Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

12.10.2016 року [PERSON] звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтування якого зазначила, що 14 червня 2014 року, вона передала своїй знайомій [PERSON] в борг кошти в сумі 1000 доларів США. Цей факт підтверджується письмовим поясненням відповідачки з визнанням факту одержання грошей і передачі їх [PERSON], її вдячними показаннями про одержання від неї грошей у Овідіопольському ВП ГУНП в Одеській області під час проведення там перевірки за її заявою про шахрайські дії [PERSON] і не поверненні їй боргу, записом у її блокноті й іншими письмовим документами. Гроші вона передала по місцю свого проживання в присутності свідка - її чоловіка [PERSON]. Гроші в борг відповідачка брала для звільнення з міліції її знайомого [PERSON], якого на той момент затримали співробітники ОМ «Східне» на промтоварному ринку 7-км Овідіопольського ВП і спочатку точний строк повернення боргу не встановлювався, але вона пообіцяла повернути борг через місяць у випадку звільнення [PERSON] Як їй відомо, [PERSON] у той же день 14.06.2014 р. був звільнений з міліції. Борг їй відповідачкою повернутий у строк не був, а потім на її кількаразові вимоги повернути борг, [PERSON] спочатку обіцяла повернути його до кінця 2014 року, потім знову переносила строк повернення на середину 2015 р., потім уже на 2016 р., а потім від зустрічей з нею й розмов на тему повернення боргу стала ухилятися. У зв'язку з тим, що у встановлений між ними строк відповідачка суму боргу не повернула, письмова вимога про повернення боргу їй було спрямовано поштою. Таким чином, борг на даний період склав і їй в цей час відповідачка повинна сплатити: - 1000 доларів США , що за курсом національного банку про продаж доларів США на день подачі позову 1 долар США продають за 26 гривень) становить 26000 гривень і плюс 3% річних від суми простроченого боргу за два роки становить 6% або 26000 гривень : 100% х 6% = 1560 гривень. В звязку з викладеним, з посиланням на ст.ст.15, 16, 526, 612, 625, 1046, ч.2 1047, 1049 ЦК Україна, вона просить суд: - стягнути із [PERSON] на її користь суму боргу від 14.06.2014 року в розмірі 1000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу, покупки доларів США на день подачі позовної заяви 1 долар США = 26 гривень становить - 26 000 гривень (26 х 1000 = 26 000 гр.); - стягнути із [PERSON] за договором позики у відповідності зі ст.ст.536, 1048, ч.2. ст. 1214 ЦК України на її користь за користування грошима 3% річних (за два роки - 6%), що становить - 1560 гривень (26 000:100% х 6% = 1560 гривень); - стягнути з відповідачки в її користь судовий збір за розгляд у суді цивільного позову відповідно до квитанції. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях та просили суд у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб в межах заявлених позовних і на підставі доказів наданих сторонами. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (п.1 ст.60 ЦПК України). За приписами ст.ст.57 - 60 ЦПК доказами у справі є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін; докази повинні бути належними, тобто містити інформацію щодо предмету доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В заявленому позові позивач [PERSON] вказала, що 14 червня 2014 року передала відповідачу в борг гроші в сумі 1000,00 (одна тисяча) доларів США. В якості доказу про неначебто укладення між ними договору позики позивач посилається на висновок від 29 грудня 2014 року про результати звернення (позивача) [PERSON] до Східного ВМ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області, висновок винесений оперуповноваженим [PERSON] та її пояснення від 25 січня 2015 року. В постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року (справа № 6-1103 цс 16) Судова палата у цивільних справах висловлена наступна правова позиція, яка є обовязком для судів: - позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України; - поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; - відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми; - письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику; - відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 5 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян встановлений у розмірі 17 гривень. Згідно з офіційним курсом Національного банку України від 13 червня 2014 року (офіційний курс НБУ за 14.06.2014 року відсутній) вартість 1 долару США встановлена в розмірі 11 грн. 728837 коп., а 1000,00 доларів США відповідно становить 11728 грн. 84 коп. Сума десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, перевищення якої відповідно до статті 1047 ЦК України зобовязує договір позики укладати у письмовій формі, складає 170 гривень 00 копійок. Отже, укладання між позикодавцем і позичальником договору позики в письмовій формі є обовязковим, що в даному випадку здійснено не було. Крім того, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження укладання між сторонами договору позики та передачі відповідачу грошових коштів. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, у задоволенні якого слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed