Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

12.04.2019 року [PERSON] звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою в інтересах [PERSON] до ПАТ «Дніпропетровськгаз», предметом якої є визнання незаконними дій відповідача щодо встановлення у лютому 2017 року вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку [ADDRESS] . з метою комерційного обліку, зобов`язання відповідача з 27.02.2017 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по об`єкту побутового споживача [PERSON] - квартирі [ADDRESS] , відповідно до Норм споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників газу затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року №143 та зобов`язання відповідача у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача індивідуальний лічильник обліку природного газу (комерційний вузол обліку). Як на підставу позову представник позивача посилається на те, що [PERSON] є побутовим споживачем природного газу. Нарахування за спожитий природний газ до 27.02.2017 року їй здійснювались згідно норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників. Проте, 27.02.2017 року працівники ПАТ «Дніпропетровськгаз» шляхом реконструкції фасадного газопроводу здійснили монтаж загальнобудинкового вузла обліку (лічильника) природного газу. На звернення позивача щодо встановлення по її квартирі індивідуального лічильника, ПАТ «Дніпропетровськгаз» листом повідомило, що з моменту встановлення на будинку лічильника, всі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу, а встановити індивідуальний лічильник вона може за власні кошти. Після встановлення під`їзного вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого газу збільшились, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання. Тому позивач вважає дії відповідача незаконними, а нарахування обсягів природного газу з 27.02.2017 року за загальнобудинковим лічильником неправомірними. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно, у встановленому законом порядку, її інтереси в суді представляє [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на підстави викладенні у відзиві. Так, відповідно до поданого 11.06.2019 рок відзиву, відповідно до наказу ПАТ «Дніпропетровськгаз» №007.1Но-340-05-19 від 02.05.2019р. «Щодо зміни типу та найменування ПАТ «Дніпропетровськгаз», та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань , з 16.05.2019р. ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» змінило тип акціонерного товариства та найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ», скорочене найменування ПАТ «Дніпропетровськгаз» на АТ «Дніпропетровськгаз». АТ «Дніпропетровськгаз» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз». Ідентифікаційний код АТ «Дніпропетровськгаз», банківські реквізити, місцезнаходження та інші реквізити залишилися без змін. З доводами та вимогами викладеними у позовній заяві Відповідач не погоджується, вважає, що вимоги Позивача, є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки Відповідач, встановивши в 2017 року загальнобудинковий лічильник в будинку, де мешкає Позивач діяв в межах чинного на той час законодавства, Кодексом ГРС покладено обов`язок саме на оператора ГРМ встановлювати загальнобудинковий ВОГ; на той час Положення №620 не містило будь яких підстав за конкретними обставинами для «припинення нарахувань» та « здійснення перерахунку» Відповідачем, а подання позовної заяви про права та обов`язки сторін у цій справі на майбутнє, є неприпустимим, а вимога Позивача про встановлення індивідуального лічильника обліку природного газу в її квартирі є завчасною та безпідставною, тому що на вказані дії у Відповідача є час до 01.01.2021р. Також, Позивач не обґрунтовує свої вимоги та не вказує які саме норми матеріального права на думку Позивача, порушено Відповідачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] ( а.с.17), а також побутовим споживачем природного газу відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме споживає газ з метою приготування їжі. Розподіл природного газу побутовому споживачу [PERSON] здійснює оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ) ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до «Типового договору розподілу природного газу» затвердженого постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 (надалі - Типовий договір), фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу. Нарахування за спожитий природний газ Позивачу до 27.02.2017 року здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року №203, відповідно 7,1 м3 на 1 особу на плиту газову у разі відсутності централізованого постачання гарячої води та газового водонагрівача, а із змінами, внесеними Постановою КМ № 609 від 18.08.2017 відповідно 5,4 м3 на 1 особу. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143, з 09.08.2018 року, норма споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу становить 5,39 м3 людино-місяць на у разі відсутності централізованого постачання гарячої води та газового водонагрівача. 27 лютого 2017 року працівники ПАТ «Дніпропетровськгаз» шляхом реконструкції фасадного газопроводу будинку [ADDRESS] , здійснили монтаж загальнобудинкового вузла обліку (лічильника) природного газу. Згідно листа ПАТ «Дніпропетровськгаз» № 49001.3-ЛВ-3772-0219 від 28.02.2019, монтаж загальнобудинкового вузла обліку (лічильника) був здійснений у відповідності до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 - 2025 роки. 20 червня 2017 року протоколом приймання загальнобудинкового ВОГ у комерційну експлуатацію, вищезазначений вузол обліку (лічильник) був прийнятий в експлуатацію, та з 27.02.2017 об`єми розподіленого природного газу споживачам будинку [ADDRESS] , зокрема [PERSON] (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщені у відповідності до постанови КМУ від 16.05.2002 № 620. На звернення споживача [PERSON] щодо встановлення по її квартирі індивідуального лічильника, ПАТ «Дніпропетровськгаз» листом № Dp01.3-ЛВ-266-0118 від 04.01.2018 року повідомило, що з моменту встановлення на будинку [ADDRESS] будинкового вузла обліку газу (лічильника), всі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу, а встановити індивідуальний лічильник вона може за власні кошти. Так, після встановлення під`їзного вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за об`єктом Позивача (квартира № 71 ) збільшились з 7.1 (5,4) куб. метрів до 14,32 куб. метрів на 1 людину в місяць, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання. Як вбачається з листа ПАТ «Дніпропетровськгаз» № 49001.3-ЛВ-3772-0219 від 28.02.2019, з метою проведення монтажу та зняття показань ВОГ, погодження акта розмежування меж балансової належності, Оператор ГРМ звернувся листом № Dp-СЛ-4334-0317 від 29.03.2017 року із додатками проектів договорів до балансоутримувач ТОВ «УЮТ-2011», але отримав відмову у їх підписанні. Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який був чинним на час звернення позивача до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»терміни вживаються в такому значенні, зокрема: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; - виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; - засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; - норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону). Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів»крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. АТ «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ. Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Як встановлено матеріалами справи, позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, перебуває у загальному доступі і розміщений на офіційному сайті АТ «Дніпропетровськгаз» (https://dp.104.ua/ru/services/pidkljuchiti-gaz/distribution-terms/id/tipovij-dogovir-rozpodilu-prirodnogo-gazu-15518), регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629 та ст.526 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору АТ «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Судом встановлено, що позивач [PERSON] приєдналась до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ. Відповідно до п.5.2. Типового договору та п.1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС (Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення), визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу, визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом ГРС та цим Договором. Відповідно до положень п.1 глави 5 розділу ІІІ Кодексу межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором газорозподільних систем та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ). Пунктом 2 глави 5 розділу ІІІ Кодексу встановлено, що межа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Відповідно до п.12.7 розділу ХІІ Типового договору, складений сторонами акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невід`ємною частиною цього договору. Об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування (Постанова НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015). В судовому засіданні встановлено, що позивач у справі є побутовим споживачем природного газу та одним із власників квартир, розташованих в будинку [ADDRESS] . Відповідно до п.3.2 Типового договору приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності обєкта Споживача. Отже, фактичний об`єм розподіленого природного газу по обєкту побутового споживача визначається за допомогою лічильника газу, який встановлюється на межі балансової належності об`єкта споживача. Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму спожитого газу за об`єктом побутових споживачів будинку [ADDRESS] , які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу, визначається за нормами споживання. Відповідно до п.10 глави 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року) та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року. Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Відповідно до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору, побутовому споживачу [PERSON] , яка не забезпечена приладом обліку газу, до 01 січня 2021 року для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по її квартирі, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючі стіни квартири, ПАТ «Дніпропетровськгаз» повинно встановити індивідуальний (квартирний) лічильник газу, а в разі відмови від встановлення квартирного лічильника газу припинити газопостачання з 01.01.2021 року. Оскільки позивач як побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений індивідуальним лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, позивач [PERSON] не відмовлялась від встановлення індивідуального лічильнику газу, а навпаки в 2017 році зверталась до ПАТ «Дніпропетровськгаз» за його встановленням, що свідчить про відсутність порушень з боку позивача як споживача послуг. Відповідно до п.п.3,4 ч. 1ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору. Встановлення ПАТ «Дніпропетровськгаз» загальнобудинкового приладу обліку природного газу на буд . [ADDRESS] ставить у нерівне становище побутових споживачів цього будинку перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків у Дніпропетровській області, в яких Оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єктам побутових споживачів (квартирах), а за будинком, чим порушуються умови Типового договору та ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідно до п.1 Тимчасового положення про порядок розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку встановлюються Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27 грудня 2005 р. № 618, які поширюються на суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з постачання та транспортування природного газу розподільними мережами, споживачів газу, крім населення, суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з проектування, налагоджування вузлів обліку газу, а також з розроблення та виготовлення засобів вимірювальної техніки, які призначені для використання на вузлах обліку газу. Таким чином, вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку не поширюються на населення, що також підтверджується відсутністю в Тимчасовому положенні такого суб`єкта , як побутові споживачі (населення). Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Отже, власником (балансоутримувачем) багатоквартирного будинку є фізична або юридична особа, якій одноособово належить право володіння, користування та розпоряджання багатоквартирним будинком. Відповідно до ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Отже, багатоквартирний будинок [ADDRESS] не має єдиного одноосібного власника (балансоутримувача), оскільки даний будинок як цілісність є спільною власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Таким чином, за відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку не можливо застосувати положення п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються індивідуальні (квартирні) лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»та глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС. Отже, Тимчасове положення та Кодекс ГРС не може суперечити Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який регулює забезпечення комерційного обліку для населення та не передбачає встановлення зазначеній категорії загальнобудинкових приладів обліку. Таким чином, суд вважає незаконними дії відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість індивідуального (квартирного) лічильника газу побутовому споживачу [PERSON] , оскільки такі дії вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, у зв`язку з чим суд визнає незаконним встановлений ПАТ «Дніпропетровськгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу та приходить до висновку про необхідність зобов`язання ПАТ «Дніпропетровськгаз» здійснити перерахунок спожитого природного газу позивачу за період з 27.02.2017 року по день ухвалення рішення суду, тобто до 10.09.2019 року відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог позивача в частині зобов`язання ПАТ «Дніпропетровськгаз» проведення перерахунку обсягів спожитого газу за цей період саме виходячи з вимог Постанови КМУ від 23 березня 2016 р. № 203, оскільки вказаний документ втратив чинність 08.02.2019 року на підставі Постанови КМУ від 30 січня 2019 р. № 63. Стосовно інших позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Отже позивач, який сплачуючи нарахування за тарифами, має право на забезпечення індивідуальним газовим лічильником і відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, і відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення індивідуальних лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі. Суд відхиляє твердження представника відповідача щодо правомірності їх дій як оператора ГРМ, а саме виконання Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, затвердженого Постановою НКРЕКП № 391 від 24.03.2016 року, яким було визначено обсягу фінансування саме на встановлення загальнобудинкового приладу обліку у будинку позивачів, оскільки норми статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» мають вищу юридичну силу, а отже позивач має право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» у строк, передбачений цим законом. Зазначаючи про обов`язок відповідача здійснити таке забезпечення саме за власний рахунок, суд виходить з системного аналізу змісту частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно якої фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Отже саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу і лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Саме такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 214/2435/17 від 07 листопада 2018 року. У судовому засіданні встановлено, що позивач висловив волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу, а тому це волевиявлення не може бути порушеним. На переконання суду задоволення волевиявлення позивача буде відповідати зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню. Суд вважає, що встановлення позивачу індивідуального лічильнику буде забезпечувати облік саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства як справедливість, а тому відмова відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» встановити індивідуальний лічильники позивачу суперечить вимогам законодавства та порушує його права. Таким чином, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам статті 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов`язання АТ «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити комерційний вузол обліку по об`єкту побутового споживача [PERSON] . На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial