overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

10.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 3700 грн, трьох процентів річних за порушення виконання грошового зобов'язання в сумі 341 грн та процентів за користування грошовими коштами в сумі 927 грн 87 коп., а всього 4968 грн 87 коп. Позов мотивовано невиконанням відповідачем умов договору позики, в частині дотримання строку повернення суми позики. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. У зв'язку з цим, суд, за згодою позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 28.09.2011 року позивач надав відповідачу позику в сумі 3700 грн, яку остання зобов'язалася повернути в строк до 28.10.2011 року. На підтвердження отримання позики та визначення строку її повернення відповідач видала позивачеві відповідну розписку, яку приєднано до матеріалів справи (а. с. 5). В силу положень частини другої статті 1047 ЦК України (далі - Кодекс) розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, є підтвердженням укладення договору позики. Наявність оригіналу розписки в кредитора є беззаперечним підтвердженням неповернення йому суми позики. Згідно статті 526 Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач умови договору позики не виконала і у встановлений ним строк суму позики (3700 грн) не повернула, що є підставою для її стягнення. Частиною першою статті 1048 Кодексу встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки договором позики не встановлено розмір процентів, позивач обґрунтовано розрахував суму процентів (927 грн 87 коп.), що підлягають стягненню з відповідача, виходячи з облікової ставки Національного банку України. Згідно із частиною другою статті 625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання (341 грн) є такою, що ґрунтується на законі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

10.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 12835 грн 30 коп., та 243 грн 60 коп. у відшкодування судових витрат. Позов мотивовано невиконанням відповідачем умов договору, в частині дотримання строків повернення тіла кредиту. Позивач просив розглянути справу за відсутності його представника, при цьому погодився на заочний розгляд справи. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідно до положень частини другої статті 197, статті 225 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 20.06.2011 року сторони уклали договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки № 003-24505-200611, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 12835 грн 30 коп., із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 0.0001% річних, строком на 3 роки (а. с. 4). Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач умови договору не виконала і отриману суму кредиту позивачеві не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість. Розмір заборгованості в сумі 12835 грн 30 коп. підтверджується розрахунком позивача (а. с. 9), що є підставою для її стягнення. Таким чином, даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

10.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 9251 грн 56 коп. та 243 грн 60 коп. у відшкодування понесених судових витрат, який просив розглянути справу за відсутності його представника. Позов мотивовано невиконанням відповідачем умов кредитного договору, в частині дотримання строків розрахунків. У судовому засіданні відповідач позов визнала повністю і погодилася з нарахованою відповідачем сумою заборгованості. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 18.03.2011 року сторони уклали договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № 007-24505-180311, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 5774 грн 80 коп., із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 14.99% річних, а також комісії в розмірі 3.33% на місяць, строком на 36 місяців (далі - Договір). Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач умови договору не виконує, внаслідок чого станом на 08.10.2014 року виникла заборгованість в розмірі 9251 грн 56 коп., що складається із: заборгованості по кредиту - 5774.80 грн, заборгованості по комісії - 3476.76 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 9, 10), який визнано відповідачем, що є підставою для задоволення позову і стягнення суми боргу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

10.12.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був укладений 20.08.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Прилуцької міської ради Чернігівської області, про що зроблено запис за № 258. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось. Подружжя не знаходить спільної мови, не веде спільного господарства, а шлюб носить виключно формальний характер. Спільне проживання подружжя припинено з листопада 2014 року. Позивач також категорично зазначила про недоцільність надання їм строку на примирення. Фактично сім'я розпалась та її подальше збереження є абсолютно неможливим. Дані обставини й змусили позивача звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не з'явилась, завчасно подала до канцелярії суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, завчасно подав письмову заяву згідно якої заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував на розірванні шлюбу, укладеного з позивачем по справі. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явились, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

10.12.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] перебуває в шлюбі з 28.07.2008 року. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач часто зловживає спиртними напоями та ображає її. Влаштовує сварки. Коли він починає випивати то зникає з дому майже на тиждень, а потім не пояснює, де він перебував весь цей час. Наразі вона зрозуміла що не може вести з відповідачем спільне подружнє життя. Вважає, що таке подальше ставлення відповідача до їхньої сім'ї може нашкодити також їхньому синові, оскільки він може брати приклад з батька. Спільного майна у них немає. В зв'язку з наведеним просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що не хоче втратити родину, у них є син, просив суд застосувати певний строк для примирення з позивачкою. Ухвалою від 13 січня 2015 року судом було зупинено провадження по справі та надано сторонам один місяць для примирення, а ухвалою від 16 лютого 2015 року відновлено провадження у справі в зв'язку із закінченням вказаного строку. Після завершення наданого судом строку для примирення 16.02.2015 року в судовому засіданні позивачка наполягала на розірванні шлюбу, зазначивши, що вона з відповідачем не примирилась, а тому немає підстав для збереження шлюбу. На призначене судове засідання 16.02.2015 року відповідач не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомив. З обставин, наведених у позовній заяві та доданих документів судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 28.07.2008 року у виконавчому комітеті Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 07. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що реєстрація шлюбу суперечить її інтересам. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4 ст. 56 СК України). Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку, що збереження сім'ї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 55 - 56, 104 - 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

10.12..2014 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що 10.12.1992 року зареєструвала шлюб з відповідачем. За час спільного проживання вони втратили взаєморозуміння та повагу один до одного , на грунті чого постійно виникають сварки. Неодноразові спроби примиритись результатів не дали. Посилаючись на те , що примирення між нею та відповідачем неможливо , а збереження шлюбу суперечить її інтересам , позивачка просила суд винести рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Позивачка у судове засідання не з»явилась , надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність , у якій вказала , що примирення між нею та відповідачем не досягнуте і що вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач у судове засідання не з»явився , повідомивши суд про розгляд справи у його відсутність та про те , що позов визнає повністю. Дослідивши матеріали справи,суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10.12.1992 року, який був зареєстрований у Зеленогірській селищній раді Любашівського району Одеської області ( актовий запис № 24). Судом вживались заходи до примирення подружжя. Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 19.12.2014 р. сторонам був призначений строк для примирення до 19.02.2015 р. За клопотанням відповідача розгляд справи був відкладений на 19.03.2015 р. Позивачка надала суду заяву , у якій вказала , що примирення між нею та відповідачем не досягнуте і що вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач повідомив суд , що згоден на розірвання шлюбу з позивачкою. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу . В силу статті 113 Сімейного кодексу України особа , яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу , має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

10.12.2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 27.07.2006 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Судововишнянській міській раді за актовим записом №30. Зазначає, що під час даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Стверджує, що на початку подружнього життя у них все було добре. Однак, згодом в їх сім'ї почалися сварки та конфлікти з приводу її дітей від першого шлюбу - Михайла і Дмитра. На даний час шлюб існує лише формально. Як подружжя вони разом не проживають вже більше чотирьох років, втратили один до одного почуття любові та поваги. Відповідач проживає в с.Твіржа Мостиського району Львівської області, у своїх батьків. Надалі перебувати у таких шлюбних відносинах наміру не має. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] В судове засідання позивачка не з'явилася, проте подала заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій позов визнає та просить суд розглянути справу без його участі. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстровано 27.07.2006 року Судововишнянською міською радою Мостиського району Львівської області за актовим записом №30. У даному шлюбі у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO]. Між подружжям відсутні почуття любові та взаємоповаги. Подружжя вже тривалий час (більше чотирьох років) разом не проживають та жодних шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Позивачка несе моральні страждання, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: оригіналом свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] від 27.07.2006 року та копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER]. При таких обставинах, суд прийшов до переконання, що сім'я сторін розпалась остаточно і зберегти її не можливо. Сторони згідні на розірвання шлюбу, збереження якого суперечить інтересам кожного з подружжя та дитини, а тому згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

10.12.2014 року позивач ПАТ «Миколаївобленерго» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення збитків, в якій посилаючись на порушення відповідачкою «Правил користування електричної енергією для населення», виявленого 30.07.2014 року працівниками філії Казанківського району, що привело до заподіяння збитків, просив стягнути з останньої в рахунок відшкодування завданих збитків 2564 грн. 29 коп. та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача ПАТ «Миколаївобленерго» в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи в його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про одержання судового повідомлення, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 30 липня 2014 року при обстеженні домоволодіння відповідачки [PERSON], розташованого в по [ADDRESS], представниками філії ПАТ «Миколаївобленерго» Казанківського району виявлено порушення «Правил користування електричною енергією для населення», які зафіксовано актом про порушення за №D3688 (самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника, відкритою електропроводкою з порушенням схеми обліку, що можливо виявити під час контрольного огляду приладу обліку), допущені відповідачкою. Зазначені докази вказують на порушення споживачем «Правил користування електричною енергією для населення». У відповідності до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Свої зобов'язання, передбачені договором постачання енергетичними ресурсами, відповідачка [PERSON] порушила, що привело до заподіяння енергопостачальнику ПАТ «Миколаївобленерго» збитків, розмір яких згідно до розрахунку складає 2564 грн. 29 коп. Згідно до вимог п.4 ст.611, ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Таким чином, дослідженні докази вказують на обґрунтованість вимог позивача, тому суд задовольняє заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача ПАТ «Миколаївобленерго»належить стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

10.12.2014 року Суворовським районним судом м. Одеси по зазначеній справі постановлено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «МЕГАБАНК» - задоволені. Представник ПАТ «МЕГАБАНК» Кривда В. П., діючий на підставі довіреності, звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі посилаючись на ту обставину, що суд, задовольняючи позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту, не вирішив питання про стягнення судових витрат в розмірі 243 гривні 60 копійок. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Суд вивчивши заяву, матеріали справи прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 220 ч.1 п. 4 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ст. 220 ч.2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач просив суд стягнути понесені ним судові витрати та по зазначеним обставинам надавались докази та пояснення. Згідно меморіального ордеру № 1396-6 від 23.09.2014 року позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 243 гривень 60 копійок. Як вбачається з тексту рішення суду в результативній частині судом не було вирішено питання щодо судових витрат, а тому з метою усунення неповноти рішення суд прийшов до висновку про ухвалення додаткового рішення до рішення від 10.12.2014 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

10.12.2014 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить суд стягнути аліменти з її сина - відповідача по справі на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. Відповідач [PERSON] є сином позивачки, яка є пенсіонеркою. На даний час відповідач проживає окремо від неї, у зв'язку з чим не може надати їй матеріальну допомогу, чим ставить її в скрутне матеріальне становище, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутись до суду з вищезазначеним позовом. Позивач до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов визнав частково, посилаючись на те, що відповідно до рішення суду від 26.10.2010 р. він сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] в розмірі 2 500 грн. Відповідач згоден сплачувати позивачу аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх його видів заробітку (доходів) щомісячно. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є сином позивачки, яка є пенсіонеркою. На даний час відповідач проживає окремо від неї, у зв'язку з чим не може надати їй матеріальну допомогу, чим ставить її в скрутне матеріальне становище. У відповідності зі ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України , повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.1, 2 ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. З матеріалів справи вбачається, що заочним Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2010 р., з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 10.08.2010 р. і до його повноліття Згідно з наданими суду даними, відповідач є здоровою людиною, працездатний, працює приватним підприємцем, сплачує аліменти на дитину. Позивач, [INFO], є пенсіонеркою, отримує соціальну пенсію. При визначенні розміру аліментів на матір судом враховуються зазначені обставини. Таким чином, суд вважає, що маються підстави для часткового задоволення позову. При подачі позовної заяви судовий збір не сплачено, в зв'язку з чим, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави. У відповідності зі ст.367 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial