Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

10 квітня 2020 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3) про тлумачення змісту заповіту. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві позивач просив провести тлумачення заповіту, що був складений від імені [PERSON] , посвідчений 31 березня 2008 року секретарем виконкому Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області Давідчик О.В., за реєстровим № 77, як про вираження волі померлої заповісти житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 1,88 (кадастровий номер 56:246:847:00:03:013:0050) га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства - [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що [INFO] померла його баба, [PERSON] , якою було складено декілька заповітів щодо спадкового майна на користь позивача та відповідачів. Вказав, що приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,88 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, оскільки на сьогодні не зрозуміло, чи була включена земельна ділянка площею 1,88 га (кадастровий номер 56:246:847:00:03:013:0050) із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, право спадкодавця на яку підтверджується державним актом серії ЯЖ № 345768 від 06.11.2008 року. Вважає, що із врахуванням волі спадкодавця [PERSON] до складу спадкового майна, визначеного у заповіті від 31.03.2008 року було включено і земельну ділянку площею 1,88 га (кадастровий номер 56:246:847:00:03:013:0050) із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13.05.2020 р. відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, судове засідання призначено на 16.06.2020 р. 16.06.2020 р. розгляд справи відкладено на 14.07.2020 р. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.07.2020 р. за клопотанням позивача витребувано у Рівненського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи [PERSON] , у підготовчому засіданні оголошено перерву до 15.09.2020 р. 15.09.2020 р. справу призначено до судового розгляду по суті на 18.09.2020 р. Учасники справи судове засідання 18.09.2020 р. не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час його проведення, у тому числі через розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 14.09.2020 р. відповідач 1, відповідач 2 та відповідач 3 подали до суду заяви про визнання позову та про розгляд справи за їх відсутності, позивач 15.09.2020 р. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Заборольською сільською радою Рівненського району Рівненської області 4 квітня 2011 р. [PERSON] померла [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 9. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 30.03.1989 р. ціле домоволодіння в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 345768 від 06 листопада 2008 р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,88 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Відповідно до заповіту від 05 лютого 1997 року, посвідченого секретарем виконкому Заборольської сільської Ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області Яковець Г.М., [PERSON] заповіла належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РВ № 0051737, виданий 02 серпня 1996 р., в рівних долях [PERSON] та [PERSON] . Згідно заповіту від 29 травня 2000 року, посвідченого секретарем Заборольської сільської ради Горецькою Валентиною Іванівною, [PERSON] заповіла належний їй будинок та надвірні будівлі та все своє майно, що знаходиться в [ADDRESS] , а також сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РВ № 0051737, виданий Рівненською районною державною адміністрацією 02 серпня 1996 р., своїм дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно заповіту від 31 березня 2008 року, посвідченого секретарем виконкому Заборольської сільської ради Давідчик Ольгою Василівною, [PERSON] заповіла належний їй будинок, надвірні будівлі та все своє майно, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] . Відповідно до заповіту від 23 вересня 2009 року, посвідченого сільським головою Заборольської сільської ради Шевчуком Т.В., [PERSON] заповіла належні їй земельні ділянки, згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЯЗ № 006206, серія ЯЗ № 006207 і серія ЯЗ № 216609, видані Рівненською районною державною адміністрацією 15.09.2009 р. - своєму внуку [PERSON] , а земельну ділянку згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 216608, виданий Рівненською районною державною адміністрацією 15.09.2009 р. - своїй внучці [PERSON] . Вищезазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи № 793/2011 до майна померлої [INFO] [PERSON] , надісланої 15.09.2020 р. Рівненським обласним державним нотаріальним архівом з листом від 12.08.2020 р. № 635/01-24. Відповідно до листа від 03.12.2019 р. № 1504/02-04 приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г., адресованого позивачу, зазначено, що оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом неможливе, так-як земельна ділянка, на яку просить оформити спадкові права позивач, розташована на території Заборольської сільської ради Рівненського району, а не в [ADDRESS] . За заповітом від 31.03.2008 року за реєстровим номером 77 незрозуміла воля заповідача, вона викладена незрозуміло і двозначно щодо земельної ділянки площею 1,88 га, котра розташована на території Заборольської сільської ради. Оскільки позивачу відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,88 га, котра розташована на території Заборольської сільської ради, він звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 ЦК України, відповідно до якої тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Дослідивши наявні у справі докази судом встановлено, що [PERSON] склала заповіт від 31 березня 2008 року, посвідчений секретарем виконкому Заборольської сільської ради Давідчик Ольгою Василівною, відповідно до якого заповіла належний їй будинок, надвірні будівлі та все своє майно, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] . Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малось на увазі. Виходячи з аналізу положень норм ст.ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється у разі наявності спору між спадкоємцями з приводу спадкового майна з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті. Як убачається із заповіту від 31 березня 2008 року, його текст викладений чіткою і зрозумілою мовою, у ньому немає подвійного змісту та чітко вбачається воля заповідача передати належний їй будинок, надвірні будівлі та все своє майно, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] . Заповіт від 31 березня 2008 року скасував заповіт від 29 травня 2000 року в частині, яка стосувалась належного заповідачу будинку, надвірних будівель та всього майна, що знаходиться в [ADDRESS] . Після заповіту від 31 березня 2008 року заповідачем 23 вересня 2009 року було складено заповіт, посвідчений сільським головою Заборольської сільської ради Шевчуком Т.В., однак даний заповіт не скасував попередній, оскільки той йому не суперечив. Судом також встановлено, що між сторонами у справі, фактично відсутній спір з приводу земельної ділянки площею 1,88 га, котра розташована на території Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Зазначена обставина підтверджується заявами відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3 від 12 вересня 2020 року про визнання заявлених позовних вимог повністю. Факт визнання відповідачами позовних вимог не може бути підставою для тлумачення заповіту, а тому не може бути прийняте судом. За таких обставин, суд вважає, що будь-яких підстав для тлумачення заповіту [PERSON] від 31 березня 2008 року в даному випадку немає, а тому приходить до висновку про відмову в позові за його безпідставністю. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. У зв`язку з відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed