Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

10 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим в подальшому, до [PERSON] та просить визнати її, як колишню власницю кімнати № 239 в будинку [ADDRESS], такою, що втратила право користування цією кімнатою, зняти з реєстрації та стягнути з неї на його користь сплачений судовий збір у сумі 243,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 02 червня 2015 року набув право власності на спірну кімнату. Колишній власник [PERSON] 23 грудня 2014 року продав йому цю кімнату з зареєстрованою в ній відповідачкою, яка в добровільному порядку зніматися з реєстрації не бажає. Незаконна реєстрація відповідачки в кімнаті № 239 за вищевказаною адресою, надає їй можливість проникати до цієї кімнати, користуватися його речами, до того ж він зобов'язаний сплачувати за те, що вона зареєстрована в даній кімнаті комунальні платежі, заборгованість в розмірі 667, 32 гривні він вимушений був сплатити. Позивач вважає, що відповідачка після продажу спірної кімнати у власність [PERSON], втратила право користування цієї кімнатою, оскільки не мешкає в ній з часу продажу, з 23 грудня 2014 року. На підставі вимог ст. 383 ГКУ тільки власник житла має право використовувати його для власного проживання, тобто користування. Крім того, позивач у позові зазначає, що відповідачка, взяте на себе зобов'язання щодо зняття з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою до 01 лютого 2015 року, передбачене пунктом 9 підписаного нею 23 грудня 2014 року нотаріально засвідченого договору, не виконує і з реєстраційного обліку не знімається, та з цієї причини фактично втратила право користування кімнатою за адресою: [ADDRESS], кімната № 239. Підстави зняття з реєстрації місця проживання відповідача вказані в ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір міста проживання в Україні», якою передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюються на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні до викладених в уточненій позовній заяві. Відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, повторно до суду не з'явилася, тому суд розглянув справу за її відсутності, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вислухав позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені таки факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що 02 червня 2015 року [PERSON] придбав у [PERSON] кімнату № 239, розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується нотаріально засвідченим за рестровим № 1706 договором купівлі-продажу (а.с.22,23). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2014 року придбав зазначену кімнату у [PERSON], яка з 27 червня 2013 року і по теперішній час в ній зареєстрована, про що свідчить відповідна довідка КЖРЕП м. Чугуєва (а.с.60). При добровільному відчуженні спірного житла відповідачка зобов'язалась до 01 лютого 2015 року знятися з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], кімната № 239, про що свідчить підписаний нею 23 грудня 2014 року договір-купівлі продажу спірної кімнати ( а.с.6) однак зобов'язання не виконує, чим порушує права позивача, як власника цього житла та створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні кімнатою, на яку вона втратила право власності, тому усунення цих перешкод та захист прав власності повинно бути здійснено шляхом зняття з реєстрації місця проживання, з підстав передбачених ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір міста проживання в Україні», враховуючі положення ч.1 ст. 319 ЦК України, щодо здійснення права власності - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири передбачені статтею 383 ЦК України. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем заперечень до позову не надійшло. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивач посилався у позові, як на підстави своїх вимог, - обґрунтовані. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 243,60 грн., оплата яких підтверджена документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved