Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

11.09.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить виселити відповідачів з житловому будинку, розташованого в [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та третьою особою по справі - [PERSON] було укладено кредитний договір, забезпечений договором іпотеки, згідно якого [PERSON] та [PERSON], надали в іпотеку житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] і належить їм на праві власності. [PERSON] не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором і 25.10.2012 року суд виніс рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу банком. На підставі ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення, всі мешканці будинку підлягають виселенню протягом місця - на вимогу банку. Відповідачі безпідставно займають житлове приміщення, чим порушують права банку, тому підлягають виселенню. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі і зазначив, що підтримує позов у повному обсязі. (а.с. 161) Відповідач [PERSON], який одночасно є законним представником [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] - [PERSON], проти задоволення позову заперечують, позовні вимоги не визнають і вважають, що: 1. виселення неповнолітньої дитини порушує вимоги ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», а також права дитини, місцем проживання якої є місце проживання її батьків, а останні не мають іншого житла; 2. спірний будинок підпадає під дію мораторію на стягнення майна громадян, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03.06.2014 року; 3. позов має бути залишений без розгляду, оскільки 25.10.2012 року судом уже було винесено рішення, яким задоволено позов банку про виселення всіх зареєстрованих осіб з будинку по [ADDRESS] і на момент винесення рішення, в будинку були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Заперечення долучено до матеріалів справи в письмовому вигляді (а.с. 128-129, 205-207). Представник відповідача - органу опіки і піклування Попівської сільської ради в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки і не надавши суду жодних заяв. Представник третьої особи просить суд винести рішення, що не порушуватиме право неповнолітнього [PERSON] на житло. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суд про причини неявки і не надавши суду жодних заяв. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого банк надає, а позичальник отримує і зобов'язується повернути, на визначених договором умовах, - 8840 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30.04.2008 року між банком (іпотекодержатель) та [PERSON] і [PERSON] (іпотекодавці) - було укладено договір іпотеки. Предметом договору іпотеки є надання в іпотеку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], що належить іпотекодавцям на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності від 27.03.2006 року (по 1/3 частині) та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.08.2003 року (1/3 частина [PERSON]). В матеріалах справи містяться такі договори, а також рішення суду від 25.10.2012 року, яким такі обставини були встановлені. (а.с. 55-62) У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору [PERSON] - виникла заборгованість у розмірі 17540 доларів США 82 центи. На підставі цього 25.10.2012 року Карлівським районним судом винесено рішення, яким задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» і в рахунок погашення заборгованості за кредитом, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок по [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням договору купівлі-продажу від імені відповідачів і з наданням банку всіх необхідних повноважень для здійснення такого продажу. Рішенням також було виселено [PERSON] та [PERSON] з вказаного житлового будинку, зі зняттям з реєстраційного обліку. (а.с. 61-62) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», що вбачається зі статуту. (а.с. 69) Згідно постанов про закінчення виконавчого провадження від 14.12.2012 року, виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-355/12 про виселення [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS], із зняттям їх з реєстраційного обліку - закінчено по кожному з боржників, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто у зв'язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. (а.с. 183, 203) В матеріалах справи містяться акти державного виконавця від 10.12.2012 року, якими встановлено фактичне виконання боржником [PERSON] рішення (добровільно звільнено житлове приміщення), а також встановлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає по [ADDRESS]. (а.с. 184) Адресні довідки на вказаних осіб свідчать, що обоє зняті з реєстрації за цією адресою - 11.12.2012 року. (а.с. 24, 32) Зазначене також підтверджується даними з довідки Попівської сільської ради від 11.11.2014 року, в якій вказано, що [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації по [ADDRESS], рішенням Карлівського районного суду від 25.10.2012 року. (а.с. 78) Таким чином, згідно постанов ДВС, рішення суду від 25.10.2012 року, в частині виселення [PERSON] та [PERSON] - повністю виконано і виконавчі провадження закінчено. При цьому, згідно позову, [PERSON] та [PERSON] проживають за вказаною вище адресою. Відповідачі ([PERSON] та представник за довіреністю [PERSON]) не заперечували таку обставину, під час розгляду справи. Довідки Попівської сільської ради від 11.11.2014 року та від 19.01.2015 року, підтверджують, що [PERSON] і [PERSON] постійно фактично проживають по [ADDRESS] (а.с. 78, 136). На підставі зазначено, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] повторно вселились в будинок по [ADDRESS]. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 79 ЗУ «Про виконавче провадження», - виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Частиною 11 ст. 79 Закону встановлено, що у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця. Положення ч. 11 ст. 79 ЗУ «Про виконавче провадження» про повторне виселення, на підставі ухвали суду - не є імперативними. При цьому згідно з положеннями статей 15-16 ЦК України та статей 3, 11 ЦПК України, особа самостійно обирає спосіб захисту свого порушеного, оспореного, не визнаного права. Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 40 даного Закону - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частиною 1 ст. 109 ЖК Української РСР встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням по [ADDRESS], з надбранням законної сили рішенням Карлівського районного суду від 25.10.2012 року. На підставі такого рішення, ДВС було виселено зазначених осіб, чим виконано рішення суду в цій частині. Після закриття виконавчого провадження і повного виконання рішення суду, [PERSON] та [PERSON] самостійно вселилися в житлове приміщення по [ADDRESS], не маючи права на користування таким, чим порушили право банку, як іпотекодержателя, на користь якого винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач просить суд виселити таких осіб, обравши спосіб захисту свого порушеного права, шляхом подачі позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині і виселити з житлового будинку по [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] Позивач просив суд виселити всіх відповідачів, при цьому неодноразово уточнював позов і остаточно просив виселити, окрім [PERSON] та [PERSON] - малолітнього [PERSON] При винесенні рішення від 25.10.2012 року, судом не вирішувалось питання про виселення [PERSON] Згідно статті 16 Декларації прав дитини, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Пунктом 1 ч. 2 ст. 177 СК України та ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», встановлено заборону батькам малолітньої дитини укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, без дозволу органу опіки та піклування. В матеріалах справи міститься свідоцтво про народження [PERSON] Останній народився після укладення договору іпотеки (договір від 30.04.2008 року), а саме 07.07.2008 року. (а.с. 134) При цьому зареєстрований [PERSON] по [ADDRESS] - 08.02.2011 року, про що свідчить адресна довідка та довідка Попівської сільської ради від 10.02.2015 року. (а.с. 153, 160) Довідки Попівської сільської ради від 11.11.2014 року та від 19.01.2015 року, містять суперечливу інформацію щодо фактичного місця проживання [PERSON] За даними довідки, що видана станом на 19.01.2015 року, [PERSON] фактично проживає в [ADDRESS]. (а.с. 78, 136) Законний представник малолітнього - [PERSON], в судовому засіданні також зазначив, що син проживає по [ADDRESS]. Як уже було встановлено судом, будинок, в якому зареєстрований і проживає малолітній [PERSON] є предметом іпотеки, на який звернуто стягнення за рішенням від 25.10.2012 року, що є підставою для виселення всіх мешканців будинку, відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку». На дані правовідносини не поширюється вимога ч. 2 ст. 40 Закону, оскільки виселення відбувається в судовому порядку. На момент укладення договору іпотеки, малолітній [PERSON] не мав права на користування іпотечним майном, оскільки народився після укладення договору. Після народження, дитина не була зареєстрована в іпотечному будинку, що вбачається з досліджених судом доказів. [PERSON] зареєстрували по [ADDRESS], більше ніж через два з половиною роки після його народження. При цьому, договір іпотеки укладений 30.04.2008 року містить пункт 20.12, згідно з положеннями якого, іпотекодавцям заборонялось подавати документи у відповідні держоргани, з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки, без згоди на це іпотекодержателя. Мати [PERSON] - [PERSON], з якою [PERSON] перебуває у шлюбі, про що надав свідоцтво, зареєстрована з 2005 року в [ADDRESS] і згідно наданих суду доказів не проживає по [ADDRESS] (а.с. 134, 139, 151). На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що реєструючи неповнолітнього [PERSON] в іпотечному будинку, іпотекодавці повинні були усвідомлювати, що у разі порушення умов договору, забезпеченого іпотекою, банк матиме право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і неповнолітня дитина може бути виселена з будинку. При винесенні рішення, суд звертає увагу на роз'яснення пункту 44 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5, в якому зазначено, що суди повинні враховувати положення ст. 32 ЦКУ, ст. 177 СКУ та ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», при цьому виходити з того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Таким чином, неповнолітній [PERSON] був зареєстрований в будинку, що є предметом іпотеки, всупереч умов договору іпотеки і уже після укладення такого. [PERSON] не мав майнових прав, щодо предмета іпотеки, в момент укладення договору іпотеки, - отже його право з укладенням договору порушено не було і дозвіл органу опіки і піклування на укладення такого договору не вимагався. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині і виселити неповнолітнього [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS]. Посилання представника відповідачів на те, що суд мав винести рішення про виселення, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки - безпідставне, оскільки положення ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» не є імперативними. Так само безпідставне, посилання представника відповідачів на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки суд не вирішує питання про звернення стягнення на будинок. Необґрунтованим є посилання представника відповідачів на ст. 607 ЦК України та статті 3, 17 ЗУ «Про іпотеку», а також висновки про те, що зобов'язання за кредитним договором припинено, оскільки виконавчі листи про стягнення заборгованості не перебувають на виконанні. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] та [PERSON] має бути стягнутий судовий збір на користь банку, що був сплачений останніми при подачі позову.

Outcome: approved