Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

11 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 8\~859 грн. 72 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 15.11.2005 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідачка станом на 31.01.2015 року має заборгованість перед банком у розмірі 66\~745 грн. 96 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 9\~687 грн. 14 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 57\~058 грн. 82 коп. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 58\~784 грн. 32 коп., яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2013 року з відповідачки [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приват Банк», різниця становить 7\~961 грн.64 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 398 грн. 08 коп. Отже, заборгованість до стягнення становить 8\~859 грн. 72 коп. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вищезазначеної суми. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.\~ У судовому засіданні встановлено, що 15.11.2005 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка не в повному обсязі виконала умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснювала належним чином, чим порушила зобовязання, щодо щомісячної сплати кредитних коштів та процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з позовних вимог, у звязку з невиконанням кредитних зобовязань, станом на 31.01.2015 року має заборгованість перед банком у розмірі 66\~745 грн. 96 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 9\~687 грн. 14 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 57\~058 грн. 82 коп. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2013 року з відповідачки [PERSON] на користь позивача вже було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 58\~784 грн. 32 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 9\~687 грн. 14 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 45 821 грн. 74 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 2\~775 грн. 44 коп. (а.с. 6). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.11.2005 року за тілом кредиту у розмірі 9\~687 грн. 14 коп.,та за вимогами щодо стягнення штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 398 грн. 08 коп. задоволенню не підлягають, оскільки з цих правовідносин між цими ж сторонами є вже рішення суду, яке набрало чинності 18.10.2013 року. Що стосується позовної вимоги з приводу стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 57 058 грн. 82 коп., то дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки нарахування процентів здійснюється у випадку не виконання основного зобовязання з виплати тіла кредиту, або невиконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. Проте, належних та допустимих доказів того, що рішення суду від 08 жовтня 2013 року не виконано, позивачем не надано, тому й підстав для стягнення нарахованих процентів за користування кредитом, немає. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає, що не має підстав в повернені судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed