Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

12.04.2021 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку. Як спадкоємець першої черги за законом і з метою оформлення права на спадщину, він звернувся до Верхньорогачицької державної нотаріальної контори Херсонської області, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не підтвердив родинні стосунки з померлим. Так, у період спільного проживання [PERSON] та матері заявника [PERSON] без реєстрації шлюбу, [INFO] народився [PERSON] у селі Павлівка Верхньорогачицького району Херсонської області. При цьому, у свідоцтві про народження запис про батька відсутній. При житті [PERSON] визнавав заявника своїм сином, утримував, займався вихованням та піклувався про нього протягом всього свого життя, тобто вони були однією сім`єю, весь час були зареєстровані та проживали однією родиною за адресою: [ADDRESS] , і заявник все своє життя знав, що [PERSON] є його рідним батьком. З приводу того, що [PERSON] не записаний у свідоцтві [PERSON] про народження, як батько і він записаний по прізвищу свої матері у нього не виникало ніяких питань, оскільки йому було відомо, що батьки не були офіційно одруженими, а проживали у цивільному шлюбі, поки не виникла потреба в оформленні спадкових прав після смерті батька. Тоді він зіштовхнувся з тим, що у нього відсутній юридичний родинний зв`язок з батьком, а це унеможливлює в подальшому прийняти спадщину. На підставі вищевикладеного, заявник просить суд встановити факт визнання батьківства, а саме, що [PERSON] , [INFO] , уродженець села Павлівка Верхньорогачицького району Херсонської області, померлий [INFO] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] , уродженця села Павлівка Верхньорогачицького району Херсонської області. Ухвалою суду від 26.04.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 24.05.2021 року. В судове засідання 24.05.2021 року заявник не з`явився, але при подачі заяви заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Верхньорогачицької селищної ради Херсонської області в судове засідання не з`явилася, але надіслала заяву, якою просить справу розглянути за її відсутності, проти задоволення заявлених вимог не заперечила (а.с. 32). В зв`язку з викладеним суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У частині 1 статті 315 ЦПК України визначено, які факти, що мають юридичне значення, можуть бути встановлені судом, серед переліку яких зазначено факт родинних відносин між фізичними особами. В частині 2 цієї норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № N 5 від 31.03.95р. зазначено, що визначений в ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад,факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року;батьківства;реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. В пункті 15 вказаної постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до [INFO] , розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 «положення про встановлення батьківства, викладені у ч.3 ст.53 КпШС України, дають підстави для визнання ознаками сім`ї фактичних шлюбних відносин». Відповідно до п.п. 6,7 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» правила частини другої та третьої статті 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 1 жовтня 1968 року. У відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. Оскільки заявник народився [INFO] , то слід з`ясовувати обставини, передбачені ст. 53 КпШС. За положеннями цієї норми для встановлення батьківства в судовому порядку необхідно, щоб батьки дитини не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою, щоб припустимий батько дитини відмовився від встановлення батьківства в добровільному порядку та щоб відбулась реєстрація народження дитини в органах РАЦС. Встановлення батьківства в судовому порядку можливо як в порядку позовного провадження, так і в порядку окремого провадження (встановлення факту визнання батьківства та факту батьківства). Встановлення батьківства у позовному провадженні можливо лише за життя припустимого батька дитини. У випадку, якщо він помер, та дитина народилась від незареєстрованого шлюбу, то встановлення факту визнання або факту батьківства має відбуватись в порядку окремого провадження. Можливість встановлення факту визнання батьківства передбачена ст. 3 Закону СРСР «Про затвердження Основ СРСР та союзних республік про шлюб і сім`ю від 27 червня 1968р., який є чинним та підлягає застосуванню згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів СРСР». Згідно з положеннями вказаної норми, якщо дитина народилась до [INFO] , та її припустимий батько помер, і батьківство не було оформлено в добровільному порядку, то можливо встановлювати в окремому провадженні факт визнання батьківства, якщо померлий визнавав себе батьком дитини. При цьому, не має значення, помер припустимий батько дитини до чи після 01.10.1968 року. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. З урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед установленого значення для суду, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Судом встановлено, що у період спільного проживання батьків заявника - [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу, народився заявник, [INFO] у селі Павлівка Верхньорогачицького району Херсонської області. При цьому у свідоцтві про народження [PERSON] , яке видане 18.05.1961 року, актовий запис № 25, відсутній запис відносно батька, тобто заявник народився від осіб, що не перебували між собою у шлюбі (а.с. 6). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00030476730 від 22.04.2021 року, [PERSON] при реєстрації 18.05.1961 року факту народження свого сина [PERSON] , [INFO] , не вказала відомості про батька дитини, оскільки на той момент перебувала в шлюбі з [PERSON] , який не являвся батьком дитини. (а.с. 25). Весь час і до дня своєї смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований і проживав однією родиною з заявником за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою виконавчого комітету Верхньорогачицької селищної ради Херсонської області №54 від 11.01.2021 року. Цією ж довідкою [PERSON] , [INFO] визначається, як син [PERSON] . Підставою видачі вказаної довідки є запис №2 у погосподарській книзі №1. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 31.07.2017 року [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку, загальною площею 9,25 га згідно державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ХС №001172 від 16.12.1999 року, розташовану на території Самійлівської сільської ради Верхньорогачицького району Херсонської області (а.с. 7). Заявник, як спадкоємець першої черги за законом і з метою оформлення права на спадщину, звернувся до Верхньорогачицької державної нотаріальної контори Херсонської області. Але 29.03.2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у нього відсутні документи про родинні стосунки з померлим (а.с. 9). З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13,15) вбачається, що їм достовірно відомо про те, що батьками [PERSON] являлися [PERSON] та [PERSON] , хоча останній не був записаний як батько в свідоцтві про народження заявника. [PERSON] до моменту своєї смерті прожив разом зі своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також наданими копіями фото [PERSON] у віці приблизно 50 років, та [PERSON] у віці приблизно 30 років та 60 років (а.с. 26), підтверджується схожість заявника та особи, яку він вважає своїм батьком. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих стороною доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, врахувавши ту обставину, що в заявника відсутній юридичний родинний зв`язок з батьком, а це унеможливлює в подальшому реалізацію його спадкових прав, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог [PERSON] , у зв`язку з чим його заява про встановлення факту визнання батьківства підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved