Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

11 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1500 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 03.06.2006 року вона з відповідачем уклала шлюб у виконкомі Новодавидківської сільської ради Мукачівського району, актовий запис № 12. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. На сьогоднішній день стосунки з відповідачем зіпсувалися і вони припинили проживати разом. Відповідач матеріально дітей не підтримує та не займається їх вихованням. Самостійно утримувати дітей позивачу важко, так як вона являється інвалідом ІІІ групи, ніде не працює, а лише отримує пенсію по інвалідності. Оскільки, відповідач має мінливий не регулярний дохід то просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі. 07.06.2018 року на адресу суду представник відповідача надіслав відзив, в якому зазначав, що позов визнає в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме [PERSON], [PERSON] Стосовно заявленої вимоги, щодо стягнення з відповідача на утримання позивача суми в розмірі 1500 гривень заперечив, так як відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Неповнолітні діти , які на даний момент проживають з позивачем досягли трьохрічного віку, а тому застосування даної норми закону є безпідставним. Додана копія довідки до акта огляду МСЕК не може бути взяти до уваги, оскільки в ній зазначено строк встановлення інвалідності до 01 січня 2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначав, що на даний момент позивачеві важко утримувати дітей, і тому така змушена їздити час від часу за кордон на заробітки. Позивач являється інвалідом третьої групи, однак довідку про інвалідність не має можливості надати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином., про причини неявки не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначала, що відповідачем в свою чергу надається матеріальна допомога на дітей, купуються ним речі для дітей, приймає участь у витратах щодо їх медичного лікування. На даний час відповідач ніде не працює, а тому не в змозі матеріально утримувати і жінку. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 03 червня 2006 року укладено шлюб у виконкомі Новодавидківської сільської ради Мукачівського району, актовий запис № 12 (свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 012393 (а.с.5)). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26 червня 2018 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] 03.06.2006 року розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 050255 від 06.10.2006 року, а.с.8) та сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 142003 від 19.05.2009 року, а.с.10). Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією АВ 0573803 [PERSON] встановлено інвалідність на строк до 01.01.2018 року. (а.с.6) Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2\~ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Згідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З позовної заяви вбачається, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, а тому встановити платоспроможність відповідача в суду нема можливості. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого\~Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік», який на період з 01 січня по 30 червня 2018 року становить: для дитини віком до 6 років 1492 гpивень, для дитини віком від 6 до 18 років 1860 гpивень, а тому прохання позивача про стягнення аліментів в розмірі 1500 гривень на дитину щомісячно є співрозмірним до того, що встановлений законом. Аналіз норм\~ст.ст 75,\~76 СК України\~дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка\~\~не забезпечена прожитковим мінімумом. При цьому, ані позивачем ані представником позивача, не додано доказів про те скільки позивачкою витрачається коштів на придбання лікарських засобів, які їй необхідні; довідки з ким проживає; які витрати вона несе на себе та дітей та оплату комунальних послуг. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Окрім того, довідка долучена до матеріалів справи містить вказівки про те , що інвалідність встановлена строком до 01.01.2018 року, іншої довідки представником позивача не було надано. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір .

Outcome: partial