Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

11.12.2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, - у розмірі 6097,42 грн., а також понесений ними судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, нарахування за які здійснюється згідно з тарифами, встановленими рішенням Полтавської обласної ради від 26.11.2002 року. Взаємовідносини підприємства та відповідачів, врегульовані договором від 07.10.2002 року, згідно з яким споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги. Відповідачі умови договору не виконували, поточних платежів не здійснювали. За період з 01.04.2011 року по 01.11.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 4971,80 грн., яка з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення (846,40 грн.) та 3% річних від простроченої суми (279,22 грн.), становить 6097,42 грн. Таку заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідачів. Представник позивача в судовому засіданні підтримує позов у повному обсязі і просить суд такий задовольнити, зазначивши про цьому, що обов'язок відповідачів оплачувати надані послуги, випливає із Закону. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Причина неявки відповідачів суду не відома. Про час, дату та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені належним чином - за зареєстрованим місцем проживання, при цьому жодних заяв чи заперечень від них не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення, тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Виходячи з положень ч. 2 ст. 509 ЦК, а також ст. 11 цього Кодексу, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також з договорів, в результаті завдання шкоди, з результатів інтелектуальної чи творчої діяльності та з інших юридичних фактів. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтями 66-70 ЖК України, передбачено плату за користування житлом. Згідно зі ст. 67 ЖК - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Частинами 1-3 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства; перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди); комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, крім встановлених Законом випадків. Безперебійний порядок надання послуги, встановлено також у п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених 21.07.2005 року. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Обов'язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, частиною 3 ст. 20 даного Закону, покладено на споживача. Згідно з ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», на споживача також покладено обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. З матеріалів справи вбачається, що позивач є комунальним підприємством, яке надає у тому числі і послуги з теплопостачання. (а.с. 10) Тарифи на теплову енергію та на послуги централізованого опалення і постачання гарячої води, затверджені рішенням 20 позачергової сесії Полтавської обласної ради від 27.03.2009 року, введено з 01.01.2011 року рішенням обласної ради від 01.02.2011 року. (а.с. 9) Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається, в тому числі, і на договір від 07.10.2002 року, укладений між ними та відповідачами, на підставі якого останні зобов'язалися оплачувати надані підприємством послуги. Проте такий договір до матеріалів справи долучено не було, отже зазначена позивачем обставина не доведена. Статтями 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін. Тому відсутність договору в умовах, коли позивач надавав послуги, а відповідачі (користувачі або власники) не відмовлялися від їх отримання, не може бути підставою для відмови у позові. Розрахунок заборгованості свідчить про надання послуг підприємством в квартирі [ADDRESS]. В той же час, розрахунок свідчить, що надані підприємством послуги не оплачувались споживачами, в результаті чого станом на 24.11.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 4971,80 грн. Заборгованість нарахована починаючи з березня 2011 року. (а.с. 6) Згідно з положеннями ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 29 ЦК України - фізична особа може мати кілька місць проживання. З адресних довідок вбачається, що [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] починаючи з 2002 року, а [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] починаючи з 04.08.2011 року. (а.с. 17-18) При цьому в матеріалах справи міститься довідка Карлівського ВУЖКГ від 09.2015 року, в якій зазначено, що і [PERSON], і [PERSON] зареєстровані в квартирі[ADDRESS], - з 2002 року. Згідно довідки квартира є приватизованою. (а.с. 52) В матеріалах справи також міститься довідка ГЖЕД (виписка з домової книги), в якій вказано, що відповідачі проживали по [ADDRESS], станом на 01.02.2011 року. (а.с. 4) Зазначені довідки свідчать на користь того, що обоє відповідачів постійно проживають в квартирі, яка обслуговується позивачем ([ADDRESS]) - в тому числі і в період нарахування заборгованості. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуги, яка надавалась позивачем в період з березня 2011 року по жовтень 2014 року, тому мають обов'язок оплачувати таку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнутизаборгованість з [PERSON] та [PERSON], в солідарному порядку. Позивач просить суд стягнути заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення та 3% річних, що передбачено ст. 625 ЦК України. Розрахунки таких сум, долучено до позовної заяви (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника може бути покладено відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦКУ. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Тому суд вважає за можливе стягнути заборгованість з відповідачів, з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, що були нараховані позивачем. Загальна заборгованість становить 6097,42 грн., з них заборгованість за послуги теплопостачання - 4971,80 грн., інфляційні втрати - 846,40 грн., 3% річних від простроченої суми - 279,22 грн. У зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі, з відповідачів має бути стягнуто сплачений позивачем судовий збір, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. При подачі позову позивачем було сплачено 243,60 грн. судового збору. Обов'язок сплатити судовий збір на користь позивача не є солідарним, тому суд стягує по 121,80 грн. судового збору, з кожної з відповідачів.

Outcome: approved