Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

12.07.2017 року позивач поштовим відправленням звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 119 758,91 доларів США, що складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 54 788 дол. США та суми заборгованості за відсотками - 64 970,91 дол. США, а також просив стягнути з відповідача судовий збір. Позов обґрунтований порушенням відповідачем умов кредитного договору від 11.07.2008 року № 385/113/08-Пі в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за його користування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності, яку підтримав в судовому засіданні та в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 11.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та відповідачем укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/113/08-Пі в межах максимального кредитного ліміту заборгованості в сумі 59 000 доларів США (а.с. 5-12). 01.07.2009 року сторони погодили додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/113/08-Пі від 11.07.2008 року. В судовому засіданні встановлено, що останній платіж за договором був здійснений відповідачем 31.01.2011 року в розмірі 1000 доларів США. Листом від 23.06.2017 року банк звернувся до [PERSON] з проханням повернути заборгованість по кредитному договору (а.с. 23). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором в частині дотримання строків повернення кредиту та сплати процентів в зв'язку із чим, станом на 23.06.2017 року, виникла заборгованість у розмірі 119 758,91 доларів США, що складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 54 788 дол. США та суми заборгованості за відсотками - 64 970,91 дол. США. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 4.4 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пп. 3.3.7 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 29.10.2014 року по справі № 6-169цс14, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається про порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором по сплаті кредитних коштів та відсотків починаючи з лютого 2011 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 12.07.2017 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Згідно пп. 3.3.7 п. 3.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пп. 1.1.1, 2.4, 2.9, 2.11 цього договору та комісії в розмірах та в порядку, передбаченим цим договором Крім того відповідно до пп. 3.3.8 п. 3.3 цього договору позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1, 2.4, 3.3.14 цього договору Згідно аб. 3.2.3.1 пп. 3.2.3 п. 3.2 договору, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту (траншів кредиту), нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі: затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів. У відповідності до пп. 3.3.14 п. 3.3 договору позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках, визначених пп. 2.7.3, 3.2.3, 5.4 цього договору. Аналогічний порядок, що міститься в аб. 3.2.3.1 пп. 3.2.3 п. 3.2, пп. 3.3.14 п. 3.3 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/113/08-Пі від 11.07.2008 року визначений в п. 3 додаткової угоди № 1 до нього від 01.07.2009 року. Пунктом 4 додаткової угоди № від 01.07.2009 року до договору № 385/113/08-Пі сторони визначили, що інші умови договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даній додатковій угоді, при цьому сторони підтверджують за ними свої зобов'язання. Таким чином, з аналізу зазначених положень договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/113/08-Пі від 11.07.2008 року та додаткової угоди № 1 до нього вбачається, що договором передбачено два порядки дострокового стягнення банком кредиту, процентів та штрафних санкцій, які не виключають один одного. Правилами ст. 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, оскільки останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 31.01.2011 року, тому за визначенням пункту 4.4 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто у зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання, внаслідок чого банк мав право після цього протягом трьох років звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише в липні 2017 року. Разом з цим, після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали б правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком не підлягали б виконанню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, а також рішенні Апеляційного суду Київської області від 06.06.2017 року у справі № 357/6124/15-ц. Враховуючи вищевикладене та оскільки позивач звернувся до суду із пропуском трирічного строку позовної давності, з урахуванням заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов висновку за необхідне відмовити в задоволенні позову. Посилання представника позивача на переривання строку позовної давності, оскільки відповідач протягом декількох років вів розмови з оператором колл-центру щодо можливості погашення ним заборгованості шляхом продажу предмету іпотеки, суд вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо наявності будь-яких домовленостей відповідача з банком та визнання відповідачем кредитної заборгованості.

Outcome: dismissed