Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

10 вересня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та виділ часток в натурі. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що з серпня 1990 року проживала разом з відповідачем. А з 19.10.1991 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання вони мають двох дочок, [PERSON], [INFO] та Наталію, [INFO]. В зв'язку з тим , що стосунки з відповідачем погіршали. Тому в липні 2014 року вони звернулися до суду про розірвання шлюбу. За час проживання в шлюбі вони придбали різне майно, яке вона просить поділити між сторонами та визнати за нею право власності на частину майна. В подальшому позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги, та просить визнати спільною сумісною власністю подружжя домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, садове товариство «Міжріччя-1», буд. 57, земельні ділянки на яких розташоване дане домоволодіння, а також ряд транспортних засобів які були придбані та відчуженні відповідачем в час сумісного проживання, крім того корпоративні права в товариствах , в яких відповідач мав частки статутного фонду та вирішити питання про поділ дано спільного майна. Крім того відповідачем [PERSON], було подано до суду зустрічну позовну заяву, яка була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, в якому відповідач за первісним позовом також просить поділити між сторонами також автомобіль БМВ марки Х5 2011 року випуску державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль «Додж Дуранго» В8 5200 1998 року випуску державний номерний знак [NUMBER], які придбані сторонами за час сумісного проживання. В судовому засіданні Позивач та її представник [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали з урахуванням їх уточнень та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених в позові та доповненнях до позовної заяви. Проти зустрічного позову заперечили, оскільки їй нічого не відомо про автомобіль «Додж», а щодо автомобіля БМВ марки Х5 2011 року випуску то ці позовні вимоги відображенні в первісному позові. Крім того позивач вказала, що доля деяких автомобілів вказаних в уточнених позовних вимогах їй не відома. Також позивачка просить стягнути з відповідача компенсацію за її частку в спільному майні, оскільки в підприємствах де відповідач був засновником, свої частки він продав. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти відступлення рівності часток при поділі майна та згідні рівні частки в спільній сумісній власності, крім того заперечили проти поділу земельної ділянки площею 0,05 га, оскільки остання була отримана відповідачем при безкоштовній приватизації. Також представник заперечили щодо поділу корпоративних прав так, як відповідач тривалий час не володіє такими частками. Заявлений зустрічний позов вони підтримала повністю та просять його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], представників сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів вважає, що первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач та відповідач з 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі. З метою будівництва будинку придбали у 2004 році земельну ділянку за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, Садове товариство Міжріччя-1», ділянка №57 (кадастровий номер 3223155400:03:036:0040, площа 0,12 га.), на якому як випливає із матеріалів справи, збудовано садовий будинок, загальною площею 676,2 кв.м. та на який 11.04.2006 року видано свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON]. Інша земельна ділянка, яка прилягає до будинку з кадастровим номером 3223155400:03:036:0106 площею 0,0585 га була отримана у власність [PERSON] безкоштовно(тобто приватизована). З огляду на наведене суд вважає обґрунтованими доводи Позивачки [PERSON] в частині щодо придбання земельної ділянки та будівництва на ній за спільні кошти садового будинку, яким сторони володіють та користуються. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Верховний Суд України у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», зазначає, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже, присудження грошової компенсації одному із подружжя у спільному сумісному майні подружжя із одночасним припиненням його права власності на частку у власності можливе виключно за умови внесення іншим членом подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як випливає із матеріалів справи позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності у спільному сумісному майні подружжя та призначити їй грошову компенсацію за відчужену частку майна відповідачем [PERSON] без її згоди. Таким чином, факт припинення права власності у спірних правовідносинах відсутній. Суд критично оцінює доводи позивача щодо одержання доходів відповідачем в час сумісного проживання від господарської діяльності в товариствах та витрачення їх на потреби сім'ї, оскільки дані доводи нічим не підтвердження щодо реалізації на протязі сумісного проживання ряду автомобілів без згоди позивача та поза інтересів сім'ї. Суд бере до уваги, правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі №6-2925цс15 відповідно до якої судом було розяснено питання усунення розбіжностей застосування положень статей 364 та 365 Цивільного кодексу України. Зокрема, Верховним Судом України вказано випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.\~\~ Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно із статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Outcome: partial