overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Миколаївський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 15000грн. Позивач до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги уточнив та просив стягнути 23263,28грн. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Суд постановив рішення про розгляд справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходились в трудових відносинах. 02.02.2005р. [PERSON] було прийнято на роботу до ПАТ «Миколаївський машинобудівний завод», що підтверджується довідкою ПАТ «Миколаївський машинобудівний завод» №735/142 від 26.11.2013р. Відповідно до довідки ПАТ «Миколаївський машинобудівний завод» 318759/29 від 10.02.2014р. [PERSON] звільнено 06.02.2014р. та станом на 07.02.2014р. складає 23262,28грн. Відповідно до ст.115 заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Право позивача на своєчасну та належну оплату праці є важливою соціальною гарантією, встановленою Конституцією та чинним законодавством про працю. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню. Також на підставі ст.88ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 22.10.1992 року перебуває із [PERSON] у шлюбі, від якого мають троє дітей: дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Проте подружнє життя не склалося, так як у них різні погляди на життя, відповідач зловживає алкогольними напоями, зраджує подружню вірність, тому просив шлюб розірвати. В судовому засідання [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч була належно повідомлена про дату, час і місце слухання справи, тому суд постановляє рішення в порядку, встановленому ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони одружилися 22.10.1992 року, зареєструвавши шлюб за актовим записом № 39 у відділі ЗАГСу Старосамбірської державної адміністрації, при реєстрації одруження відповідач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.5); мають трьох дітей: дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні між сторонами склалися неприязні стосунки, у зв'язку з чим припинили подружні відносини. Відповідач [PERSON] зловживає алкогольними напоями, часто відлучається з дому, не цікавиться дітьми. Суд з метою збереження сім'ї сторін в порядку, передбаченому ст.111 СК України неодноразово зупиняв розгляд справи, проте сторони примирення не досягли. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, це свідчить що сім'я розпалася, а формальне існування шлюбу суперечить інтересам сторін із-за невизначеності соціального статусу, неможливості влаштувати особисте життя і викликаного цим психологічного дискомфорту, тому цей шлюб слід розірвати. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 28.01.1999 року перебуває із [PERSON] у шлюбі, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Проте подружнє життя не склалося, так як не мав до відпові-дачки серйозних почуттів і одружився тільки тому, що вона зава-гітніла. Впевнений, що і відповідачка не мала до нього почуття любові, так як у 2000 році вигнала його з дому. Вважаючи себе зобов'язаним виховувати сина, намагався зберегти сім'ю і через 5 місяців помирилися. У 2001 році разом поїхали на роботу в Італію, але відносини не складалися і у 2002 році відповідачка залишила його та повернулася додому. З того часу припинили подружні стосунки і не мають останні 11 років жодного зв'язку, тому з огляду на те, що йому уже 41 рік, а по суті подружнім життям не жив, вирішив створити нову сім'ю. В судове засідання [PERSON] не з'явився, але 09.01.2014 року подав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив вирішити спір у його відсутності. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти змісту позову заперечила, але вимогу про розірвання шлюбу визнала та показала, що хоч до недавна у них із [PERSON] були нормальні відносини, він щороку приїжджав з Італії до неї та сина, привозив подарунки, але з огляду на те, що цей Новий рік він зустрічав із іншою жінкою, заявив, що потребує свободи і втік з дому, вона зрозуміла, що вони стали чужими, сім'я розпалася. Просила шлюб розірвати, оскільки примирення неможливе. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони одружилися 28.01.1999 року, зареєструвавши шлюб за актовим записом № 02 у виконавчому комітеті Добромильської міської ради Старосамбірського району Львівської області, при реєстрації одруження відповідач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю у місті Добромиль. Позивач зареєстрований у квартирі відповідачки, але з 2001 року фактично перебуває за межами України. Між сторонами з самого початку подружнього життя і по те-перішній час існують непорозуміння, протиріччя, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Вони давно разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не піклуються одне про одного. Наведене дає підстави прийти до висновку, що сім'я сторін розпалася. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, як встановлено судом, сім'я сторін розпалася, а формальне існування шлюбу суперечить їх інтересам із-за невизначе-ності їх соціального статусу, неможливості влаштувати особисте життя і викликаного цим психологічного дискомфорту, тому цей шлюб слід розірвати. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду із цією заявою посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], уродженець і житель [ADDRESS], є інвалідом другої групи з дитинства з приводу психічного захворювання. Внаслідок цього захворювання [PERSON] нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує опіки, яку він здійснює. Для забезпечення захисту спадкових прав [PERSON] виникла потреба у визнанні його недієздатним та призначенні опікуна. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав. Представник органу опіки і піклування - Тисовицької сільської ради в судове засідання не з'явився, але від сільського голови [PERSON] поступила заява, якою проти вимог [PERSON] не заперечив, просив розглянути справу у відсутності представника сільської ради. Суд, дослідивши докази, прийшов до наступного: Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психі-чного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У відповідності з долученими до справи документами (а.с.3-5, 17-23) [PERSON], [INFO], інвалід другої групи з дитинства, проживає із братом [PERSON] у [ADDRESS] Згідно з протоколу засідання ЛКК Старосамбірської районної лікарні № 771 від 23.10.2006 року [PERSON], 1986 року народження, перебуває на обліку в психіатричному кабінеті з діагнозом: розумова відсталість в ступені вираженої імбецильності. Висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 25.03.2014 року за № 53 встановлено, що [PERSON] страждає стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі важкої розумової відсталості в степені імбецильності і за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки. У суду не виникає сумніву в істинності цього висновку, оскільки він виконаний кваліфікованими спеціалістами, відповідає матеріалам справи. Рішенням Тисовицької сільської ради № 25 від 22.11.2013 року запропоновано у випадку визнання [PERSON] недієздатним, призначити його опікуном брата [PERSON]. [PERSON] у судовому засіданні також висловила бажання викону-вати обов'язки опікуна [PERSON], оскільки разом проживають і він уже багато років здійснює догляд за ним. Таким чином, сукупність досліджених судом достовірних доказів, що підтверджують факт наявності у [PERSON] стійкого хронічного психічного розладу, внаслідок якого він не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, дає підстави визнати його недієздат-ним. Ст.60 ЦК України передбачений обов'язок суду встановити опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначити опікуна за поданням органу опіки і піклування. Оскільки [PERSON] згідний на призначення його опікуном брата [PERSON], Тисовицька сільська рада також рекомендує призначити [PERSON] опікуном, то очевидно, що саме він найефективніше буде здійснювати опіку над цим недієздатним. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] звернувся з названим позовом до [PERSON], в якому вказує, що 15 травня 2013 року відповідач отримав від нього за договором позики гроші в сумі - 14 000 грн. (чотирнадцять тисяч грн. 00 коп.) та зобов'язався повернути одержану суму до 30 серпня 2013 року. У встановлений у розписці строк відповідач гроші не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 14 000 грн. 00 коп. а також судові витрати. Від позивача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Зі згоди позивача суд розглядає справу в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей Як встановлено в судовому засіданні, 15 травня 2013 року [PERSON] дав в борг [PERSON] по договору позики грошові кошти в розмірі 14 000 грн. 00 коп. (чотирнадцять тисяч грн. 00 коп.) та відповідач зобов'язувався повернути гроші до 30.08.2013 року, про що видав розписку (а.с.4). У встановлений у розписці термін відповідач гроші не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦКУ позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядок, що встановлені договором. Оскільки до теперішнього часу борг у сумі 14 000 грн. 00 коп. не повернутий, то вказана сума підлягає стягненню у примусовому порядку. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (а. с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] звернувшись до суду з заявою, просить надати йому [PERSON], [INFO], право на шлюб з [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви вказує, що з серпня 2012 року він почав зустрічатися з [PERSON] За цей час, вони зрозуміли, що кохають один одного та бажають жити в шлюбі. Також [PERSON] вагітна, він є батьком майбутньої дитини. Заявник [PERSON] в судове засідання не з’явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на заяві наполягає. Заінтересована особа - Жовтневий відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомили. Заінтересована особа – [PERSON] в судове засідання не з’явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заяви не заперечує. Заінтересована особа – [PERSON] в судове засідання не з’явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заяви не заперечує. Заінтересована особа – [PERSON] в судове засідання не з’явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заяви не заперечує. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], не досяг шлюбного віку, передбаченого ст. 22 СК України - а.с.4. [PERSON] та [PERSON] мають намір створити сім’ю та зареєструвати шлюб в органі РАЦС, але не мають такої можливості через те, що [PERSON] не досяг шлюбного віку. Згідно постанови ВКК № 441 від 05.12.2013 року [PERSON] перебуває, як вагітна, на обліку в КУ «ЦПМСД №2»– а.с.5. У відповідності зі ст.22 СК України шлюбний вік для жінки встановлюється у сімнадцять, а для чоловіка - у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 23 СК України за заявою особи, яка досягла 14 років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] дійсно має намір створити сім’ю, тому необхідно надати йому право на шлюб, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов’язків, відповідно до ст. 11 ЦК України, тому необхідно задовольнити заяву [PERSON] та надати йому право на шлюб. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтуванні позову позивач вказує, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбних відносинах з 26.09.1997 Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Добровільно надавати кошти на утримання сина відповідач не бажає. У зв'язку з даними обставинами вона була вимушена звернутися до суду, щодо стягнення аліментів з відповідача. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком сина позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, - а.с.2. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, - а.с.4. Таким чином суд вважає необхідним задовольнити позов в повному обсязі і відповідно до ст.ст.182, 198-200 Сімейного кодексу України, стягувати на користь [PERSON] аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, до його повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі ст.ст.180, 181 ч.3, 182 Сімейного Кодексу України та ст.ст. 10,11, 60, 169, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, мотивуючи тим, що між нею та відповідачами на біржі був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Усі суттєві умови були сторонами виконані, але договір купівлі-продажу нерухомого майна не було нотаріально посвідчено, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 28 квітня 2000 року на Південній Товарній Біржі за реєстровим №10518 між [PERSON], який діяв в своїх інтересах, а також в інтересах [PERSON] на підставі довіреності за №2424 від 24.03.2000р., [PERSON], яка діяла в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23.07.1993р., зареєстрованого Миколаївським МБТІ за реєстровим №18277. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення догвоору не вимагається. Оскільки усі суттєві умови за договором купівлі-продажу сторонами були повністю виконані, тому суд вважає, що договір купівлі-продажу може бути визнаний дійсним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона і відповідач мають у спільній частковій власності по 1/2 кожний вищезазначену квартиру. Посилаючись на наявність суперечностей з відповідачем в частині користування спірною квартирою, позивачка просила виділити їй у користування одну житлову кімнату № 6, площею 12,2 кв.м. з балконом № 8, площею 0,9 кв.м. та кладову № 5, площею 0,5 кв.м. В свою чергу, на думку позивачки, відповідачу мають бути виділені в користування житлова кімната № 7, площею 15,5 кв.м. з лоджією № 9 площею 2,5 кв.м. При цьому коридор № 1, площею 8,4 кв.м.; кухня № 4, площею 7,3 кв.м.; вбиральня № 3, площею 1,0 кв.м.; ванна № 4, площею 2,6 кв.м. мають бути залишені у спільному користуванні сторін. В судове засідання позивачка не з'явилася і подала письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явився. При цьому подав письмову заяву про визнання позову з клопотанням розглядати справу без його участі. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебували в шлюбі, який згідно рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.11.2011 року між ними розірваний. (а.с. 9) Рішенням цього ж суду від 08.05.2013 року здійснено поділ спільного майна подружжя і за кожною із сторін визнано право спільної часткової власності по 1/2 частки за кожним в квартирі [ADDRESS]. (а.с. 10-12) Згідно заяви про визнання позову відповідач погодився із запропонованим позивачкою порядком користування квартирою [ADDRESS], який передбачає, що позивачці виділяється в користування одна житлова кімната № 6, площею 12,2 кв.м. з балконом № 8, площею 0,9 кв.м. та кладова № 5, площею 0,5 кв.м. В свою чергу відповідачу виділяються в користування житлова кімната № 7, площею 15,5 кв.м. з лоджією № 9, площею 2,5 кв.м. При цьому коридор № 1, площею 8,4 кв.м.; кухня № 4, площею 7,3 кв.м.; вбиральня № 3, площею 1,0 кв.м.; ванна № 4, площею 2,6 кв.м. залишаються у спільному користуванні сторін. При вирішенні розглядуваного позову суд виходить з того, що згідно ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Також у відповідності зі ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд находить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що відповідають нормам матеріального права, а саме: вимогам ст. ст. 358 ч. 3, 369, 382, 383 ЦК України. Судові витрати між сторонами слід розподілити в рівних частках, виходячи з балансової вартості спірної квартири 35397 грн. станом на 2013 рік. (а.с. 15-17)

Outcome: approved