Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

10.11.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послався на таке: він та його брат [PERSON], третя особа у справі, є власниками квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 06.04.2012 року. Крім них в квартирі також зареєстровані їхня мати [PERSON] та батько [PERSON], відповідач у справі та колишній власник квартири. Відповідач після дарування квартири проживав у ній, проте з квітня 2017 року в ній не мешкає. Наразі реєстрація відповідача в належному позивачеві та третій особі квартирі заважає йому в повній мірі користуватися та розпоряджатися нею, тому, в порядку ст. 391 ЦК України вважає, що може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Позивач до судового засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Третя особа до суду не прибула, проте, його неявка не є перешкодою для розгляду справи. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча судом повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи без його участі не надав, як і не надав судові заперечень проти позову. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду сторони позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: згідно договору дарування від 06.04.2012 року (а.с.8) позивачеві у справі [PERSON] та третій особі - [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований колишній власник вказаної квартири, а відповідач у справі - [PERSON] Відповідач в квартирі зареєстрований, але фактично з квітня 2017 року в ній не мешкає (а.с.5), оскільки знайшов інше постійне місце проживання, а квартирою, як житлом, не цікавиться та у ній не з'являється, з реєстрації місця проживання не знімається, що ставить мешканців квартири у стан, коли вони мають сплачувати рахунки за комунальні послуги, нараховані на відповідача. Статтею 391 ЦК України передбачено спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. А саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідач своєю реєстрацію в належній позивачу квартирі порушує його Конституційне право, передбачене ст. 41 Конституції України, на користування та розпорядження власністю, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та захистити його порушені права власника шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу правомірності своєї реєстрації в чужій квартирі, не довів своєї правоти. Натомість, позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції. Відповідач втратив право на користування спірним житлом, крім того, після позбавлення права власності на квартиру шляхом її відчуження, він також не має правових підстав не те, щоби проживати та бути зареєстрованим в ній. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач втратили законне право на користування квартирою позивача. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved