Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~12.10.2020 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що вона разом із [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, за час який у них [INFO] народилася спільна дитина син [PERSON] 01.11.2013 року її шлюб з відповідачем було зареєстровано в органах РАЦСу. Однак, з 22.12.2018 року вона припинила спільне проживання з відповідачем, проте розірвання шлюбу не розривала, чекаючи від останнього вчинення дій, спрямованих на їх примирення, що виявилося безрезультатним. На даний час шлюб носить формальний характер. Разом з тим, за час її спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю ними було придбано у власність 2-ох кімнатну квартиру [ADDRESS] та два автомобілі: Kia Sportage, 2006 року випуску, та Skoda Fabia, 2013 року випуску. Так, на день звернення з даним позовом до суду, вартість спірної квартири складає 1149960 грн., транспортного засобу Kia Sportage, 2006 року випуску 222750 грн, та Skoda Fabia, 2013 року випуску 187000 грн. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 1/2 вартості квартири за адресою [ADDRESS] , що становить 574980 грн., визнати за нею право власності на автомобіль Skoda Fabia, 2013 року випуску, стягнувши з [PERSON] на її користь грошову компенсацію різниці між вартістю автомобілів в розмірі 35750 грн., а також стягнути з останнього судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~30.11.2020 року від позивачки було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вона, не змінюючи предмету та підстав позову, за наслідками розгляду справи просить суд визнати за нею право власності на 1/2 квартири за адресою [ADDRESS] , та на автомобіль Skoda Fabia, 2013 року випуску, а також стягнути з [PERSON] на свою користь 17875 грн. різниці між вартістю автомобілів Skoda Fabia, 2013 року випуску та Kia Sportage, 2006 року випуску, та 6306 грн. витрат зі сплати судового збору. \~ \~ \~ \~02.12.2020 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву в обгрунтування якого останній зазначив, що спірне майно ним було придбано за особисті кошти, частина з яких була виручена ним внаслідок продажу майна, право власності на яке було набуте до шлюбних відносин з позивачкою, а інша була отримана внаслідок реалізації майна, прийнятого у спадщину після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Вважає, що усе сіпрне майно є його особистою власністю, а тому в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог та просила їх задовольнити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник щодо задоволення позову заперечували із викладених у їх відзиві підстав, вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 01.11.2013 року сторони зареєстровали шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області було зроблено відповідний актовий запис № 1651 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . Отже, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі в період з 01.11.2013 року по теперішній час. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 198461119 від 31.01.2020 року, за [PERSON] 28.01.2020 року було проведено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Згідно інформаційного листа Територіального сервісного центру МВС № 0741 РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області № 31/3/1-47ад від 04.12.2020 року, за [PERSON] 27.02.2020 року було зареєстровано право власності на транспортний засіб Skoda Fabia, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а 07.07.2020 року за [PERSON] - право власності на транспортний засіб Kia Sportage, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Із наведеного слідує, що усе вищеперелічене спірне майно було придбано [PERSON] за час зареєстрованого із [PERSON] шлюбу. Предметом розгляду даного спору є поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації частки вартості спільного майна. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступному. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статтею 57 СК України закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, ч. ч. 6, 7 ст. 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкту права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факту) спростування на іншого. Під час розгляду справи судом не встановлено, а сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що між [PERSON] та [PERSON] протягом будь-якого періоду часу з 01.11.2013 року по день винесення рішення фактично були припиненні шлюбні відносини на час придбання будь-якого майна, з числа майна, яке є предметом даного спору. Крім того, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що спірне майно було придбане за особисті кошти відповідача, оскільки викладені у відзиві на позовну заяву на свідчать про наявність обставин, передбачених ст. 57 СК України. При цьому, Верховний Суд в постанові від 01.04.2020 року у справі № 462/518/18-ц (провадження 61-13422св19) вказав, що факт реєстрації на ім`я одного з подружжя нерухомого майна, яке є спільним майном подружжя, не свідчить, що воно належить лише цій особі. Отже, надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується з приписами положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу, чинними нормами цивільно-процесуального законодавства України вищевказаний обов`язок щодо надання стороною доказів містить чіткий критерій до таких, а саме: що такі докази повинні відповідати вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України та бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За наведених обставин, суд вважає обгрунтованою позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею право власності на 1/2 квартири за адресою [ADDRESS] . У своїй постанові від 23.01.2019 року у справі № 319/90/17, Верховний суд прийшов до висновку, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У даному випадку сторона позивача просить визнати за собою право власності на автомобіль Skoda Fabia, 2013 року випуску, та компенсувати за рахунок [PERSON] 17875 грн. різниці між вартістю автомобілів Skoda Fabia, 2013 року випуску та Kia Sportage, 2006 року випуску. При цьому, стороною відповідача не заперечувалося подальше залишення транспортного засобу Кіa Sportage, 2006 року випуску, в його власності. Зазначене, з урахуванням встановлених вище обставин у своєму взаємозв`язку, свідчить про обгрунтованість заявленої [PERSON] позовної вимоги про визнання за нею право власності на автомобіль Skoda Fabia, 2013 року випуску. Як вбачається із висновку експерта Семенюка В.М. № 09 від 06.09.2020 року, ринкова вартість транспортного засобу Кіa Sportage, 2006 року випуску, на момент проведення дослідження становить 222750 грн., в той час як вартість автомобіля Skoda Fabia, 2013 року випуску складає 187000 грн. За наведених обставин, суд вважає за можливе залишити у власності [PERSON] транспортний засіб Кіa Sportage, 2006 року випуску, компенсувавши позивачці різницю між його вартістю та вартістю автомобіля Skoda Fabia, 2013 року випуску. (Розрахунок: (222750 грн. 187000 грн.) : 2 = 17875 грн.). Підсумовуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна при розірванні шлюбу в повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~У зв`язку із задоволенням позову в повному об`ємі, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 6\~306 гривень.

Outcome: approved