Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

10 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому після уточнення просив визнати за ним право власності на спадщину після смерті матері [PERSON] на 239/400 частин житлового будинку по [ADDRESS], з яких 200/400 частин - прибудова; 13/400 частин - спадщина [PERSON] після смерті батька; та 26/400 частин - право власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2012 року йому належить 13/200 частин житлового будинку [ADDRESS] після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO]. У 1985 році [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом про перерозподіл часток у справі спільної власності. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.08.1985 року були перерозподілені ідеальні частки в праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] таким чином: замість 1/6 частки за кожним співвласником визнано право на 13/200 часток. Крім того, в рішенні було зазначено, що прибудови, які були узаконені рішенням Жовтневого райвиконкому складають 100/200 часток та 22/200 часток. Тобто, права власності за особами, які їх побудували визнано не було, а саме за [PERSON] на 100/200 часток та за [PERSON] на 22/200 часток. [PERSON] 10.11.1985 року подарував свою частку 13/200 [PERSON], договір посвідчений за реєстровим № 3-2797 від 10.11.1985 року і частка [PERSON] склала 26/200. [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті залишились спадкоємці - його доньки [PERSON] та [PERSON],, які спадщину прийняли, оскільки фактично вступили в управління спадковим майном - постійно проживали у спадковому будинку, володіли ним, але спадкова справа не оформлювалась. Заяви про прийняття спадщини не подавались. Ідеальна спадкова частка кожної після смерті батька склала 13/400. В період з 1984 року по 1987 рік його мати [PERSON], та її сестра [PERSON] зробили прибудови до частин будинку, які вони займали. Так, [PERSON] добудувала приміщення 3-6 площею 14,6 кв.м, 3-5 площею 6,0 кв.м, коридор 3-1 площею 7,1 кв.м, вбиральню 3-2 площею 1,5 кв.м, ванну кімнату 3-3 площею 2,2 кв.м, кухню 3-4 площею 9,7 кв.м, сіни 1 площею 3,2 кв.м, сарай «Б», сарай «В», які були узаконені рішенням виконкому Жовтневої ради народних депутатів від 07.02.1984 року № 27-24. Ідеальна частка [PERSON] повинна складати 239/400. За життя його мати не встигла оформити належне їй право власності у повному обсязі на прибудову та спадщину після смерті батька, тому він отримав спадщину теж частково, а саме на майно, на яке були правовстановлюючі документи. Крім того, вважає, що його мати та її сестра набули право власності за набувальною давністю на частки, які належать [PERSON].(13/200) та її батьку [PERSON].(13/200). [PERSON] та її батько [PERSON] у вказаному будинку проживали за життя [PERSON], а потім, за словами родичів, переїхали до Росії і ніяких стосунків з родичами не підтримували. З післявоєнних часів будинком користувались лише [PERSON], [PERSON] та їх батько до своєї смерті. На протязі тривалого часу ці особи постійно підтримували технічний стан будинку, займались благоустроєм. У 2008 році під весь будинок був зроблений новий фундамент, будинок обкладено сучасною цеглою з утепленням стін, дерев'яна огорожа замінена на цегляну, в самостійних квартирах співвласниками проведена заміна системи електропостачання, замінена газоопалювальна система. Вважає, що дійсна частка в праві власності на житловий будинок його матері [PERSON] повинна складати: 1/6 частина (після смерті діда [PERSON].) + 1/12 (спадщина після смерті батька [PERSON]) + 100/200 (прибудова) + 26/400 (за набувальною давністю) = 265/400 часток, з яких тільки 1/6 (13/200) має правовстановлюючий документ і відповідну частку він отримав у спадщину. Просить визнати право власності на 239/400 часток. 04 серпня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій після уточнення просила визнати за нею право власності на 13/600 частин після смерті її батька [PERSON], що помер [INFO] та на 22/200 частин, які були нею збудовані і узаконені рішенням Жовтневої райради народних депутатів № 27-24 від 07.02.1984 року в житловому будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що будинок за адресою: [ADDRESS], належав її діду [PERSON] і бабусі [PERSON] [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] померла [INFO], не встигнувши прийняти спадщину. [PERSON] і [PERSON] мали двох дітей: [PERSON] та [PERSON] 17.01.1950 року були видані свідоцтва про право на спадщину, а саме по 1/6 частці одержали: син [PERSON], онука [PERSON], онука [PERSON], онук [PERSON], онука [PERSON] Частка [PERSON] залишається відкритою до теперішнього часу. [PERSON] та [PERSON] добудовували до свої часток домоволодіння приміщення, які узаконені рішенням Жовтневої райради народних депутатів № 27-24 від 07.02.1984 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.08.1985 року були перерозподілені ідеальні частки в праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] таким чином: замість 1/6 частки за кожним співвласником визнано право на 13/200 часток. Крім того, рішенням встановлено, що прибудови, які були узаконені рішенням Жовтневої райради народних депутатів складають 100/200 часток та 22/200 часток. Також [PERSON] у своєму позові посилається на те, що позивач за первинним позовом зазначає ім'я своєї матері «[PERSON]», у той час, як відповідно до свідоцтва про народження донькою [PERSON] та [PERSON] була [PERSON]. [PERSON] не надає жодних доказів того, що [PERSON] (його мати) та [PERSON] є однією і тою самою особою. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] на 239/400 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS]. Зустрічний позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] на 13/600 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] та на 22/200 частин житлового будинку [ADDRESS], в порядку забудови. Залишено відкритою за [PERSON] 13/1200 частин житлового будинку [ADDRESS] та 26/400 частин зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями. Не погодившись з вказаним рішенням, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення частково скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах [PERSON] про визнання права власності на 13/400 часток після смерті [PERSON] і на 13/400 часток за набувальною давністю - відмовити. В частині визнання за [PERSON] права власності на 100/200 збудованих і узаконених його матір'ю [PERSON] - залишити без змін. В частині визнання права власності за [PERSON] на 22/200 частин, які були нею збудовані і узаконені рішенням Жовтневої райради народних депутатів № 27-24 від 07.02.1984 року в житловому будинку № [ADDRESS] - залишити без змін. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на неповне з'ясування судом обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з положень статті 549 ЦК Української РСР статей 344, 1261, 1268 ЦК України та тих обставин, що після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном дві його доньки: [PERSON] та [PERSON] Суд вважав, що доказів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] його сином - [PERSON], матеріали справи не містять. Суд вважав, що матеріали справи містять достатньо доказів для визнання за позивачами право власності за набувальною давністю та визнання права власності на 122/200 частин , які були залишені відкритими. З висновками суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, а саме в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], на 213/400 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS]. Судовим розглядом встановлено, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], залишилася спадщина 13/200 частин житлового будинку розташованого по [ADDRESS]. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР фактично вступили в управління та володіння спадковим майном дві його доньки: [PERSON] та [PERSON], які постійно проживали і були зареєстровані разом з батьком. Підстав вважати, що [PERSON], [INFO], батько якої [PERSON], 23 роки, мати - [PERSON], 19 років, не є донькою [PERSON], померлого [INFO] у віці 76 років, у апеляційного суду не має. Відповідно до інформації Харківського обласного державного нотаріального архіву від 16 квітня 2015 року вбачається, що від спадкоємців померлого [INFO] [PERSON], заяви про прийняття спадщини або відмови від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилася (а.с. 82). Доказів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] його сином - [PERSON], матеріали справи не містять. Отже, за життя [PERSON] та [PERSON] набули право власності в порядку спадкування за законом після смерті свого батька по 13/400 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] за кожним, а тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання за [PERSON] права власності на 13/600 частин спірного будинку в порядку спадкування після смерті її батька - [PERSON] підлягає зміні. Оскільки рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області від 07 лютого 1984 року № 27-24 «Про узаконення самовільних будівель по [ADDRESS]» самовільно побудовані приміщення узаконені на ім'я [PERSON] та [PERSON], а рішенням Жовтневого народного суду м. Харкова від 12серпня 1985 року проведено перерозподіл ідеальних часток співвласників і прибудови, які складають 122/200 частин залишилися відкритими, апеляційний суд погоджується з висновками про визнання судом на ці частки права власності за [PERSON] на 22/200, оскільки були нею забудовані, а за [PERSON] на 100/200 частин зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], оскільки були забудовані його матір'ю, після смерті якої він прийняв спадщину відповідно до вимог статті 1261, 1268, 1269, ЦК України. Разом з цим, виходячи з положень статті 344 ЦК України, роз'яснень, які містяться у постанові Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», доказів, які містяться в матеріалах справи та тих обставини, на які посилалися позивачі за первісним позовом [PERSON] та за зустрічним позовом [PERSON], як на підстави набуття ними права власності на 26/200 частин спірного житлового будинку в порядку набувальної давності, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання за [PERSON] права власності на 26/400 частин житлового будинку в порядку набувальної давності і вважає, що в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: partial