Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

10 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до ЖБК «Набережний квартал Схід 14» про стягнення коштів, посилаючись на те, що 17 березня 2016 року між сторонами було укладено договір №20.09.1.012 про сплату пайових внесків. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання організувати будівництво об`єкту секції [ADDRESS] та закінчити будівельні і внутрішні роботи у термін до кінця 4 кварталу 2016 року за рахунок внеску учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати учаснику приміщення [NUMBER] загальною площею 58,86 кв.м. в об`єкті будівництва, обумовлене укладеним сторонами договором та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на приміщення, а учасник зобов`язувався сплати ЖБК внески в розмірах та прядку встановленому договором. Позивачем було сплачено обумовлену договором суму коштів на рахунок ЖБК. Однак відповідач взятих на себе зобов`язань за договором не виконав до кінця 4 кварталу 2016 року будівництво житлового будинку не закінчив. Позивач звернувся із заявою про розірвання договору до ЖБК у зв`язку із чим між сторонами 20 липня 2018 року було укладено відповідний договір. Однак кошти до цього часу відповідачем не повернуті. П.6.3 Договору №20.09.1.2012 про сплату пайових внесків у випадку порушення відповідачем терміну закінчення загально-будівельних і внутрішніх робіт на понад 1 календарний квартал, відповідач сплачує учаснику штраф ві сумі 500 грн за повний календарний місяць, всього розмір штрафу становить 16 000 грн за повний 32 календарний місяці. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України позивач має право на нарахування 3 відсотків річних та інфляційних втрат, розмір яких позивач визначив в сумі 43 739 грн 54 коп. та 146 843 грн 93 коп. відповідно. Крім цього відповідно до ч.2 ст.230 ЦК України у зв`язку із введенням позивача в оману, відповідач має сплатити завдані збитки в подвійному розмірі, що становить 971 190 грн. Також позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої він визначив в сумі 30 000 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова справу було передано за підсудністю до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій він просив розгляд справи проводити без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило. Суд, із згоди представника позивача ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку і сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково на підставі наведеного нижче. Судом встановлено, що 17 березня 2016 року між Житлово-будівельним кооперативом «Набережний квартал Схід 14» та [PERSON] було укладено договір №20.09.1.012 про сплату пайових внесків у ЖБК «НК Схід 14» за умовами якого останній зобов`язувався організувати будівництво секції №9 житлового будинку в [ADDRESS] за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати учаснику приміщення в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язувався сплатити ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановленому цим договором та додатками до нього та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого п.1.3 Договору. Об`єктом нерухомості є квартира [ADDRESS] . Сторонами визначено вартість 1 кв.м. 8 250 грн. п.4.2.1 Договору, визначено, що ЖБК зобов`язаний організувати будівництво об`єкта будівництва та закінчити загально-будівельні і внутрішні роботи у термін до кінця IV кварталу 2016 року. п.5.1 Договору визначено, що у випадку розірвання договору з ініціативи учасника вступний та цільовий внески учаснику не повертаються, а пай повертається після укладення договору про сплату пайових внесків на будівництво вказаному у цьому договорі об`єкту нерухомості з новим учасником паю в сумі внесеній учасником. п.6.3 Договору сторонами було передбачено, що у випадку порушення ЖБК терміну закінчення загально-будівельних і внутрішніх робіт об`єкта будівництва визначеного п.4.2.1 цього Договору на понад один календарний квартал ЖБК сплачує учаснику штраф в розмірі 500 грн за кожен повний календарний місяць. Додатком №1 визначено порядок сплати внесків, а саме 27 березня 2016 року в сумі 485 595 грн. Відповідно до квитанції №381810013 від 18 березня 2016 року [PERSON] було сплачено ЖБК «Набережний квартал Схід 14» 485 595 грн. 20 липня 2018 року між ЖБК «Набережний квартал Схід 14» та [PERSON] було укладено угоду про розірвання договору №20.09.1.012 від 17 березня 2016 року, якою визначили, що вступний та цільовий внески учаснику не повертаються, а пай повертається після укладення договору про сплату пайових внесків на будівництво вказаному у цьому договорі об`єкту нерухомості з новим учасником паю в сумі внесеній учасником. Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Ч.2 ст.653 цього Кодексу передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Частинами 3 та 5 цієї статті визначено, що у разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. В силу ч.1 ст.506 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. ч.1 ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ч.1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1, ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що договір було розірвано за ініціативною учасника, про що зазначено п.2 угоди від 20 липня 2018 року, та що пов`язано із невиконанням зобов`язань з боку ЖБК, по закінченню загально-будівельних і внутрішніх робіт об`єкта будівництва, враховуючи, що із дати завершення будівництва визначеної договором - до кінця IV кварталу 2016 року і до моменту розірвання договору 20 липня 2018 року минуло 18 місяців 20 днів. Оскільки відповідачем жодних доказів на підтвердження того, що було чи не було укладено договір про сплату пайових внесків на будівництво по вказаному у цьому договорі об`єкту нерухомості з новим учасником паю надано не було, враховуючи, що з часу підписання угоди між сторонами у справі минув значний час, протягом якого кошти сплачені за умовами договору №20.09.1.012 від 17 березня 2016 року повернуті не були, з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає за необхідне стягнути з ЖБК «Набережний квартал Схід 14» сплачені позивачем кошти в сумі 485 595 грн. Що стосується нарахування 3 відсотків річних та інфляційних втрат, суд не погоджується із наведеними позивачем доводами, оскільки угодою, якою розірвано основний договір не визначено конкретного строку повернення коштів, його умовами повернення коштів визначено настанням певної події, а саме сплата вартості паю за об`єкт нерухомості новим учасником. Оскільки суд позбавлений можливості з`ясувати обставини, чи було здійснена сплата паю новим учасником, право на нарахування 3 відсотків річних та інфляційних втрат суд робить висновок, що таке право позивачу належить з моменту висунення вимог боржнику щодо повернення коштів, однак, із матеріалів справи вбачається, що такий строк пов`язаний саме із пред`явленням позову до суду 20 лютого 2020 року, у зв`язку із чим в задоволенні вимог про стягнення 3 відсотків річних в сумі 43 739 грн 54 коп., інфляційних втрат в сумі 146 843 грн 93 коп. слід відмовити. Не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення із відповідача збитків в сумі 971 190 грн відповідно до ч.2 ст.230 ЦК України, оскільки в судовому засіданні не було встановлено жодних обставин, які б доводили наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману. Згідно умов п.4.2.1 цього Договору на понад один календарний квартал ЖБК сплачує учаснику штраф в розмірі 500 грн за кожен повний календарний місяць, при цьому на час розірвання договору позивач мав право на нарахування штрафу у зв`язку із невиконанням його умов із боку ЖБК «Набережний квартал Схід 14». Штраф нараховується за повні 17 місяців починаючи з лютого 2017 року по 30 червня 2020 року (повні календарні місяці), оскільки 20 липня 2018 року договір було розірвано сторонами. Розмір штрафу становить 8 500 грн = 500 грн х 17 місяців. За інший період розрахунок не береться, з підстав розірвання договору про сплату пайових внесків №20.09.1.012. Ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 2005 року № 4 (зі змінами та доповненнями) звернуто увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач завдану моральну шкоду обґрунтовував тим, що відповідач, отримавши кошти за договором, позбавив його можливості розпоряджатися ними, строк протягом якого не було виконано зобов`язання є значним, що потягло за собою нервові переживання, та призвело до змін звичайного ритму життя, потребував додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 15 000 грн. Судові витрати по справі становлять 10 510 грн., однак враховуючи, що позов було задоволено частково на суму 509 095 грн, що становить 30,06% від ціни позову 1 693 368 грн, відповідно до ст.141 ЦПК України на користь держави з відповідача слід стягнути 3 159 грн 31 коп. = 10 510 грн х 30,06%/100%.

Outcome: partial