Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

10 квітня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою м. Одеса, вул. Флотська, 23. Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок № 23 по вул. Флотській в м. Одесі. Стверджує, що разом з нею на спірній житловій площі зареєстрований відповідач [PERSON] [PERSON], з яким у неї 2015 році було укладено договір найму жилого приміщення строком на один рік, та згідно умов якого відповідач повинен був після закінчення стоку виписатися з спірного приміщення, проте цього не зробив. Позивач вказує на те, що факт перебування відповідача на реєстраційному обліку за даною адресою перешкоджає їй як власникові у здійсненні права власності у повному обсязі. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 19.04.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання зявились позивач [PERSON] та її представник [PERSON], які позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] Нікмаїзар в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який \~ \~ \~ \~ сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами № 23, що розташований за адресою м. Одеса, по вул. Флотській, який складається в цілому з однієї камяної житлової, загальна площа якої становить 44,7 кв.м. та надвірних споруд «Б» вбиральня, І теплиця, ІІ мостіння, № 1-4 огородження, розташованих на земельній ділянці розміром 600 кв.м. Вказаний будинок належить позивачу на підставі Договору дарування, посвідченого 26 квітня 1991року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 11 липня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір найма житлового приміщення, за умовами якого позивач здала відповідачу в найм кімнату площею 15 кв.м. у будинку № 23 по вул. Флотській в м. Одесі, строком на один рік, а саме до 11.07.2016 року. По закінченню строку дії договору відповідач зобовязався повернути кімнату та знятися з реєстраційного обліку (п. 5 Договору). Проте, як стверджує позивач, відповідач умови договору не виконав та до теперішнього часу зареєстрований у спірному приміщенні. В кімнаті не проживає, житловою площею не цікавиться, жодних претензій з цього приводу не предявляє, фактичне місце мешкання її не відомо, речей в будинку немає. Зазначені обставини підтверджуються актом про не проживання від 13.03.2018 року, складеними [PERSON], [PERSON], підпис яких посвідчено головою органу самоорганізації населення мікрорайону «10 станція Великого Фонтана у місті [PERSON]», а також актом члена комітету органу самоорганізації населення мікрорайону «10 станція Великого Фонтана у місті [PERSON]» від 16 березня 2018 року. Дійсно, як вбачається з листа Київського районного відділу ДМС України Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області відповідач [PERSON] [PERSON], [INFO] згідно інформації наданої адресно-довідковим бюро з 11.07.2015 року зареєстрований за адресою [INFO]. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право. Судом достовірно встановлено, що відповідач не несе ніяких обовязків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, однак за комунальні послуги (воду, тепло, каналізацію і т.д.) позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідач створює перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачає, що положення\~ст.7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені, вона не має змоги користуватися та розпоряджатися належним їй майном за своїм розсудом, а також по теперішній час несе збитки по сплаті житлово-комунальних послуг за відповідача, який не мешкає тривалий час у даному житлі Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved