Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

12.02.2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. (складова частина об'єкта нерухомого майна: житлова прибудова лит В-1. розмір частки 8/100). Відповідач [PERSON] [INFO] народження є колишнім чоловіком, (шлюб розірвано 11.09.201З році) зареєстрований у зазначеному будинку з 16.10.2004 р. по теперішній час. У грудні 2016 року відповідач забрал свої речі, та виїхав з будинку, З того самого періоду останній не бере участі в оплаті комунальних послуг, тобто не виконує свої зобов'язання, всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені тільки на позивача. Позивач не зверталася до відповідача з проханням, щоб він добровільно знався з реєстрації з належного мені будинку, оскільки останнє відоме,, що він виїхав за межи України, ніякого зв'язку з ним не має. 02.04.2018 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Суд, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно Домової книги за адресою по [ADDRESS] за даною адресою зареєстрований [PERSON], та [PERSON]. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 26.06.2017 року, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна [NUMBER] за адресою [ADDRESS], власники [PERSON]. Відповідно до акту від 30.01.2018 року, виданого Комітет самоорганізації населення «Морський», акт складений комісією в складі Голови КСН «Морський» [PERSON],заступника голови [PERSON], секретар [PERSON], встановлено наступне: [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] але з 01.12.2016 року за даною адресою він не проживає. Особистих речей в квартирі не мається. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що оскільки відповідач та [PERSON], з 2013 року не проживають у спірній квартирі, останні добровільно не припиняють своєї реєстрації, тим самим порушують право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved