Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

10 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що 28 грудня 2015 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,21 га, з яких для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,10 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,11 га, що розташована в с. Лелюхівка, Лелюхівської сільської ради, Новосанжарського району Полтавської області. Спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] є позивач [PERSON] Постановою завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області № 2153/02-31 від 09.11.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну ділянку, тому він звернувся до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи є заява, в якій він просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без його участі. Представник відповідача Лелюхіської сільської ради Новосанжарського району Полтавської областів судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву № 696/02-23 від 06.11.2017 року про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що у власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 039708, виданого Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 12.01.2001 року, перебувала земельна ділянка площею 0,21 га, що розташована в с. Лелюхівка, Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 9). Згідно заповіту від 11 квітня 1997 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 312624, виданого Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області28.12.2015 року, [PERSON] померла 28 грудня 2015 року (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КЕ № 333046 від 14 березня 1974 року, [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 6). В повідомленні завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області № 2137/01-16 від 12.10.2017року вказано, що після померлої 28.12.2015 року [PERSON] заведена спадкова справа № 137/2016 від 21.06.2016 року. Подана заява про прийняття спадщини від [PERSON], позивача у справі (а.с. 20,21). Стаття 1218 Цивільного кодексу України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання права власності в порядку спадкування, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved