Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

11.11.2020 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] в м. Первомайськ, Миколаївської області померла їх мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, що складалося з житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,0592 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані по [ADDRESS] . Попередня назва вулиці «Кодимської» до перейменування відповідно до рішення Первомайської міської ради №1 від 28.04.2016 - була « [PERSON] », крім того відповідно до довідки Первомайського МБТІ видно, що згідно рішення Первомайської міської ради від 22 жовтня 1974 року № 881, у порядку впорядкування найменувань вулиць, провулків та нумерації за домоволодінням [PERSON] яке знаходиться в [ADDRESS] закріплено новий № 11 взамін старого [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері прийняли позивачі шляхом подачі відповідних заяв до Першої Первомайської ДНК Миколаївської області, проте, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що реєстрація права власності на житловий будинок не була проведена, про що нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для її вчинення. Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві. У зв`язку з зазначеними обставинами, нотаріус роз`яснила, що у разі смерті власника нерухомого майна та відсутності правовстановлюючого документу, питання визначення належності йому (спадкодавцю) цього майна та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Спадкодавець була власником житлового будинку [ADDRESS] . Так, відповідно до п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики N 127 від 24.05.2001 р., індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року, не належать до самочинного будівництва Тобто, відповідно до вимог законодавства прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., засвідчує технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна Згідно з даними технічного паспорту, будинок був прийнятий в експлуатацію у 1974 році. [PERSON] мала всі необхідні дозволи на будівництво зазначеного будинку. Так, відповідно до рішення № 346 Виконавчого комітету Первомайської міської Ради депутатів від 25.04.1972 року їй надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці № [ADDRESS] площею 450 кв.м. Актом від 18.05.1972 року [PERSON] була відведена в натурі земельна ділянка площею 450 кв.м. для будівництва житлового будинку. Відповідно до Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від одної до п`яти включно від 25.05.1972 року [PERSON] було передано земельну ділянку площею 450 кв.м. за адресою [ADDRESS] для будівництва житлового будинку. 21.07.1972 року даний договір посвідчений нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 2791. Отже, у матері позивачів були всі необхідні документи для початку будівельних робіт та проведення оформлення правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 49 Постанови Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна», заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об`єкт нерухомого майна, заявник не подає. Отже, з технічного паспорту слідує, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди були побудовані до 5 серпня 1992 року. Тому для реєстрації права власності на житловий будинок матері позивачів потрібно було надати до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень технічний паспорт на житловий будинок та документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований будинок, яким являється акт відведення земельної ділянки від 18.05.1972 року та Договір про передачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, мати позивачів правомірно володіла та користувалася своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з викладеного вище, перешкод для проведення реєстрації права власності на будинок у [PERSON] не було, але у зв`язку зі смертю, питання щодо реєстрації права власності залишилося неврегульованим. З підстав, зазначених вище, позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене вище спадкове майно, тому єдиним правовим способом захисту їх законних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є звернення до суду з позовом про визнання права власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Первомайськ, Миколаївської області. Представник позивачів надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Первомайської міської ради Миколаївської області надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Первомайськ, Миколаївської області (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 23.01.2017 р.). До складу спадщини після її смерті входить: житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0592 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що у них відсутній правовстановлюючий документ на будинок, про що була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Право власності на спадкове майно підтверджується наявними в матеріалах справи документами: копією технічного паспорту; копією довідок щодо перейменування вулиць; копією рішення № 346 від 25.04.1972 року про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки; копією Акту від 18.05.1971 року про відведення в натурі земельної ділянка площею 450 кв.м. для будівництва житлового будинку; копією Договору про передачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 25.05.1972 року; копією державного акту на право приватної власності на землю серії МК від 21.04.1994 р.; копією витягу з ДЗК. З зазначених документів вбачається, що перешкод для проведення реєстрації права власності на будинок у [PERSON] не було, але у зв`язку зі смертю, питання щодо реєстрації права власності залишилося неврегульованим, хоча згідно з даними технічного паспорту, будинок був прийнятий в експлуатацію у 1974 році. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved