Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

11.04.2019 відкрито провадження в даній справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований, але з 2012 року не проживає її син [PERSON] , який за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в квартирі не має. Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає у реалізації права на володіння та користування будинком, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Приймаючи до уваги згоду сторони позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідив письмові докази, вислухав покази свідків, дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном. Позивач являється власником житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.03.2019, зареєстрованим в реєстрі за №134, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.03.2019 №158109483. З інформації відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради Сумської області від 09.04.2019 №15-11/2283 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки квартального комітету «Гусинський» від 22.03.2019 №68 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але з 2012 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її хрещеник. Після смерті [PERSON] в 2012 році [PERSON] не проживав в будинку по [ADDRESS] . Вона користується городом в господарстві [PERSON] , тому часто відвідує її. Онуки [PERSON] часто приходять до неї, [PERSON] з 2012 року вона вдома не бачила. Знає, що останній їздив за кордон по роботі. Зазначила, що [PERSON] погано спілкується зі своїми дітьми, з матір`ю теж. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем. [PERSON] після смерті його дружини, десь у 2010 році пішов від батьків, з того часу не проживає по [ADDRESS] , що [PERSON] проживає з іншою жінкою, але давно його не бачила. Десь у 2018 році бачила, що він заїжджав до матері на декілька хвилин. Вона бачить як до [PERSON] приїжджають онуки, а [PERSON] не бачить. Останній матері не допомагає, свого часу залишив своїх дітей на бабусю. Частинами 1, 4 ст. 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383\~ЦК України та ст.\~150\~ЖК Української\~РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст. 156\~ЖК Української\~РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156\~ЖК Української\~РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з\~ч.\~2\~ст. 64\~ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідачем не оспорено, що він понад один рік не проживає в зазначеному будинку без поважних причин, наявні підстави для задоволення вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved