Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

10 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Свої вимоги заявник мотивує тим, що її тітка [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Після її смерті залишилася спадщина - земельна ділянка загальною площею 7.880 га., кадастровий номер 1225255100:02:003:0239, яка розташована на території Софіївської селищної ради, цільове призначення якої: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 000863, який виданий 18 лютого 2003 року відповідно до розпорядження Софіївської райдержадміністрації № 412-р від 26.11.2002 року. При оформленні Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ № 000863, була допущена помилка в написанні її прізвища, замість « [PERSON] » у Державному акті вказано « [PERSON] », яке не відповідає даним паспорта тітки. При зверненні до нотаріуса було встановлені розбіжності прізвища її тітки з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.11.2019, яке видавалося на підставі паспорта та даними Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДП №000863, який виданий Софіївською райдержадміністрацією 18 лютого 2003 року. Про те, що помилка допущена при оформленні Державного акту на землю свідчить архівний витяг з розпорядження Софіївської райдержадміністрації № 412-р від 26.11.2002 року, в якому зазначено, що відвести земельну ділянку в натурі (на місцевості) та видати державний акт необхідно [PERSON] . В даний час неможливо одержати новий державний акт про право власності на землю з виправленям її імені, у зв`язку з тим, що з 23 липня 2013 року Постанова Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», якою були затверджені форми Державних актів про право власності на землю та право постійного користування земельними ділянками, втратила чинність. З 23.08.2013 року втратила чинність також Інструкція « Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», яка затверджена Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 №43. Позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, тому їй належать усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У зв`язку з тим, що в іншому порядку внести зміни до Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 000863, який виданий Софіївською райдержадміністрацією 18 лютого 2003 року, неможливо, тому вона звертається до суду із заявою про встановлення факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] , правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на землю III-ДП № 000863, який виданий Софіївською райдержадміністрацією 18 лютого 2003 року на ім`я « [PERSON] » на земельну ділянку площею 7,880 гектарів, що розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, цільове призначення якої: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заявник у судове засідання не з`явилась, через канцелярію надала заяву, в якій просить розглядати заяву без її участі, вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Софіївської селищної об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, розглядати без його участі, проти заявлених вимог не заперечує. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, заявниця подала заяву про розгляд справи у її відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Водночас, «Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», яка була затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 та «Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою», яка була затверджена наказом Держкомзему від 22.06.2009 року № 325 - втратили чинність, отже питання, які пов`язані з належністю державного акту на землю необхідно вирішувати в судовому порядку. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Як вбачається з державного акту на право приватної власності на земельну ділянку IIІ-ДП № 000863, який виданий 18 лютого 2003 року, зазначено прізвище, ім`я та по-батькові [PERSON] (а.с.6 зворот). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 14 листопада 2019 року Софіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №304 (а.с.7). Оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини, а можливість внести зміни в правовстановлюючий документ в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами достовірно встановлено, що при заповненні Державного акта на право власності на земельну ділянку ІІІ-ДП № 000863, при написанні прізвища померлої замість « [PERSON] » (що є правильним згідно паспортних даних) було записано «[PERSON]», таким чином, заява обгрунтована, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Outcome: approved