Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

10 березня 2021 року [PERSON] пред`явив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що 30 листопада 2019 року він надав відповідачеві [PERSON] грошову позику в сумі 6500 грн. з строком повернення 30 березня 2020 року, про що була складена боргова розписка. Після закінчення обумовленого строку відповідач добровільно не повернув позику. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 7312,81 грн. (в тому числі: позика - 6500 грн., три проценти річних від простроченої суми - 180,17 грн., інфляційні збитки - 365,26 грн., проценти за користування позикою - 267,38 грн.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 11 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 17 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, відзиву на позовну заяву не подавав. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями за адресою місця його проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 30 листопада 2019 року позивач [PERSON] надав відповідачеві [PERSON] грошову позику в сумі 6500 грн., які останній зобов`язався повернути 30 березня 2020 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів від позивача [PERSON] підтверджується борговою розпискою від 30 листопада 2019 року, оригінал якої приєднано до матеріалів цивільної справи. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Д оговір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, 30 листопада 2019 рок між сторонами був укладений договір позики. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав свого боргового зобов`язання у визначений сторонами строк та не повернув позивачеві [PERSON] грошову позику, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за позикою в сумі 6500 грн. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України п озичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1, ч.2, ч.3 ст.251 ЦК України с троком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Згідно ч.1, ч.2 ст.252 ЦК України с трок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ч.1 ст.253 ЦК України п еребіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч.1 ст.255 ЦК України я кщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. Оскільки сторони визначили датою повернення боргу 30 березня 2020 року, тому початком прострочення виконання зобов`язання слід рахувати 31 березня 2020 року, а не 30 березня 2020 року як визначив позивач. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України я кщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього Кодексу.\~ Розмір трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості відповідача [PERSON] становить 179,64 грн., із розрахунку: борг в сумі 6500 грн. х 3 % ? 365 днів у році х 337 днів прострочення з 31 березня 2020 року по 02 березня 2021 року. Розмір інфляційних збитків від простроченої суми заборгованості відповідача [PERSON] становить 434,20 грн., із розрахунку: (сукупний індекс інфляції з 31 березня 2020 вересня по 02 березня 2021 року в розмірі 106,68 % х борг в сумі 6500 грн.) ? 100 % - борг в сумі 6500 грн. Разом з тим, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] інфляційні збитки в сумі 365,26 грн. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає необґрунтованими позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] процентів за користування позикою в сумі 267,38 грн. на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України. Так, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України п озикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.2 ст.1048 ЦК України д оговір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Договір позики укладений між фізичними особами (позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] ) на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. При укладенні договору позики сторони не обумовили порядок сплати позичальником процентів від суми позики. Отже, позикодавець - позивач [PERSON] не має права на одержання від позичальника - відповідача [PERSON] процентів від суми позики. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає можливим задовольнити позов частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 7044,90 грн. (в тому числі: основний борг - 6500 грн., три проценти річних від простроченої суми - 179,64 грн., інфляційні збитки - 365,26 грн.). Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 267,91 грн. (в тому числі: три проценти річних від простроченої суми - 0,53 грн., проценти за користування позикою - 267,38 грн.), через необґрунтованість. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 874,73 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ціна позову - 7312,81 грн., сума сплаченого судового збору - 908 грн., сума задоволених позовних вимог - 7044,90 грн.).

Outcome: partial