Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

12.06.2017 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшов позов Кременчуцької міської ради Полтавської області до [PERSON] . Представник позивача [PERSON] просила суд стягнути з відповідача збитки, завдані несплатою за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди у період з 18.07.2012 року по 01.08.2016 року у розмірі 251\~732 грн. 76 коп. В обґрунтування позову представник вказала на те, що відповідач [PERSON] з 18.07.2012 року використовував земельну ділянку без укладення договору оренди, хоча земельна ділянка використовувалась для експлуатації нежитлової будівлі. Це призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від плати за землю. Сума збитків за період з 18.07.2012 року по 01.08.2016 року становить 251 732 грн. 76 коп. Ухвалою судді від 27.06.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 19.03.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 11.05.2018 року зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 14.01.2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 26.02.2020 року відмовлено у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги у судовому засіданні підтримала, просила суд задовольнити уточнений позов. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали. [PERSON] суду пояснив, що він є власником 1/2 частини комплексу будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Розмір земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно 8333 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки 5310436100:08:001:0053. Неодноразово звертався до Кременчуцької міської ради та голови міста із заявами про передачу йому у тимчасове платне користування частини земельної ділянки під даними будівлями, загальною площею 1\~962,2 кв.м, для експлуатації та обслуговування даних будівель. Вважав, що відповідачем не доведено факт користування ним вказаною у позові ділянкою розміром 8333 кв.м, а розрахунок наданий позивачем помилковий, оскільки він не користувався земельною ділянкою, на якій не перебувають належні йому об`єкти права власності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив такі фактичні обставини. [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.12.2003 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським В.Г. (реєстрований номер 13570), належав на праві власності комплекс будівель за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з: будівлі складу техматеріалів, загальною площею 64,5 кв.м, (блоку кімнати) будівлі диспетчерської, загальною площею 26,1 кв.м, будівлі цеху лісопилення, загальною площе 426,6 кв.м, будівлі складу арки, загальною площею 432,8 кв.м, будівлі складу солі та дроту, загальною площею 198,9 кв.м, будівлі цеху пружних блоків, загальною площею 777,3 кв.м. Між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 18.07.2011 року було укладено договір оренди землі, стосовно земельної ділянки (кадастровий номер 5310436100:08:001:0053) для експлуатації та обслуговування комплексу будівель по [ADDRESS] . Договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у місті Кременчуці Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 22.07.2011 року за № 531040004000341. Договір було укладено строком на 15 років. 18.07.2012 року [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному належний йому комплекс будівель за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці розміром 8333 кв.м., кадастровий номер 5310436100:08:001:0053. Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Бугайовою Л.М. (реєстровий номер № 2874). Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 03.09.2012 року за № 35356086 право власності на вищезазначений об`єкт нерухомості зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7 зворот, 8, том 1). Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25.12.2012 року «Про припинення права користування земельними ділянками», у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, добровільною відмовою від права користування земельною ділянкою припинено право користування земельною ділянкою [PERSON] . Крім того, цим же рішенням розірвано договір оренди землі від 22.07.2011 року за № 531040004000341. Нові власники комплексу будівель [PERSON] та [PERSON] у вересні 2013 року, листопаді 2013 року зверталися до Кременчуцької міської ради та голови міста із заявами про передачу у тимчасове платне користування частини земельної ділянки під даними будівлями, загальною площею 1 962,2 кв.м, для експлуатації та обслуговування даних будівель (а.с. 75, 76, том 1). Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.05.2014 року [PERSON] та [PERSON] виділено в окремі одиниці будівлі комплексу та припинено право спільної часткової власності на комплекс (а.с. 91-92, том 1). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення з відповідача збитків, завданих тим, що відповідач не сплачував за землю, якою користується. 06.05.2020 року позивач подав заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог (а.с. 212-221, том 1). Зокрема, позивач зазначав, що розрахований ним розмір плати за користування безпідставно набутим майном земельною ділянкою комунальної форми власності становить суму безпідствно збережених відповідачем коштів, які підлягають стягненню з нього на підставі положень глави 83 ЦК України. Проти прийняття уточненої заяви заперечував відповідач (а.с. 236-237, том 1). Ухвалою суду від 26.02.2020 рок суд відмовив у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви як такої, що подана з порушенням строку (а.с. 3, том 2). Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-3090цс15). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі N 6-88цс13). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 922/207/15). Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Суд зазначає, що для вирішення даного спору встановленню підлягає обґрунтованість порядку та підстав здійснення нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою. Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості убачається, що розмір орендної плати, який мала отримати Кременчуцька міська рада від відповідача за користування земельною ділянкою за період з 18.07.2012 року по 01.08.2016 року становить 251 732 грн. 76 коп. Згідно з абзацом 3 частини першої\~ст. 13 Закону України «Про оцінку земель»\~нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. За змістом пункту\~289.1\~статті\~289 Податкового кодексу України\~та частини 1\~ст. 13 Закону України «Про оцінку земель»\~для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України «Про оцінку земель»). Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга\~статті 20 Закону України «Про оцінку земель»). Зі змісту статей\~14,\~288\~Податкового кодексу\~України вбачається, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про оцінку земель»\~нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Тобто, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту\~288.5.1\~статі\~288 Податкового кодексу України\~(аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 року у справі № 920/739/17). Відповідно до частини 2 статті\~20\~та частини 3 статті\~23 \~Закону України «Про оцінку земель»\~дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин». При цьому із наведених норм законодавства не вбачається можливості зазначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж оформлення витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Вказаний висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, яким неодноразово зазначалося, що при стягненні безпідставно збереженого майна (коштів) у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно - шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі - а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (відповідні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 року у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 року у справі № 922/2082/18, від 16.11.2019 року у справі № 922/3607/18. Відповідач наголошував на тому, що у матеріалах справи відсутні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2012-2016 роки, відомості яких є обов`язковими при визначенні орендної плати. В матеріалах справи знаходиться витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 01.03.2019 року (а. с. 227, том 1), згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 8333 кв.м на 2019 рік складає 16\~893 698 грн. 40 коп. Проте суд при вирішенні спору не враховує даний письмовий документ, оскільки він долучений до уточненої позовної заяви, яка не прийнята судом, оскільки подана з порушенням строків, передбачених ЦПК України. В той же час, позивач здійснив розрахунок орендної плати за період з 18.07.2012 року по 01.08.2016 року (а.с. 10 зворот, том 1), згідно якого грошова оцінка вказана наступним чином: - за період з 18.07.2012 року по 31.12.2012 року грошова оцінка 2\~522\~971,26 грн., - за 2013 рік грошова оцінка 2\~522\~971,26 грн., - за 2013 рік грошова оцінка 2\~522\~971,26 грн., - за 2015 рік грошова оцінка 3\~151\~204,06 грн., - за період з 01.04.2016 року по 01.08.2016 року грошова оцінка 4\~515\~652,38 грн. До розрахунку позивач відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2012-2016 роки суду не надав. Отже, матеріали справи не містять відомостей про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки для визначення розміру орендної плати за період з 18.07.2012 року по 01.08.2016 року; позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження здійсненого розрахунку за вказаний період, а саме: витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель станом на 2012-2016 роки. Щодо строку позовної давності. 23.01.2018 року відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності. Вирішуючи клопотання відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ст.ст. 253, 254 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Позивач звернувся до суду 12.06.2017 року, просив стягнути безпідставно збережені грошові кошти у період з 18.07.2012 року по 01.08.2016 року. Отже, позивачем пропущено строк позовної давності за період з 18.07.2012 року по 12.06.2014 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до 263-265 ЦПК України, суд - \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed