Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

11.11.2014 року до суду з позовом звернувся [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом примусового виселення без надання іншого житла. В своїй позовній заяві він вказав, що 28.11.2011 року рішенням Немирівського районного суду було розірвано шлюб укладений між ним та [PERSON] Від даного шлюбу у них народилась дочка [PERSON], 1990 року народження, що підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.09.1990 року. Згідно договору Серія ВЕР № 399936 від 10.07.2007 року посвідченого державним нотаріусом Немирівської Держнотконтори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за номером 889. Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 4265635 від 10.07.2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15616072 від 16.08.2007 року, позивач являється власником двокімнатної квартири [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру підтверджується також Технічним паспортом виданим КП «Тульчинське МБТІ» 07.08.2007 року. Відповідно до довідки виконкому Немирівської міської ради № 1941 від 10.10.2014 року позивач та відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою. Реєстрацію [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], підтверджує також домова книга. 24.12.2012 року рішенням Немирівського районного суду в задоволенні позовної заяви відповідача1 [PERSON] до нього, [PERSON], міжгосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник», треті особи без самостійних вимог: державний нотаріус Немирівської державної нотаріальної контори, КП «Тульчинське МБТІ» про продовження строку позовної давності, визнання правочинів недійсними» скасування державної реєстрації права власності на квартиру, визнання права власності на квартиру, визнання права власності за набувальною давністю на ? частину квартири було відмовлено. 24.12.2012 року відповідач1 вибула з вищезазначеного місця реєстрації та наразі постійно проживає за адресою місця проживання своїх батьків в [ADDRESS] Факт добровільного виселення відповідача1 можуть підтвердити [PERSON] та [PERSON], які допомагали їй транспортувати особисті речі з квартири з метою її добровільного виселення. [PERSON] уже близько двох років не проживає за адресою [ADDRESS]. Добровільно знятись з реєстрації за адресою квартири, що належить йому на праві власності, не бажає, що призводить до виникнення постійних конфліктних ситуацій між ними. Окрім цього, його дочка [PERSON], яка фактично перебуває в цивільному шлюбі та близько двох років тому добровільно виїхала проживати по [ADDRESS] до цивільного чоловіка, також відмовляється знятись з реєстрації за адресою квартири, що належить йому на праві власності, а саме: [ADDRESS]. В зв'язку із вищезазначеним в 2014 році він звернувся до відділення громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб по питанню зняття з реєстрації в своїй квартирі [PERSON] та [PERSON], однак отримав відмову, оскільки відповідачі самі добровільно не подали, як того вимагають норми чинного законодавства України, заяви про зняття з реєстрації і йому було рекомендовано звернутись по даному питанню в суд. Позивач не має можливості влаштувати своє особисте життя, зокрема спільно проживати із [PERSON] та створювати із нею сім'ю, оскільки його колишня дружина та повнолітня донька зареєстровані по [ADDRESS], де він має намір проживати із [PERSON] Такими діями відповідачі створюють йому перешкоди у його праві на створення сім'ї та спільного проживання з іншою жінкою та у конституційному праві користуватись і розпоряджатись своїм майном, оскільки він фактично позбавлений права відчуження своєї квартири. Відповідачі втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Будь якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період їх не проживання не існує. Оскільки відповідачі не проживають в квартирі по [ADDRESS] близько двох років, вважає їх такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. На даний момент відповідачі не проживають у вказаній квартирі більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ними зберігається право користування жилим приміщенням в квартирі, що належить йому на праві власності. Оскільки обставини наведені в даній позовній заяві, які їх підтверджують свідчать про не проживання відповідачів у вказаній квартирі, більше встановленого терміну, є всі підстави для визнання даних осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності. У разі прийняття рішення, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, вони повинні бути зняті з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою квартири, що належить йому на праві власності виходячи з наступних законодавчих норм. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадянин який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно п.п. 1, 2, 3, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Згідно п.п. 1, 2 ст. 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Частиною 1 ст. 156 ЖК України встановлено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з тим, член сім'ї власника будинку (квартири) вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї виключно за згодою власника будинку (квартири). Статтею 405 ЦК України, якою регулюється право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом, визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 386 ЖК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, передбачений ст. 391 ЦК України, згідно вимог якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV (надалі - Закон) реєстрація це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Пунктом 1 ст. 7 Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Оскільки його право порушено чиненням перешкод в користуванні та розпорядженні його власністю відповідачами, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, встановлених ст. 41 Конституції України та іншими нормами чинного законодавства України, які визначають, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві та повідомив, що в нього у приватній власності знаходиться двокімнатна квартира по [ADDRESS] Дану квартиру йому подарувала мати в 2007 році. За рішенням суду дана квартира залишена за ним. В даній квартирі крім нього прописані колишня дружина та дочка. З колишньою дружиною [PERSON] він не проживає 3 роки, вони розведені 28.11.2011 року. Дочка [PERSON] виїхала з квартири в 2011 році. Колишня дружина та дочка мають де жити, але створюють йому перешкоди в користуванні даною квартирою. На даний час вони втратили право користування квартирою, так як не проживають у вказаній квартирі більш тривалий термін, понад два роки, тому він хоче їх виселити. Згідно закону в квартирі вони можуть проживати тільки за його згодою, так як він є власником квартири. Крім того, він позбавлений можливості відчужити дану квартиру. На даний час він проживає з іншою жінкою в громадянському шлюбі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомила, що позовні вимоги не визнає, надала суду свої заперечення проти позову та повідомила, що позивач звертався до суду, щодо зняття їх з дочкою з реєстрації в даній квартирі, рішення Немирівського районного суду від 03.10.2013 року йому було відмовлено в задоволення позову. В даній квартирі вона завжди проживала та сплачувала за комунальні послуги. З кінця 2012 року не проживає в квартирі. 28.11.2011 року шлюб між нею та позивачем розірвано. Квартира належить позивачу, який являється власником квартири згідно документів дарування, квартиру йому подарувала мати. На даний час іншого житла в неї не має, прописатись також не має де, проживає в батьків. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомила, що позовні вимоги не визнає, надала суду свої заперечення проти позову та повідомила, що в 2013 року виїхала з даної квартири. Завжди проживала, прописана та народилась в даній квартирі, іншого житла не має. На даний час проживає з чоловіком у нього за адресою м. Немирів, вул. Улановського, 26, іншого житла в неї не має, прописатись також не має де, проживає з чоловіком. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Будучи допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що працює лаборантом в Будівельному коледжі. Проживає разом з позивачем більше року в громадянському шлюбі. Відповідачі в квартирі з часу їх знайомства не проживають, а саме з вересня 2013 року. Будучи допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що товаришує з позивачем, який з відповідачкою розведений. В травні 2013 року [PERSON] з дочкою виїхала з квартири він допомагав її грузити речі. Відповідачі в даній квартирі не проживають з грудня 2012 року. Дана квартира позивачу була подарована його мамою, коли не знає. Будучи допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що в кінці грудня 2011 року позивач розвівся з відповідачкою. В травні 2013 року він допомагав виносити речі [PERSON] з квартири, на той час вона з дочкою там уже не проживали. Дану квартиру позивачу подарувала його мати. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: відділення громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Немирівського РВ УМВС України у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву в якій вказав, що просить справу розглянути за відсутність представника відділення, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін та свідків, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки позивач та відповідачі дійсно прописані в житловій двокімнатній квартирі, що знаходиться по [ADDRESS] 28.11.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Немирівського районного суду ( а. с. 8 ), від даного шлюбу в них народилась дочка [PERSON], 1990 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про її народження Серія [NUMBER], де в графі батьки записані: батько [PERSON], мати [PERSON] ( а. с. 9 ), ціла двокімнатна квартира [ADDRESS] була подарована позивачу його мамою [PERSON], що підтверджується копією договору дарування Серія ВЕР № 399936 від 10.07.2007 року ( а. с. 10 ) також даний факт підтверджується копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів за № 4265635 від 10.07.2007 року ( а. с. 11 ), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 15616072 від 16.08.2007 року КП «Тульчинського МБТІ», підстава виникнення права власності договір дарування /ВЕР 399936/10.07.2007/ Немирівська Держнотконтора Р№ 889, форма власності приватна ( а. с. 12 ) та копією технічного паспорту виданим КП «Тульчинське МБТІ» 07.08.2007 року, на квартиру [ADDRESS] ( а. с. 13-15 ), [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] за даною адресою також зареєстровані: [PERSON], 1968 року народження, [PERSON], 1990 року народження, що підтверджується копією довідки виконкому Немирівської міської ради за № 1941 від 10.10.2014 року ( а. с. 16 ) та копією домової книги, [ADDRESS] ( а. с. 17-18 ) також позов підтверджується копією рішення Немирівського районного суду від 24.12.2012 року ( а. с. 19-20 ), паспортними даними ( а. с. 21 ) та копією рішення Немирівського районного суду від 03.10.2012 року ( а. с. 22-23 ). Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] понад один рік не проживають в двокімнатній квартирі, яка розташована по [ADDRESS] яка згідно договору дарування була подарована позивачу - [PERSON] його мамою - [PERSON] в 2007 році та належить йому на праві приватної власності згідно договору дарування квартири, витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічного паспорту та він має право володіти, розпоряджатись, користуватися вищезазначеною житловою площею, що підтверджується вищевказаними письмовими доказами та свідченнями в судовому засіданні позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тому члени сім'ї [PERSON] та [PERSON] власника житла [PERSON] втратили право на користування даною квартирою, оскільки були відсутні в даній квартирі без поважних причин понад один рік, тобто не проживали у вказаній квартирі понад встановлений термін, крім того, ніяких домовленостей між ними і власником житла не має, тому є всі підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування даною квартирою внаслідок їх відсутності, а тому вони повинні бути знятті з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою квартири та виселенні, без надання іншого житлового приміщення. На підставі викладеного та

Outcome: approved