Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

12.08.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про поділ майна, придбаного в період шлюбу до відповідача [PERSON] 30.08.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 05.11.2019 року. 23.10.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 05.11.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 16.12.2019 року. 16.12.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області розгляд справи зупинений в зв`язку з призначенням судової товарознавчої експертизи. 06.02.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області поновлене провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 18.03.2020 року. 18.03.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 07.05.2020 року. 07.05.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області розгляд справи зупинений в зв`язку з призначенням судової товарознавчої експертизи. 05.06.2020 року суду наданий висновок судово-товарознавчої експертизи та заявлене клопотання про поновлення провадження у справі. 09.06.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області поновлене провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 01.09.2020 року. 01.09.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 28.09.2020 року. 28.09.2020 року позивачем надана заява про зміну предмету позову Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 28.09.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог, за позовною заявою про зміну предмету позову, позивач просить поділити між ним та відповідачем автомобіль марки MITSUBISHI LANCER з номерним знаком [NUMBER] , 2007 року випуску, об`єм двигуна 1499 см. куб. вартістю 148877.69 грн. Визнати за відповідачем [PERSON] право власності на автомобіль марки MITSUBISHI LANCER з номерним знаком [NUMBER] , 2007 року випуску, об`єм двигуна 1499 см. куб. вартістю 148877.69 грн. Зобов`язати відповідача [PERSON] , сплатити йому в рахунок компенсації за Ѕ частину вартості автомобіля марки MITSUBISHI LANCER з номерним знаком [NUMBER] , 2007 року випуску, об`єм двигуна 1499 см. куб. 74438.85 грн. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 25 липня 1987 року між ним та відповідачкою, [PERSON] , був зареєстрований шлюб Дніпровською селищною радою Верхньодніпровського району Дніпропетровській області, актовий запис № 28. Від шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. На протязі двох останніх років сімейне життя між ними стало нестерпним. На даний час в провадженні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області розглядається справа про розірвання шлюбу між ними. За час перебування в шлюбі вони нажили сумісно майно, ціну якого узгодили між собою та вирішили його розділити в добровільному порядку. Також вони узгодили вартість сумісно нажитого автомобіля марки MITSUBISHI LANCER з номерним знаком [NUMBER] , 2007 року випуску в сумі 100000.00 грн. Даний автомобіль зареєстрований за позивачем. Проте, відповідачка відмовилась в добровільному порядку оформити на нього вищевказаний автомобіль. Крім того відповідачка без його згоди, таємно розпорядилась вищевказаним автомобілем, про що повідомила його в телефонному режимі, що сховала автомобіль та що свідоцтво про право власності на спірний автомобіль знаходиться у неї. Таким чином відповідачка позбавила його можливості розпоряджатись їхнім сумісним майном, автомобілем марки MITSUBISHI LANCER з номерним знаком [NUMBER] , 2007 року випуску, та розділити дане майно за взаємною згодою в добровільному порядку, що і стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали, за підставами, викладеними в позовній заяві. Також пояснили, що вони намагались вирішити питання щодо розподілу спірного автомобіля за взаємною згодою, але відповідачка та її представник на будь-які їх пропозиції не погоджуються. Відповідачка сховала автомобіль, таким чином позбавивши можливості позивача користуватись ним. Ними змінений предмет позову, оскільки позивач не має коштів для сплати відповідачці належної їй частини автомобіля, та згоден отримати таку компенсацію від відповідачки. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що між сторонами була узгоджена ціна спірного автомобіля в сумі 100 000.00 грн., тому при розподілі даного автомобіля і повинна застосовуватись саме ця сума. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечувала погодження з позивачем вартості автомобіля в сумі 100 000.00 грн., вказувала, що ринкова ціна автомобіля є значно вищою та погоджувалась на компенсацію в сумі 95000.00 грн. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи , вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Як встановлено в судовому засіданні 25 липня 1987 року між сторонами був зареєстрований шлюб Дніпровською селищною радою Верхньодніпровського району Дніпропетровській області, актовий запис № 28, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. На час подання позовної заяви між сторонами вирішувалось питання про розірвання шлюбу. Також судом встановлено, що в період шлюбу, 16.01.2015 року сторонами був придбаний автомобіль MITSUBISHI LANCER з номерним знаком [NUMBER] , 2007 року випуску, який зареєстрований на ім`я позивача, що підтверджується повідомленням територіального сервісного центру №1244. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. \~Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя З наведеного вище судом встановлено, що автомобіль MITSUBISHI LANCER з номерним знаком [NUMBER] , 2007 року випуску , придбаний в період шлюбу між сторонами та в період їх спільного проживання, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Оскільки виходячи із положень ст. 69-72 СК України, 370-372 ЦК України виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого . Відповідач будь-яких доказів на спростування даного факту не надав. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить визнати з відповідачкою право власності на спірний автомобіль в цілому і стягнути з відповідача на його користь Ѕ частину вартості зазначеного вище транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 364 ЦК України - Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Оскільки позивач погоджується з тим, що право власності на спірний автомобіль в цілому буде визнане за відповідачем та погоджується на отримання компенсації належної йому Ѕ частини у спірному автомобілі, як у спільному сумісному майні подружжя, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до способу захисту порушених прав, обраному позивачем, який передбачений нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Ринкова вартість спірного автомобіля підтверджена експертним висновком № 18 від 26.05.2020 року та складає 148\~878.00 грн. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає сплаті в рахунок компенсації вартості Ѕ частини вартості автомобіля марки MITSUBISHI LANCER з номерним знаком [NUMBER] , 2007 року випуску, об`єм двигуна 1499 см. куб., 74 438 ( сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять вісім) грн., 85 коп. Доводи представника відповідача про те, що між сторонами в добровільному порядку погоджувалась вартість спірного автомобіля в сумі 100 000.00 грн., тому виходячи із даної суми і необхідно визначити компенсацію Ѕ частини спірного автомобіля, яка підлягає сплаті позивачеві, суд вважає безпідставними, оскільки саме відповідачка не погоджувалась з вартістю автомобіля в сумі 100 000.00 грн., та зазначала, що автомобіль коштує значно більше, що мало наслідком призначення експертизи та визначення вартості спірного автомобіля фахівцем у відповідній галузі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, та враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви судовий збір сплачений відповідно до вартості автомобіля, визначеній в сумі 100\~000.00 грн., в сумі 1000.00 грн. В свою чергу згідно ухваленого рішення позивачеві присуджується грошова компенсація вартості спільного сумісного майна в розмірі 74\~438 грн. 85 коп., відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 255 грн. 61 коп. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача [PERSON] . Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 744 грн. 39 коп. пропорційно до розміру вартості майна, що присуджене відповідачці. Оскільки судом вирішений спір між сторонами, суд приходить до висновку, що після набрання рішенням суду законної сили подальше існування заходів забезпечення позову відповідно до ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року є недоцільним та заборона відчуження автомобіля підлягає скасуванню.

Outcome: approved