідок смерті його батька відкрилася спадщина. Він являється єдиним спадкоємцем за законом. Проте, у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини, звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька він не зміг, оскільки перебував та перебуває на військовій службі та безпосередньо приймає участь в зоні проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях. Перебуваючи в зоні проведення антитерористичної операції, він не мав можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та надіслати її до Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області. Окрім того, в Україні були запровадженні обмежувальні карантинні заходи. Вважає, що строк для прийняття спадщини за законом він пропустив з поважних причин. За таких обставин та з метою захисту своїх спадкових прав він змушений звернутися із цим позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив обставини викладені у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача - спеціаліст з юридичних питань Погребищенської міської ради Андрійчук Василь Васильович позов визнав. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 10 грудня 2019 року Погребищенським районним відділом ДРАЦС Головного територіального відділу юстиції у Вінницькій області, актовий запис 132 (а.с. 6). На день смерті він був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку позивач [PERSON] має намір прийняти, проте не може скористатись своїм правом, оскільки своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Із повідомлення державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В. вбачається, що відповідно до відомостей Спадкового реєстру після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилась, будь-яка інформація щодо наявності чи відсутності спадкоємців відсутня (а.с. 43-44). Звертаючись із позовом до суду, позивач посилався на те, що він вчасно не подав заяву про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що перебував на військовій службі в зоні проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, де не було можливості звернутися до нотаріуса, щоб оформити заяву про прийняття спадщини. Також покликався на запровадження в Україні обмежувальних карантинних заходів (а.с. 8-9). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Як роз`яснено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи те, що позивач був позбавлений можливості звернутися до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебував на військовій службі в зоні проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, де не було можливості звернутися до нотаріуса, щоб оформити заяву про прийняття спадщини, то причини пропуску ним строку на прийняття спадщини суд вважає поважними, що відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, вирішуючи питання про визначення спадкоємцеві додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд має враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №681/203/17. В контексті обставин справи та беручи до уваги визнання позову представником відповідача, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, суд вважає, що визначення позивачу додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] буде відповідати принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому суд констатує, що, зважаючи на наведене, визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved