Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

11.06.2015 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться малолітній син [PERSON], [INFO], а відповідач [PERSON]О належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, хоча має достатнє матеріальне становище, внаслідок чого вона опинилася в скрутному матеріальному становищі, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити за викладеними у позовній заяві підставами. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду цивільної справи був повідомлений судом належним чином та у встановленому законом порядку, телефонограмою сповістив суд, що з»явитися не має можливості у звязку з перебуванням у зоні АТО, позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі, проти задоволення позову та стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходів) не заперечує та просить розглянути справу у його відсутність. Судом встановлено, що з 27.08.2011 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Стпеногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, актовий запис № 19, про що свідчить свідоцтво про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.2). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина - [PERSON], 05 лютого 2012 року, у свідоцтві про народження якого батьком записаний [PERSON], відповідач у справі (а.с.3). Малолітня дитина [PERSON], [INFO] мешкає разом з позивачкою [PERSON] за адресою: смт.Степногірськ вул..Молодіжна буд.3 «б» кв.47 та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області №418 від 08.06.2015 року, що відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує:стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки предявлені вимоги визнані відповідачем [PERSON]О у повному обсязі, та відповідно до положень ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню, тому враховуючи, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, на теперішній час не працевлаштований, проте на даний час несе військову службу, за перебування на якій отримує регулярний дохід та має постійне джерело прибутку, що останнім не оспорюється, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не перебуває, інших утриманців немає, тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати предявлення позову до суду, тобто з 11.06.2015 року та до досягнення дитиною [PERSON] повноліття.

Outcome: approved