Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

11 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 20.12.2010 року, засвідченого державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1 -2486, та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.10.2015 року. Згідно довідки з місця мешкання про склад сімї та реєстрацію, наданою КП «Служба єдиного замовника» від 16.10.2015 року, відповідач, значиться зареєстрованим в зазначеній квартирі. З вересня 2010 року сторони припинили сімейні відносини, та 29.10.2014 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З вересня 2010 року відповідач вивіз із квартири особисті речі, виїхавши в інше місце. Відповідач не мешкає у зазначеній квартирі більше 1 (одного) року, у звязку з чим, не сплачує комунальні послуги, не отримує поштової кореспонденції, квартирою не цікавиться. Позивач самостійно сплачує комунальні послуги за кількістю зареєстрованих у квартирі осіб, що ставить її в скрутне матеріальне становище та позбавляє можливості оформити субсидію. Крім того, не проживання відповідача по зазначеній адресі підтверджується актом КП «Служба єдиного замовника» від 07.12.2015 року, складеного в присутності свідків. Просить позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним майном. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судові засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надавав. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ІТТТС України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно із ч.2 ст. 197 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до договору дарування квартири від 20.12.2010 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 1-2486, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.10.2015 року, власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] (а.с. 6-8). Згідно довідки КП «Служба єдиного замовника» від 16.10.2015 року, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, які вони мають право займати, визначаються його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Крім того, з відповіді Краматорського ВП ГУНП України в Донецькій області від 12.01.2016 року за №13/299 видно, що [PERSON], [INFO], в період з 2010 року по теперішній час, з питань вселення чи усунення перешкод в проживанні у [INFO], не звертався (а.с. 31). Як вбачається з акту про не проживання від 01.12.2015 року, складеного КП «Служба єдиного замовника» в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований, але не мешкає у квартирі [ADDRESS] з вересня 2010 року по день складання акту, що свідчить про відсутність відповідача понад встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України строки та підтверджує безперервність відсутності відповідача (а.с.11). Відповідно до вимоги про судимість від 13.01.2016 року за № 14-11012016/14040, відповідач [PERSON] у місцях позбавлення волі не знаходиться (а.с.32). З відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області від 15.01.2016 року за № 32/3.2-115 вбачається, що актовий запис про смерть відповідача [PERSON] відсутній (а.с. 37). На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не проживає з вересня 2010 року у зазначеній квартирі, поважні причини відсутності відповідача у квартирі понад один рік судом не встановлені, перешкод у користуванні цією квартирою позивач відповідачу не чинить, відповідач не надає коштів на її утримання та не сплачує комунальні послуги, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 487,20 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved