Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

11.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення вартості 1/2 частини квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 25.03.2014 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 червня 2014 року, якими визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01 вересня 2006 року в 1/2 частині, яка належала неповнолітній [PERSON], матерю якої є [PERSON]. Таким чином на підставі зазначеного рішення позивача було позбавлено права власності на квартиру [ADDRESS] в 1/2 частині. З підстав наведеного просив суд застосувати наслідки укладення недійсного правочину та стягнути з відповідачки 1/2 частину ринкової вартості квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Доповнив, що за угодою купівлі-продажу квартири передавав відповідачці [PERSON] грошові кошти у сумі біля 100 000 гривен, в договорі ж була зазначена сума у меншому розмірі, тому він наполягає на стягнені грошових коштів за ринковою вартістю квартири. Пояснив, що угода була визнання недійсною, оскільки судом було встановлено факт підробки рішення органу опіки та піклування щодо згоди на продаж частини квартири неповнолітньої дитини. Зазначене рішення для вчинення угоди принесла відповідачка, однак підтвердити зазначений факт він нічим не може. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні викладеним позивачем. Вважає, що з відповідачки повинні бути стягнуті грошові кошти саме за ринковою вартістю з посиланням на ч.1 ст.216 ЦК України. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що у 2006 року дійсно підписала зі своїм сином [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, власником якої була вона та її неповнолітня дочка [PERSON], однак грошові кошти від позивача не отримувала. Документи для вчинення правочину збирав позивач, рішення органу опіки та піклування також для вчинення угоди також подавав він. З підстав наведеного вважає, що вона не повинна сплачувати позивачу грошові кошти за зазначеною угодою. Представник відповідачки [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що у визнані судом договору купівлі-продажу недійсним в 1/2 частині немає вини відповідачки, що могло б бути підставою для стягнення на користь позивача матеріальної шкоди відповідно до ст.. 216 ч.2 ЦК України. Позивач в обґрунтування позиву взагалі посилається на ч.1 ст.216 ЦК України, яка передбачає повернення сторонами усього отриманого за угодою, а тому вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04 червня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01 вересня 2006 року в 1/2 частині, яка належить на праві власності [PERSON], посвідчений Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою Як вбачається з мотивувальної частини судового рішення, підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним стало встановлений судом факт відсутності наданої у встановленому порядку згоди органу опіки та піклування на відчуження квартири від імені малолітньої [PERSON], оскільки рішення що було подано нотаріусу для вчинення правочину є підробленим. Судовим рішення не встановлено ким було надано зазначене рішення органу опіки та піклування для вчинення правочину. Відповідно до договору купівлі-продажу, 01 вересня 2006 року між продавцем [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] з одного боку та [PERSON], з іншого, було укладено договір щодо відчуження квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Четвертої маріупольської нотаріальною контори. Відповідно до умов зазначеного договору продаж квартири вчиняється за 9000 гривен, які отримані продавцями від покупця в момент вчинення правочину. Відповідно до висновків судового експерта-будівельника Спиридонова В.А. за № 29 від 03 листопада 2014 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 249508 гривень. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Договором купівлі-продажу встановлено, що відповідачка [PERSON], яка діяла в інтересах своєї неповнолітньої дочки отримала за 1/2 частину квартири грошові кошти у сумі 4500 гривен, які можуть бути повернуті нею в натурі позивачу відповідно до вимого ч.1 ст.216 ЦК України та відповідно відсутні умови для відшкодування того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Можливість стягнення матеріальних збитків, на які посилається фактично у позовних вимогах позивач, які йому спричинені внаслідок росту цін на ринку нерухомості, встановлено ч.2 ст.216 ЦК України. Так, відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Рішенням суду не встановлена винна сторона за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Позивачем згідно до ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів, які б підтверджували вину відповідачки у вчиненні недійсного правочину. З підстав наведеного суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині застосування наслідків недійсності окремої частини правочину шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача 1/2 частини фактично отриманих грошових коштів. Відповідно вимог статті 88 ЦПК України, суд стягує із відповідачки на користь позивача сплачений ним судовій збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 121,80 грн. При цьому вважає, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір не в повному обсязі, та в даній частині позову йому було відмовлено, і стягує із позивача в дохід держави судовий збір в сумі 1003,94 грн.

Outcome: partial