Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

10 квітня 2017 року до суду надійшла заява [PERSON], про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи її дядька [PERSON], в якій заявниця зазначила, що [PERSON], [INFO], помер 04 серпня 2016 року у м. Макіївка Донецької області та був похований у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Їй було видано медичне свідоцтво про смерть із довідкою про причину смерті, а також свідоцтво про смерть останнього, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області їй відмовлено, тому підтвердити смерть свого дядька у встановленому законом порядку вона позбавлена можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для неї юридичне значення просила встановити факт смерті особи в певний час. У судове засідання заявниця, не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, дану заяву підтримує (а.с.20). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник заінтересованої особи [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Дослідивши\~ обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. \~Заявниця [PERSON] (а.с. 6) народилася 16 жовтня 1974 року, згідно відомостей паспорту є зареєстрованою\~ за адресою: [INFO] (а.с. 6 зворот). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ФР № 395702 (а.с. 8) батьком заявниці [PERSON] є [PERSON], матір*ю [PERSON]. Заявниця змінила дошлюбне прізвище з «Горбенко» на «Василенко» у звязку з реєстрацією шлюбу у Міському відділі ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області із [PERSON], актовий запис № 1172 від 01 липня 1994 р., що вбачається з [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017896230 від 10 квітня 2017 р. (а.с. 12), який було розірвано 22 грудня 1997 року, про що Міським відділом РАГС м. Макіївки зроблено актовий запис № 550, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НО № 144630 (а.с.14, 12 зворот). 11 вересня 2002 року у Макіївському міському відділі РАГС заявниця уклала шлюб із [PERSON], [INFO], змінивши прізвище на «Лукіна» (а.с.13) Як вбачається з копій свідоцтва про народження батька заявниці [PERSON] (а.с.9) та копії свідоцтва про народження рідного дядька заявниці - [PERSON] (а.с.10) їх батьками є [PERSON] та [PERSON] Батько заявниці [PERSON] помер 31 січня 2007 року у м. Макіївка Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Гірницьким відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 169 (а.с.11). Дядько заявниці [PERSON] (а.с. 7), [INFO], згідно копії сторінки паспорту з відміткою про місце проживання був зареєстрований у [INFO] (а.с.7 зворот), помер 04 серпня 2016 року у звязку з чим видано довідку про причину смерті № 1426, що зазначена як «Механічна асфіксія від здавлювання органів шиї петлею» (а.с. 16). Також заявницею на підставі медичного свідоцтва про смерть було одержано свідоцтво про смерть останнього (а.с. 15), видане Гірницьким відділом ЗАГС м. Макіївки. При цьому, вказаний документ, що підтверджує смерть [PERSON], виданий закладом охорони здоров*я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, є недійсним та не створює юридичних наслідків. [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, за вих. № 15-18-60-803 від 10 квітня 2017 року (а.с.24) представнику заявниці [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 06 квітня 2017 року (а.с.21-23), відмовлено\~ у проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON], оскільки не пред*явлено медичний документ, форма якого відповідала б формі, встановленій діючим законодавством. Судом оглянуто\~надані заявницею на підтвердження своїх вимог договір № 1142-А/3405 від 05 серпня 2016 року, предметом якого є організація та проведення поховання померлого [PERSON] (а.с.17), посвідчення СКП «Благоустройство» № 3405 від 05 серпня 2016 року про захоронення померлого [PERSON] (а.с.18), а також фотознімки з місця поховання [PERSON] (а.с. 19). Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~ В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.\~ \~ Відповідено до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. \~Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав\~ для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті [PERSON], [INFO], що мало місце 04 серпня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявниці та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявниці документами [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, відмовлено\~ (а.с. 21). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України - 04 серпня 2016 року у м. Макіївка Донецької області, Україна.

Outcome: approved