Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

11 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту їх сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2010 року і по 16.11.2012 року, коли шлюб між ними було зареєстровано, та про визнання за нею права власності на сумісно набуте майно - ? частку домоволодіння [ADDRESS] та на земельну ділянку, площею 0,0705 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за вказаною адресою. 05 липня 2016 року позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, виключивши вимогу про визнання права власності на земельну ділянку, на якій розташоване спірне домоволодіння, оскільки ця земельні ділянка відноситься до земель Райгородоцької селищної ради і не є предметом спору, а також уточнила вимоги до [PERSON] про встановлення факту їх сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2010 року і по 16.11.2012 року, коли шлюб між ними було зареєстровано, та про визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], який було придбано ними за договором купівлі-продажу будинку від 01.11.2012 року, оформленому на [PERSON], поділ цього спільного сумісного майна, в якому визначити їх частки рівними та визнати за нею право власності на ? ідеальну частку цього домоволодіння. В судовому засіданні позивач підтримала свій позов, з урахуванням уточнення позовних вимог і по суті, та на їх обгрунтування, пояснила, що з відповідачем [PERSON] вони стали проживати разом однією сім'єю з травня 2010 року без реєстрації шлюбу, шлюб між ними був зареєстрований 16 листопада 2012 року у виконкомі Райгородоцької селищної ради Слов'янського району. До кінця 2014 року вони з відповідачем ще підтримували сімейні відносини, незважаючи на те, що в квітні 2014 року він виїхав на роботу у місто Донецьк, але вони підтримували зв'язок, спілкувались, в грудні 2014 року [PERSON] був вдома в смт Райгородок, а потім виїхав в Росію, чи в Крим, їй невідомо. Таким чином, в 2015 році вони припинили сумісне життя. За позовом [PERSON] їхній шлюб було розірвано рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 15 січня 2016 року. До реєстрації шлюбу вони з травня 2010 року проживали з відповідачем за адресою: [ADDRESS]. Це будинок її бабки по лінії батька і в цьому будинку вони жили до червня 2012 року. [PERSON] працював кінологом в системі МВС, як і її батько, вона також займалась тренуванням та розведенням собак різної породи, це в них було спільне захоплення, зайняття і бізнес. В будинок по [ADDRESS], вони з відповідачем заселились разом із собаками, яких тренували, розводили породи собак вівчарок, доберманів, за продаж цуценят отримували гроші. В червні 2012 року їх попросили виїхати з цього будинку і вони разом з собаками переїхали до її матері на [ADDRESS], де прожили до серпня 2012 року, бо знайшли собі житловий будинок, який мали намір купити у [ADDRESS], і господарка цього будинку [PERSON] дозволила їм в серпні 2012 року заселитися в цей будинок, що вони і зробили, переїхали разом із собаками в цей будинок, в якому наводили порядок, ремонтували і таке інше. За весь період сумісного проживання з відповідачем з травня 2010 року і по 16 листопада 2012 року, коли їх шлюб було зареєстровано, так і впродовж до кінця 2014 року, вони жили однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели сумісне господарство, турбувались один про одного, всі господарські та життєві проблеми вони вирішували разом, в них була спільна мета - купити житловий будинок для сім'ї, в якому жити разом і продовжувати розводити собак, тренувати їх. Починаючи з травня 2010 року вони з відповідачем стали відкладати гроші на купівлю житлового будинку, підшукували варіанти. В них була спільна каса, куди вони відкладали гроші як із зарплати [PERSON], так і від доходу з продажу собак. В серпні 2012 року вони вже майже всі гроші для купівлі будинку зібрали, в тому числі і 7500 гривень дав батько [PERSON]. У [PERSON] щось було з документами на будинок, тому вони не оформляли договір. Відповідач весь час гроші на будинок кудись переховував, боявся, щоб їх не викрали, та вже майже перед тим, як оформляти договір купівлі-продажу, відповідач запалив піч в будинку, та всі їх гроші, які [PERSON] сховав в печі, згоріли. Тому в жовтні 2012 року вони спішно стали брати кредити в різних банках, відкривали рахунки, картки, отримували гроші. По одному кредиту вони взяли 14500 гривень, по іншому банківському рахунку в кредит взяли 23 000 гривень, ще по картках на споживчі цілі брали в банківських установах кредити, потім їх погашали. Не заперечує, що на чоловіка рідної сестри [PERSON]- [PERSON] , був також оформлений кредит і ці гроші їм віддали для купівлі будинку, та цей кредит вони разом з відповідачем вже погасили. Тож, вони змогли назбирати потрібну суму грошей для купівлі будинку і 01 листопада 2012 року у нотаріуса був оформлений договір купівлі-продажу будинку по [ADDRESS]. Будинок вони купили за 6000 доларів США, що в гривнях на той час дорівнювало 53040 гривень. Незважаючи, що в договорі купівлі-продажу від 01.11.2012 року покупцем спірного будинку зазначений відповідач, але вони на той час жили сумісно більше двох років однією сім'єю і мали спільний бюджет, цей будинок вони купували для сім'ї. Ще до оформлення цього договору купівлі-продажу , вони з відповідачем в жовтні 15 числа 2012 року звернулися із заявою до виконкому Райгородоцької селищної ради про реєстрацію їх шлюбу. Шлюб між ними було зареєстровано 16 листопада 2012 року, договір купівлі-продажу будинку був оформлений у нотаріуса 01 листопада 2012 року, а право власності на цей будинок в державному реєстрі нерухомого майна на ім'я відповідача було зареєстроване лише 25 березня 2013 року, тобто коли вони вже перебували у зареєстрованому шлюбі. Між нею і відповідачем були такі гарні стосунки, що вона, навіть і не думала, що договір купівлі-продажу будинку був вчинений на ім'я [PERSON] Таким чином, просить визнати це домоволодіння по [ADDRESS] у смт Райгородок Слов'янського району Донецької області, об'єктом їх спільного сумісного майна з відповідачем, як спільного сумісного майна подружжя, бо на час оформлення договору купівлі-продажу будинку, вони більше двох років постійно проживали сумісно однією сім'єю без реєстрації шлюбу, який зареєстрували 16.11.2012 року, тобто через 15 днів після укладання договору купівлі-продажу будинку. Проживаючи однією сім'єю і вже перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, вони разом з відповідачем за сумісні доходи погашали кредити та борги, грошові кошти за якими вони витратили на купівлю будинку. В неї збереглись деякі квитанції погашення кредитів під час їх сумісного життя з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Так, з 01.11.2012 року по квітень 2014 року вони погасили кредит за 18 місяців приблизно на 54000 гривень, погашали по 3000 гривень в місяць. Заробітна плата відповідача на то час була приблизно 2200 гривень в місяць, тобто щоб погашати кредит вони мали додатковий дохід з продажу собак. В жовтні 2015 року вона їздила на заробітки, а коли повернулась, то їхній будинок був розкрадений. Так як вона не сплачувала за електроенергію, то будинок відключили від світла. Про ці проблеми вона повідомила відповідача і з його відома, мати [PERSON] віддала їй всі документи на будинок, та вона уклала договір про реструктуризацію боргу в грудні 2015 року та договір на підключення будинку до електроенергії, і стала жити в будинку до теперішнього часу, продовжуючи справу по розведенню та дресировці породистих собак. Тепер її безпідставно звинувачують, що нібито вона викрала ці документи на будинок. Протягом 2015 року вони з відповідачем ще спілкувались, він пропонував їй приїхати до нього жити в Крим, вона думали, що їх сімейне життя ще налагодиться. Тому те, що він, як її чоловік, присилав їй з квітня 2015 року по липень 2015 року грошові перекази в доларах США, вона пояснює їх відносинами і тим, що їй необхідно було погашати борги за електроенергію по будинку, за кредити і жити самій та утримувати собак, яких в них більше десяти. Під час сумісного життя з [PERSON] вони за спільні кошти, які отримували від продажу цуценят, купили електрокотел приблизно за 2000 гривень, пральну машинку за 1300 гривень та електронагрівач ( боллер) за 1200 гривень. Все це майно залишилось у їхньому будинку. Оскільки на теперішній час шлюб між ними розірвано і вони не живуть однією сім'єю, та у зв'язку з відсутністю [PERSON] на території України, вони не можуть дійти згоди про поділ вказаного будинку, то вона просить розділити це їх спільне сумісне майно визначивши їх частки рівними по ?, та визнати за нею право власності на ? ідеальну частку житлового будинку літера А-1, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 35,1 кв.м та господарські будівлі: літня кухня, сарай Б, літня кухня літера В, погріб Г, сарай Д, сарай Е, сарай Ж, убиральня, душ З,І, колодязь 1, вартістю 53040 гривень, розташовані за адресою: [ADDRESS], за відповідачем також визнати право власності на ? ідеальну частку цього домоволодіння. Сплатити одноразово грошову суму вартості за ? частку вказаного домоволодіння на користь відповідача вона на теперішній час не має можливості. Вона весь час з серпня 2012 року проживає в їхньому спільному будинку по [ADDRESS], іншого житла не має. Представник позивача [PERSON] - адвокат Мізюк С.В., діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 15.09.2015 року ( а.с. 14-15 ), в судовому засіданні додав, що відповідно до вимог ст.74 СК України якщо жінка і чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Саме відповідно до цієї норми закону позивачем заявлені вимоги про встановлення факту сумісного проживання її з відповідачем однією сім'єю з травня 2010 року і до реєстрації їхнього шлюбу 16 листопада 2012 року. Факт сумісного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з травня 2010 року підтвердили всі допитані свідки судом, крім матері відповідача, що цілком зрозуміло. Сторони звернулися із заявою про реєстрацію шлюбу до виконкому Райгородоцької селищної ради 15 жовтня 2012 року, договір купівлі-продажу будинку оформили 01 листопада 2012 року, а шлюб зареєстрували 16 листопада 2012 року, разом погашали борги по кредитам, які брали для купівлі будинку. Тобто ці факти свідчать про стійкі сімейні відносини, що виникли між сторонами ще до реєстрації їх шлюбу, як би не намагався представник відповідача переконати суд, що [PERSON] лише періодично зустрічався із [PERSON] і в той самий час ще зустрічався з іншими жінками, вказуючи трьох дівчат, та сімейні відносини представник відповідача зводе лише до інтимних відносин, розповідаючи суду про всіх дівчат, з якими [PERSON] мав стосунки, але шлюб він зареєстрував з позивачкою і в шлюбі вони перебували не місяць, навіть не один рік, а більше трьох років у зареєстрованому шлюбі, а загалом однією сім'єю сторони прожили майже п'ять років. Після офіційного розірвання шлюбу між сторонами, вони вели перемови, щодо можливості [PERSON] сплатити грошову суму за ? частину вказаного житлового будинку по [ADDRESS], відповідачу [PERSON], тобто останній визнавав за позивачкою право на 1/2 частину цього домоволодіння, а тепер через свого представника та батьків, звинувачує [PERSON] у викраденні документів на будинок і кредитних договорів, навіть звертається до поліції. Відповідач також звертається до суду з позовом про виселення [PERSON] із спірного будинку, що робить через свого представника під час розгляду цієї справи. Сам же відповідач [PERSON] через ситуацію, що склалась в Україні, мешкає в Криму і не приїздить в місто Слов'янськ для вирішення цього спору щодо домоволодіння. При цьому, позивач [PERSON] визнає рівне право відповідача на домоволодіння, яке вони придбали для їх сім'ї під час їх спільного сумісного проживання однією сім'єю до реєстрації шлюбу і просить поділити це спільне сумісне майно, визнавши за ними право власності на ідеальні рівні частки в цьому домоволодінні. Представник відповідача хоче ввести суд в оману, що нібито позивач хоче позбавити відповідача права власності на будинок, що не відповідає дійсності. Отже, саме порушені права позивачки [PERSON] підлягають судовому захисту, просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, визнати факт їх сумісного проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати спірне домоволодіння об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділити це домоволодіння і визнати їх частки рівними та визнати право власності на ? ідеальну частку у цьому домоволодінні за позивачкою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності у зв'язку із знаходженням у місті Сімферополі і неможливістю прибуття у місто Слов'янськ, просив справу розглядати за участю його представника [PERSON], якому він надав нотаріально посвідчену довіреність. ( а.с. 59 ) Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], діючий на підставі довіреності від 08.04.2016 року, посвідченої нотаріусом Славянського нотаріального округу міста Славянськ - на - Кубані Краснодарського Краю, РФ, ( а.с. 30 ), в інтересах [PERSON], пред'явлений до нього позивачкою [PERSON] позов не визнав і в судовому засіданні пояснив, що законодавством України не передбачено поняття «цивільного шлюбу», про який зазначає позивач у своєму позові. Зі слів свого довірителя [PERSON], що до реєстрації шлюбу з [PERSON] 16 листопада 2012 року вони не проживали постійно разом однією сім'єю і не вели спільного господарства, зареєстровані вони за різними адресами. [PERSON] жив зі своїми батьками у місті Костянтинівка, працював він кінологом у місті Краматорську в системі МВС у пітомнику для собак. Проте, відповідач не заперечує факти, що періодично він з 2010 року до реєстрації шлюбу з позивачкою, зустрічався з нею, проводив вільний від роботи час, мав з нею періодичні прогулянки та інтимні відносини, як це було і з іншими дівчатами. Так, в той самий період він зустрічався щонайменше з трьома дівчатами, крім позивачки, з [PERSON], з [PERSON] та з [PERSON], з якими також проводив вільний від роботи час, відпустки, мав інтимні відносини, дарував їм подарунки, тобто він насолоджувався життям і вибирав для себе жінку, з якою мав намір створити сім'ю. Як повідомив відповідач, він одружився з [PERSON], так як остання завагітніла, але дитина так і не народилась. До реєстрації шлюбу з [PERSON] за власні збереження і за гроші, які він отримав, оформивши кредитні договори на своє ім'я та за гроші, що взяв у борг від чоловіка його рідної сестри [PERSON] в сумі 10000 гривень, про що є боргова розписка, він 01 листопада 2012 року купив житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Не заперечує, що цей будинок він купив приблизно за 54000 гривень. Після реєстрації шлюбу з позивачкою, вони дійсно проживали в цьому будинку. Позивач [PERSON] ніколи не працювала і не мала доходу, бо ніяких підтверджень, що вона мала будь-який дохід від розведення і продажу породистих собак, позивач не надала, а тому вона не мала матеріальної можливості купити будинок. Так як вона не працювала, то і кредити на її ім'я не оформлялись, відсутні докази, що вона приймала участь в погашенні цих кредитів, за якими відповідач отримав грошові кошти на купівлю спірного будинку і сам їх погашав та на теперішній час він має борги перед банківськими установами, та відповідно до статті 59 СК України саме відповідач зобов'язаний був та сплачував кредитну заборгованість банкам, тому саме з відповідача банки вимагають сплати боргу за кредитами, який складає приблизно 30000-40000 гривень. На його думку, позивач не довела належними і допустимими доказами того факту, що вони з відповідачем до реєстрації шлюбу проживали однією сім'єю у місті Слов'янську, а потім у спірному будинку і що між ними існували саме сімейні відносини. Надані позивачкою суду акти від 20.11.2015 року та від 05.04.2016 року вважає недопустимими доказами, оскільки зазначені в цих актах особи не були допитані в суді як свідки, тобто відомості , викладені в актах, не перевірені в суді. Допитана лише мати позивачки [PERSON], показання якої є сумнівними. Позивач намагалася замінити свідків і в суді були допитані в якості свідків [PERSON] і [PERSON], які зазначені акти не підписували, про допит цих свідків позивач та її представник не заявляли клопотання і його думку не заслухано, тому він вважає, що показання цих свідків не можна брати суду до уваги, бо буде порушений принци «верховенства права» та стаття 6 Європейської Конвенції. Показання інших свідків вважає не підтвердили факту проживання сторін сумісно однією сім'єю до реєстрації їх шлюбу. Відповідач повідомив йому, що вони з позивачкою у зареєстрованому шлюбі проживали з 16 листопада 2012 року і по травень 2014 року. З 2015 року він став проживати з іншою жінкою в другому місті і планує з нею утворити сім'ю, мати дітей. Відповідач сказав йому, що позивачка в жовтні 2015 року їздила в Житомирську область, де також жила з іншим чоловіком. Після припинення шлюбних відносин, відповідач проявив почуття благородства і дозволив позивачці жити в його будинку, користуватися його майном та електроприладами. Шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду від 15 січня 2016 року, рішення набрало законної сили, та цим рішенням суду підтверджено, що між сторонами не існувало спору щодо розподілу їх спільного сумісного майна. [PERSON] про розгляд справи про розірвання шлюбу була повідомлена, подала суду заяву, в якій не заперечувала проти позову і не мала ніяких матеріальних претензій до [PERSON] Як йому стверджував останній, саме щоб не було у подальшому до нього з боку [PERSON] ніяких матеріальних претензій, він їй в 2015 році, коли вже жив з іншою дівчиною, перераховував долари США приблизно 700-800 доларів, тоді як міг за ці грошові кошти погасити борги за кредитними договорами чи витратити їх на власні потреби. На теперішній час відповідач має намір розпорядитися належним йому житловим будинком, в якому проживає позивачка та незаконно утримує документи на цей будинок та кредитні договори. За вказаними вище фактами, просив повністю відмовити позивачці у задоволенні її позову. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, заслухавши пояснення представника відповідача, допитавши свідків та дослідивши надані письмові докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] обгрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з таких обставин. Відповідно до статті 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як встановлено в судовому засіданні і це підтверджується копією свідоцтва про шлюб, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 16 листопада 2012 року у виконкомі Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області, про що був зроблений відповідний актовий запис за № 46. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище Киян. ( а.с. 4 ) Згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду від 15 січня 2016 року, з урахуванням ухвали суду від 26 травня 2016 року про виправлення описок у цьому рішенні, за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між ними було розірвано. За цим рішенням встановлено, що спору про розподіл майна між сторонами немає. Рішення набрало законної сили 26 січня 2016 року. ( а.с. 5,32 ) Між тим, суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Тобто протягом трьох років після розірвання шлюбу кожен із колишнього подружжя має право звернутися до суду за захистом своїх майнових прав, у тому числі і про поділ спільного сумісного майна подружжя. З огляду на це, та що відповідно до статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, суд вважає, що твердження представника відповідача [PERSON] - [PERSON] в тій частині, що вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлений факт, що між сторонами не існує спору про розподіл майна і що це, на його думку, є одним із доказів відсутності спільного сумісного майна у сторін, не є слушним. Позивачем заявлені вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю з відповідачем до реєстрації їх шлюбу та визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] Слов'янського району, яке ними було придбано за 15 днів до реєстрації шлюбу і про поділ цього спільного сумісного майна. Отже, визначальним для правильного вирішення цього спору, є встановлення факту проживання сторін однією сім'єю до реєстрації шлюбу між ними. Статтею 8 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини зазначено, що кожен має право на повагу до свого особистого і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Україною ратифіковані положення Європейської Конвенції і в Конституції України закріплені рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. ( стаття 51 Конституції ). Із практики Європейського Суду з прав людини, у тому числі і рішень щодо роз'яснення статті 8 Конвенції, випливає, що поняття сімейного життя у світі конвенції охоплює ширше коло, ніж звичайні, формальні, законно оформлені стосунки. У вирішення справ Європейський суд брав до уваги суть відносин, не обмежуючись формальними зв'язками, і забезпечував їх ефективний розвиток. З практики Європейського Суду можна зробити висновок, що якщо вільні від шлюбних уз чоловік і жінка створюють сім'ю, то вона буде захищатися державою як шлюбна сім'я в матеріальному спорі Відповідно до вимог статті 74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з Правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена щодо режиму майна осіб, які живуть без реєстрації шлюбу, в постанові від 08.06.2016 року у справі №6-2253цс15, Верховний Суд України зазначив, що визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання правового режиму такого майна, суди зазвичай, встановлюють факти придбання сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття - кошти, за які таке майно було набуте, а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Отже, на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання з відповідачем [PERSON] однією сім'єю до реєстрації шлюбу, а саме з травня 2010 року і по 16 листопада 2012 року, та на час придбання домоволодіння за договором купівлі - продажу від 01 листопада 2012 року, позивач [PERSON] надала письмові докази, досліджені судом, а саме: Акт, складений керівником комітету громадського територіального самоврядування громадян мікрорайону «Центр-2» міста Слов'янська [PERSON], номер акту 424 від 05.04.2016 року, згідно якого [PERSON], [INFO], проживала зі своїм «цивільним» чоловіком [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], в період з червня 2012 року по вересень 2012 року, а в період з травня 2010 року по червень 2012 року за адресою: [ADDRESS], що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON]. На акті мається підпис керівника, печатка та кутовий штамп. ( а.с. 13 ) Згідно Акту від 20.11.2015 року, складеного депутатом Райгородоцької селищної ради Лозовим Є.О. у присутності сусідів: [PERSON] яка мешкає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали сумісно, тобто однією сім'єю за адресою: [ADDRESS] , в період з вересня 2013 року по квітень 2014 року. ( а.с. 12 ) Представник відповідача [PERSON] заявив суду про визнання цих письмових доказів - зазначених актів, недопустимими доказами, посилаючись на те, що суд не допитав осіб, зазначених у цих актах та тих осіб, які власне складали та підписували ці акти, піддавши сумніву, що ці особи взагалі не читали акти, а підписали, та можливо, і не підписували. Проте, така заява представника відповідача [PERSON], не ґрунтується на законі, оскільки, за приписами статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, посилання представника відповідача [PERSON] на те, що судом не допитані особи, які складали та підписували акт від 20.11.2015 року та від 05.04.2016 року і з огляду на це, ці документи є недопустимими доказами, не є слушним, так як ці документи за своєю формою відповідають вимогам документообігу, мають підписи і печатки та кутовий штамп, дату їх складання. При цьому, підпис депутата Райгородоцької селищної ради Лозового Є.О. підтверджена секретарем ( підписом ) Райгородоцької селищної ради [PERSON] Крім того, в цьому акті депутата від 20.11.2015 року зазначені відомості сумісного проживання сторін однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], з вересня 2013 року по квітень 2014 року, тобто під час їх зареєстрованого шлюбу, що сторони не заперечують, а тому, суд прийняв відмову позивача та її представника від допиту в судовому засіданні зазначених у цьому акті свідків [PERSON] та [PERSON] Щодо допиту свідків, які зазначені в акті від 05.04.2016 року, складеному керівником комітету мікрорайону «Центр-2», то про допит цього керівника [PERSON] заявляв клопотання представник відповідача [PERSON], потів відмовився в судовому засіданні, що є його правом, від допиту зазначеної в цьому акті свідка [PERSON] відмовилась позивач, так як ця жінка самостійно майже не пересувається і з'являтися їй в суд проблематично, а свідок [PERSON] була допитана судом. Таким чином, вказані письмові докази - акти, як належні і допустимі, досліджуються і оцінюються судом у сукупності з іншими наданими доказами по справі. Так, свідок [PERSON] показала, що в 2010 році її донька [PERSON], яка є позивачем по справі, почала зустрічатися з хлопцем [PERSON], який працював кінологом, вони разом тренували собак. В травні 2010 року донька сказала, що вони з [PERSON] вирішили жити разом і вони стали проживати у будинку її колишньої свекрові по [ADDRESS], де позивачка і раніше проживала. З травня 2010 року, протягом майже двох років позивачка і відповідач жили разом у вказаному будинку, в них була сім'я, вони мали спільний бюджет, відкладали гроші на купівлю будинку, вони займалися виведенням породистих собак, продавали цуценят. В них було приблизно 10 собак вівчарок та доберманів. [PERSON] та [PERSON] разом ходили по магазинам, скуплялись, разом доглядали своїх собак, вигулювали їх, всюди вони були разом. Відповідач до позивачки відносився як люблячий чоловік, турбувався про неї, в них були спільні проблеми, які вони вдвох вирішували, тобто їх відносини були сімейними. В 2012 році вона розлучилась зі своїм чоловіком [PERSON], в їхній сім'ї виникла конфліктна ситуація і тому [PERSON] з [PERSON] попросили виїхати з будинку, де вони проживали [INFO]. В червні 2012 року сторони разом зі своїми собаками переїхали жити до неї у будинок [ADDRESS], де проживали до восени 2012 року, потім переїхали в [ADDRESS], так як купили собі будинок. Їй відомо, що гроші на купівлю будинку сторони збирали разом. Потім менша дочка їй подзвонили і повідомила що начеб то гроші, що [PERSON] та [PERSON] збирали на придбання будинку згоріли в цьому ж будинку. Де вони потім взяли грошу,щоб купити будинок, вона точно не знає. Коли вони переїздили , її не було вдома, тому вона точну дату не пам'ятає. З [ADDRESS] сторони перевезли до неї свої меблі: диван, холодильник, вона їм давала комп'ютер, телевізор, посуд , постіль і інше майно. Вони ще якісь електроприлади купували разом з тих грошей, що заробляли від продажу цуценят. Все своє майно сторони забрали, коли переїздили в куплений ними будинок в смт Райгородок. 16 листопада 2012 року вони зареєстрували шлюб і продовжували проживати однією сім'єю в придбаному будинку по [ADDRESS], де проживали до захвату в квітні 2014 року міста Слов'янська терористичною організацією і початку бойових дій. Вона знає,що [PERSON] уїхав по роботі в місто Донецьк, потім його розшукувала Нацгвардія. На початку січня 2015 року він з [PERSON] приходили до неї в гості, начеб то [PERSON] був блідий і хворий. Більше вона його не бачила, знає що він виїхав в Крим. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на Киян, він знає з дитинства, вони проживали по-сусідству, він добре знає і її батьків. З весни 2010 року він знає і [PERSON], який працював кінологом в пітомнику міліції у місті Краматорську, де також працював і батько позивачки [PERSON] 28 квітня 2010 року він продав свій автомобіль, а через декілька днів до нього звернулась позивачка з проханням перевезти на [ADDRESS] якісь речі, бо вони з [PERSON] стали жити разом в цьому будинку. В 2007-2008 роках по [ADDRESS] жила бабка позивачки, а саме мати її батька. В травні 2010 року в цей будинок, що неподалік від місця його проживання по вулиці Профінтерна, переїхали жити сторони. В них було сумісне зайняття, вони розводили собак породи вівчарка та доберман, постійно з ними гуляли, тренували, а також виводили цуценят і продавали їх. Він бачив [PERSON] і [PERSON] разом майже кожного дня, бачив, що в них сумісне господарство, по їх відносинам, було зрозуміло, що вони живуть сумісно однією сім'єю, тоді він ще думав, що їхнє захоплення собаками звело їх на все життя. В 2012 році їх попросили, точніше вигнали з будинку по [ADDRESS] і вони перейшли зі своїми собаками жити у будинок до матері по [ADDRESS], де жили до кінця літа 2012 року. Восени 2012 року він зустрів позивачку і вона сказала, що вони з [PERSON] купили собі житловий будинок у смт Райгородок, а також, що вона вийшла заміж за [PERSON] Він знав, що сторони за гроші, які мали від продажу породистих собак, купили цей будинок в смт Райгородок, але вони так і їздили на тренування собак в місто Слов'янськ, і він їх бачив разом, спілкувався, вони казали, що будинок опалюють дровами, що жити стало важче, бо все подорожчало. Під час війни в квітні 2014 року він дізнався, що сторони розійшлись, а в 2015 році він взагалі перестав бачити [PERSON] і дізнався, що той виїхав у Крим. Свідок [PERSON] показав, що з дитинства він дружить з позивачкою, вони жили по сусідству по [ADDRESS], були в одній компанії, в 2010 році він познайомився з хлопцем [PERSON], тобто з [PERSON] . З весни 2010 року [PERSON] і [PERSON] стали жити разом у будинку її бабки по [ADDRESS], що не далеко від його місця проживання. Тому він бачив, що сторони жили сумісно, разом вели господарство, розводили породистих собак, тренували собак, та продавали цуценят. Всюди в компаніях сторони були разом, по їх відносинах було видно, що в них сім'я, спільне захоплення собаками, та спільна мета - зібрати гроші та купити будинок. Так вони жили разом протягом двох років, а потім батько [PERSON] попросив їх виїхати з будинку [ADDRESS], і вони з відповідачем та своїми собаками переїхали у будинок до матері [PERSON] по [ADDRESS], де вони прожили недовго, місяця 2-3. В кінці літа 2012 року сторони вже не жили по [ADDRESS]. Він їх вдвох побачив тоді біля ДК і вони йому розповіли, що купили собі будинок в смт Райгородок, що гроші на купівлю будинку брали в розстрочку і в кредит, але за яку суму купили будинок, вони йому не сказали, запрошували в гості. Тобто , було зрозуміло, що будинок вони купили разом для своєї сім'ї. Ні в кого з їх компанії, не було жодного сумніву, що [PERSON] і [PERSON] живуть однією сім'єю. Пізніше він зустрічався з ними і знає, що шлюб вони зареєстрували, але весілля не було. В 2014 році він дізнався від позивачки, що [PERSON] по роботі перевели в місто Донецьк. В квітні 2014 року почався захват міста Слов'янська та бойові дії, всі хто міг тікав з міста, було незрозуміле становище. Вже пізніше в 2015 році він дізнався, що [PERSON] залишилась в своєму будинку в смт Райгородок з собаками, а [PERSON] виїхав в Крим. Тепер він знає, що [PERSON] хоче відсудити у [PERSON] будинок. Свідок [PERSON] показала, що в 2009 році вона кпила собі собаку і познайомилась з позивачкою, яка дресирувала її собаку. Так, вони стали тісно спілкуватися і дружити, разом вигулювали собак. Позивачка жила в будинку своєї бабки по [ADDRESS]. Весною 2010 року вона познайомилась з [PERSON], який працював у місті Краматорську кінологом і він переїхав жити до [PERSON] у цей будинок. Жили сторони разом і вели спільне господарство, в них був спільний бюджет, в них все було сумісне, разом і собак розводили, продавали, збирали гроші на купівлю будинку, бо там де вони жили, не було ніяких умов. Так як вона самотня людина, то [PERSON] і [PERSON] часто ходили до неї в гості, вони їй були як діти, вони і ночували в неї вдома і спали вони разом. Також вони ділились з нею своїми планами і проблемами. До неї з міста Костянтинівка приїздила мати [PERSON], вона з нею спілкувалась, розповідала, що у дітей все гаразд. Потім в 2012 році сторони переїхали жити до матері [PERSON] по [ADDRESS] зі своїми собаками, яких було 10. У матері вони пожили недовго та вирішили купити собі житловий будинок в смт Райгородок, на купівлю якого вони збирали гроші. Також вона знає, що батько [PERSON] давав їм в борг гроші на купівлю будинку, але коли сторони вже переїхали в будинок по [ADDRESS], до оформлення договору купівлі-продажу, то там в них сталася пожежа і гроші, приблизно 5000 доларів США згоріли. Це вони самі їй розповідали, боялися казати батькові. Вона могла їм допомогти тільки харчами, давала їм картоплю, варення і таке інше. Гроші на купівлю будинку вони знайшли, брали кредити, борги, потім разом їх віддавали. Вона знає, що в листопаді 2012 року сторони зареєстрували шлюб. Що між ними не склалося під час війни та бойових дій в квітні 2014 року, вона не знає, але [PERSON] залишилась у будинку з собаками, а [PERSON] поїхав спочатку у Донецьк, а потім виїхав в Крим, більше вона [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] показала, що в квітні 2012 року вона познайомилась з [PERSON] і [PERSON], які тренували собак, а в неї була собака і так вони стали спілкуватися, тренували іі собаку, виставляли на виставці. Вони між собою стали дружити, часто спілкувались, ходили один до одного в гості. Сторони в той час жили в будинку по [ADDRESS] в місті Слов'янську. Цей будинок був без умов для нормального проживання, але у дворі вони держали породистих собак. Вона бачила, що між сторонами існували сімейні відносини, в них був спільний бюджет, вони разом харчувалися, разом жили,вели спільне господарство, держали вуток, козлят. Знає, що збирались купувати собі для сім'ї будинок і для цього збирали гроші від продажу породистих собак. Взаємні відносини між сторонами також були дуже добрі. Відповідач працював кінологом в місті Краматорську, зміни були сутки, двоє вдома. Вона завжди бачила сторони разом і по господарству і гуляли вони також разом, вони разом з ними відпочивали на озері, сторони також залишались у неї ночувати, ніяких суперечок між ними не було. Весною 2012 року батько [PERSON] їх вигнав з будинку по [ADDRESS] і вони з відповідачем і своїми собаками пішли жити до матері по [ADDRESS]. Вона тоді їм порадила підшукати і купити будинок десь в селищі, щоб було дешевше. З відповідачем вони разом ходили по агентствам, підшукали варіанти. Гроші на купівлю будинку в них були, частину вони самі зібрали, а частину їм дав в борг батько [PERSON]. Вони знайшли будинок по [ADDRESS], приблизна ціна на продаж була 7000 доларів США. Будинок сторони купували для сім'ї. В серпні 2012 року їх хазяї впустили жити в цей будинок, ще до оформлення договору купівлі-продажу. В листопаді 2012 року за тиждень до оформлення договору, їй вночі подзвонила [PERSON] і сказала, що вони спалили в печі гроші на будинок, що нібито [PERSON] їх сховав у піч і запалив її, бо було холодно. Вони були шоковані, терміново брали кредити,займали гроші і все ж таки купили цей будинок. Договір у нотаріуса вони оформляли за тиждень до їх весілля, точніше весілля не було, а сторони просто зареєстрували шлюб у виконкомі Райгородоцької селищної ради і поїхали в місто Костянтинівка до батьків [PERSON] Їй також відомо, що під час сумісного проживання, ще до реєстрації шлюбу, сторони для сім'ї купили пральну машинку, що ще купували, не пам'ятає. До квітня 2014 року [PERSON] постійно їздив на роботу в місто Краматорськ, потім його перевели в місто Донецьк. В січні 2015 року відповідач на новорічні свята був вдома з дружиною в смт Райгородок по [ADDRESS], вона їх бачила сама, а потім [PERSON] поїхав в Крим і більше вона його не бачила. [PERSON] залишилась з собаками жити в цьому будинку. Свідок [PERSON] показала, що в 2012 році через агентство вона виставила на продаж свій спадковий будинок в [ADDRESS]. Влітку 2012 року ріелтор сам возив покупця і показував будинок. Ціна за будинок була обумовлена в 6000 доларів США, що на той час дорівнювало 53040 гривень. Вона цікавилась, хто збирається купити її батьківський будинок і дізналась, що покупець з дружиною, це молоді люди, дітей не мають, що він працює кінологом. Мова йшлася, що будинок покупає сім'я. В серпні 2012 року, коли вони займалися підготовкою документів для оформлення договору купівлі-продажу, їй подзвонив [PERSON] і поросив, щоб вони з дружиною переїхали в будинок до оформлення договору, вона погодилась і дала ключ від будинку. Коли вона в серпні 2012 року приходила, щоб забрати свої речі, то бачила в будинку речі сторін, бачила, що була викошена трава на городі, тобто вона бачила, що сторони заїхали в будинок. Крім того і сусіди їм казали, що живуть в будинку чоловік з жінкою. 01.11.2012 року вони у нотаріуса уклали договір купівлі-продажу, покупцем був [PERSON], чому не було його дружини, вона не знає, але він весь час казав, що будинок вони купують з дружиною для сім'ї. Вона думала, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, бо відповідач про [PERSON] казав, що вона його дружина. Гроші за будинок 53040 гривень їй відразу відповідач передав при оформленні правочину. Оскільки смт Райгородок це село, і всі про всіх все знають, то вона цікавилась і їй розповідали, що в її батьківському будинку живуть сторони, що їздять на роботу, держать собак. Потім і її діти стали спілкуватися з позивачкою,бо в них збігла собака породи Лобрадор, вони її знайшли , стали тренувати у позивачки. Також діти їй казали, що [PERSON] і [PERSON] це подружжя, живуть гарно , сумісно однією сім'єю. Свідок [PERSON] показала, що її син [PERSON] зустрічався з позивачкою до реєстрації їхнього шлюбу 16 листопада 2012 року, але вони разом однією сім'єю не жили і спільного господарства до укладення шлюбу не вели. [PERSON] був зареєстрований і проживав до восени 2012 року з ними у [ADDRESS]. Працював він у місті Краматорську, потім в квітні 2014 року його перевели в місто Донецьк. Відповідач до реєстрації шлюбу часто вдома не ночував, але де він був, вона не знає, їй також невідомо, чи були в нього інші дівчата, з якими він би зустрічався та планував створити сім'ю. 16 листопада 2012 року син привів до них додому [PERSON] і сказав, що це його дружина і що вони зареєстрували шлюб. Вони з батьком не були проти цього шлюбу, вона прийняла позивачку як дочку. До реєстрації шлюбу з позивачкою син купив житловий будинок в смт Райгородок,за які гроші, вона не знає. Потім вона дізналась, що [PERSON] брав кредит, його зарплата була приблизно 2500 гривень в місяць. В цьому будинку [PERSON] зі своєю дружиною жили до весни 2014 року. Вони дали їм деякі меблі , постільну білизну, посуд. В їх сімейному житті щось не склалося, були скандали, зради, і вони розлучилися січні 2016 року. В квітні 2015 року їй подзвонив син, тоді він був вже в Криму, і сказав віддати документи на будинок його дружині [PERSON], яка мала вирішувати проблеми зі світлом у будинку і вона віддала їй всі документи на будинок. Потім син просив [PERSON], щоб та повернула документи, але та відповіла, що всі документи в будинку. Коли сторони жили в смт Райгородок, вона до них їздила в гості, давала гроші по 300-500 гривень, також вони з батьком давали 3000 гривень на купівлю котла у будинок. Яке майно сторони купували їй невідомо. Аналізуючи показання всіх свідків у їх сукупності, суд критично відноситься до показань свідка [PERSON], яка є матір'ю відповідача і стверджує, що її син з позивачкою до реєстрації шлюбу разом однією сім'єю не проживали і що син сам купив спірний будинок, але за які гроші, вона не знає, бо її показання у цій частини суперечать показанням всіх свідків, а також не узгоджуються з письмовими доказами, дослідженими в суді. Твердження представника відповідача [PERSON], що показання допитаних в суді свідків [PERSON] і [PERSON] не можна брати до уваги, так як позивачкою і її представником до допиту цих свідків не було заявлено клопотання про їх допит, що фактично позивачка намагалась замінити цими свідками, інших свідків, які підписали акти від 20.11.2015 року та від 05.04.2016 року, та якщо показання цих свідків прийме суд, то буде порушено принцип верховенства права та стаття 6 Європейської Конвенції, є нічим іншим, як намаганням перешкодити позивачці у здійсненні її права надання доказів на підтвердження її позовних вимог, тому, ці твердження [PERSON] як безпідставні, суд не приймає до уваги. Всі свідки, допитані судом з дотриманням вимог статті 180 ЦПК України. Суд оцінює показання свідків, як докази, відповідно до статті 63 ЦПК України, у сукупності з іншими доказами по справі. Оскільки позивачка [PERSON] не була присутня в судовому засіданні при встановленні порядку з'ясування обставин справи та дослідження доказів, а її представником - адвокатом Мізюком С.В. не були заявлені всі можливі свідки на підтвердження факту проживання сторін однією сім'єю до реєстрації їх шлюбу, то у наступному судовому засіданні, коли з'явилась позивачка [PERSON], яка була допитана по суті заявлених позовних вимог, були допитані судом свідки, яких запросила позивач. Отже, незважаючи на те, що до початку розгляду справи по суті, позивачем та її представником не були заявлені свідки [PERSON] і [PERSON], але враховуючи конкретні обставини, та те, що ці свідки були допитані судом і їх показання мають значення для справи, суд вважає, що ці докази є допустимими. Згідно копії договору купівлі-продажу будинку від 01 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського районного нотаріального округу Зубковою А.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 2052, продавець [PERSON] передала , а покупець [PERSON] прийняв у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] на земельній ділянці земель Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області, площею 0,0705 га, кадастровий номер [NUMBER]. На цій земельній ділянці знаходиться один житловий будинок, дерев'яний, обкладений цеглою, позначений в плані літерою А-1, загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 35,1 кв.м та господарські будівлі: літня кухня, сарай Б, літня кухня літера В, погріб Г, сарай Д, сарай Е, сарай Ж, убиральня, душ З,І, колодязь 1. Продаж вчинено за 53040 гривень, які покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього договору. У договорі купівлі-продажу будинку також зазначено, що право власності на житловий будинок, що відчужується, виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору. ( а.с. 6-7 ) Як вбачається з Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державна реєстрація права власності за [PERSON] на вказаний житловий будинок на підставі зазначеного договору купівлі-продажу будинку від 01.11.2012 року, була здійснена 25 березня 2013 року за номером запису про право власності 505301. ( а.с.8 ) Отже, державна реєстрація права власності на спірний будинок була проведена відповідачем в березні 2013 року, коли він вже перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ( шлюб зареєстрований 16 листопада 2012 року ), а тому, моментом виникнення права власності є саме 25 березня 2013 року, що відповідає частині 4 статті 334 ЦК України. При цьому, суд також зауважує, що укладення і нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу будинку по [ADDRESS], було здійснено 01 листопада 2012 року, де покупцем виступав лише відповідач [PERSON], а шлюб між відповідачем [PERSON] і позивачкою [PERSON] був зареєстрований в Райгородоцькій селищній раді ( тобто за місцем їх фактичного проживання) 16 листопада 2012 року, а саме через 15 днів після укладення договору купівлі-продажу будинку. Твердження позивачки [PERSON], що заяву про реєстрацію шлюбу вони з відповідачем [PERSON] подали 15 жовтня 2012 року, а реєстрація їхнього шлюбу була 16 листопада 2012 року, є слушною, так як відповідає вимогам закону, оскільки, згідно ст.32 СК України, шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. Отже, на час укладення договору купівлі-продажу будинку 01 листопада 2012 року, сторони були нареченими, а на час виникнення у відповідача права власності на спірний будинок ( на момент державної реєстрації права власності 25 березня 2013 року), сторони вже перебували у зареєстрованому шлюбі. Крім того, з оглянутої в судовому засіданні технічної документації та домової книги на будинок [ADDRESS], встановлено, що спеціалістами Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янська від 19.09.2012 року складений технічний паспорт на це домоволодіння на ім'я [PERSON]. [PERSON] і [PERSON] у вказаному будинку не зареєстровані. ( а.с. 9-11 ) Як зазначає позивач, під час сумісного проживання з відповідачем однією сім'єю, вони крім спірного житлового будинку купували ще пральну машинку, водонагрівач( боллер ), електрокотел та інші необхідні для проживання сім'ї речі, меблі, посуд, телевізор їм давали батьки. Представник відповідача не заперечує, що відповідач купував водонагрівач, котел, пральну машинку і ніше майно, яке залишилось в будинку і щодо якого спір не заявлено. Між тим, з наданої позивачкою копії чеку з магазину «Елма-Сервіс» міста Слов'янська від 23.08.2012 року, вбачається, що покупець [PERSON] купив водонагрівач, плосокогубці та замовив доставку товару на [ADDRESS], де проживає мати позивачки [PERSON] ( а.с.106 ) Відповідно до Кредитного договору № 17720029 від 08 жовтня 2012 року, відповідачем [PERSON], місце проживання якого зазначено: [ADDRESS], в ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» був взятий строковий кредит на суму 14500 гривень на 36 місяців, до 08.10.2015 року. ( а.с. 79-83 ) Квитанції по оплаті платежів за цим кредитним договором в розмірі по 748 гривень в місяць, копії яких надані позивачкою, починаються з березня 2013 року і до травня 2014 року, тобто в період шлюбу між сторонами. ( а.с.85-88 ) Згідно договору банківського рахунку фізичної особи № 15539 від 09 жовтня 2012 року банком ПАТ «БанкТРАСТ» був відкритий поточний рахунок на ім'я [PERSON], місце проживання якого зазначено: [ADDRESS], та надано кредит на споживчі потреби в сумі 23601,18 гривень ( а.с.89-99 ) Про отримання готівкою в ПАТ Банк «ТРАСТ» 09 жовтня 2012 року за цим кредитним договором відповідачем [PERSON] суми 20001 гривень, представником відповідача надана квитанція ( а.с. 49 ) Відповідно до наданих позивачкою копій квитанцій, погашення кредиту за цим кредитним договором відбувалось щомісяця з 15 листопада 2012 року і по травень 2014 року в сумах 1139 - 1140 гривень в місяць, що також в період шлюбу між сторонами. ( а.с. 101-105 ) З копій квитанцій погашення карткових кредитів в ПАТ «Національний кредит» в ТОВ «Айбокс», вбачається, що в ПАТ «Банк Русский Стандарт» в місті Слов'янську були отримані карткові кредити, проте всі банківські операції з поповнення рахунку були здійснені в період 2013 року, тобто коли сторони вже перебували у зареєстрованому шлюбі. ( а.с. 50 ) Представник відповідача [PERSON] зазначає, що для купівлі будинку відповідач брав у борг у чоловіка його рідної сестри [PERSON] гроші в сумі 10000 гривень, про що надав розписку. Гроші [PERSON] також брав в кредит у банківській установі. Згідно виписки з банківського рахунку «Укрсиббанк» від 19.10.2012 року на ім'я [PERSON] виданий кредит на суму12376,24 гривень ( а.с. 35 ) Як вбачається з розписки від 25 жовтня 2012 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму 10000 гривень для покупки будинку і зобов'язався сплатити борг до 2015 року. ( а.с. 36,71 ) Позивач не заперечує, що після того, як в них згоріли гроші в печі, то для покупки будинку вони з відповідачем брали кредити і брали у борг у чоловіка сестри відповідача [PERSON] 10000 гривень, на якого також оформили кредит, і вони з відповідачем цей кредит погасили. Ніякої розписки відповідач не писав. Щодо переведення грошових переказів від [PERSON] на адресу [PERSON], які були здійснені за допомогою платіжної системи CONTACT Центрального банку РФ з міста Москва на рахунок , відкритий на ім'я [PERSON] у відділенні Ощадбанку України, а саме, а саме 06.04.2015 року в сумі 120 доларів США, 23.04.2015 року в сумі 50 доларів США, 06.05.2015 року в умі 100 доларів США, 26.06.2015 року в сумі 300 доларів США, 10.07.2015 року в сумі 100 доларів США і 21.07.2015 року в сумі 100 доларів США, а загалом 770 доларів США, що підтверджується випискою платіжних операцій ( а.с. 73-74), то позивач не заперечувала, що на той час її законний чоловік перераховував вказані грошові перекази для того, щоб вона погасила борги за електроенергію у їхньому будинку, щоб сама могла жити і утримувати їх собак, вона з цих грошей також погашала кредитні борги. Ці пояснення позивача нічим не спростовані, на час отримання цих грошових переказів, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а доводи представника відповідача [PERSON], що вказані суми в доларах, як йому повідомив відповідач, він пересилав позивачці, щоб остання при розірванні їхнього шлюбу, не мала до нього ніяких матеріальних претензій, нічим не підтверджені та , а навпаки, свідчать про те, що до розірвання шлюбу в січні 2016 року, сторони ще підтримували стосунки, спілкувались, та відповідач визнавав майнове право позивачки на житловий будинок, в якому вона залишалась проживати після припинення між ними шлюбних відносин. Про це свідчить і той факт, що відповідач намагався у досудовому порядку вирішити питання про поділ спірного будинку і отримати за свою частку у цьому будинку грошові кошти від позивачки, але вони добровільно це питання не вирішили. Вказані обставини представник відповідача в судовому засіданні не заперечував. Крім того, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] наполягав на тому, що відповідач, як до реєстрації шлюбу з позивачкою 16. 11.2012 року, так і під час їх сімейного життя до оформлення розлучення за рішенням суду від 15.01.2016 року, а саме протягом 2015 року і по теперішній час, мав стосунки, в тому числі і інтимні, з іншими жінками, називаючи навіть їхні прізвища, ім'я та по батькові, з якими проводив вільний від роботи час, дарував подарунки, ходив у розважальні заклади і таке інше, що, на думку, [PERSON] унеможливлює сумісного проживання однією сім'єю відповідача і позивачки до реєстрації їх шлюбу. Проте, відносини з іншими жінками відповідача, це є реалізація його права на особисте життя і ніяк не може впливати на створення сім'ї відповідачем з позивачкою та на їх стосунки, як сімейні. Таким чином, аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачки [PERSON] і відповідача [PERSON] в період з 01 травня 2010 року і по день реєстрації шлюбу між ними 16 листопада 2012 року, при цьому, суд виходить з того, що 1) ніхто із сторін в той період в будь-якому іншому шлюбі не перебував; 2) взаємні відносини між сторонами складались на засадах любові та поваги, що вони піклувались один про одного; 3) що сторони мали постійне місце проживання: з травня 2010 року по червень 2012 року у будинку [ADDRESS] і з червня 2012 року по серпень 2012 року у будинку [ADDRESS] і з вересня 2012 року по день реєстрації шлюбу 16.11.2012 року і далі, перебуваючи у шлюбі, до квітня 2014 року; 4) у сторін було спільне захоплення - дресировка та розведення породистих собак, які знаходились у них в кількості до десяти осіб; 5) сторони вели сумісне господарство, мали спільний побут та бюджет, відкладали гроші на купівлю житлового будинку для сумісного проживання сім'єю; 6) що вони мали намір створити сім'ю і зареєстрували шлюб 16.11.2012 року,вже коли переїхали в спірний будинок, будучи нареченими; 7) що будинок по [ADDRESS], вони купували внаслідок ведення спільного господарства та побуту, з метою проживання у цьому будинку сумісно сім'єю, та що договір купівлі-продажу цього будинку був посвідчений у нотаріуса за 15 днів до реєстрації шлюбу між сторонами, а право власності на це нерухоме майно виникло 25.03.2013 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі; 8) що кредити, за якими брались грошові кошти на купівлю спірного будинку, сплачувались сторонами вже під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі. Всі ці обставини свідчать про те, що до реєстрації шлюбу між сторонами склалися відносини , притаманні подружжю, що фактично в них була сім'я, вони вели спільне господарство і мали сумісний бюджет з травня 2010 року, а тому придбаний за договором купівлі-продажу будинок [ADDRESS], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому до цього нерухомого майна, придбаного сторонами внаслідок ведення спільного господарства та побуту, за правовим статусом як до спільної сумісної власності, поширюються положення глави 8 СК України. Будь-які інші докази на підтвердження, що вказане домоволодіння є майном, що належить відповідачу на праві особистої приватної власності, суду не надані. Заперечення відповідача на спростування факту проживання його однією сім'єю з позивачкою з травня 2010 року і по день реєстрації шлюбу між ними 16.11.2012 року, нічим не обґрунтовані і не підтверджені належними та допустимими доказами. З огляду на таке, враховуючи обставини справи та положення статей 70,71 СК України, суд при поділі майна - домоволодіння, розташованого за адресою: Донецька область,Слов'янський район, [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, вартість якого визнана сторонами як така, за яку вони цей будинок придбали, а саме 53040 гривень, виходить із того, що частки сторін у цьому майні є рівними, тобто по ? частці житлового будинку і надвірних будівель та споруд, що у грошовому вираженні дорівнює по 26520 гривень кожному. При цьому на отримання грошової компенсації, замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, жодна із сторін не погодились, ділити це спільне сумісне майно в натурі, на теперішній час сторони не бажають, а тому, поділити домоволодіння між сторонами у спосіб, передбачений статтею 71 СК України, неможливо. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», уразі коли жоден із подружжя не вчинив дії, передбачені в статті 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальними частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Саме про такий поділ спільного сумісного майна - спірного домоволодіння, заявила позивачка [PERSON] у своєму позові і в суді, просила визнати її право власності на ? ідеальну частку у цьому домоволодінні, визнаючи при цьому право власності відповідача також на ? ідеальну частку домоволодіння по [ADDRESS]. Відповідно до ст.11 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням вимог матеріального права, зокрема ст..ст.355,357 ЦК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки [PERSON] про визнання за нею права власності на ідеальну ? частку домоволодіння по [ADDRESS], яке вона просить визнати об'єктом права спільної сумісної власності з відповідачем [PERSON], як набуте ними під час їх спільного сумісного проживання однією сім'єю до реєстрації шлюбу між ними, є обґрунтованими, щодо будь-якого іншого майна, позовні вимоги не заявлені, а тому, виходячи з рівності часток сторін у їх спільному сумісному майні, їх право власності підлягає судовому захисту, шляхом визнання за кожним із сторін при поділі спільного сумісного майна, право власності на ідеальні частки у спірному домоволодінні кожного із сторін. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], як такі, що відповідають вимогам закону та доведені в суді, підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 3,7,60, 61, 63, 65, 67-71, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 316-319, 321, 325, 328,355, 368-370, 380, 392 ЦК України,

Outcome: approved