Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

11.03.2014 року [PERSON] звернулась з позовом до Зміївського районного комунального водопровідно-каналізаційного підприємства про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Вона зазначила, що працює на підприємстві і станом на 11.03.2014 року їй не виплачена заробітна плата за період листопад та грудень 2013 року на загальну суму 5412,01 грн. Така заборгованість по заробітній платі спричиняє моральні страждання, оскільки виникли труднощі в сплаті кредитних платежів, зіпсувались відносини з людьми, що оточують, її сім'я була позбавлена нормального людського спілкування. [PERSON] просить стягнути 4400 грн. компенсації моральної шкоди. У подальшому, [PERSON] зменшила позовні вимоги і у зв'язку з виплатою заборованості по заробітній платі, посилаючись на ті ж обставини, просила стягнути лише 4400 грн. компенсації моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача відповідно довіреності [PERSON] наполягав на задоволенні позову. Він пояснив, що позивачка є його дружиною. Вона знаходиться у трудових відносинах із Зміївським районним комунальним водопровідно-каналізаційним підприємством, працюючи бухгалтером, зараз перебуває у відпустці по вагітності та пологах. [PERSON] станом на 11.03.2014 року підприємство своєчасно не виплатило заробітну плату за листопад та грудень 2013 року, внаслідок чого, вона морально страждала, оскільки має кредитні зобов'язання перед банками і повинна вносити періодичні платежі. Оскільки грошові кошти були відсутні, вони позичались у знайомих, що змінило зі свого боку звичний спосіб життя та людські відносини. Представник позивача просив стягнути з підприємства 4400 грн. компенсації моральної шкоди. Він не заперечував того, що підприємство перебуває в стані реорганізації, основні його засоби передані іншому підприємству. Представник Зміївського районного комунального водопровідно-каналізаційного підприємства належним чином повідомлений про день, час, місце розгляду справи до суду не з'явився, заперечень та заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Ознайомившись з матеріалами справи, заслухав пояснення представника позивача, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] працює в Зміївському районному комунальному водопровідно-каналізаційному підприємстві з 21.06.2004 року по теперішній час бухгалтером, що підтверджується копією трудової книжки. ( а.с.4) Підприємство заборгувало [PERSON] заробітну плату за листопад і грудень 2013 року, яку сплачено у березні 2014 року., проти чого не заперечував представник позивачки. Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що підприємством порушені вимоги ст.115 КЗпП України. Однак, позивачкою та її представником не надано доказів того, що внаслідок заборгованості по зарплаті за конкретних обставин, були втрачені нормальні життєві зв'язки і в чому це полягає, які саме додаткові зусилля приймались позивачкою для організації свого життя - позивачка не припинила трудових відносин з підприємством, яке знаходиться у стані реорганізації. Позичка грошових коштів на погашення кредиту, як стверджує позивачка та її представник, не доведена, а рівно як і не може вважатись підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України. За таких обставин, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed