Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

11.02.2016 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS], шляхом позбавлення останнього права користування даною квартирою та зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності. В даній квартирі відповідач [PERSON] був зареєстрований після укладення з нею шлюбу у якості члена її сім'ї. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.07.2012 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Згодом після розірвання шлюбу, відповідач забрав свої речі і переїхав проживати в інше місце. На даний час в квартирі проживає вона та її син, відповідач в її квартирі не проживає, відсутній більше року без поважних причин, дій які б свідчили про наміри та бажання зберегти за собою право користування житловим приміщенням не вчиняє, витрат по утриманню житла не несе. Правові підстави позову обґрунтовує положеннями ст.ст. 391, 405 ЦК України. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України. Про причини своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив. Третя особа, Солом'янський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, в судове засідання свого представника не направив про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно із заявою просить розглядати справу у відсутності свого представника. При таких даних, суд у відповідності до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, знаходить можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача та представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, її представник, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.1997 р., зареєстрованого на Київській універсальній біржі за реєстраційним номером С7065/3954. Згідно довідки форми №3 від 01.02.2016 р. зa № 471, виданої Житлово-експлуатаційною дільницею № 902, у даній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], її син - [PERSON], та відповідач [PERSON], який був зареєстрований 01.04.1999. З пояснень учасників судового розгляду встановлено, що відповідач був зареєстрований у квартирі після укладення з позивачем шлюбу у якості члена її сім'ї. Згодом, після розірвання шлюбу між сторонами у липні 2012 року, відповідач забрав свої речі і переїхав проживати за іншою адресою, яка позивачеві не відома, та з того часу у квартирі не проживає, його речі відсутні, витрат по утриманню квартири він не несе. Факт не проживання відповідача у квартирі позивача більше одного року підтвердили у судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Даний факт підтверджується і письмовими доказами наданими суду, а саме: актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 01.07.2015 р. та від 21.01.2016 р. Утримання квартири здійснюється за рахунок позивача, про свідчать представлені позивачем копії квитанцій. Обставин, які б вказували на те, що позивач чинить відповідачеві перешкоди в користуванні спірною квартирою, та обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача в спірній квартирі понад один рік, судом не встановлено. Правовідносини сторін стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним урегульовано положеннями статті 405 ЦК України. За змістом частини першої вказаної статті, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Разом з тим, позивач на підставі ст. 391 ЦК України, просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою. Такий спосіб захисту прав позивача є вочевидь не відповідним, з огляду на встановлені вище обставини справи. Так, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В той же час, позивач не вказає жодної обставини, як б свідчила про те, що відповідач вчиняє будь-які активні дії, які порушують її право власності. Обставини на які посилається позивачка, та які встановлені судом свідчать як раз про те, що такі дії відповідачем не вчиняються. В даному випадку, належним способом захисту прав позивача є визнання судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Саме до цього зводиться вимога позивача про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача належить задовольнити частково, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. . З огляду на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог та з урвахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати - сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial