Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

11 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Острівської сільської ради Очаківського району (далі - відповідач), третя особа управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтував тим, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 травня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Очаківської нотаріальної контори Миколаївської області, він набув право власності на земельну ділянку площею 0,13 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В подальшому право власності належним чином не зареєстрував та державний акт не отримував. При зверненні 05 грудня 2013 року за роз'ясненнями до нотаріуса, йому повідомлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на землю. Того ж дня, при зверненні до управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області з заявою про видачу державного акту, йому було відмовлено з посилання на те, що нормативно-правова база, якою передбачалась видача державних актів, втратила чинність та рекомендовано звернутись до реєстраційної служби Очаківського МРУЮ Миколаївської області за реєстрацією свого права на земельну ділянку. Оскільки в нього відсутній державний акт на право приватної власності на землю, державним реєстратором йому було відмовлено в реєстрації. Посилаючись на вказані обставини просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,13 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Представник відповідача Острівської сільської ради Очаківського району в судове засідання не з'явився та заперечень не надав. Представник третьої особи Управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області у судове засідання не з'явився Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 23 травня 1995 року посвідченого державним нотаріусом першої Очаківської нотаріальної контори Миколаївської області за реєстровим номером 2-590 набув право власності на земельну ділянку площею 0,13 га з цільовим призначена для ведення особистого підсобного господарства розташованої на території Острівської сільської ради народних депутатів в с.Червоне Парутине, Очаківського району, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю IV-МК №024479 належала [PERSON], що підтверджується копією договору та акту. По час звернення до суду, позивач не отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку та не здійснив державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. З рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 10 лютого 2014 року вбачається, що позивачу відмовлено в реєстрації прав власності на земельну ділянку розташованої за адресою: [ADDRESS], через неподання державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я заявника, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає із ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Способами захисту суб'єктивних цивільних прав є матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на порушника Відповідно до ст.152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відмова реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції здійснити реєстрацію права власності позивача на земельну ділянку через ненадання державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я заявника, не може слугувати підставою визнання права власності на нерухоме майно за вказаним позовом. Крім цього, як зазначив в судовому засіданні позивач, вказане рішення державного реєстратора Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області він не оскаржував. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності позивача на земельну ділянку набуто на підставі договірних правовідносин, що підтверджується договором дарування. Відповідачем не оспорюється право власності позивача на земельну ділянку, інших підстав для визнання права власності на земельну ділянку позов не містить.

Outcome: dismissed