Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

10 лютого 2015 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом, яким просила визнати такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], які постійно не проживають в кімнаті з 2005 р. та 2010 р відповідно. У листопаді 2015 р. позивачка, яка у зв'язку із заміжжям змінила прізвище на [PERSON], позовні вимоги збільшила та уточнила, пред'явивши позов і до неповнолітньої [PERSON], від імені якої виступає її мати [PERSON], та просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірною кімнатою та зобов'язати [PERSON] вчинити в Ленінському районний відділі у місті Миколаєві Управління державної міграційної служби у Миколаївській області дії по зняттю з реєстрації в цій кімнаті своєї неповнолітньої доньки [PERSON], 2004 року народження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка проживає в кімнаті [ADDRESS] з жовтня 2009 р. на підставі трудових відносин з Управління освіти Миколаївської міської ради. В цій кімнаті зареєстровані відповідачки, які не є їй родичами, при цьому [PERSON] не проживає в кімнати з літа 2007 р., а [PERSON] з літа 2012 р. [PERSON] та [PERSON] також перебували у трудових відносинах з Управлінням освіти Миколаївської міської ради і виселилися із через їх припинення, але не знялися з реєстрації. Оскільки позивачка бажає приватизувати кімнату в гуртожитку, який переданий з балансу Управління освіти міської ради на баланс КП «СКП «Гуртожиток», без врахуванням відповідачок зареєстрованих в кімнаті, то підставою для зняття їх з реєстрації є положення ст. 71, 72 ЖК України та обставина не проживання в кімнаті без поважних причин понад 6 місяців. Крім того, [PERSON] протиправно зареєструвала в спірній кімнаті доньку [PERSON], яка не набула права користування житлом, яку слід зняти з реєстрації, зобов'язавши її мати вчинити з цього приводу дії в Ленінському РВ у м. Миколаєві Управління державної міграційної служби у Миколаївській області (а.с.62,134-136). В судовому засіданні позивачка з представником позовні вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON] просила у задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Представник Управління освіти Миколаївської міської ради просила позов [PERSON] задовольнити. Інші треті особи в судове засідання своїх представників або відзиву щодо позову не направили. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Позивачка зареєстрована в кімнаті [ADDRESS] з 08 жовтня 2009 р. В цій кімнаті також були зареєстровані з 30 серпня 2005 р. [PERSON], а з 23 квітня 2010 р. [PERSON] (а.с.4,5,40) Цей гуртожиток на час реєстрації осіб, які беруть участь в справі, перебував на балансі Управління освіти Миколаївської міської ради (а.с.31,32). Після ухвалення в даній справі заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2015 р., яким позов [PERSON] було задоволено, відповідачі [PERSON], [PERSON] були зняті з реєстрації в спірній кімнаті (а.с. 94). Після скасування зазначеного заочного рішення ухвалою суду від 25 вересня 2015 р. відповідачка [PERSON] поновила свою реєстрацію та зареєструвала в кімнаті з 16 жовтня 2015 р. свою доньку [PERSON], яка до того була зареєстрована з її батьками в м. Новий Буг Миколаївської області (а.с.86, 142, 171). Відомості про батька доньки вписані в актовий запис про народження за вказівкою [PERSON] (а.с. 90, 91). Позивачка, відповідачка [PERSON], її донька на праві власності житла не мають (т. 1 а.с.231-237, 243) Спірні правовідносини складалися таким чином. Відповідно до письмових та усних пояснень представника Управління освіти документів, що підтверджують присвоєння статусу гуртожитку будівлі по [ADDRESS] та цільове його призначення для проживання одиноких громадян, немає (т. 2 а.с.11). В гуртожитку Управлінням освіти Миколаївської міської ради, на балансі якого він знаходився, самостійно надавалися ліжко - місця для молодих спеціалістів без видачі ордеру, а єдиною підставою для отримання права на проживання в гуртожитку було відповідне письмове направлення цього Управляння, що дозволяло особам, які перебували ним у трудових відносинах, реєструвати місце проживання (т.1 а.с.196-198, т. 2 а.с.14). Згідно довідки Управління освіти Миколаївської міської ради у [PERSON] та [PERSON] відсутні заборгованість по платі за проживання та за комунальними послугами на момент передачі гуртожитку із балансу Управління освіти, а представник Управління освіти в суді також пояснила, що нарахування оплати велося лише за фактичне проживання, а якщо особа не проживала то й оплату їй не нараховували. Підставою нарахування оплати слугувало рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 січня 2008 р. №18 (т. 2 а.с.12, 13). На підставі направлення Управління освіти Миколаївської міської ради [PERSON] була направлена для проживання в гуртожитку по [ADDRESS] з 19 серпня 2009 р., але була зареєстрована з 23 квітня 2010 р. (т.1 а.с. 172). Згідно договору №69 від 30 березня 2010 р. між адміністрацією гуртожитку для молодих вчителів та [PERSON], остання зобов'язалася своєчасно вносити плату за проживання, в разі зміни роботи ставити до відома адміністрацію гуртожитку, в разі зміни сімейного стану виписатися та звільнити житлову площу протягом 3-х днів. В разі виникнення заборгованості за проживання в гуртожитку, незгодою виписатися та звільнити житлову площу при зміні сімейного становища, або при зміні місяця роботи, яке не підвідомче Управлінню освіти, адміністрація має право застосовувати санкції передбачені законодавством (т.1 а.с.93). Аналогічний договір №67 від 29 вересня 2009 р. уклала з адміністрацією гуртожитку і позивачка, яка була направлена 31 липня 2009 р. на проживання до гуртожитку від Управління освіти Миколаївської міської ради (т. 1 а.с.92, т. 2 а.с. 6). Позивачка немає поточної заборгованості по оплаті за проживання, уклала договори на надання комунальних послуг (т. 1 а.с. 114, т. 2 а.с. 1-5). Працює викладачем у Миколаївській загальноосвітній школі №46 з 02 вересня 2013 р. Відповідачка [PERSON] працювала у Миколаївській загальноосвітній школі №40 з 15 серпня 2003 р. на різних педагогічних посадах, звідки звільнилася 01 жовтня 2012 р. за власним бажанням (т.1 а.с.88,89). Надалі з 24 жовтня 2012 р. по 02 вересня 2013 р. [PERSON] перебувала на обліку як безробітна в Новобузькому районному центрі зайнятості Миколаївської області (т. 1 а.с.199). Надалі, згідно довідки Новобузького педагогічного коледжу від 15 жовтня 2015 р. [PERSON] працювала на посаді вихователя з 02 вересня 2013 р і була звільнена 27 жовтня 2014 р. на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с.125). Її донька [PERSON] прибула до Новобузькій загальноосвітній школі №1 27 серпня 2012 р. і вибула до Новобузької гімназії 16 червня 2014 р., де навчається по теперішній час (т. 1 а.с. 124, 128). Розпорядженням Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 18 червня 2015 р. гуртожиток для молодих вчителів по [ADDRESS] вилучений у Управління освіти Миколаївської міської ради та переданий комунальному підприємству «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» та закріплений на праві господарського відання (т. 1 а.с.195) Згідно акту КП «СКП «Гуртожиток» від 29 жовтня 2015 р. в кімнаті [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2012 р., особистих речей її в кімнаті немає (т. 1 а.с.116, 130). [PERSON] не проживає в кімнаті з 2007 р. (т. 1 а.с.123). Згідно пояснень позивачки та акту КП СКП «Гуртожиток» в спірній кімнаті разом із позивачкою проживає її чоловік [PERSON] (а.с.117). Факт не проживання відповідачки [PERSON] з 2012 р. в спірній кімнаті підтвердили допитані мешканці гуртожитку [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON] Отже, суд приймає за доведений факт не проживання [PERSON] та [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] з 2012 р. та з 2007 р.р., відповідно, та дотепер. Доводи відповідачки [PERSON] про те, що насправді вона приїжджала до цієї гуртожитку після 2012 р. раз на півроку, ночувала в спірній кімнаті, зберігала там свої окремі речі, ніякими доказами не підтверджуються. Суд також не вбачає поважності причин її не проживання в кімнаті гуртожитку у посиланнях відповідачки на навчання доньки в м. Новий Буг та виявлення онкологічної хвороби батька (т. 1 а.с. 150), оскільки ці обставини мали місце або одночасно або після звільнення із Миколаївської загальноосвітньої школи №40 та постановки на облік як безробітної в м. Новий Буг. Факт, як стверджує відповідачка [PERSON], заміни замків в спірній кімнаті та не допуску її протягом 2013, 2014 р.р. до кімнати ніякими належними доказами не підтверджується. Втім позовні вимоги не можуть бути задоволені. Як встановлено судом та вбачається з письмових та усних пояснень представника Управління освіти Миколаївської міської ради, копії рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 січня 2008 р. № 18 для проживання молодим одиноким вчителям у гуртожитку по [ADDRESS] надавалося не житлове приміщення, а ліжко-місце. Направлення на проживання давалися також конкретній особі без зазначення можливості проживати в гуртожитку членам їх сімей. Постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 р. N 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки (яке діяло на час виникнення спірних правовідносин і звернення до суду) яким передбачалося, що гуртожитки підрозділяються на два види: для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей). Втім за змістом правила ст. 71, 72 ЖК УРСР застосовуються лише стосовно житлового приміщення, яке перебуває в відособленому користуванні. Ні сама позивачка, ні відповідачки [PERSON], [PERSON] не мали в користуванні відособлене житлове приміщення, а користувалися лише ліжко-місцем, тобто правом на проживання в цій кімнаті, яке не пов'язано з правами та обв'язками інших мешканців цієї ж кімнати та правом на користуванням усім житловим приміщенням. Тому, оскільки права та обов'язки користувача ліжко-місця визначаються правовим змістом самого об'єкта користування, не може бути задоволено позов, так як права позивачки своєю відсутністю відповідачки не порушують - позивачці не приходиться нести додаткові витрати з їх урахуванням на утримання кімнати, оплати комунальних послуг, так як нею сплачується тверда сума, приватизація гуртожитку на даному етапі не ведеться (т. 2 а.с.1-5, 7) Стосовно реєстрації доньки [PERSON] в спірній кімнаті гуртожитку, то суд вбачає в даному випадку порушення прав позивачки не зі сторони самої [PERSON], а зі сторони державної міграційної служби, яка провела реєстраційні дії без огляду на статус гуртожитку для одиноких громадян. Визнання постановою КМ України від 12 серпня 2015 р. № 582 таким, що втратило чинність Примірне положення про гуртожитки не призвело до зміни статусу гуртожитку, який переданий на баланс КП «СКП «Гуртожиток» саме як гуртожиток для молодих вчителів, тобто не сімейного типу. Крім того, вимоги безпосередньо до малолітньої [PERSON] в уточненому позові не висувалися. Тому в задоволенні позову в повному обсязі слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачці не відшкодовуються.

Outcome: dismissed