Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

10 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 81 300 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 15 лютого 2017 року його було прийнято на роботу начальником виробництва електроприводів до ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод». 25 лютого 2020 року він звільнився з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. За період його роботи з вини відповідача виникла заборгованість по заробітній платі за 2019 рік: жовтень - 7 785 грн., листопад - 20 575 грн., грудень 15 334 грн., за 2020 рік: січень - 8258 грн., лютий - 2 108 грн. Також, нараховано компенсацію за невикористану відпустку 27 240 грн. Всього сума заборгованості по заробітній платі складає 81 300 грн. Проте, з дня його звільнення до дня подання даного позову, відповідачем розрахунок з ним досі не проведений. Тому, позивач звертається до суду з даним позовом. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 2017 року [PERSON] прийнятий у виробництво електроприводів - начальником виробництва Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод». 1 серпня 2019 року позивач був переведений у виробництво № 7 (цех № 3 ) - начальником цеху, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] серії [NUMBER] . Згідно з наказом Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» № 150К від 25 лютого 2020 року, [PERSON] 25 лютого 2020 року було звільнено з посади, за згодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно положень статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, разом з цим, відповідач не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Фактично повний розрахунок з позивачем відповідач не провів й досі. Згідно з наданою довідкою Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про заборгованість по заробітній платі № 18-65 від 25.02.2020 року, станом на 25.02.2020 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 81 300 грн., а саме: жовтень 2019 року - 7 785 грн., листопад 2019 року - 20 575 грн., грудень 2019 року - 15 334 грн., січень 2020 року - 8258 грн., лютий 2020 року - 2 108 грн., компенсація за невикористану відпустку - 27 240 грн. Тому, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 81 300 грн. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved