Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

10.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб, зареєстрований 09.09.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 68. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище - [PERSON]. Вирішити питання судових витрат. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на шлюб та сімю, відповідач ображав її, безпричинно вчиняв сварки. Сімя розпалась остаточно та її відновлення є неможливим. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримувала, пояснивши, що шлюбні відносини між ними припиненні з лютого 2016 року та з того часу вони не проживають разом. У відповідача є інша жінка, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Примирення між ними також неможливо. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримував позовні вимоги, просив позов задовольнити, пояснивши, що примирення між сторонами є неможливим. Причиною розірвання шлюбу є втрата любові та поваги один до одного. У відповідача є інша жінка. Сторони припинили шлюбні відносини та разом не проживають з 2016 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю і не заперечує проти їх задоволення (а.с.36). Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову про розірвання шлюбу з [PERSON] При цьому пояснила, що зі слів відповідача, остаточно шлюбні відносини між сторонами припиненні в грудні 2018 року та з того часу вони разом не проживають. Причиною же розірвання шлюбу є подружня зрада позивачки. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 09.09.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 68 (а.с.4). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Подружні стосунки між сторонами припинені, відновлювати їх сторони не бажають. Згідно з ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а саме: є втрата любові та поваги один до одного, різні погляди на фінансово-матеріальні потреби сімї та сімейні цінності. Також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, не спілкуються, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, інтресам їхньої дитини, а тому\~вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Згідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом було запропоновано надання сторонам строку на примирення, від чого сторони відмовились. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до\~ст.113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку\~ст.113 Сімейного Кодексу України, тому суд залишає шлюбне прізвище позивача [PERSON]. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1, 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу було надано: дві угоди укладених з адвокатом від 07.12.2018 року та 10.12.2018 року; опис обсягу виконаних робіт та наданих послуг, виконаних адвокатом, згідно з якими вартість правової допомоги становить 5000 грн. Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією №123 від 10.10.2018 року на суму 5000 грн (а.с.8). При цьому, згідно опис обсягу виконаних робіт та наданих послуг, виконаних адвокатом, вбачається, що ним були надані наступні послуги: 1.Вивчення документів, наданих позивачкою 30 хвилин; 2.Пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні відносини, судової практики 2 години; 3.Надання консультацій, копіювання документів 1 година; 4. Складення позовної заяви 2 години; 5.Участь у судових засіданнях 4 години. Як вбачається з матеріалів справи представник позивача адвокат [PERSON] здійснював свої обов'язки визначені угодою від 10.12.2018 року, готував та направляв процесуальні документи, особисто приймав участь в 2 судових засіданнях. Оскільки вказані дії можуть розглядатись як відповідні процесуальні дії сторони, зважаючи на час, необхідний для їх фактичного здійснення, відповідно до опису, відсутність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 3590 грн. 40 коп., виходячи з того, що адвокат фактично приймав участь в 2 судових засіданнях, а не 4, як зазначено в опису виконаних робіт (5000 грн (704,8 грн. х2)), де 704,80 грн. це вартість роботи адвоката за годину. Судовий же збір в розмірі 704,80 грн., сплата якого підтверджується квитанцією, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved