Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Артемвугілля» про заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача тривалий час та була звільнена 18 грудня 2014 року у звязку з виходом на пенсію. При звільненні з нею не було проведено повного розрахунку і їй не виплачена заборгованість по заробітній платі яка, за власними підрахунками позивача, складає 30920,67 гривень. Також за весь час затримки розрахунку просить з відповідача стягнути на її користь середній заробіток,який за власними підрахунками позивача, складає 56000,00 гривень. В судове засідання позивачка не зявилась, у позові зазначила, що просить розглядати справу у її відсутності. Відповідач - представник ДП «Артемвугілля» [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заперечення у якому просив розглядати справу у відсутності представника ДП «Артемвугілля». У запереченні зазначив, що 28 листопада 2014 року ДП «Артемвугілля» припинило виробничу та фінансово-господарську діяльність, як власну, так і діяльність структурних підрозділів на території міста Горлівки Донецької області внаслідок захоплення території міста незаконними озброєними формуваннями. Наказом ДП «Артемвугілля» всім працівникам підприємства було надано відпустки без збереження заробітної плати. Також підприємство змінило своє місцезнаходження - з міста Горлівка перемістилося у місто Святогірськ Донецької області, виготовило нові печатки з зазначенням нової адреси. Документів про трудові правовідносини, у тому числі про умови та період роботи, оплату праці, проведення розрахунків; документи, які були підставою для здійсненні бухгалтерського та податкового обліку, печатки, штампи, бланки, які використовувалися у період роботи підприємства у місті Горлівка відсутні, та їх місцезнаходження не встановлено. Просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] у звязку з недоведеністю позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено і це підтверджується копією трудової книжки позивача,що вона працювала в ДП «Артемвугілля» в структурному підрозділі «Управління матеріально-технічного постачання та допоміжних виробництв» в м. Горлівка на посаді начальника цеху міжміського і автоматичного телефонного звязку з 20.07.1979 року по 18.12.2014 року, та була звільнена у звязку з виходом на пенсію за віком відповідно до статті 38 КЗпП України.( а.с. 6-14 ) Тобто, між позивачем та відповідачем існували трудові відносини,був укладений трудовий договір, за умовами якого у розумінні ст.21 КЗпП України,працівник виконувала роботу, а підприємство зобовязано виплачувати працівникові заробітну плату. Згідно статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразi, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працiвниковi за виконану ним роботу. За приписами ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, …але не рідше двох разів на місяць… Відповідно до ст. 116 ч.1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На час звільнення позивачки з підприємства з 18.12.2014 року, відповідач працювала, про що свідчить виданий їй розрахунковий листок за грудень 2014 року, в якому зазначено кількість виходів [PERSON] у грудні , а саме 9 виходів, а тому у день її звільнення вона мала отримати від підприємства всі належні їй суми. У своєму позові [PERSON] зазначає, що підприємством на день її звільнення і до теперішнього часу їй не була виплачена нарахована заробітна плата за липень 2014 року у розмірі 2526, 69 гривень,за серпень 2014 року 2698,92 гривень, за вересень 2014 року 3240,73 гривень, за жовтень 2014 року 3576, 41 гривень, за листопад 2014 року 2880,03 гривень і за грудень 2014 року 12309,83 гривень, а загалом заборгованість по заробітній платі становить 27232,61 гривень, яку просить стягнути. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на довідку № 06-203 від 18.05.2016 року, видану їй Структурним підрозділом «УМТС і ВП» ДП «Артемвугілля». ( а.с. 43 ) Проте, вказана довідка, надіслана суду електронною поштою, була видана у місті Горлівка в період проведення антитерористичної операції після набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та на території проведення антитерористичної операції, оскільки на виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, та згідно з додатком до цього розпорядження Кабінету Міністрів України, до зазначених населених пунктів належить і місто Горлівка Донецької області, а тому ця довідка як письмовий доказ на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі та про суми цієї заборгованості, не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ. З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 1 від 28 листопада 2014 року, з 28 листопада 2014 року припинено виробничу та фінансово-господарську діяльність Державного підприємства «Артемвугілля» та всіх структурних підрозділів ДП «Артемвугілля», які находяться у місті Горлівка Донецької області, що було здійснено на виконання наказу № 841 від 25 листопада 2014 року Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» ( а.с. 40-41) Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] підприємство «Артемвугілля» змінило місцезнаходження з міста Горлівка пр. Леніна, 13 на місто Словянськ,місто Святогірськ, вул. Куйбишева,66, що внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, тобто підприємство не припинило своєї діяльності, а перемістилось на територію, підконтрольну українській владі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, у відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України,суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам,які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Приймаючи заходи щодо сприяння повному зясуванню обставин судом за клопотанням позивача були витребувані з Головного Управління Пенсійного фонду України - Словянського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області дані про розмір нарахованої [PERSON] заробітної плати за період її роботи у відповідача з липня 2014 року по грудень 2014 року помісячно, а також витребувані у позивача персоніфіковані дані для нарахування їй пенсії за віком за вказаний період та копії виданих їй під час роботи підприємством ДП «Артемвугілля» розрахункових листків за липень-грудень 2014 року помісячно, та враховуючи, що інших даних по справі не добуто , суд виходить з наявних. Так, згідно персоніфікованих даних позивачки для нарахування їй пенсії за віком і відповідно до довідки № 10601/08 від 16.06.2016 року, виданої Словянським обєднаним управлінням ПФУ Донецької області, позивачці в липні 2014 року була нарахована заробітна плата у розмірі 4755,71 гривень, у серпні 2014 року 1648,24 гривень, у вересні 2014 року 4079,46 гривень, у жовтні 2014 року 4502,02 гривень, у листопаді 2014 року 3625,42 гривень, відомості за грудень 2014 року відсутні ( а.с. 42, 54) Зазначені суми нарахованої заробітної плати повністю співпадають з сумами, вказаними у наданих суду позивачем копіях розрахункових листків, з яких також вбачається, що за відрахуванням обовязкових платежів позивачці до сплати у липні 2014 року нарахована заробітна плата у розмірі 2526,69 гривень, у серпні 2014 року 2698,92 гривень, у вересні 2014 року 3240,73 гривень, у жовтні 2014 року 3576,41 гривень, у листопаді 2014 року -2880,03 гривень, та у грудні 2014 року з урахуванням компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги позивачці до сплати нараховано 12309,83 гривень, загалом до виплати становить сума заробітної плати та інших платежів при звільненні 27232,61 гривень.( а.с.47-48 ) Враховуючи, що матеріально-правовий зміст подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання субєктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилається зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано іншою стороною, суд визнає факт невиплати позивачці при її звільненні існуючої заборгованості по заробітній платі саме за вказаний період її роботи з липня 2014 року по грудень 2014 року у загальному розмірі 27232,61 гривень. Таким чином, судом встановлено, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України,відповідачем позивачці до теперішнього часу зазначену суму заборгованості по заробітній платі не виплачено, а тому її вимоги про стягнення вказаної суми боргу по зарплаті є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, у відповідності із п. 20\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП \~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розраховуючи суму середнього заробітку, позивач у своєму позові покладалась на власний розсуд, зазначивши, що на її думку середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати складає 56000,00 гривень з розрахунку 200?280 = 56\~000,00 грн., де 200 грн. її середньоденний заробіток,280 кількість робочих днів з дня звільнення по день подачі позову. Однак, правила обчислення середнього заробітку передбачені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 р.№ 100 (з наступними змінами і доповненнями). Зокрема, згідно абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи,що передують події,з якою повязана виплата, тобто передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.5 розд.IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті є середньоденна (середньогодинна ) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахуванням загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Згідно розрахункових листків, наданих позивачем та довідки Словянського обєднаного Пенсійного фонду України про розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] , заборгованість відповідача перед позивачем складає - за період з липня 2014 року по день звільнення 18 грудня 2014 року 27232,61 грн. Середньоденна заробітна плата становить 189,01 грн. з розрахунку 8127,44грн./43 дні = 189,01 грн., де 8127,44 це сума заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців ( жовтень - листопад 2014 року ) робочі дні, що передували звільненню позивача з підприємства, 43 дні сума відпрацьованих робочих днів. За період з 18.12.2014 року по 07.06.2016 року (день винесення рішення судом), кількість робочих днів становить 377, які розраховані відповідно до листів Міністерства праці і соціальної політики України «Про норму тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04.09.2013 р. № 9884/0/14-13/13 кількість робочих днів з 18.12.2014 року становить 9 робочих днів; «Про норму тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 кількість робочих днів за 2015 рік складає 250 днів; «Про норму тривалості робочого часу на 2016 рік» від 20.07.2015 р. N 10846/0/14-15/13\~кількість робочих днів з 01.01.2016 до 07.06.2016 року складає 107 робочих днів. Тобто, весь час затримки розрахунку з моменту звільнення позивачки з роботи становить 366 робочих днів. Таким чином, за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів\~ст.117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити позивачці середній заробіток в розмірі 69177,66 гривень, із розрахунку: 189,01 грн. х 366 роб.дн. = 69177,66 грн. З огляду на викладене, вимоги позивачки у цій частині про стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню з урахуванням вищезазначених вимог законодавства. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач у справах про стягнення заробітної плати звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначені ставки судового збору за подання до суду позову майнового характеру фізичною особою та судовий збір повинен складати 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто у даному випадку при задоволенні позову на загальну суму 96410,27 гривень, судовий збір становить 964,10 гривень, тому саме така сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного, ст. ст.94, 115, 116, 117, 233 КЗпП України,

Outcome: partial