Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

11 січня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , в якому просить: - в рахунок погашення заборгованості [PERSON] (ІПН: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , дата народження: [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 16 липня 2002 року) перед акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (і. к. ЄДРЮОФОПГФ 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001) за Кредитним договором № HAH2GA00000052 від 19 вересня 2008 року в загальному розмірі 210201,91 доларів США (станом на 15 травня 2012 року, яка складалася з: 85856,56 доларів США - заборгованість за кредитом; 45375,22 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11770,97 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 57159,75 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 10008,12 доларів США - штраф (процентна складова)), - звернути стягнення за Договором іпотеки № HAH2GA00000052 від 19 вересня 2008 року на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 82,20 кв. м, житлова площа 44,6 кв. м, що належить на праві власності [PERSON] (ІПН: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , дата народження: [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 17 жовтня 1997 року) за Договором купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15 квітня 2014 року, зар. в реєстрі за номером 205, - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною продажу, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти у загальному розмірі 101882,16 доларів США на строк з 19 вересня 2008 року по 19 вересня 2028 року включно. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань за зазначеним кредитним договором, виступає іпотека квартири: 2-кімнатна квартира загальною площею 82,20 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Через невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з відповідним позовом. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року у справі № 2-1380/10/15 звернуто стягнення на предмет іпотеки. Однак, зазначене рішення суду виконано не було через протиправний продаж 28 грудня 2010 року предмету іпотеки ліквідатором банкрута арбітражним керуючим [PERSON] покупцю [PERSON] в межах ліквідаційної процедури по справі № Б-50/48-09 про банкрутство фізичної особи-підприємця [PERSON] , що розглядається господарським судом Харківської області. Оскільки зобов`язання [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором не пов`язані з підприємницькою діяльністю [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» не заявляв свої вимоги у справі про банкрутство № Б-50/48-09, а іпотечне майно не могло бути включено до ліквідаційної маси. На час продажу предмету іпотеки в межах ліквідаційної процедури АТ КБ «ПриватБанк» не був кредитором у розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відтак його вимоги до [PERSON] не могли бути заявлені та задоволені в процедурі банкрутства, а сам предмет іпотеки був відчужений без згоди іпотекодержателя АТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2013 року у справі № 2-5675/11 (2/638/144/13), яке набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки. Відтак, кредитний договір та договір іпотеки є чинними, а підстави припинення іпотеки - відсутні. Позивач зазначив, що через невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з відповідним позовом. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2013 року у справі № 2011/10171/12 стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 210201,91 доларів США, що за курсом НБУ складає 1679702,45 грн. Проте, зазначене рішення суду на сьогоднішній день не виконане. Відтак, позивач з посиланням на висновки Верховного Суду у справі №761/12665/14-ц зазначив, що розмір грошового зобов`язання у цій справі складає саме 210201,91 доларів США, відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2013 року у справі № 2011/10171/12. Також позивач зазначив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 15 квітня 2014 року власником іпотечного майна є [PERSON] - на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2014 року, укладеного з [PERSON] , як продавцем, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15 квітня 2014 року, зар. в реєстрі за номером 205. При цьому, обтяження іпотекою були зняті лише 10 квітня 2014 року відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 01 квітня 2014 року у справі № 640/531/14-ц, яке ґрунтується на нормах Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а отже, після набрання чинності рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2013 року у справі № 2-5675/11 (2/638/144/13) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 28 грудня 2010 року між ліквідатором арбітражним керуючим [PERSON] та Оскаленком Д. П., - підстави для зняття обтяжень іпотекою відсутні. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відтак, іпотека за договором іпотеки для власника іпотечного майна - [PERSON] - є дійсною, а відповідач набула статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за договором іпотеки, що підтверджується правовими висновками Верховного Суду у справах № 757/48856/16-ц, № 644/1793/16-ц, № 922/2416/17. Отже, позивач з посиланням на положення Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку», умови кредитного договору та договору іпотеки № HAH2GA00000052 від 19 вересня 2008 року, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 січня 2021 року відкрито провадження у справі та встановлено строки учасникам справи для подання заяв по суті справи. 03 лютого 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від представника відповідача [PERSON] - адвоката Шепетухи В. В. надійшов відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», в якому викладено заперечення проти задоволення позовних вимог. Так, у відзиві зазначено, що [PERSON] дійсно є власником квартири [ADDRESS] , яку вона придбала у [PERSON] (яку він придбав 26 січня 2011 року в [PERSON] ), проте у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке. АТ КБ «ПриватБанк» звернувшись 13 червня 2012 року до Дзержинського районного суду м. Харкова (справа № 2011/10171/12) з позовною заявою до [PERSON] про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним та відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов укладеного кредитного договору, змінив строк виконання основного зобов`язання, що з урахуванням положень ст. 256, 257, 264, 267, 252 - 255, 261, 575 Цивільного кодексу України, ст. 1, 7, 33, 35 Закону України «Про іпотеку» свідчить про пропуск строку звернення до суду. Відтак, відповідач просить застосувати строк позовної давності, що відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім цього, у відзиві зазначено, що оскільки [PERSON] , у розумінні чинного законодавства, є добросовісним набувачем спірної квартири, а втрата майна буде неприйнятною та покладе на неї індивідуальний та надмірний тягар, що у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не буде вважатися законним втручанням у право на мирне володіння майном. Окремо у відзиві звернуто увагу на той факт, що під час проведення ліквідаційної процедури щодо ФОП [PERSON] спірна квартира була продана на аукціоні арбітражним керуючим [PERSON] , а кошти від її продажу були перераховані ліквідатором на рахунок АТ КБ «ПриватБанк», що визнається позивачем. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2021 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] . 05 липня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від адвоката Полфьорової Я. В. надійшли письмові пояснення по справі, в яких представник позивача виклала позицію щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та доводи щодо відсутності підстав для застосування строків позовної давності. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 липня 2021 року закрито підготовче провадження та при значено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Окремо акцентувала увагу, що добросовісність набуття права власності відповідачем на майно, яке перебуває в іпотеці, не може свідчити про відсутність у позивача права на задоволення вимог кредитора, шляхом реалізації предмета іпотеки. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві. Окремо зазначили, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/2416/17 відповідач є добросовісним набувачем спірного майна, що свідчить про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Треті особи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, встановив таке. 19 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № НАН2GA00000052, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти у загальному розмірі 101882,16 доларів США на строк з 19 вересня 2008 року по 19 вересня 2028 року включно. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки квартири від 19 вересня 2008 року (далі - договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малиця М. Л. та зареєстровано в реєстрі за № 3623, згідно з яким останній передав банку в іпотеку спірне нерухоме майно. Згідно з п. 22 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. За умовами п. 27 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т. ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 28 договору іпотеки термін дії договору до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року у справі № 2-1380/10/15 звернуто стягнення за іпотечним договором № НАН2GA00000052 укладеного 19 вересня 2008 року на предмет іпотеки квартири [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 18 серпня 2008 року Московською районною в м. Харкові радою, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малиця М. Л. за реєстровим № 3623. Надано право ЗАТ КБ «ПриватБанк» за рахунок продажу предмета іпотеки задовольнити свої вимоги за договором кредиту № НАН2GA00000052 від 19 вересня 2008 року та усі витрати пов`язані за збереженням та реалізацією іпотеки. Виселено та знято з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] усіх мешканців, без надання іншого жилого приміщення. З метою збереження предмету іпотеки до його реалізації надати ЗАТ КБ «ПриватБанк» право обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, а також складання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист № 2-1380/10/15 від 25 серпня 2010 року, в якому зазначено, що рішення набрало законної сили 20 серпня 2010 року. Проте це рішення суду виконано не було. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2013 року у справі № 2011/10171/12 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № НАН2GA00000052 від 19 вересня 2008 року в розмірі 210201,91 (Долар США), що за курсом 7,99, відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 травня 2012 року, складає 1679702,45 грн. На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист № 2011/10171/12 від 29 серпня 2013 року, в якому зазначено, що рішення суду набрало законної сили 16 липня 2013 року. На час розгляду справи, рішення суду не виконано. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2013 року у справі № 2-5675/11 за позовом ПАТ «ПриватБанк» до арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними укладених договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та Арбітражним керуючим Корольовим Вадимом Вячеславовичем від 28 грудня 2010 року та квартири [ADDRESS] між [PERSON] та Арбітражним керуючим Корольовим Вадимом Вячеславовичем від 28 грудня 2010 року, стягнення судових витрат, третя особа по справі без самостійних позовних вимог - ФОП [PERSON] , частково задоволено позовні вимоги. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 28 грудня 2010 року між ліквідатором, арбітражним керуючим Корольовим Вадимом Вячеславовичем та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д. В. за реєстровим номером 3058. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 28 грудня 2010 року між ліквідатором, арбітражним керуючим Корольовим Вадимом Вячеславовичем та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д. В. за реєстровим номером 3063. Зокрема, у цій справі було встановлено, що на підставі постанови Господарського суду Харківської області від 13 вересня 2009 року № Б-50/48-09 СПДФО [PERSON] було визнано банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру, спочатку Арбітражним керуючим було призначено Бережного Олександра Івановича. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15 листопада 2010 року № Б-50/48-09 по справі замість арбітражного керуючого (ліквідатора Фізичної особи-підприємця [PERSON] ) Таможанського Олексія Валерійовича призначено арбітражного керуючого (ліквідатора Фізичної особи-підприємця [PERSON] ) Корольова Вадима Вячеславовича (ліцензія серії АВ № 498997 від 17 листопада 2009 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] , який мешкає за адресою [ADDRESS] ). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2014 року у справі № 2/638/144/13 задоволено апеляційні скарги [PERSON] , [PERSON] . Скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2013 року. Відмовлено у задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» до арбітражного керуючого Корольова Вадима Вячеславовича, [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи - фізичної особи підприємця [PERSON] , про визнання недійсними договорів купівлі продажу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року задоволено касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк». Скасовано рішення апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2014 року, залишено в силі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2013 року. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 квітня 2014 року у справі № 640/531/14-ц задоволено апеляційну скаргу [PERSON] представника позивача [PERSON] на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року по справі за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Слоневської Дар`ї Валеріївни, ПАТ «Приват Банк» про виключення запису з державного реєстру. Скасовано рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року. Позов [PERSON] задоволено. Виключено із Державного реєстру іпотек запис № 11730963 про обтяження іпотекою квартири: [ADDRESS] , дата та час реєстрації 17.10.2011 року, 16:50:48, здійснено приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В., 61003, м. Харків, пр-т Московський, буд. 15, іпотекодержатель ПАТ «ПриватБанк», код 14360570. м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, боржник за основним зобов`язанням [PERSON] , код [NUMBER] , [ADDRESS] . Вилучено із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 11730843 про заборону відчуження квартири: [ADDRESS] , дата та час реєстрації 17.10.2011 року, 16:45:41, здійснено приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В., 61003, м. Харків, пр-т Московський, буд. 15, іпотеко держатель ПАТ «ПриватБанк», код 14360570, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, буд. 50, боржник за основним зобов`язанням [PERSON] , код [NUMBER] , [ADDRESS] . Зазначене рішення суду набрало законної сили. 15 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М. В. та зареєстрований в реєстрі за № 205. Відповідно до п. 5 зазначеного договору купівлі-продажу, продавець гарантує, зокрема, що вищевказана квартира до укладення договору нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена в інший спосіб, в спорі та під заставою, в тому числі податковою, не перебуває, правами третіх осіб як в межах, так і за межами України не обтяжена, не передана в іпотеку. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 квітня 2014 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно скасування такого судового рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення (п. 9.11, 9.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20)). Як зазначалося вище, рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 квітня 2014 року виключено із Державного реєстру іпотек запис № 11730963 про обтяження іпотекою квартири: [ADDRESS] . Кінцевим набувачем спірного майна стала [PERSON] , відповідач у справі, що підтверджено договором купівлі-продажу. У постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню; при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. Щодо конкретного способу захисту цивільного права Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Виходячи з обставин цієї справи, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право порушене, належним способом захисту буде звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя. Суд зазначає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому суд не вбачає необхідності надавати оцінку аргументам відповідача щодо застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, оцінивши докази у цій справі, норми матеріального права, які слід застосувати, а також враховуючи висновки Верховного Суду, суд доходить висновку, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed