Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

10.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Слободо-Шаргородської сільської ради про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на нерухоме майно, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на майно померлого [PERSON], яке складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 62,6 м.кв., в тому числі житловою площею 30,3 м.кв., підсобною площею 32,3 м.кв. та господарських будівель: прибудови під літерою «а», сараю під літерою «Б», погребу під літерою «Б-1», сараю під літерою «В», літньої кухні під літерою «Г», огорожі, загальною вартістю 97293 грн., що знаходяться в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області на вул. Б. Хмельницького, 27. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що 06.04.2015 року помер її батько [PERSON], який по день смерті проживав та був постійно зареєстрований в [INFO], на вул. Б. Хмельницького, 27. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в с. Слобода-Шаргородська на вул. Б. Хмельницького, 27. Вона є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Проте, оформити спадкові права на житловий будинок, належний [PERSON], вона не може, оскільки приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в с. Слобода-Шаргородська, на вул. Б. Хмельницького, 27, через те, що свідоцтво про право власності на означений будинок на імя померлого батька [PERSON]Я не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося спадкодавцем при житті, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на майно її померлого батька [PERSON], а саме на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 62,6 м.кв., в тому числі житловою площею 30,3 м.кв., та господарських будівель: прибудови під літерою «а», сараю під літерою «Б», погребу під літерою «Б-1», сараю під літерою «В», літньої кухні під літерою «Г», огорожі, загальною вартістю 97293 грн. Суду пояснила, що вказане майно належало спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради від 22.10.1987 року за №244. Вона прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], оскільки у встановлені строки подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. [PERSON] при житті мав у власності житловий будинок, розміщений на вул. Б. Хмельницького, 27, в с. Слобода-Шаргородська, що підтверджується записами в погосподарських книгах, технічним паспортом на будинок, довідками Слободо-Шаргородської сільської ради. Проте, при житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності та не провів реєстрацію цього права в Могилів-Подільському МБТІ, у звязку із чим нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на означений будинок. Вважає, що позов підлягає задоволенню. Представник відповідача Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що дійсно позивачка є спадкоємцем по заповіту померлого [PERSON] Спадкодавець [PERSON] заповів дочці позивачці [PERSON] будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Слобода-Шаргородська, на вул. Б. Хмельницького, 27, а також присадибну земельну ділянку. Земельну частку (пай) та трактор [PERSON] заповідав іншій дочці [PERSON] [PERSON] по день смерті проживав в с. Слобода-Шаргородська, був власником будинку та надвірних господарських будівель, які знаходяться на вул. Б.Хмельницького, 27. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах, що зберігаються в сільській раді. Проте, свідоцтва про право власності [PERSON] не отримав та право власності на означений будинок не зареєстрував, у звязку із чим виникли перешкоди в оформленні спадщини позивачкою. З наведених підстав не заперечує щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення з підстав, що в ньому зазначені. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Представник третьої особи Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не зявився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби (а.с.66). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.04.2015 року в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №317924, виданим виконкомом Слободо-Шаргородської сільської ради (а.с.9). [PERSON] по день смерті, що сталася 06.04.2015 року, постійно проживав та був зареєстрований в [INFO] на вул. Б.Хмельницького, 27 (а.с.61). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на вул. Б. Хмельницького, 27, в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району. За заповітом [PERSON] від 24.03.2015 року, посвідченим секретарем Слободо-Шаргородської сільської ради [PERSON] і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №90, спадкоємцями майна останнього визначені доньки спадкодавця позивачка [PERSON] та [PERSON], зокрема [PERSON] спадкодавець заповів житловий будинок та присадибну земельну ділянку біля нього, а [PERSON] земельну частку (пай) та трактор ЮМЗ-6. Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено (а.с.12). Спадкоємець після смерті [PERSON] за законом [PERSON] спадщину, що залишилася після смерті чоловіка, не прийняла і на неї не претендує, про що написала відповідну заяву. Від отримання обовязкової частки у спадщині відмовляється (а.с.19). [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №69/2015 до майна померлого 06.04.2015 року [PERSON] (а.с.56-64). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Слобода-Шаргородська на вул. Б.Хмельницького, 27, позивачці [PERSON] відмовлено 13.11.2015 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок на імя спадкодавця (а.с.17). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями прибудовою, сараєм, погребом, сараєм, літньою кухнею, огорожею, загальною вартістю 97293 грн., що знаходяться в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, на вул. Б.Хмельницького, 27. Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивачки, відповідача, представника відповідача, третьої особи, підтверджується записами в погосподарських книгах, досліджених судом. Так, відповідно до даних з оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки (зокрема, на 2015 рік час смерті спадкодавця) [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в с. Слобода-Шаргородська, на вул. Б. Хмельницького, 27 (а.с.32- 44). Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], 1918 року забудови, з наступною перебудовою та добудовою у 1980 році. В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,52 га, у тому числі під будівлями 0,25 га, що підтверджується записами в погосподарських книгах, витягом з рішення Слободо-Шаргородської сільської ради від 06.10.1994 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність на території сільської Ради народних депутатів» (а.с.14), витягом з рішення Слободо-Шаргородської сільської ради від 06.11.2015 року «Про внесення змін та доповнень до рішення 2 сесії сільської ради 22 скликання від 06.10.1994 року» (а.с.13). Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 01.10.2015 року №229, в архівних даних БТІ на імя [PERSON] будинок в с. Слобода-Шарородська по вул. Б. Хмельницького, 27, станом на 01.01.2013 року, не зареєстровано (а.с.15). Із технічного паспорту на житловий будинок по вул. Б.Хмельницького, 27, в с. Слобода-Шаргородська вбачається, що будинковолодіння складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 62,6 м. кв., житловою площею 30,3 м.кв., прибудови під літерою «а», сараю під літерою «Б», погребу під літерою «Б-1», сараю під літерою «В», літньої кухні під літерою «Г», огорожі. Загальний стан будівлі незадовільний, підлягає ремонту. Будинок має 48% зносу (а.с.20-23,16). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку, що знаходиться в с. Слобода-Шаргородська на вул. Б. Хмельницького, 27, з господарськими будівлями та спорудами. При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.70). Пункт перший цього рішення 20.06.1991 року доповнено відповідно до рішення Шаргородської районної ради за №102, яким передбачено провести переоблік житлового фонду в новоутвореному селі Слобода-Шаргородська (а.с.71). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п.1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32, 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1918 рік (рік побудови житлового будинку) в сільській місцевості, та здійснення його капітальної перебудови у 1980 році, державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями в с. Слобода-Шаргородська по вул. Б. Хмельницького, 27, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.2 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на житловий будинок померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved