Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

11 травня 2021 року позивач Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення грошових коштів за завдану державі шкоду (а. с. 2-5, 25-29). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом командира ВЧ [NUMBER] НГ України № 300 від 25 жовтня 2016 року солдата [PERSON] прийнято на військову службу за контрактом, строком на три роки, у зв`язку з чим, з 25 жовтня 2016 року його зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення. На виконання вимог ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та виданої на її виконання Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, відповідачу ВЧ [NUMBER] НГ України видано речове майно особистого користування. Наказом командира ВЧ (по стройовій частині) від 11 травня 2018 року № 114 солдата [PERSON] , стрільця 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, звільнено відповідно до вимог п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», зокрема із систематичним невиконанням умов контракту, та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Вказано, що згідно з вимогами п. 18 ч. 1 розділу ІІІ Інструкції, у разі звільнення військовослужбовців за службовою невідповідністю, вартість виданих їм предметів речового майна, які отримані під час проходження військової служби (навчання) у НУ України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, утримується з урахуванням строку перебування їх у носінні на підставі довідки-розрахунку на утримання вартості речового майна. Так, відповідно до довідки-розрахунку № 411 від 11 травня 2018 року, з якою відповідач ознайомлений під підпис, вартість предметів речового майна, що було у його користуванні (шапка-феска, шапка-вушанка, спорядження, рукавички тактичні, сорочка бойова, куртка польова зимова, штани польові зимові, печатки зимові), з урахуванням зносу, становить 2444 гривні 60 копійок. Після розірвання контракту відповідач не повернув на речовий склад військової частини предмети речового майна і грошове утримання за вказане майно з нього проведено не було, чим останнім завдано шкоду державі у розмірі 2444 гривні 60 копійок, яку позивач прохає стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 2270 гривень. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 17). 18 червня 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 13 травня 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 20-29). Ухвалою суду від 23 червня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 03 серпня 2021 року (а. с. 30), копія якої отримана відповідачем 23 червня 2021 року, підтвердженням чого є розписка в матеріалах справи (а. с. 31). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, прохає його задовольнити, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення (а. с. 44). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 42), про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що наказом командира ВЧ [NUMBER] НГ України № 300 від 25 жовтня 2016 року солдата [PERSON] прийнято на військову службу за контрактом, строком на три роки, з 25 жовтня 2016 року по 24 жовтня 2019 року (а. с. 8). Відповідно до арматурної картки № 24112 (а. с. 11-12), [PERSON] у 2016 році було видано речове майно: шапка-феска (1 шт.), шапка-вушанка (1 шт.), фуфайка (2 шт.), білизна натільна (1 шт.), білизна тепла (1 шт.), шкарпетки бавовняні (6 шт.), шкарпетки н/в (3 шт.), печатки зимові (1 шт.), черевики з в/б (1 шт.), спорядження (1 шт.), куртка зимова польова (1 шт.), штани зимові польові (1 шт.), костюм польовий літній (1 шт.), кашкет польовий (1 шт.), жилет (1 шт.), рукавички тактичні (1 шт.), сорочка бойова (2 шт.). Наказом командира ВЧ (по стройовій частині) від 11 травня 2018 року № 114 солдата [PERSON] , стрільця 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, звільнено відповідно до вимог п. «и» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з військової служби наказу командира військової частини [NUMBER] Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 23 квітня 2018 року № 16 о/с у запас Збройних Сил України у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту (а. с 9). Згідно з довідкою-розрахунком № 411 від 11 травня 2018 року вартості речового майна на утримання з солдата [PERSON] (а. с. 10), останнім після звільнення не повернуто позивачу майно: шапка-феска (1 шт.), шапка-вушанка (1 шт.), спорядження (1 шт.), рукавички тактичні (1 шт.), сорочка бойова (2 шт.), куртка польова зимова (1 шт.), штани польові зимові (1 шт.), печатки зимові (1 шт.) загальною вартістю 2444 гривні 60 копійок. 21 березня 2021 року позивачем на адресу відповідача за вихідним № 6/54/33-254 надіслано вимогу про відшкодування завданої шкоди позивачу шляхом добровільного внесення в касу частини грошових коштів в розмірі завданого збитку у сумі 2444 гривні 60 копійок (а. с. 13-15). Відповідно до\~вимог ст. 1166 ЦК України,\~встановлено, що майнова шкода, завдана діями особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Нормами ст.\~1212\~ЦК України\~встановлено,\~що особа,\~яка набула\~майно або зберегла\~його у\~себе за\~рахунок іншої\~особи (потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також, зокрема і до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Приписами ч. 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Згідно з вимогами п. 18 ч. 1 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, що затверджена наказом, Міністерства внутрішніх справ України № 475 від 07 червня 2017 року, у разі звільнення військовослужбовців за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, засудженням особи до позбавлення волі або обмеження волі за вироком суду, що набрав законної сили, а також у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, вартість виданих їм предметів речового майна, які отримані під час проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, утримується з урахуванням строку перебування їх у носінні на підставі довідки-розрахунку на утримання вартості речового майна. Грошова компенсація\~зазначеним військовослужбовцям\~нараховується пропорційно\~часу,\~що минув\~з дня\~виникнення права\~на отримання\~речового майна\~до дати\~підписання наказу\~про звільнення. Сума,\~нарахована до\~утримання,\~та сума\~грошової компенсації\~зазначаються в\~обхідному листі\~звільненого. Утримані з військовослужбовця кошти використовуються для речового забезпечення військової частини. Підстави і\~порядок притягнення\~до матеріальної\~відповідальності військовослужбовців\~і призваних\~на збори\~військовозобов`язаних,\~винних у\~заподіянні шкоди\~державі під\~час виконання\~ними службових\~обов`язків,\~(на\~час виникнення\~спірних правовідносин),\~визначався Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено\~Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243. Так, п. 3 вказаного Порядку визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; \~причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;\~вини у заподіянні шкоди. Зокрема, протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідача звільнено з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, та після звільнення, останнім не повернуто до речового складу позивача речове майно на суму 2444 гривні 60 копійок, чим завдано матеріальну шкоду державі. Предметом доказування, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України,\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, право мочностей головних\~суб`єктів\~процесуальної діяльності\~цивільного судочинства\~-\~суду та\~сторін (позивача\~та відповідача).\~Диференціація процесуальних\~функцій об`єктивно\~призводить до\~того,\~що принцип\~змагальності відбиває\~властивості цивільного\~судочинства у\~площині лише\~прав та\~обов`язків\~сторін.\~Це дає\~можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними, допустимими, чіткими та достатніми доказами, що узгоджуються між собою та доповнюють один одного, що відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом», про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», та можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», про що ЄСПЛ вказав у своєму рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», через що вони підлягають задоволенню в повному обсязі та, з [PERSON] на користь держави в особі Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України підлягають стягненню грошові кошти для відшкодування завданої шкоди державі на загальну суму 2444 гривні 60 копійок. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved