Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

11.07.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його рідної доньки [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона має племінницю [PERSON], [INFO], яка з липня 2016 року по теперішній час мешкає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Мати дитини, [PERSON] померла [INFO] Батько неповнолітньої дитини, [PERSON], після смерті [PERSON] долею дитини не цікавиться, матеріально не допомагає, вихованням дитини не займається. Часто змінює місце проживання, зв'язок з ним відсутній. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та додатково пояснила, що відповідач є її рідним братом, проте вони тривалий час не спілкуються. Він, його дружина [PERSON] та їх дитина [PERSON] проживали у м. Донецьк. Після смерті матері її племінниця проживала разом з бабусею і відповідачем, а після смерті бабусі влітку 2016 року вона забрала племінницю до себе. Відповідач дочкою не цікавиться, матеріально не допомагає, тому просить позбавити його батьківських прав, оскільки дитина не може вільно перетинати лінію кордону та отримати паспорт громадянина України. Додала, що має намір після позбавлення відповідача батьківських прав оформити піклування над племінницею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином викликаним в судове засідання у установленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки за місцем його реєстрації. Проте поштові відправлення було повернуто на адресу суду з відміткою, що за вказаною адресою відповідач не проживає. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі. Представник третьої особи Службиу справах дітей Великоновосілківської райдержадміністрації в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі. Прокурор зазначив, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки доводи позивача є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Суд, вислухавши позивача, допитавши неповнолітню [PERSON], дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.08.2000 року - відповідач є батьком [PERSON] (актовий запис №301 від 10.08.2000 року) (а.с.6). Відповідно до довідки про склад сім'ї № 464 від 15.07.2016 року, наданої Старомайорською сільською радою, неповнолітня дитина [PERSON] проживає за адресою місця мешкання позивача у [ADDRESS] без реєстрації з 03.07.2016 року (а.с.15). Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання. Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні спору про позбавленення особи батьківських прав Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які проживають з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відомості, які містяться у висновку Служби у справах дітей Великоновосілківської районної державної адміністрації у Донецької області від 29.09.2016 року №674/13, а також висновку органу опіки та піклування Старомайорської сільської ради від 30.09.2016 р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], не доводять факту ухилення [PERSON] від батьківських обов'язків по відношенню до доньки [PERSON], що б давало обґрунтовані та беззаперечні підстави для позбавлення його батьківських прав (а.с.43-44, 51). Зазначені висновки про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є поверховими, не містять встановленої та перевіреної інформації щодо відповідача та конкретних обставин на користь позбавлення його батьківських прав, даних щодо його особи та умов проживання, його відношення до дитини, вони ґрунтуються переважно на поясненнях позивача та неповнолітньої дитини, не будучи підтвердженими належними доказами, у зв'язку із чим суд їх не може покласти в основу для позбавлення батьківських прав відповідача. Суд також звертає увагу, що висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача надані за період з липня 2016 року. Відомостями щодо виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків за період до 03.07.2016 року, коли неповнолітня [PERSON] переїхала з м. Донецьк до позивачки, органи опіки та піклування не володіють. Крім того, суд зазначє, що висновок органу опіки та піклування в силу вимог ст. 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами у справі. Відповідно до ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав. В судовому засіданні була вислухана неповнолітня [PERSON], яка пояснила, що після смерті матері її батько [PERSON] став зловживати спиртними напоями, в зв'язку з чим її бабуся, з якою вони разом мешкали, вигнала його з квартири. Деякий час він телефонував, а потім зник. Про його долю ій нічого не відомо. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав орієнтує суди на те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15). На думку суду, належних доказів на підтвердження обставин, які б доводили свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, позивач не надав. Окрім іншого, суд звертає увагу, що позбавлення відповідача батьківських прав може бути втручанням у його право на повагу до сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). В даному конкретному випадку позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні не підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо, без об'єктивних на те причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї дитини. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], є передчасними та на теперішній час не підлягають задоволенню. Оскільки стягнення аліментів позивачем пов'язано з позбавленням батьківських прав, суд відмовляє і в цій частині позовних вимог та одночасно роз'яснює право органу опіки та піклування або піклувальника звернулися з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в загальному порядку.

Outcome: dismissed