Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

11.01.2018 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь алiменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування свого позову посилалась на те, що з 22.12.2007 до 12.07.2017 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 р. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Позивач вказує, що вже тривалий час, ще до формального розірвання шлюбу, їх особисті відносини з відповідачем припинені, спільного господарства вони не ведуть, на утримання дитини відповідач допомоги не надає. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивача, яка виключно самостійно займається її вихованням і забезпеченням. [PERSON] зазначає, що відповідач відмовляється надавати допомогу на утримання дитини в добровільному порядку; сама вона вже рік не працює і знаходиться в скрутному матеріальному становищі. В звязку з тим, що відповідач є працездантим, іншої родини не має, інших дітей, непрацездатних дружини, батьків на утриманні також не має, працює неофіційно, позивач просить суд про призначення аліментів в твердій грошовій сумі. 05.03.2018 р. [PERSON] подав до суду заперечення проти позову, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити; стягнути з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування вказаних вимог зазначив, що він надає своїй дитині матеріальну допомогу, але підтвердити цього не може; вимогу позивача про стягнення аліментів вважає надуманою і передчасною, оскільки він любить свою дитину і буде матеріально їй допомагати незалежно від рішення суду. Також вказав, що на даний час він перебуває в цивільному шлюбі з жінкою, яка має двох малолітніх синів, отже він має на утриманні цивільну дружину і двох її дітей; крім того він допомагає матеріально своїй матері, яка, в свою чергу, купує різноманітні речі для його доньки. Відповідач вказує, що на даний час він не працевлаштований і постійного заробітку не має; його вкрай малих і нерегулярних заробітків вистачає лише на їжу і предмети першої необхідності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив стягувати з нього в якості аліментів на утримання доньки ? частину його заробітку, посилаючись на підстави, викладені в поданих до суду запереченнях. Суд, заслухавши учасникiв судового засiдання, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 р. розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований 22.12.2007 р. в Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1036. Вiдповiдно до свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №161375, 21.06.2009 р. у [PERSON] (батько) i [PERSON] (мати) народилась дитина [PERSON], про що зроблений вiдповiдний актовий запис за №2883. Тобто, по справі документально підтверджується, що відповідач дійсно є батьком малолiтньої [PERSON], в звязку з чим повинен виділяти кошти на її утримання. Згідно довідки №38 від 31.05.2017 р., виданої ЖК «Олексіївський-4», [PERSON], [INFO], проживає і зареєстрована разом зі своєю матірю [PERSON] Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої ВР України 27.02.1991 p., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В наданих до суду запереченнях відповідач вказує, що він офіційно не працевлаштований, однак не заперечує, що має неофіційний дохід. Враховуючи, що такий дохід позивача жодним чином не декларується, а отже відсутня і практична можливість його контролювання і, відповідно, стягнення певної його частини, призначення аліментів в частці від доходу відповідача не відповідатиме інтересами малолітньої дитини. Посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться цивільна дружина, а також двоє її дітей, в звязку з чим він не може сплачувати аліменти на утримання власної дитини в визначеному позивачем розмірі, суд вважає необгрунтованим, оскільки чинним законодавством України на батьків покладений обовязок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Бажання батьків утримувати інших дітей не є підставою для залишення їх дитини без належного утримання. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних витрат, суд вважає достатньою в якості участі відповідача в витратах на утримання малолітньої дитини і такою, яку відповідач має змогу сплачувати, виходячи з його матеріального становища, суму в розмірі 2000 грн. і приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання його малолітньої дитини в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.01.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Також, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved