Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

11.12.2020 року [PERSON] , звернувся з позовом до суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві зазначено, що 26.09.2013 року між позивачем та ПАТ «Брокбізнесбанк» укладено Договір №00605858 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки та додаткову угоду №1 про відкриття кредитної лінії терміном на 2 календарних роки. 20.06.2020 року було відкрито виконавче провадження та вчинено виконавчий напис №3275 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» у розмірі 26 668,07 грн. за Договором №00605858. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» ніколи не укладалися жодні договори. Ніяких документів, що підтверджують права вимоги грошових коштів з боку ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до нього, не надано. У копії виконавчого напису зазначено щодо боргу за кредитним договором №00605858 від 26.09.2013 року. У наданій копії Додаткової угоди №1 до вказаного Договору зазначена дата останнього платежу за тілом кредиту до 26.09.2015 року, в виконавчому написі стверджується, що в нього наявна прострочена заборгованість за тілом та відсотками, тобто виникла така заборгованість значно раніше 26.09.2015 року. Крім того, згідно наданої копії виписки з особового рахунку, стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» нарахував відсотки до 21.05.2020 року. Але ж, згідно ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності становить три роки, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України термін відліку позовної давності починається після не виконання або не належного виконання чергового платежу. При цьому не надано жодних документів, які б свідчили про факт і дату не належного виконання платежів за кредитним договором, для встановлення реального строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис, вчинений 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем і зареєстрований в реєстрі за №3275, про стягнення заборгованості у розмірі 26 668,07 гривень на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», а також стягнення виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2 666,81 гривень. 14.12.2020 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ас.18-19). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї, оскільки відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачем 26.01.2021 року отримано ухвалу суду. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис №3275 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору №00605858 від 26.09.2013 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 21.05.2020 року грошових коштів у розмірі 256 668,07 гривень (а.с. 14). На підставі виконавчого напису №3275 від 20.06.2020 року приватним виконавцем Клименком Романов Васильовичем, 03.07.2020 року відкрито виконавче провадження №62455072 (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущенням. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - небільше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже, за правилами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строк для вчинення виконавчого напису має обчислюватись не за правилами обчислення строків позовної давності згідно ст. ст. 257, 258 ЦК України, на які посилається позивач, а за правилами ст. 88 цього Закону. В даному випадку терміном, з якого має обчислюватись такий строк, є дата направлення боржнику вимоги про усунення порушень відповідно до ст. ст. 530, 629, 631 ЦК України. Так, виходячи зі змісту ст. 256 ЦК України, встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В той же час, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строк давності вчинення виконавчого напису за своєю правовою природою не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав. Таким чином, посилання позивача на положення ст. 257 ЦК України є безпідставними. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченому ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed