Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

11.02.2014 року Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до його повноліття. Крім цього, просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що відповідач є батьком дитини, однак матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість. Також зазначала, що позивачка не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності, оскільки не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Стверджує, що з Відповідачем не досягнуто згоди щодо її утримання, хоча вона його потребує. Зазначила, що Відповідач працює, отримує дохід, а тому має реальну змогу сплачувати аліменти у розмірі зазначеної позивачем . Враховуючи вище наведене просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, а також ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо її утримання. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погоджуючись на стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця на сина, а також 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дружини. Відповідач зазначив, що він працює військовослужбовцем, власного житла не має, а тому змушений винаймати житло, тоді як позивачка має житло та не потребує затрат на його найм. Крім того посилався на те, що розмір аліментів визначений позивачем перевищує встановлений законодавством ? частину його заробітку, а тому вважає , що вимоги позивача є недоведеними та безпідставними. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Встановлено, що з 10.12.2011 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 10.12.2011 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.2-3). Встановлено, що позивачка самостійно несе витрати по утриманню дитини, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню її потреб, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. З матеріалів справи встановлено, що позивачка ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує соціальну допомогу на дитину у розмірі 894,17 грн. щомісяця. Також встановлено, що відповідач є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення щомісячно в розмірі 4579,05 грн. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Як встановлено в суді, відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини добровільно не надає. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Отже, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і є законні підстави для їх задоволення з урахуванням потреб дітей. Однак розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, а тому виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання, суд вважає за необхідне визначити до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2014 року і до його повноліття. Що стосується вимог позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, то вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 82 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, матеріального становища відповідача, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 11.02.2014 року і до досягнення дитиною трирічного віку. При визначенні вказаного вище розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача, його пояснення надані в суді щодо можливості стягнення аліментів на утримання сина та на утримання дружини щомісячно. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребами дитини та дружини і не призведе до порушення прав відповідача. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайного виконання в межах платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial