Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

10 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусомДніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Римською А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 221, їй на праві особистої приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 244028764 від 11 лютого 2021 року. На момент укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу від 11.02.2021 року, позивачу було повідомлено, що у вищевказаному будинку залишилася зареєстрованою [PERSON] , [INFO] , яку, відповідно до п. .3.1 вказаного договору купівлі-продажу, продавець зобов`язався протягом 7(семи) робочих днів з дня укладання та нотаріального посвідчення договору зняти з реєстраційного обліку. Однак, згідно довідки № 543 від 25 лютого 2021 року, виданої виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] досі зареєстрована у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Актом від 25 лютого 2021 року, складеним головою квартального комітету № 11, підтверджується той факт, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2007 року. Оскільки відповідач не є родичем позивача, в будинку фактично не проживає, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні не з`явилась, причини неявки невідомі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем її реєстрації, а тому, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Враховуючи це, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажужитлового будинку від 11 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Римською А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 221, позивачеві на праві особистої приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7-8), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 244028764 від 11 лютого 2021 року (а.с.12). У вказаному житловому приміщенні зареєстрована відповідач, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконкому Новомосковської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від25 лютого 2021 року № 543 (а.с.13). Відповідно до п. 3.1 вказаного вище договору купівлі-продажу, продавець стверджує покупцю та гарантує, що протягом 7 (семи) робочих днів з дня укладення та нотаріального посвідчення цього договору зняти з реєстраційного обліку за адресою житлового будинку, який є предметом цього договору, громадянку [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої зареєстроване за адресою житлового будинку на цей час. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані настпними нормами закону, а саме. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суду надано акт від 25 лютого 2021 року, складений головою квартального комітету № 11 в присутності мешканців кварталу № 11, у відповідності до якого [PERSON] у будинку [ADDRESS] , зареєстрована, але фактично не проживає з січня 2007 року (а.с.14). У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що [PERSON] не проживаючи в даному будинку, втратила право користування ним, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням -будинком [ADDRESS] . Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved