Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

12.07.2012 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист своїх житлових прав(т.1 а.с.3-10), який неодноразово уточнював(т.1 а.с.71-78, т.2 а.с.39-42). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.01.2013 р. було позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] задоволено частково, зокрема: - визнано протиправними дії [PERSON], [PERSON] по створенню перешкод [PERSON] у користуванні [ADDRESS]; - вселено [PERSON] у вказану квартиру; - виселено [PERSON], [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення; в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням відмовлено; в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради про визнання наймачем квартири відмовлено(т.1 а.с.248-259). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18.03.2013 р.(т.1 а.с.324-330) було апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.01.2013 р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2013 р.(т.2 а.с.3-5) було касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково; рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.01.2013 р. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 18.03.2013 р. в частині виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині судові рішення залишені без змін. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.12.2013 р. було в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення, визнання втративши право користування жилим приміщенням відмовлено повністю(т.2 а.с.232-238). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 17.03.2014 р.(т.2 а.с.315-325) було, зокрема, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.12.2013 р. скасовано; позов задоволено: - визнано [PERSON] таким, що втратив право користування в квартирі [ADDRESS] з 01.01.2003 р.; - виселено [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 р.(т.2 а.с.35-37) було касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково; рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.12.2013 р. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 17.03.2014 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 15.10.2014 р. [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву до [PERSON] про встановлення факту непроживання, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, встановлення факту самовільного незаконного вселення, визнання особи такою, що не набула права користування жилим приміщенням, виселення (т.3 а.с.100-103), мотивуючи свої вимоги наступним. Він відповідно до ст. 47 Конституції України та ст. 64 ЖК України має законне право на користування житловою площею у квартирі [ADDRESS]. Квартира була отримана його батьком [PERSON] у 1989 р. після повернення з війни в Афганістані на склад сім»ї 3-и особи - батько, дружина - його мати [PERSON] і він. З 09.02.1989 р. батьки були зареєстровані у квартирі, а батько став квартиронаймачем. [INFO] р. народився він і з дня народження проживав з батьками у квартирі, ніколи не змінюючи місця проживання до серпня 2011 р. - як [PERSON] і [PERSON] перестали впускати його до квартири. 03.04.1997 р. рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова шлюб між батьками розірвано. 14.11.1997 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 25.06.1997 р. батько знятий з реєстрації у квартирі. 13.07.1998 р. за рішенням Новозаводського РВК № 111 від 13.07.1998 р. [PERSON] стала наймачем квартири. 23.07.1998 р. [PERSON] був прописаний у квартирі, але за ним як за власником зберігалось і зберігається право користування житловою площею у належній йому на праві приватної власності 1/2 частині приватизованої трикімнатної квартири [ADDRESS], загальна площа якої становить 88 кв.м. 03.07.2003 р. за позовом [PERSON], який на той час вже не проживав у спірній квартирі, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова шлюб [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Покинувши колишню дружину та її квартиру ще у 2003 р. до розірвання шлюбу, жодних претензій щодо проживання у цій квартирі не заявляв. З 2003 р. [PERSON] жодного разу не з'явився у спірній квартирі, не сплачував за житлово-комунальні послуги і ніяких намірів проживати в цій квартирі не проявляв. Таким чином, добровільно залишивши спірну квартиру з початку 2003 р., забравши всі свої речі, не проводячи оплату за користування квартирою та комунальні послуги, не живучи та навіть не з'являючись у квартирі, [PERSON] відповідно до ст. 71 ЖК України втратив право на користування спірною квартирою. З 2003 р. у квартирі залишились проживати він та мама. У червні 2004 р. він закінчив навчання у середній школі у м. Чернігові. У червні 2007 р. він закінчив Чернігівський професійний ліцей. У серпні 2007 р. він був зарахований до Чернігівського, який закінчив 06.04.2012 р. Місця проживання не змінював і з м. Чернігова нікуди не виїзджав. [INFO] р. йому виповнилось 16-ть років, він отримав паспорт і за паспортом був зареєстрований у квартирі 29.11.2005 р. [PERSON] 08.08.2005 р. зареєстрував шлюб з [PERSON], яка має у власності будинок у [ADDRESS], де була зареєстрована і знялась з реєстрації лише 28.01.2012 р. У [PERSON] і [PERSON] [INFO] р. народилась донька [PERSON]. Перебуваючи з серпня 2006 р. у шлюбі з [PERSON], при цьому кожен з подружжя маючи у власності житло, та діючи всупереч моральним засадам суспільства, [PERSON] незаконно, оскільки фактично втратив право на користування спірною квартирою в результаті добровільного її залишення, без відома [PERSON] зареєстрував у квартирі 07.12.2006 р. новонароджену доньку. Де вони у цей час проживали, невідомо, але [PERSON] і його донька у квартирі до маминої смерті ніколи не з'являлись, не проживали і проживати не могли. Про реєстрацію дитини в квартирі у 2006 р. він з мамою нічого не знали і довідались лише з квитанцій на оплату за житлово-комунальні послуги, оскільки оплата нараховувалась по кількості осіб. Тим часом його мама захворіла на тяжку онкологічну хворобу. В такій ситуації вона не змогла захистити ні себе, ні його. Він був неповнолітнім, навчався і не мав можливості захищати свої житлові права самостійно. [INFO] р. у віці 41 рік мама померла від онкологічної хвороби і була похована у с. Олешня Ріпкинського р-ну. Про смерть колишньої дружини [PERSON] ніхто не повідомляв. Після похорон мами у січні 2008 р. він із зрозумілих причин, не маючи змоги самому залишатись у квартирі, поїхав до бабусі в с. Олешня, де очікував поминки на 40-й день після смерті мами. Після смерті мами, коли він недовго був відсутнім у м. Чернігові, [PERSON] у лютому 2008 р., зламавши двері, незаконно проник у квартиру та поставив нові двері. Перебуваючи у той час у селі, він про проникнення [PERSON] у квартиру нічого не знав. Після поминок у 40 днів після смерті мами він повернувся додому з бабусею на початку березня 2008 р., побачив поміняні двері з новими замками та після розмови з сусідами був змушений їхати на роботу до [PERSON], де той дав йому ключі від квартири, нічого не пояснюючи. Десь протягом тижня бабуся була у його в Чернігові, допомагала йому, а потім він з нею знову поїхали ненадовго у село. Коли бабуся була у нього, [PERSON] у квартирі не з'являвся. Після смерті мами він періодично їздив у село до бабусі. Ніякої згоди на повернення та проживання [PERSON] у квартирі він не давав і не хотів, щоб він жив у квартирі. На його вимогу він віддав йому гроші за вставлені двері та за унітаз, який він поставив, коли його не було. Таке самовільне, без його згоди як єдиного члена сім»і наймача, вселення у лютому 2008 р. в спірну квартиру [PERSON] після того, як він був відсутнім у квартирі понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, фактично є його самоправними, незаконними діями та не породжує для особи, що вселилась права на користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» із змінами «Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім»ї його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім»ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу». Тобто, якщо [PERSON] і мав самостійне право на користування житловим приміщенням у спірній квартирі в результаті його шлюбу з мамою та проживання в ній в період шлюбу, він безумовно втратив його внаслідок добровільного залишення житла напередодні розірвання шлюбу з мамою, п'ятирічної відсутності у квартирі як у постійному місці проживання та його п'ятирічного проживання в іншому місці, де він створив сім'ю і народив дітей. Продовжуючи діяти незаконно, нехтуючи нормами моралі, не звертаючи уваги на його житлові і громадянські права, [PERSON] у березні 2008 р. з метою захоплення квартири після смерті колишньої дружини нашвидкуруч по ночах завозив у квартиру диван, комп'ютер, дитячі речі. Незважаючи на його заперечення, скориставшись його молодим віком, тяжким і безпорадним моральним станом після смерті матері, [PERSON] з березня 2008 р. почав періодично і незаконно проживати у квартирі, а літом 2008 р. він без його відома і без його згоди поселив у квартиру дружину [PERSON] і доньку [PERSON], маючи при цьому на сусідній вулиці у власності половину трикімнатної квартири. 03.10.2010 р. у [PERSON] і [PERSON] народилась друга дитина, яку [PERSON] також незаконно, не маючи права користуватись житлом, зареєстрував у квартирі. Але, виходячи з положень ст. 71 ЖК України, вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» із змінами, [PERSON], маючи у власності житло, самовільно вселившись у квартиру та вселивши дружину та дітей, разом з дітьми не набув право на постійне користування даною квартирою, незважаючи на реєстрацію дітей у даній квартирі. Оскільки [PERSON] добровільно залишив квартиру з початку 2003 р. та не проживав у ній до самовільного вселення в 2008 р., яке здійснив без його згоди, його потрібно визнати таким, що втратив право користування даною квартирою з часу залишення ним квартири, тобто з 01.01.2003 р. Факти зазначені ним, що підлягають встановленню, мають юридичне значення, так як від них залежать ненабуття та втрата права [PERSON] на користування квартирою. Оскільки діти [PERSON] і [PERSON] народились пізніше, позовні вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою з початку 2003 р., на них не розповсюджуються. При цьому не порушуються ні права [PERSON], ні неповнолітніх дітей, оскільки діти повинні проживати за місцем проживання батьків. А батьки в свою чергу зобов'язані охороняти і не порушувати житлові права дітей. Маючи у своїй власності житло, батьки мають право і повинні забезпечувати житлом своїх дітей за рахунок власного жила, а не протиправним чином - за рахунок незаконного захоплення житла державного житлового фонду, на яке самі не набули законних прав. Виселення дітей зі спірної квартири не буде породжувати їх безпритульності чи бездомності, оскільки діти забезпечені житлом у власному житлі їх батьків - у трикімнатній квартирі [ADDRESS] та у будинку [ADDRESS] Чернігівського р-ну. Остаточно просив: - встановити факт не проживання [PERSON] в [ADDRESS] з 01.01.2003 р. по лютий 2008 р.; - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою з 01.01.2003 р.; - встановити факт самовільного незаконного вселення [PERSON] у спірну квартиру у лютому 2008 р.; - визнати [PERSON] таким, що не набув право користуванням спірною квартирою після самовільного незаконного вселення у лютому 2008 р.; - виселити [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] з спірної квартири без надання іншого житлового приміщення(т.3 а.с.100-103). В ході судового розгляду було уточнено: - що третьою особою є не орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради, а - є Новозаводська районна у м. Чернігова рада як орган опіки та піклування; - що Новозаводська районна у м. Чернігові рада як орган опіки та піклування, комунальне підприємство «Новозаводське» Чернігівської міської ради і Чернігівська міська рада є третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, а [PERSON] є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за вимогами, викладеними в уточненій позовній заяві(т.3 а.с.100-103), та допитаний як свідок показав, що мати розлучилась з батьком в 1997 р.; відповідач залишив квартиру восени 2002 р.; в 2006 р. дізнався, що в квартирі зареєстровані: він, його мати, відповідач і його донька [PERSON]; до 2008 р. відповідач не допомагав в оплаті квартири; він не надав згоди на вселення відповідача в 2008 р.; мати захворіла на тяжку онкологічну хворобу, про це сказала його бабуся, взнав про це після смерті матері; півроку-рік до своєї смерті мати була прикута до ліжка; він писав розписку, що отримав ключі; він отримав ключі від відповідача в березні 2008 р., а в розписці вказав, що в липні 2008 р.; розписку писав пізніше. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав за вимогами, викладеними в уточненій позовній заяві(т.3 а.с.100-103), та пояснила, що квартира була приватизована в 2013 р.; позивач згоду на вселення відповідача в квартиру не давав; згода позивача повинна бути письмова. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав повністю та пояснив, що відповідач проживав в квартирі з дати реєстрації в 1998 р.; відповідач фактично проживав в квартирі з 2003 р. по 2008 р., це підтверджується реєстрацією в квартирі; відповідач постійно проживав в квартирі до примусового виселення в 2013 р.; діти були зареєстровані в квартирі: [PERSON] з 2006 р., а [PERSON] з 2010 р.; фактично проживали в квартирі: [PERSON] з 2008 р., а [PERSON] народився і там жив; реєстрація була скасована за рішенням суду і виселені разом з матір'ю, яка не була зареєстрована в квартирі; з лютого 2008 р. по липень 2008 р. у позивача не було ключів від квартири; відповідач після пожежі поставив інші двері; позивач не проживав у квартирі з 2007 р. (місяць вказати не може) по серпень 2011 р., оскільки він сказав, що у нього неприязні стосунки з відповідачем. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала повністю, підтримала пояснення представника відповідача [PERSON] та пояснила, що відповідач постійно проживав в квартирі і платив за комунальні послуги; позовні вимоги не відповідають вимогам ст. 16 ЦК України; згідно ст.ст. 71,72 ЖК України особа втрачає право на проживання з моменту набрання рішенням суду законної сили. Представник третьої особи - Чернігівської міської ради - [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню частково - не підлягає задоволенню тільки вимога про виселення. Представник третьої особи - КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради - [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню. Свідок [PERSON] показала, що проживає з 1979 р. в [ADDRESS]; знає сім»ю [PERSON] - сусіди; [PERSON] не проживав в квартирі на момент смерті [PERSON], приблизно більше ніж рік чи два до смерті; [PERSON] повернувся в квартиру після смерті [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що проживає в м. Чернігові по [ADDRESS]; позивача не знає, а відповідач - її сусід по будинку № 48; сусіди казали, що [PERSON] одружився і переїхав з квартири в будинку № 48; [PERSON] періодично з'являвся в квартирі в будинку № 48; в квартиру в будинку № 48 [PERSON] повернуся приблизно рік тому назад. Відповідач [PERSON], представник позивача [PERSON], представник третьої особи - Новозаводської районної у м. Чернігові ради як органу опіки та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явились. Про час і місце судового розгляду повідомлялись в установленому законом порядку. Суд вважає за можливе вирішити справу у їх відсутність на підставі наявних у ній даних і доказів. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Спірна квартира [ADDRESS] належала до державного жилого фонду і знаходилась на балансі КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради, що підтверджується копією особового рахунку цієї квартири(т.1 а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної ради народних депутатів м. Чернігова від 09.01.1989 р. № 4 вказану квартиру було надано [PERSON] (батьку позивача [PERSON]), на склад сім'ї 2 чол., як учаснику Афганістану, що підтверджується копією витягу з цього рішення(т.1 а.с.12). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.04.1997 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] (матерю позивача [PERSON]) було розірвано(т.1 а.с.15). Рішенням Новозаводської районної ради м. Чернігова від 13.07.1998 р. № 111 дозволено відкрити особовий рахунок на спірну квартиру на [PERSON], що підтверджується копією витягу з даного рішення(т.1 а.с.13). 14.11.1997 р. [PERSON] уклала з [PERSON] шлюб, який було розірвано рішенням суду від 03.07.2003 р.(т.1 а.с.16). [PERSON] було знято з реєстрації в квартирі 25.06.1998 р. у зв'язку із зміною місця проживання, після чого у ній залишилися проживати [PERSON] з сином [PERSON], а 23.07.1998 р. в цій квартирі зареєструвався [PERSON](т.1 а.с.14). До моменту реєстрації у спірній квартирі [PERSON] набув право власності на 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS], власником якої він є на даний час (про інше суду доказів не надано). Це право [PERSON] зареєстровано у КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації». Дані факти підтверджуються копією свідоцтва про право власності на житло від 20.09.1994 р., що видане виконавчим комітетом Новозаводської районної ради народних депутатів м. Чернігова на підставі розпорядження від 08.09.1994 р. № 1233(т.1 а.с.200). 08.06.2006 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], від якого вони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], місце проживання яких [PERSON] зареєстрував у спірній квартирі(т.1 а.с.100-102). [INFO] р. померла [PERSON](т.1 а.с.17). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.07.2013 р., виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, власником спірної квартири став [PERSON](т.2 а.с.171). На даний час відповідно до копії особового рахунку на спірну квартиру: особовий рахунок відритий на [PERSON]; в квартирі зареєстровані - з [INFO] р. [PERSON], з 06.08.2013 р. [PERSON] (дружина позивача [PERSON] - третя особа по справі), з 29.05.2014 р. [PERSON], 2013 р.н. (донька [PERSON] і [PERSON]); в квартирі були зареєстровані - з 09.02.1989 р. по [INFO] [PERSON], з 09.02.1989 р. по 25.06.1998 [PERSON], з 23.07.1998 р. по 02.04.2014 р. [PERSON], з 07.12.2000 р. по 02.04.2014 р. [PERSON], з 21.10.2010 р. по 02.04.2014 р. [PERSON](т.3 а.с.179-180). Згідно даних з реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції на даний час власником спірної квартири є [PERSON] на підставі договору дарування від 26.05.2014 р.(т.3 а.с.174-177). Відповідно ч. 2-3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство; якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України, зокрема, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом; виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р. з (наступними змінами), зокрема, коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу; якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Суду доведено, що: - [PERSON] добровільно не проживав в кв. [ADDRESS] з 01.01.2003 р. по лютий 2008 р. і до лютого 2008 р. не намагався повернутись у квартиру, тому [PERSON] є таким, що втратив право користування спірною квартирою з 01.01.2003 р.; - що [PERSON] самовільно незаконно вселився у спірну квартиру у лютому 2008 р. (зокрема, без згоди позивача [PERSON]), тому [PERSON] є таким, що не набув право користуванням спірною квартирою після самовільного незаконного вселення у лютому 2008 р. А також відповідно [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] (які були зареєстровані і вселились у спірну квартиру не як члени наймача квартири, а як члени сім»ї [PERSON]) підлягають виселенню з спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню, потрібно: - встановити факт не проживання [PERSON] в [ADDRESS] з 01.01.2003 р. по лютий 2008 р.; - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою з 01.01.2003 р.; - встановити факт самовільного незаконного вселення [PERSON] у спірну квартиру у лютому 2008 р.; - визнати [PERSON] таким, що не набув право користуванням спірною квартирою після самовільного незаконного вселення у лютому 2008 р.; - виселити [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] з спірної квартири без надання іншого житлового приміщення. В зв'язку з задоволенням позову необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати позивача в сумі 572,90 грн.((107,30+107,30+114,70+243,60) - т.1 а.с.1-2, т.2 а.с.269, т.3 а.с.99)). Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглянув позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Outcome: approved