Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 10 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшених вимог, просила визнати за нею право власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані по вул. Дзержинського, 36 в м. Полонне Хмельницької області, та на ? частину земельної ділянки, розташованої там же, площею 0,05 га для будівництва та обслуговування зазначеної частини будинку. В обґрунтування вимог вказувала, що 16.03.2011 року вона вступила в шлюб з [PERSON], в період якого у них народилася дочка [PERSON], [INFO], котра на даний час проживає разом з нею, а дочка [PERSON], [INFO] є повнолітньою. Під час шлюбу ними за спільні кошти 18.09.2003 року було придбано 4/10 частини вищезазначеного житла, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,10 га та являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Інші 6/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами належать для відповідача на підставі договору дарування. У звязку з припиненням із відповідачем сімейних відносин та розірвання шлюбу виникла необхідність провести поділ зазначеного нерухомого майна. В ході судового розгляду позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. В судовому засіданні [PERSON] позов визнав частково, пояснив, що дійсно вищезгадане житло було придбане ним та позивачкою у період шлюбу та договір купівлі-продажу було оформлено на його ім`я, після чого ним отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 105718, виданий 12.08.2005 року, на ділянку площею 0,1000 га для обслуговування згаданого житлового будинку. Зазначив, що інші 6/10 частини будинку належить його матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.08.2012 року, а також земельна ділянка площею 0,085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 6823610100:01:002:0921 на підставі свідоцтва про право власності від 20.03.2014 року. Відтак, вважає, що земельна ділянка, яка передана йому шляхом приватизації не є обєктом права спільної сумісної власності, а тому позовна вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на частину земельної ділянки задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Установлено, що сторони з 16.03.2001 року по 20.10.2014 року перебували у шлюбі. 18.09.2003 року згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу [PERSON] купив 4/10 частин житлового будинку номер 36, що знаходиться по вул. Дзержинського в м. Полонне Хмельницької області, розташованого на земельній ділянці 800 кв.м, та у власність Покупця відійшло 4/10 частин вказаного будинку, які складаються з: житлової кімнати 14,9 кв. м., кухні 10,1 кв. м., кладової 2,6 кв.м., веранди «а», хліва «В». 12.08.2005 року [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Полонською міською радою набув право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по вул. Дзержинського № 36, в м. Полонне за цільовим призначенням обслуговування жилого будинку. В даний час позивачка бажає визнати за нею право власності на ? частину згаданих житлового будинку та земельної ділянки. Вирішуючи питання щодо законності позовних вимог, суд виходить із наступного. Спільною сумісною власністю подружжя (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути зокрема, будинки, земельні ділянки. Відповідно до положень ст.ст.63, 70 СК України частки майна чоловіка та дружини є рівними. Отже, так як вищезгадана частина будинку була придбана сторонами в період їхнього шлюбу, а тому вона є спільною сумісною власністю подружжя. За позицією позивачки, яка визнається відповідачем, 4/10 частин житлового будинку неможливо поділити в натурі, та оскільки жодна із сторін не бажає отримати за належну їй частку у спільному будинку грошову компенсацію, тому суд визнає ідеальні частки бувшого подружжя в цьому будинку без його реального поділу і залишає цей будинок у їх спільній частковій власності. Згідно до розяснень, викладених у пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року з послідуючими доповненнями «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. \~ \~ \~ \~ Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. \~ \~ \~ \~Сторонами визнається, що спірна земельна ділянка отримана відповідачем у власність в порядку приватизації, про що також свідчать дані Державного акту на право власності [PERSON] на земельну ділянку. \~ \~ \~ \~Отже, оскільки за позивачкою визнається її право спільної часткової власності на ідеальну частку будинку, без виділення конкретної частини будинку, а тому відсутні підстави для визнання за [PERSON] права власності на частину земельної ділянки, належної відповідачу. \~ \~ \~ \~В ході розгляду справи позивачкою понесені такі судові витрати: 640 грн. та 704 грн. 80 коп. судовий збір; 1400 грн. витрати повязані із залученням спеціаліста для визначення вартості 4/10 частин житлового будинку та земельної ділянки. Відповідно до\~ч.ч.1,\~2\~ст.141\~ЦПК Українисудовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як, судом задоволено лише одну позовну вимогу заявлену [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на частину будинку, за яку сплачено нею 640 грн. судового збору, а також 700 грн. за визначення спеціалістом вартості частини будинку, тому вказані суми судових витрат підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо визнання права власності на частину земельної ділянки, тому понесені [PERSON] судові витрати у звязку з розглядом такої вимоги, зокрема 704 грн. 80 коп. судового збору та 700 грн. оплата спеціалісту за визначення вартості земельної ділянки покладається на позивачку і не підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial