Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

11.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Соледарської міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на житловий будинок, посилаючись на те, що 25.02.1981 року його батько [PERSON] подарував йому житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] який належав йому на праві власності, що підтверджується відповідними документами. [INFO] року [PERSON] помер. На теперішній час у нього виникла необхідність розпорядитися вищевказаним будинком, однак, у зв'язку із тим, що у договорі дарування від 25.02.1981 року відсутні відомості про номер будинку та про назву вулиці, на якій він розташований, позивач позбавлений можливості розпорядитися своїм майном, яке належить йому на праві власності. Оскільки рішення Парасковіївської сільської ради до 1990 року знаходяться в обласному архіві в м. Донецьку, тобто на тимчасово не підконтрольній території України, то внаслідок змін у законодавстві, він позбавлений можливості розпорядитися своїм нерухомим майном, при цьому, право власності на вищевказаний будинок ним було набуто правомірно. У зв'язку з викладеним, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.06.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. 17.08.2018 року справу прийнято до провадження судді Медінцевої Н.М. та призначено підготовче засідання на 17.09.2018 року на 10-00 годину. Ухвалою суду від 17.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.10.2018 року на 10-30 годину. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. 14.09.2018 року за № 29589 надав суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі у зв'язку із похилим віком та поганим станом здоров'я. На позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності відповідача та зазначила, що Соледарська міська рада заперечень проти позову не має. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання також не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 22.10.2018 року за № ЕП-3045 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовної заяви не заперечує. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] (а.с. 16). Як видно з копії паспорту серії [NUMBER], виданого Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області 14.08.1997 року, [PERSON] з 12.02.1977 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5). Відповідно до дублікату договору дарування, посвідченого Прасковіївською сільською радою 25.02.1981 року та зареєстрованого в реєстрі за № 10, 25.02.1981 року [PERSON], мешканець с. Прасковіївка Артемівського району Донецької області, подарував [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, який належить дарувальнику на підставі погосподарської книги № 2 (а.с. 157) виконкому Прасковіївської сільської ради народних депутатів (а.с. 6-7). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Парасковіївською сільською радою Артемівського району Донецької області 18.05.1981 року (а.с. 17). Згідно довідки Парасковіївської сільської ради від 04.12.1981 року, виданої [PERSON], згідно запису з погосподарської книги № 2, померлому [PERSON] на праві особистої власності належав будинок, розташований на земельній ділянці колгоспу, розмір присадибної ділянки 0,60 га та знаходиться в с. Прасковіївка Артемівського району Донецької області. Будинок цегляний та побудований в 1938 році. До будинку відносяться: кухня, сарай, підвал (а.с. 14). Відповідно до довідки КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» № 224, станом на 31.12.2012 року право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] (а.с. 8). Постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2016 року № 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Артемівський район Донецької області було перейменовано на Бахмутський район Донецької області. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 18.04.2018 року, станом на 28.03.2018 року власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с. 9-13). Згідно звіту про оцінку майна № DP180524-C7, виготовленого ПП «Юридична фірма «Деменкова і Партнери», станом на 24.05.2018 року ринкова вартість житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 53000 грн. (а.с. 18-50). Листом № 1289/18-19 від 29.05.2018 року Соледарська міська рада повідомила, що згідно запису з погосподарської книги № 6 за 1974-1976 роки, вул. Леніна у с. Парасковіївка записана з 1974 року. [PERSON] дійсно проживає у власному будинку [ADDRESS] (підстава: договір дарування житлового будинку від 25.02.1981 року № 10). Рішення Парасковіївської сільської ради до 1990 року знаходяться в обласному архіві в м. Донецьку, а після 1990 року - знаходяться в архівному відділі Артемівської райдержадміністрації. Копію рішення Парасковіївської сільської ради про присвоєння назви вул. Леніна немає можливості надати, оскільки м. Донецьк є територією ОРДЛО (а.с. 15). Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада повинна вести погосподарські книги. В загальній частині особового рахунку записувалися прізвище, ім'я, по батькові голови сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, судом встановлено, що іншим чином реєстрація права власності на нерухоме майно в сільській місцевості на той час діючим законодавством передбачена не була. Крім того, з введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, оскільки будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства. Відповідно до ст. 243 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу (в редакції 1963 року), якою передбачено, що договір дарування жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір дарування жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 153 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР передбачено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає встановленим, що оскільки рішення Парасковіївської сільської ради до 1990 року знаходяться в обласному архіві в м. Донецьку, тобто на тимчасово не підконтрольній території України, то внаслідок змін у законодавстві, позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку вирішити вказаний спір та розпорядитися своїм нерухомим майном, право власності на яке ним було набуто правомірно. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнавши за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved