Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

10 квітня 2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 32 500 гривень кожному, а всього - 130 000 гривень (а.с. 1-6). В обґрунтування позову зазначили, що 17 лютого 2017 року слідчим СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Лебедєвим О.О. на підставі ухвали слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2017 року було проведено обшук місць проживання позивачів. Підставою для звернення до суду за дозволом на проведення обшук стали неправдиві відомості, повідомлені відповідачкою під час допиту в якості потерпілої у кримінальному провадженні. Так, 27 січня 2017 року, будучи повторно допитаною в якості потерпілої, [PERSON] повідомила, що у вчиненні крадіжки з належного їй кафе-бару «[INFO]» вона підозрює [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка також повідомила, що під час судового розгляду цивільної справи, яка перебуває в провадженні Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, [PERSON] перелічив усі викрадені з кафе-бару «[INFO]» речі. Оскільки відповідачка не була присутня в судовому засіданні, на яке вона посилалася під час допиту, а [PERSON] ніколи не зазначав, які саме речі були в неї викрадені, позивачі вважають, що [PERSON] з мотивів помсти надала під час розслідування кримінального провадження неправдиву інформацію, що призвело до проведення незаконного обшуку та порушення їхніх цивільних прав. Обгрунтовуючи розмір суми, що підлягає стягненню, позивачі зазначили, що потерпіли від незаконних дій, які завдали шкоди їхній репутації, зокрема, серед сусідів. Скориставшись правом подати відзив, представник відповідачки зазначив, що під час допиту в якості потерпілої [PERSON] вказувала на позивача як на особу, яка, за її внутрішнім переконанням, могла вчинити злочин та відповідно до КПК України не могла впливати на прийняття слідчим рішення щодо звернення до суду з клопотанням про надання дозволу на обшук. Представник також вказував, що визначальним для вирішення питання про стягнення моральної шкоди та її розміру є ступінь завданої особі психологічної травми, який має бути обґрунтований висновком судово-психологічної експертизи. Насамкінець представник послався на факт несплати в повному обсязі судового збору як на підставу для відмови в заявленому позові (а.с. 30-34). На зазначений відзив позивач надав відповідь, в якій пояснив, що 27 січня 2017 року відповідачка була повторно допитана в якості потерпілої за її власною ініціативою. Про це позивачу стало відомо з пояснень слідчого Лебедєва О.О., які останній надав під час розгляду справи за позовом до нього (а.с. 67-69). В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Дав пояснення, що недостовірні відомості, а саме те, що відповідачка особисто не була присутня в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, на яку вона посилалася під час допиту, призвело до того, що її показання були покладенні в основу клопотання про проведення обшуку, яке, в свою чергу, було задоволено слідчим суддею. Позивачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 118). Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що під час допиту в якості потерпілої [PERSON] лише висказала свою підозру з приводу того, хто міг вчинити злочин. Так, відповідачка пояснила, що після судового засідання у цивільній справі за позовом її чоловіка [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, яке відбулося 25 січня 2017 року її чоловік повідомив їй, що під час судового розгляду [PERSON] перелічив майно, яке було викрадено з бару «[INFO]». Саме тому [PERSON] під час повторного допиту зазначила, що у вчиненій крадіжці вона підозрює [PERSON] .. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові та електронні докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 січня 2017 року [PERSON] , будучи повторно допитаною в якості потерпілої у кримінальному провадженні, показала, що в ніч з 02 на 03 січня 2017 року з приміщення належного їй кафе-бару «[INFO]» невстановленою особою вчинено крадіжку наступного майна: каво машини «Делонгі», системного блоку з монітором марки «Самсунг», металічний сейф сірого кольору, в якому знаходилися пластикові картки з назвою «Бар «[INFO]», барний ніж у виді полу місяця з виделкою на кінці, дозатори на пляшки «Гейзер» у кількості 4 штук та барна ложка довжиною 15-20 см. Під час допиту відповідачка також зазначила, що у вчиненні крадіжки вона підозрює [PERSON] , [PERSON] , з якими вона перебуває у неприязних відносинах, а також [PERSON] , який цікавився каво машиною. [PERSON] також обґрунтувала свою підозру стосовно [PERSON] , зазначивши, що під час судового розгляду цивільної справи 25 січня 2017 року він чітко перелічив майно, яке було викрадено в ніч з 02 на 03 січня 2017 року (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2017 року слідчий СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Лебедєв О.О. звернувся до слідчого судді Очаківського міськрайонного суду з клопотанням про проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] - в квартирі [ADDRESS] (а.с. 9-10). Клопотання слідчого обґрунтовано тим, що допитана в якості потерпілої у кримінальному провадженні за фактом крадіжки [PERSON] підозрює [PERSON] у вчиненні злочину (а.с. 9). 09 лютого 2017 року слідчим суддею Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області постановлено ухвалу, якою клопотання слідчого задоволено, надано дозвіл на проведення обшуку квартири [ADDRESS] (а.с. 10). З протоколу обшуку вбачається, що 17 лютого 2017 року слідчим СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Лебедєвим О.О. на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук квартири [ADDRESS] , під час якого речей, зазначених в ухвалі слідчого судді, не виявлено (а.с. 13-15). Судом також встановлено, що вказана вище квартира перебуває у спільній частковій власності позивачів - в рівних частках. 24 липня 2019 року в судовому засіданні позивачі пояснили, що фактично в квартирі проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивачка [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає. Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд виходить з такого. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Європейська конвенція з прав людини) гарантовано право кожного на повагу до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. При цьому, частина 2 цієї статті містить випадки, в яких втручання у право на повагу до житла є виправданим і не становитиме порушення. Так, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення зазначеного права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб. За практикою Європейського суду з прав людини аналіз втручання у право на предмет порушення гарантій статті 8 Конвенції здійснюється через застосування трискладового тесту (пункти 69-72 Рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Ратушна проти України», заява №17318/06; пункти 46-55 Рішення від 28 квітня 2016 року у справі «Багієва проти України», заява № 41085/05). Так, з метою перевірки обшуку на предмет порушення гарантій статті 8 Конвенції необхідним є визначення таких обставин: чи мало місце втручання, чи було втручання відповідно до закону, чи переслідувало легітимну мету, чи було необхідним у демократичному суспільстві, тобто пропорційним. Аналізуючи встановлені факти за наведеними критеріями, суд виходить з того, що обшук у житлі позивачів безперечно становив втручання у їхнє право на повагу до житла, а тому необхідним є визначення того, чи було це втручання відповідно до закону та чи переслідувало законну мету. Відповідно до частини 2 статті 234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням (частина 3 статті 234 КПК України). Вимоги до ухвали слідчого судді визначені статтею 235 КПК України. Судом встановлено, і сторони не заперечують, що підставою для проведення обшуку було рішення суду - ухвала слідчого судді, яка відповідала вимогами процесуального закону щодо змісту, а тому суд дійшов висновку, що втручання у право заявників було відповідно до закону. Суд також вважає, що втручання переслідувало легітимну мету - запобіганню вчиненню злочинів. Аналізуючи наявність такої складової як «необхідність у демократичному суспільстві», суд звертається до практики Європейського суду з прав людини (надалі - Суд), в якій останнє тлумачиться як «нагальна суспільна потреба» такого втручання. В пункті 71 Рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Ратушна проти України» (заява №17318/06) Суд зазначає, що обшук, про який йдеться, був призначений в рамках кримінального розслідування крадіжки. Таким чином, обшук слугував легітимній меті, а саме запобіганню злочину. Залишається розглянути, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві». Суд нагадав, що коли держави вважають за необхідне вдаватися до таких заходів, як обшуки житлових приміщень, з метою отримання доказів факту вчинення правопорушень, Суд буде оцінювати, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та чи було дотримано принцип пропорційності. Суд також буде вивчати наявність у національному законодавстві ефективних гарантій від зловживань та свавілля та перевіряти, як ці гарантії працюють в окремому випадку, який розглядається. Критерії, які слід брати до уваги в цьому контексті (але не обмежуватись ними), - це спосіб та обставини, за яких було ухвалено постанову про проведення обшуку, інші докази, доступні на той час, а також зміст та обсяг постанови. При цьому особлива увага має приділятись гарантіям, застосованим з метою обмежити розумними рамками вплив цього заходу (пункт 72 Рішення). З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення слідчого за отриманням дозволу на проведення обшуку була інформація, отримана від потерпілої, а саме: підозра [PERSON] у вчиненні злочину через неприязні стосунки, що склалися між сторонами, та твердження про те, що [PERSON] в судовому засіданні перелічив речі, які були викрадені з належного відповідачці кафе-бару «[INFO]». З дослідженого судом звукозапису судового засідання, яке мало місце 25 січня 2017 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, суд встановив, що під час цього судового засідання [PERSON] не назвав жодної речі, викраденої в кафе-барі «[INFO]». Таким чином, суд погоджується з позивачами в частині того, що відомості, викладені в протоколі додаткового допиту потерпілої від 27 січня 2017 року, є неповними, оскільки відсутнє посилання на першоджерело інформації. Разом із тим, суд надає оцінку змісту протоколу допиту потерпілої, з якого вбачається, що сам протокол був складений начальником сектора Очаківського відділу поліції Туровим О.О., а потерпіла зробила відмітку «Мною прочитано. Записано вірно». З наведеного можна зробити наступний висновок: або потерпіла дійсно не повідомила про те, звідки дізналася про пояснення [PERSON] в судовому засіданні 25 січня 2017 року, або особа, яка складала протокол, не надала цьому належної уваги та вказала в тексті протоколу. Водночас, суд зазначає, що обшук в квартирі позивачів був проведений за клопотанням слідчого, який зобов`язаний перевірити отриману під час досудового розслідування інформацію та надати їй оцінку з точки зору достовірності та достатності. Твердження потерпілої могли, на думку суду, бути перевірені шляхом прослуховування технічного запису судового засідання, проведення дій, спрямованих на встановлення місця перебування позивача в ніч, коли був вчинений злочин тощо. Згідно з частиною 5 статті 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Вказане свідчить про те, що саме дії та рішення органу досудового розслідування, зокрема слідчого, який звертається з клопотанням, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з подією - проведенням обшуку в житлі позивачів. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи викладене, а також той факт, що обшук у квартирі позивачів був проведений слідчим, дії якого регламентовані процесуальним законом, мають офіційний характер і спрямовані на розслідування злочину, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, пред`явленого до [PERSON] , яка, вказуючи на позивача, як на особу, яка могла вчинити злочин, наводила лише свої міркування. На підстав викладеного,

Outcome: dismissed