Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

11.01.2016 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за кредитним договором № 220 С у розмірі 22231,92 грн., а також понесений ними судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.05.2012 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачу надано кредит 4000 грн., зі строком повернення до 03.05.2013 року. Відповідач порушує своє зобовязався щомісячно сплачувати відсотки (40% річних) та частину кредиту. Станом на 31.12.2015 року заборгованість по договору становить 22231,92 грн. і складається із залишку несплаченого кредиту 3750 грн., заборгованості по відсотках 5046,57 грн., подвійних відсотків 10093,15 грн., 3% річних 2961,75 грн. та донарахування суми з урахуванням індексу інфляції 378,48 грн. Таку заборгованість позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду заяву в якій зазначає, що підтримує позов у повному обсязі і просить суд розглядати справу без її участі. (а.с. 30) Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, при цьому зазначає, що сплачувала кредит та відсотки не регулярно. Відповідач пояснила, що у звязку з існуючими спорами в правлінні кредитної спілки їй було повідомлено про необхідність припини сплату кредиту та відсотків протягом певного часу, після чого позивач переукладав з нею кредитний договір і вписав у розрахунок всю існуючу заборгованість, в тому числі і за період, в який її просили не сплачувати кредит та відсотки. Крім того відповідач посилається на те, що внесена нею сума в рахунок погашення кредиту, значно перевищує ту, яка вказана у розрахунку позивача і заборгованість має бути меншою. Відповідач також не визнає розмір нарахованих банком подвійних відсотків і вважає такі значно завищеними. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В матеріалах справи міститься кредитний договір від 03.05.2012 року укладений між сторонами даної справи. Згідно договору КС «Турбота-Полтава» зобовязалася надати грошові кошти у кредит позичальникові ([PERSON]М.) в сумі 4000 грн., а позичальник зобовязалася повернути кредит і сплатити відсотки у розмірі 40% річних. Строк дії договору 12 місяців з 03.05.2012 року до 03.05.2013 року. (а.с. 4) Окрім договору, в матеріалах справи міститься заява [PERSON], прийнята кредитною спілкою 25.04.2012 року, в якій [PERSON] просила прийняти її в члени кредитної спілки. (а.с. 10) Видатковий касовий ордер від 03.05.2012 року свідчить про виконання умов договору кредитною спілкою, в частині надання кредиту. (а.с. 5) Повернення суми кредиту та сплата відсотків мали здійснюватись щомісячними платежами, про що свідчить підписана сторонами договору таблиця розрахунку кредиту, де визначено щомісячні суми, які підлягають до сплати в період з 03.05.2012 року до 03.05.2013 року. (а.с. 5, зворотний бік) При цьому позивач зазначає про неналежне виконання умов договору позичальником, на підтвердження чого суду надано розрахунок заборгованості (Карточка платежів по гривневому кредиту). Виходячи з даних такої карточки, станом на 31.12.2015 року існує заборгованість по тілу кредиту (графа «залишок») 3750 грн., а також борг по відсотках (відповідна графа) 5046,57 грн. (а.с. 6) Відповідач визнає в судовому засіданні, що не регулярно вносила кошти в рахунок погашення кредиту та сплати відсотків. Кредитна спілка просить стягнути з відповідача вказану вище заборгованість, а також подвійні відсотки відповідно до п. 5.3 договору і 3% річних та донарахування суми з урахуванням інфляції, в порядку ст. 625 ЦКУ. Підпунктом 2 пункту 4.2 договору, [PERSON] зобовязалася погашати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному розділом 1 цього договору. Таким розділом визначено розмір процентів на рік 40%. Крім того пунктом 5.3 договору передбачено, що прострочення сплати кредиту та процентів згідно пункту 4.2 договору не зупиняє нарахування процентів, крім випадків прийняття окремого рішення кредитором. Підпункт 1 пункту 5.3 договору говорить, що при порушенні позичальником строків сплати кредиту та процентів, позичальник сплачує проценти в подвійному розмірі від простроченого платежу за кожен день прострочки. (а.с. 4) Згідно з положеннями ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання і боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості яку просить стягнути позивач та пояснення до такого розрахунку. (а.с. 13-14) З пояснення до розрахунку вбачається, що за увесь період прострочення виконання зобовязань [PERSON], кредитною спілкою нараховано звичайні відсотки (40% річних) та подвійні відсотки одночасно. Враховуючи таку обставину, а також положення ст. 549 ЦКУ в яких дано визначення пені, аналізуючи підпункт 1 пункту 5.3 кредитного договору, суд приходить до висновку, що подвійні відсотки не є платою за користування чужими коштами і мають характер забезпечення виконання зобовязання позичальником пені. За зазначених обставин, кредитна спілка має право вимагати повернення несплаченої суми кредиту (залишок) 3750 грн., заборгованості по відсотках 5046,57 грн. та подвійні відсотки у звязку з простроченням виконання зобовязань щодо сплати кредиту та відсотків 10093,15 грн. Суд вважає за можливе стягнути такі суми з відповідача на користь позивача. Наведені в судовому засіданні відповідачем обставини, а саме що вона виплатила кредит у розмірі більшому, ніж про це вказано в розрахунку квитанціями чи іншими доказами не підтверджені. При цьому суд не можу стягнути 3% від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦКУ, оскільки договором передбачено сплату відсотків (40% річних), в тому числі і у разі прострочення виконання і банком нараховано такі відсотки за увесь період прострочення. Одночасно з цим кредитна спілка має право на стягнення суми інфляційних втрат за увесь період прострочення виконання, проте наданий позивачем розрахунок такої суми є не правильним. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції, він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. З пояснення до розрахунку вбачається, що позивачем взято залишок по кредиту, який існує станом на 31.12.2015 року (3750 грн.) помножено його на індекс споживчих цін у 2012-2015 роках (позивачем зазначено, що такий становив 178,98) та поділено на 100. Розрахунок є помилковим, оскільки заборгованість відповідача по кредитному договору протягом 2012-2015 років була змінною, а інфляційні втрати мають розраховуватись по кожному року або місяцю (якщо заборгованість мала місце менше ніж протягом року) окремо і відносно боргу що існує на конкретну дату. В матеріалах справи міститься таблиця розрахунку кредиту та карточка платежів по гривневу кредиту на підставі яких суд не може зробити остаточний перерахунок інфляційних втрат, що підлягають до стягнення. Карточка платежів не є помісячною і не дає можливості встановити розмір заборгованості що існувала за кожен місяць прострочення. Виходячи з зазначеного вище, в задоволенні вимоги позивача про стягнення 2961,75 грн. інфляційних втрат слід відмовити, оскільки така сума нарахована за помилковою формулою, а зробити новий розрахунок на підставі наданих доказів суд не має можливості. Тому в задоволенні позову в частині стягнення боргу відповідно з положеннями ст. 625 ЦКУ слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач просив стягнути з відповідача 22231,92 грн., при цьому суд стягує 18891,69 грн. Позов задоволено на 85%. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн., про що свідчать платіжні доручення на аркушах справи 1 та 19. 85% сплаченого позивачем судового збору становить 1171,30 грн. і така сума має бути стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial