Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

10.09.2015 року [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що 08 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області зроблено відповідний актовий запис № 138. Від шлюбу є син, [PERSON], який народився 13 березня 2009 року. 13 вересня 2012 року за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у справі № 2/1521/3663/12 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. В період подружнього життя за спільні кошти позивачем та відповідачем придбано житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Прилиманське, вул.Нижня, буд. 40 «Г». На даний момент позивач має намір поділити вищевказане нерухоме майно, що набуте колишнім подружжям за час шлюбу. На підставі вищевикладеного, з посиланням на ст.ст.16, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69 - 72 СК України, ст.ст. З, 27, 31, 61, 114, ст.ст. 118 - 120 Цивільного процесуального кодексу України, він просив суд: - визнати за позивачем, [PERSON], право приватної власності на 1/2 (одну другу) частку нерухомого майна, що в цілому складається із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки, які знаходяться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Прилиманське, вул.Нижня, 40 «Г», що відповідає 1/2 (одній другій) частині зазначеного нерухомого майна, в порядку поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON]. - усі судові витрати, що пов'язані з розглядом цієї справи, покласти на відповідача. 29.03.2016 року [PERSON] звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що 3 жовтня 2005 року до вересня 2012 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. За час сумісного проживання ними з відповідачем був придбаний автомобіль [PERSON], вартість якого складала 5000 доларів США, який має бути визнаний об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки відповідач має права водія, користується вказаним автомобілем, то за доцільне вважає відповідно до вимог ст.71 СК України стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її 1/2 частки у спільній сумісній власності у розмірі 2500 дол. США, що є еквівалентом 65000 грн. На підставі вище викладеного, з посиланням на ст.ст.57, 60, 69, 70, 71 СК України вона просила суд автомобіль [PERSON] визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію замість 1/2 її частки у спільній сумісній власності подружжя - 2500 доларів США, що є еквівалентом - 65000 грн. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.05.2016 року первісний та зустрічний позов обєднані в одне провадження. 15.06.2017 року позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд визнати житловий будинок з господарським будівлями та спорудами за адресою: вул.Нижня, 40-Г, с.Прилиманське Овідіопольського району Одеської області спільною сумісною власністю подружжя. Позивач та його представник в судовому засіданні первісний позов підтримали та просили суд його задовольнити, зустрічний позов позивач визнав та проти його задоволення не заперечував. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили суд у його задоволенні відмовити у повному обсязі, зустрічний позов підтримали та просили суд його задовольнити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, покази свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає первісний позов таким, що задоволенню не підлягає, а зустрічний позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак в силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, 08 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області зроблено відповідний актовий запис № 138. Від шлюбу є син, [PERSON], який народився 13 березня 2009 року. 14.01.2010 року між [PERSON], [PERSON] (продавцями) та [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно з договором ціна договору складає 29500 грн. 10.11.2010 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Прилиманське, вул.Нижня, 40-г. Згідно з договором ціна договору складає 66171 грн. 13 вересня 2012 року за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області у справі № 2/1521/3663/12 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. 06 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 243, призвище дружини після укладення шлюбу [PERSON]. Як підстава заявленого первісного позову, [PERSON] зазначено придбання спірного будинку під час шлюбу за спільні кошти. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Верховним судом України за 2015-2016 роки сформовані наступні правові позиції по справам щодо поділу майна подружжя: - від 07 вересня 2016 року, справа № 6-801цс16, у своїй постанові Верховний суд дійшов до висновку, що уразі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. - у постанові від 25 листопада 2015 року Верховний Суд України дійшов висновку про правильність застосування судом першої інстанції статей 57, 60 СК України, оскільки судом установлено, що спірна квартира придбана за особисті кошти одного з подружжя, не є об'єктом спільної сумісної власності, а належить одному з подружжя на праві приватної власності; - у постанові від 16 грудня 2015 року Верховний Суд України, передаючи справу на новий розгляд, указав на те, що, застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя; - у постанові від 11 березня 2015 року (справа № 6-211цс14), під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Житловий будинок по вул.Нижня, 40-г у с.Прилиманському Овідіопольського району Одеської області був придбаний за 31000 доларів США, а за продаж її частини спадкового майна, квартири, вона отримала 34500 доларів США, що було підтверджено показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та довідкою № 3 від 10.04.2017 року СПД [PERSON], відповідно до якої ймовірна вартість проданої квартири на час її продажу на 14.01.2010 року знаходилась у діапазоні від 64286 доларів США до 80188 доларів США, що за курсом НБУ (1 долар США = 8,004 грн) складає діапазон від 514545 грн. до 641825 грн. При цьому, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що будинок був придбаний за спільні кошти. Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.57 СК України, спірний житловий будинок є особистою приватною власністю [PERSON], в звязку з чим правові підстави для задоволення первісного позову відсутні. Що стосується зустрічного позову, він підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом, під час шлюбу, за спільні кошти, 24.01.2008 року, був придбаний автомобіль [PERSON], 1993 року випуску, який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 106298, зареєстрований на імя [PERSON] з зазначенням про право керування ним [PERSON] Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1, 2, 4, ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. З огляду на викладене, з урахуванням визнання позивачем [PERSON] зустрічного позову, не надання позивачем [PERSON] суду доказів придбання автомобіля за власні кошти, суд вважає, що наявні усі підстави для задоволення зустрічного позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля.

Outcome: approved