Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

12.10.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування майна чоловіка, який помер в грудні 2014 року. В обґрунтування позову зазначила, що за життя чоловік не отримав правовстановлюючий документ на належну йому на праві власності кооперативну квартиру, що позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі після смерті чоловіка та змушує захищати порушене право в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримала і наполягала на задоволенні. Представники відповідача і третьої особи не зявилися, при цьому представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою також повідомила, що при вирішенні справи повністю покладається на розсуд суду. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є дружиною [PERSON], який помер 21.12.2014 року. Будучи членом житлово-будівельного кооперативу № 77 м. Чернігова в 1978 році [PERSON] отримав в користування квартиру [ADDRESS] (далі квартира). У 1991 році [PERSON] повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, проте правовстановлюючий документ на квартиру не отримував. Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність» член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває на неї право власності. Таким чином, не зважаючи на відсутність правовстановлюючого документа вважається, що в 1991 році [PERSON] автоматично набув право власності на квартиру за законом, у звязку з повним внесенням пайового внеску. На момент виникнення права власності на квартиру [PERSON] перебував у шлюбі з позивачем. Відповідно до статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР, який діяв на час виникнення права особистої приватної власності на квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, в силу положень Кодексу про шлюб та сімю Української РСР, право власності на квартиру виникло в 1991 році не лише в [PERSON] але й в позивача як дружини, при цьому їхні частки в праві спільної сумісної власності на квартиру були рівними. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на його майно, в тому числі й на ? частину квартиру. Згідно статей 1261, 1262 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) до першої черги спадкоємців майна [PERSON] за законом належать позивач як дружина, а також їхня повнолітня дочка [PERSON], яка 19.01.2015 року подала заяву про відмову від спадщини на користь позивача. У свою чергу, позивач, у встановлений статтею 1270 Кодексу шестимісячний строк подала до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини чоловіка. Втім, через не отримання спадкодавцем правовстановлюючого документу на квартиру на теперішній час позивач позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на ? її частину, що є підставою для захисту її прав у судовому порядку. За таких обставин, за позивачем слід визнати право власності на квартиру в цілому, зокрема: на ? частину квартири як на спільне сумісне майно подружжя і на ? її частину в порядку спадкування майна чоловіка, а тому предявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved