Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

10.08.2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 29 липня 2016 року було укладено договір фінансового лізингу № 004987 ,згідно якого лізингодавець відповідач у справі, зобов'язався придбати та передати йому у користування трактор МТЗ 82.1.26. , а лізингоодержувач позивач у справі , - сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору Того ж дня , як передбачено умовами договору , він здійснив платіж у розмірі 47700 гривень на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» Предмет договору йому передано не було. Позивач зазначив , що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству , є несправедливими та порушують його права як споживача , у зв»язку з чим він звернувся до відповідача з заявою про повернення сплачених коштів , на що отримав відповідь , що повернути грошові кошти ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» на даний час не має можливості. Посилаючись на зазначені обставини , та положення ст..ст.203,215,806 ЦК України , ст.. 18,22 закону «Про захист прав споживачів» Закон України «Про фінансовий лізинг» , позивач просив суд визнати договір фінансового лізингу недійсним , стягнути з відповідача сплачені кошти в сумі 47700 гривень та судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень. . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день час і місце розгляду справи був двічі повідомлений рекомендованим повідомленням, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Вислухавши представника позивача допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково з таких підстав. Згідно \~ст. 806 Цивільного кодексу України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього\~Закону. У відповідності до\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Судом установлено, що 29 липня 2016 року між ТОВ «Лізингова Компанія «Ваш Авто» ( лізингодавець) та [PERSON]В.( лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 004987, за умовами якого лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу трактор МТЗ 82.1.26 , а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі й інші платежі згідно з умовами цього договору. Відповідно до додатку № 1 вартість предмета лізингу становить 19003,98 доларів США , авансових платежів 50% , сума виплат авансового платежу- 9501,99 доларів США , щомісячний авансовий платіж - 791 ,83 доларів США, адміністративний платіж - 1900,40 доларів США , комісія за передачу( 3%) 570,12 доларів США. Вартість предмету лізингу на дату підписання договору 477000,00 грн.( а.с.- 14 ) На виконання умов договору позивач 29.07.2016 р. сплатив на рахунок відповідача адміністративний платіж в сумі 47700 гривень згідно з умовами договору ( п.9.7 ) ( а.с.- 13 ) Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення Договору, та становить відсоток від вартості предмета Лізингу. Тобто адміністративний платіж - це одноразова плата лізингоодержувача\~\~лізингодавцю при укладенні договору. Відповідно до ст. 10 Договору лізингу, лізинговий платіж складається, в тому числі, із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладанням цього договору (адміністративний платіж) , розмір такої комісії за організацію становить 47 700 гривень Вказаний пункт Договору порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору, виконаній послузі, який згідно\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично є платою за виготовлення стандартної форми договору. Як пояснила , допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]., позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення сплаченого адміністративного платежу у розмірі 47700 гривень. Однак відповідач відмовив йому у їх поверненні. Як вбачається із змісту Договору, адміністративний платіж є окремою оплачуваною послугою відповідача в розмірі 47700 гривень. Тому неповернення цих коштів суперечить п.4 та п.5 ч.3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16.12.1997 р. Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. № 1023-XII містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 24) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Пунктом 9.4. спірного договору передбачено , що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного Договору та з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов»язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання Додатку №3 до даного Договору та до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу. У такому випадку сплата різниці проводиться лізингоодержувачем на підставі наданої Лізингодавцем квитанції або рахунку. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов»язкові платежі будуть визначені у Додатку №3 до даного Договору , який сторони зобов»язані підписати та який є його невід»ємною частиною Положеннями , укладеного між сторонами вказаного договору також передбачено , що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни ( п. 10.5) Крім того , відповідно до п.8.3 спірного Договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця За змістом п. 10.13 зазначеного Договору розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. Зокрема, у пункті 10.5 спірного договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (пункт 10.6 договору). За змістом п. 10.15 зазначеного Договору, у разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а сплачені споживачем платежі не повертаються. Як зазначено у п.10.14 даного Договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення. За змістом частини пятої статті 11 Закону № 1023-XII до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу , укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу ( п.п. 12.1, 12.2, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору) За таких обставин суд вважає, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому в силу вимог\~Закону України «Про захист прав споживачів», \~ст. 215 ЦК України спірний договір належить визнати недійсним. Приймаючи рішення про визнання спірного договору недійсним , суд також враховує правову позицію , висловлену у постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 р. ( справа № 6-3020 цс15) , з якої, зокрема, вбачається , що несправедливі умови договору лізингу є підставою для визнання його недійсним. Згідно з\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь сплачених коштів в сумі 47700 гривень відповідно до умов спірного договору підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» , то належить стягнути з відповідача на користь держави 1102 гривні 40 коп., виходячи з того , що позивач звернувся з вимогою про визнання договору недійсним та з вимогою про застосування реституції, тобто повернення сплачених коштів. Вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2000 гривень підлягає залишенню без розгляду , оскільки суду не було надано розрахунок витрачених нормо-годин відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» На підставі викладеного ,

Outcome: partial