Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

11.08.2020 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13045,42 грн. та судових витрат по справі. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24.10.2005 року, з метою отримання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідач - [PERSON] звернулась до позивача із заявою № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, банком було відкрито кредитний рахунок та надано кредитну картку з кредитним лімітом в розмірі 1500 грн., який в подальшому був збільшений до 10000 грн. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 15.07.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 13045,42 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредита - 9929,20 грн.; заборгованоісті за простроченими відсотками - 3116,22 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 13045,42 грн. та покласти на неї судові витрати. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 серпня 2020 року вказана цивільна справа передана для розгляду судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді від 25 серпня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явилася, клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надала, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином за адресою, вказаною позивачем у позові, а також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», про причини неявки суду не повідомила. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 24.10.2005 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до умов якої відповідач погодився з тим, що вказана заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, є договором про надання банківських послуг. Після підписання відповідачу було відкрито рахунок та надано банківську карту з кредитним лімітом у розмірі 1500 грн., який вподальшому було збільшено до 10000 грн.. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим, станом на 15.07.2020 року, утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 13045,42 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредита - 9929,20 грн., заборгованості за простроченими відсоткками - 3116,22 грн. Вказані обставини підтверджуються: 1) анкетою - заявою про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приват Банку; 2) витягом із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; 3) Умовами та Правилами надання банківських послуг; 4) розрахунком заборгованості; 5) копією документу, що посвідчує особу відповідача. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] користувалась кредитними коштами, що підтверджується випискою по картковому рахунку, та частково сплачувала заборгованість за кредитом. При цьому, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом. У звязку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач - [PERSON] станом на 15.07.2020 року має заборгованість за кредитом у розмірі- 9929,20 грн., що є підставою для стягенння з відповідача вказаної суми. Щодо позовних вимог про ситягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 3116,22 грн. суд зазначає наступне. Згідно ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Разом з цим, матеріали справи не містять жодних підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ Комерційний банк «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати відсотків, та у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www. https:// https://privatbank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви довідку про умови кредитування та витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічний правовий висновок висловлений в постанові Великої Плати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial