Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

10.11.2020 року до суду надійшла позовна заява КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». З 01.05.2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ч. 1 ст. 12 якого надання таких послуг здійснюється виключено на договірних засадах. Договір за правилами такого Закону між сторонами не укладався, а тому в силу п. 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону діє договір, укладений до 01.05.2019 року, який КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було підготовлено та опубліковано як договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085) та зміст якого відповідає змісту типового договору. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем, від якого відповідач у встановленому законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та є споживачем за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.09.2020 року складає 47 719,48 грн., та у зв`язку з чим позивачем нараховані інфляційна складова боргу у розмірі 184,08 грн. та три проценти річних на суму заборгованості у розмірі 1464,80 грн., які позивач просить стягнути позивач разом з судовим збором - 2102 грн. та витратами, пов`язаними з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 33 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. В ухвалі про відкриття провадження сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.05.2021 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява, з якої вбачається, що представник просить розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та підтримує позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних, інфляційної складової боргу, судового збору та витрат пов`язаних з отримання інформації. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив у встановлений судом строк не подав. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , за якою [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, належить їй на праві власності, що підтверджується інформаційною довідкою № 207001760 від 16.04.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на підставі ліцензії. За вимогами ст. 9 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Сторона позивача посилається на те, що виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У ст. 12 Закону визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Як вбачається зі змісту позовної заяви КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», було підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085), зміст якого відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої поди і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої поди і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Згідно п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних Закону України «Про житлово-комунальні послуги» положень договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідне позиція викладене у постанові КГС від 21.04.2020 року (справа № 910/7968/19). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з позовної заяви, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.09.2020 року складала 47 719,48 грн., що тягне за собою право позивача на стягнення цих коштів в судовому порядку. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір збитків від інфляції та 3 % річних становить 184,08 грн. та 1464,80 грн. відповідно. Однак згідно наданої стороною позивача довідки станом на 01.06.2021 року за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.05.2018 року по 01.09.2020 року заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 0,00 грн., у зв`язку з коригуванням боргу в квітні 2021 року та частковою оплатою в травні 2021 року. В зв`язку з цим представник позивача просить стягнути з відповідача нараховані на суму заборгованості, що існувала на момент подання позову, а саме: інфляційну складову боргу, три проценти річних на суму заборгованості у розмірі 1464,80 грн., а також судові витрати. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з [PERSON] три проценти річних - 1464,80 грн. та інфляційні втрати - 184,08 грн., що були нараховані на суму заборгованості відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги, які були оплачені під час перебування справи за даним позовом у провадженні суду. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, у розмірі 2102 грн. При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат пов`язаних з отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки інформаційна позивачем довідка з вказаного Реєстру надавалася разом з позовною заявою в якості доказу на підтвердження зазначених в позові обставин, що є обов`язком сторони в розумінні вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Outcome: approved