Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

11 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Біловодського районного сектора УДМС України в Луганській області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком з належними будівлями та спорудами загальною площею 54.7 квадратних метри , у тому числі житловою площею - 34.7 квадратних метрів , місце знаходження якого: [ADDRESS], належного позивачу на праві власності, посилаючись на ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», шляхом зняття гр. [PERSON],гр. [PERSON] та гр. [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]; позбавлення гр. [PERSON],гр. [PERSON] та гр. [PERSON] права користування житловим будинком з належними будівлями та спорудами за вищевказаною адресою та зобов'язання Біловодський районний сектор УДМС України в Луганській області вказаних трьох відповідачів зняти з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою, провадження за цими позовними вимогами було відкрито 27.01.2014 року. 12 лютого 2014 року позовні вимоги були уточнені за заявою позивача у справі, відповідно до яких були вказані відповідачами гр. [PERSON] та гр. [PERSON],а 03 квітня 2014 року за ухвалою суду була прийнята часткова відмова від позовних вимог стосовно відповідача гр. [PERSON], який вже змінив реєстрацію свого проживання . В обґрунтування своїх вимог позивач та її представники вказали , що [INFO] померла рідна бабуся позивачки у справі гр. [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі, у вигляді житлового будинку з усіма належними будівлями та спорудами , місце знаходження якого: [ADDRESS]. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22 липня 2013 року, посвідченого гр. [PERSON]. як приватним нотаріусом Біловодського районного нотаріального округу, спадкоємцем зазначеного у заповіті нерухомого майна, (яке раніше належало гр. [PERSON], [INFO] до часу смерті ), є гр. [PERSON], що також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 2004 року. Спадщина, на яку видано свідоцтво, була зареєструвана в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім'я позивачки , що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії НАЕ № 472102 від 22.07.2013 року, тобто саме з цього часу гр.[PERSON] є власницею вище вказаного об'єкта нерухомого майна, Крім цього, технічний стан цього нерухомого майна вона оформила у Біловодському РБТІ, що підтверджується технічним паспортом на вказане домоволодіння, складеного та виданого на її ім'я 25 липня 2013 року. Таким чином, позивач є єдиною власницею вище зазначеного майна . За адресою відкриття спадщини зареєстровані онуки спадкодавця гр. [PERSON], [PERSON], які вже є давно повнолітніми та мають власні сім'ї і своїх дітей . Оскільки [PERSON] мешкала в будинку,а відповідачі та їх мати, і вона ж друга донька спадкодавця, гр. [PERSON] , за усними домовленостями проживали в старій будівлі - на даний час як літній кухні , яка зараз знаходиться також на подвір'ї позивачки, та вони, а саме гр. [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] не були пов'язані спільним побутом з спадкодавцем у справі. Після набуття позивачем права власності на це домоволодіння договір найму житлового приміщення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивач не укладала - тому вважає, що право на даний час двох членів сім'ї колишнього власника , а саме гр.гр. [PERSON] та [PERSON] на користування цим житлом припинилося з моменту набуття позивачкою права власності на цей будинок після відкриття спадщини. На її неодноразові звернення до відповідачів з проханням добровільно знятися з формальної реєстрації місця проживання за вказаною адресою, його змінив тільки відповідач гр. [PERSON], а гр. [PERSON] та [PERSON], не дивлячись на те, що перша з них не проживає за адресою спадкового майна, належного позивачці, з 01 березня 2013 року, а друга з 2009 року, відповіли позивачці відмовою, більше того, вони та і їх мати створюють незручності в частині позбавлення позивачки скористатися правом на субсидію як особі, яка не має зараз реальної можливості працевлаштуватися , таким чином позивач вимушена звернутися до органів правосуддя з вказаним позовом і просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] особами, які втратили право користування спірним житловим приміщенням та шляхом зняття з реєстрації за рішенням суду усунути перешкоди зі сторони цих двох відповідачів в користуванні позивачкою належним їй жилим приміщенням та таким чином позбавити їх права користування спірним житловим приміщенням, зобов'язавши Біловодський районний сектор ДМС України як відповідача зняти їх з реєстрації з спірного місця проживання в [ADDRESS].Також позивач вказала на те, що згідно із ч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.На підставі ст.107, 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину буднику), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди, та відповідачі втратили право користування житловим приміщенням позивача з дня вибуття .Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення порушень, не співпадаючих з позбавленням володіння. Підставою негаторного позову є обставини, які обґрунтовують право позивача на користування і розпорядження майном, а також підтверджують, що поведінка третьої особи створює перешкоди в здійсненні цих прав. З питання збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника слід зазначити про усталену практику з цього питання Верховного Суду України. Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662свІ0, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника ( в позовних заявах використано посилання на аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ). На підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду(про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Під час слухання справи позивач гр. [PERSON] та її представники гр. [PERSON] та [PERSON] всі свої , в тому числі і уточнені позовні вимоги просять повністю задовольнити, тому що обоє відповідачі та інші члени їх сімей мають інше постійне місце проживання, з часу поселення їх там за новими адресами. Окрім того, вони в уточненому позові зазначили, що відповідно до ст.107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття, та послалися на норми Пленуму Верховного суду України і № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», де в п.11 вказано, що відповідно до ст.107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.Відповідачі і позивач не є членами однієї сім'ї. Договір найму жилого приміщення з ними (відповідачами) позивач не укладала. Вони (відповідачі) не мають права власності на оспорюваний будинок. Фактично проживають за іншими адресами, а в будинку, що належить позивачу і є предметом спору, формально зберігають по цей час право користування жилим приміщенням. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] не визнали повністю. Просили суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю, в запереченнях, наданих суду вказали, що [PERSON] звернулась із позовом про усунення перешкод в користуванні житлом, посилаючись на те що вона є власником домоволодіння, за адресою [ADDRESS] та вони відповідачі, як колишні члени сім'ї спадкодавця - заважають їй ([PERSON]) в здійсненні права власності на житло.Відповідачі вважають, що позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а саме: В позовній заяві не зазначено підстави позову. Позовна заява не містить повних відомостей про осіб, які мешкають за зазначеною позивачкою адресою. Так, відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON], має малолітню дитину гр. [PERSON], [INFO] - який зареєстрований за місцем реєстрації матері та постійного мешкання, а саме: [ADDRESS]. Так, відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON], має малолітню дитину [PERSON], [INFO], який зареєстрований за місцем її реєстрації та постійного мешкання, а саме: [ADDRESS]. Вони ([PERSON] та [PERSON]) у зареєстрованому шлюбі не перебувають, іншого як свого місця помешкання ні вони, ні їх діти не мають і взагалі відповідачі вважають, що відсутні підстави для зняття їх з реєстрації за місцем постійної реєстрації, тому що вони приходили до матері, інколи навіть ночували та йшли від неї на роботу. Також відповідачі вказали, що в позовній заяві не зазначено доказів, які підтверджують кожну обставину, чи наявність звільнення від доказування. Відповідно до ст.16 ЦК України особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у спосіб визначений даною статтею. Позивач звернулася до суду з позовом, не передбаченим ст.16 ЦК України. Крім того, сама по собі вимога про скасування реєстрації постійного місця проживання є похідною від права на проживання і є констатуючим (реєстраційним) актом, який засвідчує місце проживання особи. Тому вони вважають, що відсутні підстави для задоволення позову про зняття їх з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Також в межах заявлених позовних вимог та виходячи з доданих до позову документів можливо зробити висновок про відсутність факту, що вони та їх малолітні діти чинять перешкоди, які б могли бути усунуті у вказаний позивачем спосіб. Позивачем не надано доказів, які б могли свідчити про порушення її права власності, яке б потребувало судового захисту. Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним, інакше як на підставі і в порядку, передбачених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.Позивач зазначає місцем свого мешкання [ADDRESS], але позивачка жодного дня не мешкала в цьому будинку та право власності у неї виникло в порядку спадкування нещодавно.Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» - діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.У Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року говориться, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.Статтею 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору.Згідно з вимогами частини 3 статті 45 ЦПК України, суд повинен з'ясувати необхідність залучення до участі у справі органу державної влади або органу місцевого самоврядування для надання висновків у рамках своїх повноважень. Участь зазначених органів у цивільному процесі є обов'язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це необхідним. В судових дебатах гр. [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позову, а гр. [PERSON] не прибула на судові дебати без поважних причин. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила прийняти рішення, яким усунути перешкоди в користуванні [PERSON] житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] передати [PERSON] комплект ключів від вхідної калитки та підвалу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні житловим приміщенням у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], та підсобними господарчими спорудами та приміщеннями. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала на те, що має постійне місце проживання та реєстрацію за адресою: [ADDRESS]. За зазначеною адресою вона мешкає з самого народження та з 1982 року має повторну безперервну реєстрацію. В зазначеному будинку вона мешкає разом зі своїми дітьми та онуками. Власницею будинку була її мати [PERSON], яка померла [INFO]. За життя матері вони мешкали однією сім'єю і вона ([PERSON]). приймала участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території, сплаті комунальних послуг. Та мати залишила заповіт на ім'я відповідачки [PERSON], яка оформила свої спадкові права та стала власницею будинку в 2013 році . Восени 2013 року відповідачка гр. [PERSON] зачинила на ключ погріб, в якому гр. [PERSON] зберігає належні їй продукти харчування, а саме картоплю, консервацію та інше. Таким чином відповідачка перешкоджає їй користуватися приміщенням для зберігання продуктів харчування, спричинила їй матеріальні збитки, бо в неї пропала картопля, тому що гр. [PERSON] повісив на погріб свій замок, а потім гр. [PERSON] повісив свій . Крім того, гр. [PERSON] у лютому 2014 року змінила вхідний замок на калитці та не надала їй ([PERSON]) комплект ключів, у зв'язку з чим вона не має змоги пройти до свого постійного місця мешкання, обходить городами сусідів через город своєї покійної матері. [PERSON] неодноразово зверталась з цього приводу до правоохоронних органів, які проводили профілактичну бесіду з відповідачкою про недопущення порушення житлових прав громадян. Але відповідачка не зробила для себе належних висновків. Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним, інакше як з підставі та в порядку, передбачених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщені, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. [PERSON] постійно сплачує комунальні послуги, що підтверджується доданими до позову копіями квитанцій. Відповідачка по справі комунальні послуги не сплачує, опалення будинку проводить електричними обігрівачами, які залишає включеними у житловому будинку, при цьому сама в буднику не мешкає та залишає електроприлади без нагляду. [PERSON] змушена сплачувати комунальні послуги (оплата за електроенергію) в більшому розмірі, ніж завжди, навіть за життя матері такі показання лічильника як зараз були відсутні, та оплата була набагато нижча. Тобто відповідачка створює неможливі умови проживання в будинку. Сама ніколи не мешкала та не мешкає в цьому будинку, ні третя особа , ні члени її родини ніколи не створювали відповідачці перешкод в користуванні належним їй на цей час майном. Згідно до ст.47 Конституції України - кожен має право на житло. Тому вона просить суд її позовні вимоги задовольнити, та відмовити гр. [PERSON] за її позовом. Гр. [PERSON] не визнала позовні вимоги гр. [PERSON] та зазначила, що третя особа з самостійними вимогами фактично проживала в старенькому будинку, який є зараз літньою кухнею. Гр. [PERSON] в лютому 2014 року дійсно поміняла замок на вхідній хвіртці та її закриває, тому що після того, як гр. [PERSON] стала жити ще в однієї доньки недалеко від спірного будинку , необхідно було посилити заходи безпеки для збереження майна. Також старий житловий будинок спадкодавця є фактично аварійним, в ньому неможливо проживати, тому гр. [PERSON] і її доньки, тим більше малолітні діти, там просто не зможуть жити та існувати, а замки на погріб повісили гр. [PERSON], або син гр. [PERSON] та її батько гр. [PERSON] Тому вона ніяким чином не створює своїй тітці перешкод в користуванні літньою кухнею та погрібом, притому останнім вона користувалася тільки через спадкодавця, а не самостійно. У всякому разі сама гр. [PERSON] не зможе усунути перешкоди по погрібу, а іншими приміщеннями та й не користувалася. .Тому підстав для задоволення цього позову вона не вбачає. Вислухавши учасників процесу, свідків [PERSON]. [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] не проживає за спірною адресою приблизно з березня - травня 2013 року, а [PERSON] десь з середини 2009 року, тому що вони живуть з своїми малолітніми дітьми та чоловіками за місцем проживання свекрів за адресами, які назвала гр. [PERSON], а до цього жили з матір'ю в старому будиночку спадкодавця. Свідки гр. [PERSON] та [PERSON] пояснили, що саме в старому будиночку, або поряд з основною спорудою в виді цегляного будинку спірного домоволодіння , проживала і проживає гр. [PERSON], яка зараз вимушена ходити через сусідні двори до помешкання з причин того, що закрита вхідна хвіртка до двору гр. [PERSON], дослідивши всі письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача гр. [PERSON] підлягають частковому задоволенню , але не підлягають задоволенню позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] з наступних підстав: За вимогами ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України (ст.60 ЦПК України). Як встановлено судом, позивачка гр. [PERSON] зареєстрована за спірною адресою з 2004 року, а з 22 липня 2013 року ( а . с 7) є одноособовою власницею житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, або з дати, коли це право зареєстровано в державному реєстрі з 22.07.2013 року за реєстраційним номером 111737644206(а.с8), але й за ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Саме за усною домовленістю з попереднім власником, або спадкодавцем, з яким проживала разом в будинку і позивачка у справі [PERSON] ,( і незалежно від того, де вона на той час перебувала чи проживає зараз), в іншому старому приміщенні домоволодіння( яке відображено на фото а.с.53), яке за даними технічного паспорту ( а .с. 11) значиться як літня кухня, свого часу проживали і відповідачі у справі гр. [PERSON] та гр. [PERSON] - разом з матір'ю гр. [PERSON] , причому місце реєстрації відповідачі мають до цього часу тільки формально в [ADDRESS], і їхні діти там з ними фактично не проживають( і ніколи не жили). Як встановлено судом, гр. [PERSON] та її повнолітні діти ще до вибуття на інше місце проживання користувалися погрібом спадкодавця тільки через гр. [PERSON], яка зберігала свої та їхні продукти харчування та в наступному видавала їм їхні продукти сама особисто, і ніякими іншими господарськими будівлями сім'я гр. [PERSON] не користувалася. Після смерті гр. [PERSON] гр. [PERSON] повісив свій замок на погріб, тому саме він і створив перешкоди гр. [PERSON], в тому числі і гр. [PERSON], тому що її батько гр. [PERSON] повісив свій замок , тому зараз ніхто з учасників процесу цим погрібом не користується, тобто гр. [PERSON] ніяким чином не може створювати безпосередньо перешкод гр. [PERSON] в користуванні погрібом, тому що такі перешкоди стоворені і їй гр. [PERSON], який на даний час не є ні відповідачем, ні іншим учасником процесу у справі, тому суд вважає, що стосовно перешкод в користуванні погрібом та іншими господарськими будівлями позовні вимоги гр. [PERSON] є безпідставними, бо повинні бути заявлені в наведеному випадку до двох відповідачів у справі, бо окремо один від одного вони задоволеними бути не можуть. В свою чергу, гр. [PERSON] і члени її сім'ї до самої смерті гр. [PERSON] не проживали в житловому будинку, чого і сама третя особа з самостійними вимогами не заперечує, а проживала в строму будиночку( літній кухні )до настання морозів , тобто до початку 2014 року , але претендує за позовом на усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, за яким угоди про проживання з новою власницею в неї не має, та не було і з попереднім власником у справі, навіть не дивлячись на те, що вона зареєстрована за юридичною адресою розташування самого спірного будинку. Виходячи з добутих у справі доказів, її доньки гр. [PERSON] з весни 2013 року та донька гр. [PERSON] з 2009 року без поважних причин не проживають за місцем своєї реєстрації як в літній кухні, так і в будь - якому іншому приміщенні, яке відноситься до спірного домоволодіння, але дійсно формально зберігають свою реєстрацію, посилаючись на неможливість отримати дозвіл на реєстрацію за місцем проживання своїх цивільних чоловіків, з якими проживають в цивільному шлюбі відповідно з дня їх поселення за адресами відповідно в [ADDRESS] та [ADDRESS], що повністю підтверджується як показаннями допитаних в судовому засідання свідків, так і відповідними документами , поданими відповідачами до УСЗН Біловодської РДА в відповідні роки, які необхідні для отримання допомоги по догляду за їх малолітніми дітьми, які в свою чергу живуть за адресою своїх (біологічних і юридичних) батьків, і їхні житлові права ніяким чином позивачкою не порушуються . Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі не були членами сім'ї позивачки, тому що з самого початку її проживання з спадкодавцем не вели з нею спільного господарства, а спадкодавець була матір'ю гр. [PERSON] та рідною бабою гр. [PERSON] та [PERSON], та які фактично раніше користувалися для житла ( переведеного з жилого в підсобне - літню кухню ) приміщенням , яке вони мали право займати за усною угодою з спадкодавцем, або до часу свого фактичного вибуття з займаного ними за усним договором найму приміщенні , яке перебуває в приватному житловому фонді. В силу ч.2 ст. 405 ЦК України, яка регулює житлові правовідносини членів сім'ї власника житла, встановлено , що член сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. А за правилами ст. 71,72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин провадиться в судовому порядку, ст. 107 ЖК також регулює правовідносини тільки по договору найму при розірванні договору житлового приміщення наймачем , та якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають причини відсутності відповідача понад встановлений строк. Згідно зі ст. 71(п.3), 163 ЖК у період перебування дитини у родичів за нею зберігається право користування житлом, де вона зареєстрована. Ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Крім того, згідно зі ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом, яка не проживає в ньому без поважних причин . Ураховуючи наведені норми права про те, що малолітня дитина не проживає за місцем реєстрації не з власної ініціативи, вона не може бути визнана такою, що втратила право користування житлом. Оскільки батьки дітей добровільно визначилися, що їх цивільні дружини та малолітні діти проживають за місцем проживання їхніх батьків, і відповідачки та їх малолітні діти не були членами сім'ї як попередньої, так і теперішньої власниці житла, і обидві відповідачки більше року( [PERSON] з березня 2013 року) не винаймають приміщення, де раніше зареєструвалися, то є всі законні підстави визнати їх такими особами, які втратили право користування спірним приміщенням з причин відсутності їх більше фактично одного року за місцем реєстрації на підставі норм ЦК України, або за тими нормами, які регулюють правовідносини вказані в главі 6 Житлового Кодексу України , з відповідними наслідками з зняттям їх з реєстрації в державному органі, який визначений в даному випадку за ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний і вибір місця проживання в Україні» (в його редакції зі змінами на час розгляду справи).Суд вважає, що посилання позивача в даному випадку на ст. 107 ЖК України є безпідставними,виходячи з роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, тому додатково до цих правовідносин застосуванню підлягає ст. 167 ЖК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial