Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

11 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого вказав, що 01.01.2013 року він позичив відповідачу [PERSON] суму у розмірі 353 000,00 грн.(триста п'ятдесят три тисячі гривень) за умови повернення до 01.09.2013 року, про що відповідач написав розписку. Однак, відповідач до теперішнього часу борг не повернув. У зв'язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 353 000,00 грн (триста п'ятдесят три тисячі гривень). Також позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами за період з 01.01.2013 року по 11.07.2016 року в сумі 188 207,00 грн (сто вісімдесят вісім тисяч двісті сім гривень), суму індексу інфляції за період прострочення з вересня 2013 року по липень 2016 року в розмірі 317 700,00 грн (триста сімнадцять тисяч сімсот гривень) та три проценти річних за період прострочення з вересня 2013 року по липень 2016 року в сумі 30 290,30 грн (тридцять тисяч двісті дев'яносто гривень 30 копійок). Позивач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився, а представник позивача надав суду письмову заяву, якою підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Зазначив також, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові конверти, які повернулись до суду у зв'язку з відмовою адресата їх отримати. Так, [PERSON] відмоввся отримати конверт із судовою повісткою та судовими документами про призначення справи на 28.07.2016 року, а також [PERSON] відмовився отримати судову повістку про виклик у судове засідання, яке було призначене на 22.08.2016 року. Про причини неявки суду відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Частиною 8 ст.76 ЦПК України встановлено, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 22 серпня 2016 року відповідно до ст.225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошову суму у розмірі 353 000 грн., яку зобов'язався повернути до 01.09.2013 року(а.с. 9). У підтвердження укладеного договору позики відповідач надав позивачеві розписку. Однак, до теперішнього часу [PERSON] не виконав свої зобов'язання. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) вказано, що за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір займу є укладеним з моменту передачі грошей. За правилами ч.2 ст. 1047 ЦК України у підтвердження договору позики може бути надана розписка позичальника. Згідно з положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно умовам договору та вимогам законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що між сторонами у даній справі 01.01.2013 року був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, що відповідає правилам ч.2 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) та ч.2 ст.1047 ЦК України (а.с. 9). Положеннями ч.1 ст.1051 ЦК України передбачено право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Однак, відповідач не скористався цим правом, а також, правами, передбаченими ст. ст. 27, 30 ЦПК України, не виконав обов'язок, встановлений ч.1 ст.60 ЦПК України, хоча був неодноразово повідомлений про розгляд даної справи належним чином, про що у справі є відповідні докази. За таких обставин, суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ розписку, надану позивачем, та, вважає за необхідне задовольнити даний позов у межах заявлених вимог в порядку ч.1 ст.11 ЦПК України та стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 353 000 грн.( триста п'ятдесят три тисячі гривень). Згідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки договором позики від 01.01.2013 року не встановлений розмір процентів за користування відповідачем грошовими коштами позивача, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка Національного банку України встановлена на такому рівні: з 01.01.2013 року у розмірі 7,5 % річних; з 10.06.2013 року у розмірі 7,0 % річних; з 13.08.2013 року у розмірі 6,5 % річних; з 15.04.2014 року у розмірі 9,5 % річних; з 17.07.2014 року у розмірі 12,5 % річних; з 13.11.2014 року у розмірі 14,0 % річних; з 06.02.2015 року у розмірі 19,5 % річних; з 04.03.2015 року у розмірі 30,0 % річних; з 28.08.2015 року у розмірі 27,0 % річних; з 25.09.2015 року у розмірі 22,0 % річних; з 22.04.2016 року у розмірі 19,0 % річних; з 27.05.2016 року у розмірі 18,0 % річних; з 24.06.2016 року у розмірі 16,5 % річних. Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо розміру процентів за користування позиченими грошовими коштами за період з 01.01.2013 року по 11.07.2016 року, погоджується із таким розрахунком та вважає, що з відповідача має бути стягнуто на користь позивача проценти за користування позиченими грошовими коштами у розмірі 188207 грн (сто вісімдесят вісім тисяч двісті сім гривень), що підтверджується розрахунком: (353000х160(кільсть прострочених днів з 01 січня 2013 року по 09 червня 2013 року включно)х0,075/365) + (353000х64(кільсть прострочених днів з 10 червня 2013 року по 12 серпня 2013 року включно)х0,07/365) + (353000х245(кільсть прострочених днів з 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року включно)х0,065/365) + (353000х93(кільсть прострочених днів з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року включно)х0,095/365) + (353000х119(кільсть прострочених днів з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року включно)х0,125/365) + (353000х85(кільсть прострочених днів з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року включно)х0,14/365) + (353000х26(кільсть прострочених днів з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року включно)х0,195/365) + (353000х177(кільсть прострочених днів з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року включно)х0,3/365) + (353000х28(кільсть прострочених днів з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року включно)х0,27/365) + (353000х210(кільсть прострочених днів з 25 вересня 2015 року по 21 квітня 2016 року включно)х0,22/365) + (353000х35(кільсть прострочених днів з 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року включно)х0,19/365) + (353000х28(кільсть прострочених днів з 27 травня 2016 року по 23 червня 2016 року включно)х0,18/365) + (353000х18(кільсть прострочених днів з 24 червня 2016 року по 11 липня 2016 року включно)х0,165/365) = 11605,50 + 4332,70 + 15401,40 + 8544,50 + 14385,90 + 11508,80 + 4903,30 + 51354,20 + 7311,50 + 44681,10 + 6431,40 + 4874,30 + 2872,40 = 188 207,00 (сто вісімдесят вісім тисяч двісті сім гривень). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо сум нарахування індексу інфляції за період прострочення та трьох процентів річних за період прострочення, приходить до висновку, що вони є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача, виходячи з наступних розрахунків. Індекс інфляції за весь час прострочення складає: 1,011 (за вересень-грудень 2013 року) х 1,249 (за 2014 рік) х 1,433 (за 2015 рік) х 1,049 (за 2016 рік) = 1,90. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляціїї: (353000х1,90 (індекс інфляції)- 353000) = 317700 грн (триста сімнадцять тисяч сімсот гривень). Три проценти річних від простроченої суми складають: 353000х1044(кільсть прострочених днів з 02 вересня 2013 року по 11 липня 2016 року включно)х0,03/365 = 30290,30 грн (тридцять тисяч двісті дев'яносто гривень 30 копійок). Вищенаведена правова позиція щодо стягнення з боржника грошових сум, передбачених статтями 625, 1048 ЦК України підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 квітня 2015 р. у справі № 6-37цс15. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 6890,00 грн., підтверджена відповідною квитанцією.

Outcome: approved