Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

12.03.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність. Із позову вбачається, що з 05.08.2010 року позивачка перебуває у шлюбі з відповідачкою по справі, укладення шлюбу здійснювалося в районі таджмил Альфуркан. 08 серпня 2010 року шлюб був підтверджений постановою шаріатського суду провінції Алеппо Сирійської арабської республіки. 23 серпня 2010 року в ЗАГС провінції Алеппо Сирійської арабської республіки було складено запис акту про укладення шлюбу між позивачкою та відповідачем під № 2073. Спільне життя у позивачки з відповідачем не склалося через різні релігії, і наприкінці 2014 року сімейні відносини між нею та відповідачем припинилися, вони стали проживати окремо. Від даного шлюбу вони з відповідачем дітей не мають. Подальше збереження сім'ї позивачка вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час між ними немає. Позивачка просить розірвати їх шлюб. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що підтверджується постановою про затвердження шлюбу (а.с. 5-6) довідкою про укладення шлюбу /а.с.8/. Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження родини стали неможливими. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Сімейного кодексу України, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» - особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» - шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» - правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» - припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.110 ЦПК України - позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання позивача також у разі, якщо він не може з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена.

Outcome: approved