Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

10 червня 2010 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Одеське РУ Публічного акціонерного товариства «Надра», про поділ майна подружжя. З урахуванням наданих позивачем уточнених позовним вимог, які прийняті судом, позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати грошові кошти у розмірі 415 911,08 грн, сплачені на придбання та переобладнання квартири [ADDRESS] - об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON]; стягнути з [PERSON] 207 995,54 грн. на користь [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір та витрати на проведення експертизи. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб 19.03.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис № 12, виданого Побузькою сільською радою Голованівського району, Кіровоградської області від 19.03.1994 року. 27.11.2008 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис № 496, виданого Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 27.11.2008 року. Під час подружнього життя [PERSON] та [PERSON] було придбано на ім'я дружини, [PERSON], квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.12.2005 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], діючих від свого імені та від імені малолітнього сина [PERSON] з одного боку, і [PERSON], - з іншого, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Вартість квартири на момент придбання склала 230 300 (двісті тридцять тисяч триста) гривень, що станом на момент укладання цього договору за офіційним курсом НБУ 1:5,05 становило 45 604 (сорок п'ять тисяч шістсот чотири) долара США, - зазначена сума є неповною, ринкова вартість склала 57 000 (п'ятдесят сім тисяч)доларів США. З цієї суми позивачем особисто було сплачено 37 000 (тридцять сім тисяч) доларів США, решту коштів 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, їм та відповідачем було отримано у вигляді кредиту строком до 20.12.2027 року у ВАТ КБ «Надра» Одеському РУ, шляхом укладення договору іпотеки, який був укладений від 26.12.2005 року між ВАТ КБ Надра», в особі начальника відділення № 19 ВАТ КБ «Надра» Одеське РУ, з однієї сторони, і [PERSON], - з іншої, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] З 26 грудня 2005 року по 27 листопада 2008 року включно, позивачем сплачувався кредитний договір № ОД19/12/2005/840-К/5, який був укладений між відповідачем та Банком. Оскільки колишня дружина, на той час працювала продавцем у ювелірному магазині, і тому не мала можливості особисто сплачувати борг за цим договором, а позивач займався будівельним бізнесом, тому сплачував усі рахунки. Всього за кредитним договором, згідно довідки з ВАТ КБ «Надра» Одеського РУ від 12.11.2010 року, були сплачені кошти у розмірі 18 595 дол. США. Вищенаведені договори були укладені зі згодою позивача, та за кошти надані ним, у відповідності до вимог Закону, а саме до п. 1 ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до висновку експерту, вартість переобладнання та будівельних матеріалів, що були використані під час реконструкції об'єкту, а саме: квартири [ADDRESS], склала 175 871 (сто сімдесят п'ять тисяч вісімсот сімдесят одну) грн. Тобто разом сума коштів, що були витрачені позивачем на придбання та реконструкцію цього об'єкту нерухомості становить наступне: 37 000+18595=55595 (дол.США) - на придбання квартири продавцеві та сума сплачена за кредитним договором, що становить за курсом НБУ 1:8.00. 444 760 (чотириста сорок чотири тисячі сімсот шістдесят) грн. Оскільки спірна квартира ще досі є предметом іпотечного договору, виплата по якому триватиме до 2027 року, позивач змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача половини від коштів, що були витрачені та придбання та переобладнання цієї квартири. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, просили відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі. Мотиви та додаткові доводи сторін, учасників процесу зафіксовано технічними засобами фіксації процесу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та показання свідків, суд вважає, що рішення у справі необхідно ухвалити із відмовою у задоволенні позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб 19.03.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис № 12, виданого Побузькою сільською радою Голованівського району, Кіровоградської області від 19.03.1994 року. 27.11.2008 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис № 496, виданим Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 27.11.2008 року. За час шлюбу на ім'я [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.12.2005 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], діючих від свого імені та від імені малолітнього сина [PERSON] з одного боку, і [PERSON], - з іншого, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Вартість квартири на момент придбання склала 230 300 (двісті тридцять тисяч триста) гривень, що станом на момент укладання цього договору за офіційним курсом НБУ 1:5,05 становило 45 604 (сорок п'ять тисяч шістсот чотири) долара США. 26 грудня 2005 року [PERSON] отримала кредит (кредитний договір №ОД19/12/2005/840-К/5 у ВАТ КБ «Надра» Одеському РУ) у сумі 20 000 доларів США, строком до 20.12.2027 року, який забезпечений шляхом укладення договору іпотеки, який був укладений від 26.12.2005 року між ВАТ КБ Надра», в особі начальника відділення № 19 ВАТ КБ «Надра» Одеське РУ, з однієї сторони, і [PERSON], - з іншої, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Судом досліджено копію трудової книжки [NUMBER], згідно запису в якій, [PERSON] з 29.09.2005 року по 02.01.2007 року займав посаду заступника директора з будівництва, та копію довідки по особовим рахункам (виписка з особового рахунку 26004016116001) за період з 01 серпня 2005 року по 05 січня 2011 року Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельної компанії «Діамант», проте зазначені письмові документи не можуть бути прийняті судом у якості доказів, оскільки не підтверджують саме факту сплати позивачем кредиту. Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №6812 від 21.12.2011 року, згідно даних системи персоніфікованого обліку відомостей на застраховану особу [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], у період з 01.01.2011 року по 30.11.2011 року, як за найманого працівника страхувальники не звітували. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2010 року було призначено по справі судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої було доручено Одеському НДІСЕ Згідно клопотання експерта Одеського НДІСЕ Дзінька А.І. за № 16440 від 13 грудня 2010 року необхідно для проведення судової будівельно-технічної експертизи надати додаткові матеріали та документи, а саме: дані про технічний стан приміщень квартири до проведення ремонтних робіт; копію актів приймання виконаних підрядних робіт ( форма № КБ-2в); копію довідки про вартість виконаних підрядних робіт та витрати ( форма № КБ- 3 ). Проте, зазначена судова будівельно - технічна експертиза була проведена 19.08.2011 року експертом [PERSON], з порушенням вимог будівельних норм і правил, а саме : 1) вихідними даними для проведення експертизи були матеріали справи та технічні паспорти квартири за 2005 і 2010 роки, а не кошторис по ремонту і реконструкції квартири [ADDRESS] на момент реконструкції; При допиті експерта [PERSON] у судовому засіданні було встановлено, що представлений локальний кошторис №2-1-1 на реконструкцію квартири [ADDRESS] виконаний не експертом. При допиті експерта [PERSON] в судовому засіданні було встановлено, що він виконав експертизу без огляду квартири та без необхідних замірів. Так розміри вікон в квартирі не співпадають з розмірами та конфігурацією вікон в кошторисі: площа вікон в спірній квартирі складає 11,28 кв.м., а в експертному висновку площа вікон складає 19,4 кв.м., що на 8,12 кв.м. більше. Експерт [PERSON] визнав допущені помилки та підтвердив, що експертиза проводилася на підставі квитанцій, які йому надав [PERSON] . Отже, суд не може прийняти зазначений висновок експертизи та надані позивачем копії документів у якості належних та допустимих доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа - Одеське РУ Публічного акціонерного товариства «Надра», про поділ майна подружжя суд виходить з того, що стороною позивача не надано жодного доказу, як про належність йому спірного майна, так і про інші обставини, на які він посилався у позовній заяві. Також, судом враховано письмові заперечення відповідача, та досліджені судом докази повністю спростовують доводи позивача. Крім того, суд, взявши до уваги заяву відповідача, про недостовірність наданих позивачем доказів, приходить до висновку про можливість визнання доказів, а саме: наданих позивачем копій письмових розписок від 20.11.2005 року, 28.03.2007 року, 30.11.2010 року про отримання ним грошових коштів у борг від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та лист батьків про надання позивачу грошової допомоги у розмірі 38 000 гривень на придбання меблів, копії замовлень та товарних чеків - недостовірними. Згідно ст.70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно норми ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Норма ч.1, ч.2 ст. 364 ЦК України прописує, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За даних обставин, врахувавши, що спірне майно є об'єктом права спільної сумісної власності із значною вартістю, а позивач не ставить вимоги про поділ такого майна та виділ його частки в натурі, що б дало об'єктивну можливість суду встановити можливість виділу такої частки або неможливість її виділу, останнє вказувало б на наявність правових підстав про можливий захист прав та інтересів сторони шляхом одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, при цьому сплата такої компенсації іншими співвласниками є правом, а не обов'язком, в силу чого суд не може зобов'язати інших співвласників сплатити, тобто придбати відповідну частку у такому майні поза їх волею, не врахувавши правового механізму ст. 365 ЦК України, де чітко та вичерпно прописано можливість припинення права особи на частку у спільному майні при наявності на це волі та бажання інших співвласників, в силу чого, з огляду на підстави позову, обраний позивачем спосіб захисту та предмет даного позову, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed