overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

11 квітня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК», в якому просить стягнути з відповідача вклад згідно договору банківського вкладу (депозиту) в сумі 40823 грн. Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що строк дії договору банківського вкладу (депозиту) відповідно до його умов закінчився, проте відповідач, незважаючи на її вимогу, не повертає вклад. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не звернулася з письмовою заявою до банку про повернення вкладу, а тому її вимоги є безпідставними. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 09 січня 2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № СН-115014:980, відповідно до якого відповідач прийняв у позивача грошові кошти в сумі 40823 грн. зі сплатою 22,75% річних на строк 3 місяці. Відповідач зобов'язався повернути вклад не пізніше 09 квітня 2014 року (а/с 5-6). Відповідач умови договору не виконав та не повернув позивачу у вказаний строк вклад в сумі 40823 грн. Згідно із частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача суми банківського вкладу є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

11 квітня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 07.10.2011 року в Макарівській сільській раді Іванківського району Київської області, від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, вони виявилися різними людьми по характеру, по поведінці в сім'ї та поглядам на життя, на даний час фактичні шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач прийшла до висновку, що сім'я розпалася, шлюб існує лише формально, тому його збереження неможливе. Позивач просить суд розірвати їх шлюб з відповідачем, прізвище після розірвання шлюбу змінювати не бажає, дитину поросить залишити на її вихованні, судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з'явилася; подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не з'явився, також подав заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо задоволення позову не заперечив. Суд, перевіривши матеріали справи находить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.10.2011 року, від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], на даний час подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, сімейного бюджету теж, тому суд вважає, зазначений шлюб формальним і таким, що може бути розірваним. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

11 квітня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 16 червня 2012 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. З 13.01.2013 року сторони припинили спільне життя, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння по більшості питань, що стосуються сімейного життя та взаємовідносин подружжя, відносини мі ними погіршилися. Спільного господарства не ведуть. Майнових суперечок немає. Позивачка вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 червня 2012 року у виконкомі Ясногірської селищної ради м. Краматорська Донецької області, актовий запис за № 19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER](а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина, [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. Майнових суперечок немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

11 квітня 2014 року позивачка звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що між ними був укладений шлюб 04 березня 1986 року, актовий запис №721. Наразі фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Збереження сімейного життя є неможливим через постійні сварки, різні погляди на життя, конфлікти . Примирення є неможливим. У відкрите судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 04 березня 1986 року сторони перебувають у шлюбі з 04 березня року, актовий запис №721. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) в про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишити без змін. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

11 квітня 2014 року позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В позові вона зазначила, що 08.03.1997 року вона з [PERSON] зареєструвала шлюб у Мар`янівській сільській раді Овідіопольського району Одеській області, актовий запис №2. Від цього шлюбу народилась діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Посилаючись на те, що у позивачки та відповідача різні погляди на подружнє життя, на цьому ґрунті виникають постійні сварки, а також на те, що на теперішній час вони разом не проживають, позивачка просила шлюб розірвати, дітей залишити їй на виховання. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечення проти позову суду не надав. Заслухавши позивачку, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 104 п.2, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них на підставі постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану або на підставі рішення суду. Згідно п.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 08.03.1997 року [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб у Мар`янівській сільській раді Овідіопольського району Одеській області, актовий запис №2. У сторін від спільного життя є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. За час спільного проживання позивачка з відповідачем не зійшлися характерами, різні погляди на шлюбне життя. Сторони сумісне життя припинили, помиритись намірів не мають. З таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася повністю і зберегти її не можливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

11 квітня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, у якому вказувала, що 04.06.2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] в Овідіопольського РАЦС Одеської області, актовий запис №64. У сторін від спільного життя є син [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Посилаючись на те, що батько відмовляється від надання будь-якої допомоги, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для осіб даного віку. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що 04.06.2011 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] в Овідіопольського РАЦС Одеської області, актовий запис №64. У сторін від спільного життя є син [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач не приймає ніякої участі в утриманні та вихованні дитини та відмовляється від надання будь-якої допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

11 квітня 2014 року позивачка звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Миколаєва, аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1 500 гривень, починаючи стягувати від дня пред'явленя позову до суду і до досягнення донькою [PERSON] повноліття. Позивачка вказує на те, що з 10 жовтня 2009 року по 04 грудня 2012 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки надавав добровільно, але потім припинив. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Позивачка в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки в розмірі 1 500 на місяць. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, пояснив, що може сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 300-500 гривень на місяць, оскільки на теперішній час безробітний, припинив займатися підприємницькою діяльністю, оскільки вона перестала приносити прибуток. Крім того, зазначив, що раніше сплачував аліменти в розмірі 500 гривень на місяць, але позивачка почала перешкоджати йому бачитись з донькою та він почав платити по 300 гривень на місяць. Вважає аліменти в розмірі 300-500 гривень щомісячно достатніми для утримання доньки. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 10 жовтня 2009 року по 04 грудня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі тоді, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач не має стабільного доходу, не працює, є фізично здоровий, інших утриманців не має, суд приходить до висновку, що є підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. За такого, з урахуванням половини розміру мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 650 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до її повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

11 квітня 2014 року представник позивача [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк звернувся до суду з цивільним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором №б/н від 08.12.2005 року у сумі 11523,11 гривень, а також судовий збір в розмірі 243,60 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, він направив до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно та не повідомив суд про причини своєї відсутності, а тому суд приймає рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 08.12.2005 року укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту у розмірі 6400,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позивальник (відповідачка) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобовязання не виконував в повному обсязі, у звязку з чим станом на 28.02.2014 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 11523,11 грн., з яких: 1.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~заборгованість по процентам за користування кредитом 10498,20 грн.; 2.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; 3.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~штраф (процентна складова) 524,91 грн.. Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Таким чином, у відповідності до ст.ст.526,549,550,554,1054 ЦК України, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

11 квітня 2016 позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів відповідача, щомісячно, до настання повноліття дитини, вказуючи, що відповідач, будучи батьком дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, справу просить розглядати у її відсутність. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що з позовом згоден. Зазначив, стягнень за іншими виконавчими листами не має. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за можливе позов задовольнити. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2006 року/а.с.5/, 15.03.2016 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- сина [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Дитина проживає із матір'ю та знаходиться на її утриманні. Вказана обставина сторонами не оспорюється. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач позов визнав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб. Оцінюючи надані докази, суд вважаєза необхідне позов задовольнити, стягнути з відповідача, який є батьком неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до настання повноліття дитини, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 11.04.2016 року, на користь позивачки. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати (судовий збір у розмірі 551,20 грн.) підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Згідно вимог ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за 1 місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 01.07.2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №320. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 01.07.2005 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №320 (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.11,12,13). В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved