Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

1. 19 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, зобов`язання вчинити дії. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачеві належать 51/100 часток квартири №№27 , 28 , 29 у будинку [ADDRESS] . 19.05.2016 усі правоустановчі документи на вказану нерухомість були викрадені у позивача разом з його паспортом. У серпні 2016 року позивач дізнався про те, що 09.06.2016 його майно було нібито подаровано іншій особі ( [PERSON] ). Згодом позивач довідався, що договір дарування від імені позивача був укладений з участю невідомої особи з підробленим паспортом. У судовому порядку позивач поновив своє право власності, проте тепер його квартиру займає відповідачка, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про зобов`язання відповідачки усунути йому перешкоди у користуванні житлом шляхом його звільнення, передачі ключей, зобов`язання відповідачки заборонити займати приміщення, що належить позивачеві (а.с.а.с. 2 - 7, 106 - 109). 2. 16 квітня 2019 року відповідачка подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що позивач не вказав у позові, кому належить решта квартири (49/100 часток), отже не визначене коло учасників справи. Крім того, відповідачка є власницею лише частини квартири (квартира №27 ) і не може бути звідти виселена (а.с.а.с. 36, 37). 3. 10 травня 2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що судом в іншій справі було встановлено, що згідно з правоустановчими документами та інвентаризаційною справою на будинок він належить позивачеві (51/100), [PERSON] та [PERSON] (19/100 часток) і [PERSON] та [PERSON] (30/100 часток). Відповідачка жодним чином не довела суду, з чого саме складається квартира №27 , яка їй нібито належить (а.с.а.с. 46 - 49). 4. 05 червня 2019 року відповідачка подала до суду заперечення, у яких зазначила, що квартира №27 належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2018. В іншій справі позивач намагався оспорити дійсність вказаного правочину, проте йому було відмовлено, отже вона правомірно володіє спірною нерухомістю. Крім того, розгляд справи неможливий без залучення до участі у справі усіх співвласників будинку (а.с.а.с. 58, 59). 5. 11 листопада 2019 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] , який орендував спірне житлове приміщення. 6. 22 січня 2020 року відповідачка подала до суду відзив на уточнений позов, у якому зазначила, що позивач не довів той факт, що між співвласниками будинку вирішене питання щодо користування окремими його приміщеннями, що унеможливлює задоволення заявленого позову (а.с.а.с. 110 - 112). 7. 13 лютого 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що порядок користування приміщеннями будинку між його власниками вже встановлено, про що свідчать матеріали інвентаризаційної справи, а конкретні приміщення, що належать на праві власності позивачеві, чітко визначено у договорі дарування (а.с.а.с. 121 - 123). 8. 20 лютого 2020 року відповідачка подала до суду заперечення, у яких зазначила, що квартиру орендує третя особа, проте позивач з незрозумілих причин висуває вимоги не до неї, а до відповідачки (а.с.а.с. 125, 126). 9. 05 березня 2020 року суд за клопотанням позивача залучив до участі у справі в якості третіх осіб решту співвласників будинку - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 10. 10 серпня 2020 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 194). 11. У судовому засіданні позивач, його представниця заявлені вимоги підтримали, пояснивши, що позивачеві належать 51/100 часток квартири №№27 , 28 , 29 у будинку [ADDRESS] . 19.05.2016 усі правоустановчі документи на вказану нерухомість були викрадені у позивача разом з його паспортом. У серпні 2016 року позивач дізнався про те, що 09.06.2016 його майно було нібито подаровано іншій особі ( [PERSON] ). Згодом позивач довідався, що договір дарування від імені позивача був укладений з участю невідомої особи з підробленим паспортом. У судовому порядку позивач поновив своє право власності, проте тепер його квартиру займає відповідачка, яка передала її в оренду третій особі. 12. Представник відповідачки у суді заперечував проти позову, пояснивши, що квартира №27 належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2018. В іншій справі позивач намагався оспорити дійсність вказаного правочину, проте йому було відмовлено, отже вона правомірно володіє спірною нерухомістю. Позивач не довів той факт, що між співвласниками будинку вирішене питання щодо користування окремими його приміщеннями, що унеможливлює задоволення заявленого позову. Крім того, квартиру орендує третя особа, проте позивач з незрозумілих причин висуває вимоги не до неї, а до відповідачки. 13. Треті особи до суду не з`явилися, були повідомлені належним чином. 14. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи №203/475/17, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 15. 24 вересня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, за яким останній придбав квартиру [ADDRESS] , що складалася з таких приміщень: коридор - 3,9 м2, кухня - 10,1 м2, житлова кімната - 20,6 м2, житлова кімната - 13,8 м2, коридор - 6,8 м2, балкон - 0,4 м2, загальною площею 55,7 м2, житловою площею 34,4 м2. Згідно з договором квартира належала дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1994, виданого Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів за розпорядженням №5/305-94 (т. 1 а.а. 117, 118 цивільної справи №203/475/17). 16. 19 жовтня 2000 року [PERSON] виконавчим комітетом міської ради народних депутатів було видане свідоцтва про право власності на житло згідно з розпорядженням від 19.10.2000 №5/240-2000, за яким вона набула право власності на 51/100 часток квартири №№27,28,29 по [ADDRESS] (т. 1 а.а. 168 - 171 цивільної справи №203/475/17). 17. 25 червня 2004 року позивач за договором дарування, укладеним з [PERSON] (дублікат договору від 04.12.2006), придбав 51/100 часток квартири №№27 , 28 , 29 у будинку [ADDRESS] , що складалися з таких приміщень: кухня - 2, коридор - 3, житлові кімнати - 4, 5, житловою площею 35,1 м2, балкон - І (у загальному користуванні: кухня - 9, санвузол - 10, коридори - 1, 11, 12, 13). Згідно з договором квартира належала дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.10.2000(а.с.а.с. 8, 15-звор.). 18. 19 травня 2016 року у позивача було викрадено паспорт та правоустановчі документи на належне йому житло (а.с. 10). 19. 09 червня 2016 року за реєстровим №553 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. було посвідчено договір дарування 51/100 частин квартири №№27,28,29 по [ADDRESS] , укладений між особою, яка діяла як позивач, та [PERSON] (а.с. 14, т. 1 а.а. 42 - 44 цивільної справи №203/475/17). 20. 26 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким останній придбав квартиру [ADDRESS] , що складалася з таких приміщень: коридор - 3,9 м2, кухня - 10,1 м2, житлова кімната - 20,6 м2, житлова кімната - 13,8 м2, коридор - 6,8 м2, балкон - 0,4 м2, загальною площею 55,7 м2, житловою площею 34,4 м2 (т. 1 а. 116 цивільної справи №203/475/17). 21. 13 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким остання придбала квартиру [ADDRESS] житловою площею 34,4 м2 (т. 1 а.а. 91, 141 - 142 цивільної справи №203/475/17). 22. 28 квітня 2018 року між [PERSON] та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за яким остання придбала вказану квартиру. Згідно з описом, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, придбана квартира складається з таких приміщень: коридор - 3,9 м2, кухня - 10,1 м2, житлова кімната - 20,6 м2, житлова кімната - 13,8 м2, коридор - 6,8 м2, балкон - 0,4 м2, загальною площею 55,7 м2, житловою площею 34,4 м2 (а.с.а.с. 17, 18, 38, 39). 23. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2018, ухваленим у цивільній справі №203/475/17 договір дарування від 09.06.2016 був визнаний недійсним (а.с.а.с. 11 - 13). 24. Аналіз викладених вище фактів та досліджених у справі доказів у їх сукупності доводить суд висновку про те, що відповідачка володіє саме тими приміщеннями, які за договором дарування від 25.06.2004 належать позивачеві (кухня - 2, коридор - 3, житлові кімнати - 4, 5, житловою площею 35,1 м2, балкон - І (у загальному користуванні: кухня - 9, санвузол - 10, коридори - 1, 11, 12, 13), які становлять 51/100 часток квартири №№27,28,29 по [ADDRESS] ), а саме: 24.1. Технічним паспортом, виготовленим КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради станом на 18.04.2004, згідно з яким вказані приміщення мають саме таку конфігурацію та площу і є ізольованою квартирою у складі квартири спільного заселення (за винятком приміщень загального користування) (а.с.а.с. 50, 51). 24.2. Технічним паспортом, виготовленим фізичною особою-підприємцем [PERSON] станом на 24.10.2016, згідно з яким [PERSON] за договором дарування від 24.09.1996, укладеним з [PERSON] , прибав квартиру №27 , що складалася з таких приміщень: коридор - 1 площею 3,9 м2, кухня - 2 площею 10,1 м2, житлова - 3 площею 20,6 м2, житлова - 4 площею 13,8 м2, коридор - 5 площею 6,9 м2, балкон - І площею 0,4 м2, загальною площею 55,7 м2, житловою площею 34,4 м2. Згідно із цим документом приміщення (незважаючи на різну літерацію) мають саме таку конфігурацію і є ізольованою квартирою у складі квартири спільного заселення (а.с.а.с. 72, 73). 24.3. Інвентаризаційною справою на квартиру №№27,28,29 по [ADDRESS] , яка містить опис усіх її приміщень, їх розподіл серед наймачів, а також розрахунок площі квартир наймачів, а саме: квартира [PERSON] ( [PERSON] ) - житлова площа 29,2 м2 (30/100 часток); квартира [PERSON] - житлова площа 18,6 м2 (20/100 часток); квартира [PERSON] - житлова площа 35,1 м2 (50/100 часток). Площа квартири [PERSON] цілком збігається з площею, зазначеною у договорі дарування від 25.06.2004 (а.с.а.с. 152 - 154). 24.4. Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.06.2004 №3945404, що міститься в інвентаризаційній справі, згідно з яким [PERSON] належали 51/100 часток квартири №№27 , 28 , 29 у будинку [ADDRESS] , що складалися з таких приміщень: кухня - 2, коридор - 3, житлові кімнати - 4, 5, житловою площею 35,1 м2, балкон - І (у загальному користуванні: кухня - 9, санвузол - 10, коридори - 1, 11, 12, 13). Площа квартири цілком збігається з площею, зазначеною у договорі дарування від 25.06.2004(а.с. 155). 24.5. Архівною копією приватизаційної справи на квартиру №№27,28,29 по [ADDRESS] , яка містить опис усіх її приміщень, їх розподіл серед наймачів, а також розрахунок площі квартир наймачів, а саме: квартира [PERSON] - житлова площа 29,2 м2 (30/100 часток); квартира [PERSON] - житлова площа 18,6 м2 (19/100 часток); квартира [PERSON] - житлова площа 35,1 м2 (51/100 часток). Площа квартири [PERSON] цілком збігається з площею, зазначеною у договорі дарування від 25.06.2004 (а.с.а.с. 186 - 190). 25. Разом з цим, згідно з інформацією КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 06.11.2017 в інвентаризаційній справі за спірною адресою ( [ADDRESS], квартира №№27,28,29 ) містяться відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на 51/100 часток квартири №№27,28,29 по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.10.2000, а також про подальшу реєстрацію права власності на вказану частку квартири за позивачем на підставі дублікату договору дарування від 04.12.2006 (а.с.а.с. 155, 156, 186). 26. Також в інвентаризаційній справі за даними КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради містяться відомості про реєстрацію права власності на 19/100 часток квартири №№27,28,29 по [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , а також на 30/100 часток - за [PERSON] та [PERSON] (а.с.а.с. 15, 79, 80). 27. Реєстрація права власності за [PERSON] чи за іншою особою на окрему квартиру [ADDRESS] згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 24.02.1994 не проводилась (т. 1 а. 176 цивільної справи №203/475/17). 27. Викладені обставини встановлені Кіровським районним судом м. Дніпропетровська під час розгляду цивільної справи №203/475/17. 28. Таким чином, судом встановлено, що договір дарування від 24.09.1996, за яким [PERSON] нібито подарувала [PERSON] спірне житло, є нікчемним, оскільки на день його укладення [PERSON] не набула на цю квартиру права власності. Про це абсолютно свідчить той факт, що зазначене в цьому договорі свідоцтво про право власності на житло від 24.02.1994, видане Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів за розпорядженням №5/305-94, насправді не видавалося, а спірні житлові приміщення були приватизовані [PERSON] за чотири роки після цього - 19.10.2000. 29. Вказаний висновок свідчить про виникнення у позивача права на пред`явлення віндикаційного позову до [PERSON] , проте, зважаючи на принцип диспозитивності, визначений статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), суд при розв`язанні спору виходить з вимог, що заявлені у справі. 30. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого Протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції») закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. 31. Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. 32. Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 33. Судом встановлено, що спірною квартирою володіє і розпоряджається відповідачка, яка до 25.07.2020 здавала її в оренду (доказів пролонгації договору суду не надано). При цьому відповідачка постійно мешкає у м. Львові (а.с.а.с. 95, 96). 34. Відтак, установивши, що для позивача створені перешкоди у користуванні власністю, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині зобов`язання відповідачки звільнити квартиру та передати від неї ключі. 35. При цьому суд вважає правильним визначений позивачем спосіб захисту порушеного права, оскільки його реалізація тягне за собою реальне та ефективне відновлення порушеного права. Такий спосіб цілком відповідає приписам статті 16 ЦК та вимогам статті 5 ЦПК. 36. Що стосується вимоги про зобов`язання відповідачки заборонити займати приміщення, то з точки зору приведених норм вона не є ефективною через некоректність викладення (граматичну неузгодженість), отже не може бути задоволена судом. 37. У порядку статті 141 ЦПК з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволені частині позову підлягає стягненню компенсація його судових витрат у сумі 768,40 грн (а.с. 1). 38.

Outcome: partial