Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

10.09.2014 року представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення посилаючись на те, що рішенням суду ухваленим у справі за позовом [PERSON] до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів не повною мірою було вирішено питання розподілу судових витрат, а саме не вирішено питання про відшкодування за рахунок відповідача понесених позивачем витрат на проведення судової експертизи, за яку позивачем було сплачено 2570,40 грн. Вказані кошти представник просить стягнути з відповідача на користь позивача. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надійшли письмові заперечення відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення, за змістом яких, відповідач просить відмовити у задоволенні заяви посилаючись на те, що 19.08.2014 року відповідач виконав рішення суду і перерахував позивачу кошти за виконавчим листом на суму 21513,51 грн. За наведених умов, посилаючись на положення ч. 2 ст. 220 ЦПК України, згідно якої заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення, відповідач вважає, що заява представника позивача задоволенню не підлягає. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що заява про ухвалення додаткового рішення у справі підлягає до задоволення, з огляду на наступне. За змістом ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.07.2014 року, позов задоволено, стягнуто з М(т)СБУ на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 21284,11 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн. Ухвалою суду від 20.01.2014 року у справі було призначено проведення судової автотоварознавчої експертизи, яка була проведена Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, про що свідчить наявний в матеріалах справи висновок експерта №1643/14-54 від 28.03.2014 року. За проведення вказаної експертизи позивачем було сплачено 2570,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією та актом здачі-приймання висновку судового експерта №1643/14-54 від 24.03.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно ст. 215 ЦПК України, в резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, розподіл судових витрат. За змістом ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи, що позовні вимоги були задоволенні в повному обсязі, витрати понесені позивачем за проведення судової експертизи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд вважає помилковим та не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду закінчився строк на виконання рішення, адже строк виконання рішення пов'язаний зі строком пред'явлення виконавчих листів до виконання, який станом на час звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення не закінчився, враховуючи, що рішення суду набрало законної сили 22.07.2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved