Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

11 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» про визнання протиправними дій, скасування нарахування заборгованості по платі за послуги теплопостачання. На обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 07.08.2017 року він отримав квитанцію КП «Новомосковськтеплоенерго» про оплату заборгованості з послуг теплопостачання за адресою [ADDRESS] в розмірі 9 007,09 грн. Листом від 14.08.2017 р. він звернувся до начальника КП «Новомосковськтеплоенерго» та повідомив про те, що не має заборгованості по сплаті за надані послуги теплопостачання, на підтвердження відсутності заборгованості може надати відповідні квитанції. Листом від. 30.08.2017 р. вих.. № 768 КП «Новомосковськтеплоенерго» повідомило його, що заборгованість виникла у 2008 році, та був наданий розрахунок зазначеної заборгованості. В той же час, у 2008 році відповідач жодним чином не повідомляв про наявність заборгованості за спожиті послуги теплопостачання. Він заперечує наявність будь-якої заборгованості, в той же час, згідно квитанції (рахунку) на оплату послуг теплопостачання за червень 2018 року, заборгованість становить 7 701,22 грн. Позивач зазначив, що вважає дії щодо нарахування відповідачем заборгованості за минулі роки незаконними, визначеними без урахування позовної давності, зазначеної нормами ч. 1 ст. 257 ЦК України. У зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] , посилаючись на приписи Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, просив суд: -визнати дії Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» по нарахуванню заборгованості за послуги теплопостачання за минулі роки в розмірі 7 701,72 грн. - незаконними; -зобов`язати Комунальне підприємство «Новомосковськтеплоенерго» скасувати нарахування заборгованості за послуги теплопостачання за минулі роки в розмірі 7 701,72 грн. Ухвалою суду від 13 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків заяви. 16 квітня 2019 року відкрите провадження у справі. 19 серпня 2019 року закрите підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Представник відповідача Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, відмовити в задоволенні вимог позивача. Заслухавши позивача, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до нижченаведеного. Згідно паспорту громадянина України, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно розрахункової книжки по оплаті за опалення, [PERSON] є споживачем послуг теплопостачання, особовий рахунок [NUMBER] . Встановлено, що 07.08.2017 року [PERSON] отримав квитанцію КП «Новомосковськтеплоенерго» про оплату заборгованості з послуг теплопостачання за адресою [ADDRESS] в розмірі 9 007,09 грн. Листом від 14.08.2017 р. [PERSON] звернувся до КП «Новомосковськтеплоенерго», в якому повідомив про те, що не має заборгованості по сплаті за надані послуги теплопостачання, на підтвердження відсутності заборгованості може надати відповідні квитанції. Листом від. 30.08.2017 р. вих. № 768 КП «Новомосковськтеплоенерго» повідомило [PERSON] , що заборгованість виникла у 2008 році, був наданий розрахунок зазначеної заборгованості яка виникла за період з 2008 по 2017 роки. Пунктом 11 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку; Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Як зазначалося вище, позивач посилався на те. що відповідач не повідомляв його про наявність заборгованості за спожиті послуги теплопостачання. Підпунктом 3 п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.97.2005 р. № 630 (надалі за текстом - Правил) встановлено, що виконавець зобов`язаний: надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг, граничні строки усунення аварій або інших порушень порядку надання послуг, а також інформацію про ці Правила (зазначається у договорі, а також розміщується на дошці оголошень у приміщенні виконавця). В той же час, несвоєчасне повідомлення споживача послуг про наявну заборгованість не є підставою для не нарахування заборгованості за спожиті комунальні послуги. У відповідності до норм ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання безпідставним нарахування заборгованості з оплати за утримання будинку, прибудинкової території та послуг за централізоване опалення не відповідають способу захисту, передбаченому ст. 16 ЦК України. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону визначено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У справі між сторонами формально відсутні договірні відносини, оскільки сторони не надали суду доказів наявності договору, однак доказів про вину в неукладені договору відповідача позивач не надав, а зобов`язання у споживача можуть виникати і за відсутності формальних договірних стосунків. Оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, чинним законодавством, як спосіб захисту не передбачений. Виконавець або особа, яка надає житлово-комунальні послуги вправі звернутися до споживача з позовом про стягнення заборгованості, а споживачі, в свою чергу, вправі в разі пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Зазначений правовий висновок зроблений Верховним Судом в ухвалі від 08.04.2020 р. , справа № 462/5889/16-ц Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог належить відмовити. На підставі викладено та

Outcome: dismissed