Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

11.08.2015 Державне підприємство «з обслуговування повітряного руху України в особі Регіонального структурного підрозділу Київський районний центр «Київцентраеро» Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якій просить стягнути заборгованість перед підприємством в сумі 5921 гривня 20 копійок та сплачений судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Відповідач з 13.07.2009 року по 14.11.2014 року працював в РСП «Київцентраеро» на посаді диспетчера управління повітряним рухом, за період з 14.04.2014 по 13.04.2015 отримав наперед оплачувану належну йому відпустку в кількості 54 календарних днів. Згодом наказом РСП «Київцентраеро» Украероруху від 17.11.2014 №5893/0 відповідач був переведений на посаду охоронця відділу безпеки, та наказом РСП «Київцентраеро» Украероруху від 17.03.2015 №113/0 відповідача було звільнено з роботи за власним бажанням з посади охоронця відділу безпеки. Позивач стверджує, що відповідачу як диспетчеру за кожен відпрацьований рік на підприємстві належало надавати 24 календарних днів основної щорічної відпустки та 28 календарних днів додаткової щорічної відпустки і 4 календарних днів додаткової відпустки за роботу у багатозмінному режимі. Оскільки відповідач пропрацював на посаді диспетчера не повний календарний рік, з 14.04.2014 по 14.11.2014, 7 місяців, відповідачу замість 56 днів йому підлягало основної оплачуваної щорічної відпустки в кількості 33 календарних днів (56дн./12м.*7м=33дн.),а за відпрацьований час на посадах слюсаря та охоронця з 15.11.2014 по 17.03.2015 (4 місяці) 8 календарних днів (24дн./12м.*4м.=8дн.) що разом складає 41 календарний день. Позивач стверджує, що різниця між наданими у період 14.04.2014 по 13.04.2015 - 54 календарними днями оплачуваної відпустки та днями, які в перерахунку за відпрацьований ним час у цьому періоді роботи підлягало надати, а саме 41 календарний день, складає 13 календарних днів. Наказом РСП «Київцентраеро» Украероруху від 17.03.2015 за №113/0 було прийнято вирахувати з відповідача кошти за наперед надану відпустку в кількості 13 днів, з яким він був ознайомлений під розпис, проте при розрахунку при звільненні було неможливо утримати ці кошти в повному обсязі, а саме 5921 гривень 20 копійок у звязку з недостатністю його заробітку в останній місяць роботи, та оскільки сам відповідач не погасив суму заборгованості перед підприємством. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не зявилася, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав, хоч згідно з наявними в матеріалах справи доказами був обізнаний щодо розгляду даної справи в суді та предявлених до нього позовних вимог. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступні підстави. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебував в трудових відносинах з позивачем та працював в Регіональному структурному підрозділі Київського районного центру «Київцентраеро» Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України (РСП «Київцентраеро» Украероруху), в тому числі в період з 13 липня 2009 року по 15 листопада 2014 року на посаді диспетчера управління повітряним рухом, з 15 листопада 2014 року по 01 січня 2015 року на посаді слюсаря КВП та А СТЗ, а також з 01 січня 2015 року по 17 березня 2015 року на посаді охоронника відділу безпеки та був звільнений з посади охоронника відділу безпеки з 17 березня 2015 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, що підтверджується долученими до позовної заяви наказами, а також заявою відповідача від 17.03.2015 (а.с.5-9,16). Також встановлено, що працюючи на посаді диспетчера управління повітряним рухом, відповідач [PERSON] за період з 14.04.2014 по 13.04.2015 отримав наперед оплачувану належну йому, як диспетчеру повітряного руху, відпустку в кількості 54 календарних днів, в тому числі 24 дні основної відпустки та 20 днів додаткової, що підтверджується відповідними наказами (розпорядженнями) по РСП «Київцентраеро» Украероруху (а.с.10-15). Відповідно до наказу РСП «Київцентраеро» Украероруху від 17.03.2015 №113/0, яким було звільнено відповідача з роботи з 17 березня 2015 року, вирішено вирахувати з відповідача кошти за наперед надану відпустку в кількості 13 календарних днів (а.с.9). Будь-яких доказів, що даний наказ відповідачем був оскаржений в суді та скасований, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Згідно з розрахунковим листом-довідкою від 11.08.2015 №14-1453, наданим головним бухгалтером РСП «Київцентраеро» Украероруху, встановлено, що борг працівника [PERSON] перед підприємством складає 5921 гривня 20 копійок з урахуванням проведеного перерахунку: встановленої переплати - 7097 гривень 69 копійок, проведених утримань 1176 гривень 49 копійок (а.с.17). Правильність розрахунку не викликає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Також відповідачем не надано жодних доказів щодо сплати ним вказаного боргу. Відповідно до вимог ч.1 ст.22 Закону України «По відпустки», у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. За змістом ч.2 вказаної статті відрахування, передбачене частиною першою цієї статті, не провадиться, лише у визначених випадках, до яких не віднесено звільнення працівника з роботи за власним бажанням. З урахуванням викладеного суду прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок по оплаті судового збору, понесені позивачем (а.с.-1), підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved