Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

10.11.2015 р. до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення суми депозиту. Посилається на таке. 19.01.2015 р. між ним та АТ «Дельта Банк» був укладений договір №003-07557-190125 про банківський строковий вклад (депозит) «Найкращий від Миколая» загальним терміном до 18.06.2015 р. Сума вкладу складає 190000 грн. відповідно до п. 1.4 цього договору процентна ставка на суму вкладу становить 13% річних. Відповідно до п.1.11 цього договору вкладник зобовязаний письмово повідомити Банк про вимогу повернення вкладу не менш як за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення. З метою повернення вкладу позивач звернувся до відповідача із заявою, але банк гроші не повернув та повідомив про нікчемність договору №003-07557-190125 згідно п.7 ч.3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З діями відповідача не згодний, тому просить суд визнати чинним договір банківського вкладу №003-07557-190125 від 19.01.2015 р. укладеного між ним та відповідачем, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 190000 грн. за договором банківського вкладу №003-07557-190125 та зобовязати відповідача виплатити позивачеві грошові кошти 190000 грн. за вказаним договором. В судове засіданні позивач та його представник не зявились, надав заяву про розгляд справи без їх участі, на позові наполягав. Відповідач не направив свого представника в судове засідання, про час та місце був сповіщений належним чином, про що мається повідомлення про вручення рекомендованого листа. Відповідач, який належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, проти чого не заперечує позивач. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 19.01.2015 р. між позивачем та АТ «Дельта Банк» був укладений договір №003-07557-190125 про банківський строковий вклад (депозит) «Найкращий від Миколая» загальним терміном до 18.06.2015 р. Сума вкладу складає 190000 грн., згідно п.1.2 договору, яка внесена повністю, що підтверджується платіжним дорученням №44547138 від 19.01.2015 р. Відповідно до п. 1.4 цього договору процентна ставка на суму вкладу становить 13% річних. 23.09.2015 р. відповідач повідомив позивача про нікчемність договору №003-07557-190125 згідно п.7 ч.3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Пунктом 1.10 Договору передбачено, що повернення вкладу та нарахованих процентів Клієнту здійснюється Банком шляхом зарахування на поточний рахунок Клієнта, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів №26200703732895 відкритий на імя вкладника в установі банку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1058 ЦК України \~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1066 ЦК України\~банк не має права встановлювати не передбачені договором або законом обмеження права клієнта розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно\~ст. 1068 ЦК України\~банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, відповідно до вимог\~ст. 1074 ЦК України, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Таке ж застереження щодо обмеження прав клієнта встановлено і ст.59 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Отже, відповідач зобов'язаний повернути грошові кошти позивача, які перебувають на рахунку відповідача, на першу вимогу клієнта, а відмова від такої видачі є неправомірною. Положеннями статті 76 Закону України „Про банки і банківську діяльність\~від 07.12.2000 року № 2121-III передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Частиною 5 статті 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб\~визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Закон Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом (ч. 6 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб). Таким чином, введення тимчасової адміністрації не може бути перешкодою для задоволення вимог клієнта за договором банківського вкладу. Статтею 38 ч.3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договори, укладені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Але договір банківського вкладу (депозиту) укладений між сторонами не підпадає під дію ч.3 ст. 38 вищевказаного Закону, тому не може вважатися нікчемним. Відмовляючись повернути суму коштів, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Отже, є підстави для стягнення відповідача на користь позивача неповернуті грошові кошти за договором №003-07557-190125 про банківський строковий вклад (депозит) в сумі 190000 грн. Позовні вимоги про визнання договору №003-07557-190125 про банківський строковий вклад (депозит) чинним задоволенню не підлягають, оскільки статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність договору №003-07557-190125 про банківський строковий вклад (депозит) прямо не встановлена законом, судом він не визнавався недійсним, отже на нього розповсюджуються вимоги статті 204 ЦК України, тобто він є дійсним, і додаткове його визнання чинним судом не потребується. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобовязання відповідача позивачеві грошові кошти 190000 грн. за вказаним договором, оскільки належним способом захисту права позивача є саме стягнення на його користь з відповідача грошових коштів у вказаній сумі, зобовязання повернути ці кошти є дублюванням позовних вимог про стягнення, тому не може бути задоволено. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. З відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1900 грн., оскільки позивача при поданні позову було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial