Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

10 вересня 2021 року представник позивача адвокат Оніщенко О.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти в розмірі 100000 грн. 00 коп. Договір позики був укладений в письмовій формі. За умовами, вказаними у договорі, відповідач повинен був повернути грошові кошти не пізніше 16.08.2021 року. У зазначені в договорі строки свої зобов`язання відповідач не виконав. Просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 59000 грн.00 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 22 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 26 жовтня 2021 року. Розгляд справи відкладався в зв`язку за клопотанням відповідача на 18 листопада 2021 року. Розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача на 02 грудня 2021 року. В судове засідання сторони не з`явилися, від представника позивача надійшла письмова заява, в якій просить слухати справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив у встановлений судом строк не подано. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.09.2018 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 грн. та зобов`язалась повернути кошти 22.09.2021 року (а.с.4). Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦПК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Розписка про отримання коштів написана відповідачем 17.09.2021 року, кошти отримано нею 17.09.2021 року. Факт написання розписки та отримання коштів відповідачем не заперечується. Відповідачем [PERSON] подано до суду заяву, в якій зазначає, що борг погашено нею частково на суму 4000 грн, що підтверджується квитанціями від 26.10.2021 та 17.11.2021 року про сплату зазначеної суми на користь позивачки після відкриття провадження у даній справі (а.с.32). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 96000 грн. боргу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, в розмірі 1000 грн.00 коп. підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). При зверненні з позовом у позовній заяві представником Оніщенком О.В. було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, представником позивача надано суду такі докази: 1) угоду (про надання правової допомоги) про надання правової допомоги від 01.09.2021; 2) додаткова угода № 1 від 01.09.2021. Пунктом 4.1 договору сторонами погоджено гонорар розмір та порядок внесення якого визначається окремим додатком до даної угоди, який є невід`ємною частиною цієї угоди (а.с.6). Відповідно до додаткової угоди № 1 між клієнтом та адвокатом визначено гонорар у твердій (фіксованій) сумі в розмірі, що еквівалентна 8000 грн. 00 коп., який виплачується клієнтом на користь адвоката в національній валюті (гривні). Розмір гонорару визначений у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу наданої адвокатом правової допомоги та витраченого ним часу, тобто являється визначеним та кінцевим (п. 2.1). Клієнт зобов?язується внести гонорар на протязі одного календарного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду про стягнення на користь клієнта коштів (п. 4) (а.с.7) Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Таким чином, законом передбачено можливість визначення гонорару у фіксованому розмірі без урахування фактично витраченого часу. Отже, умови угоди про надання правової допомоги від 01.09.2021 року, Додаткової угоди № 1 від 01.09.2021 року відповідають вимогам закону в частині встановлення розміру, порядку та строків оплати правової допомоги. У разі визначення розміру витрат на правничу допомогу у фіксованому розмірі детальний опис витрат не подається. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 28.04.2021 року № 390/11331/19. Враховуючи, що відповідачкою не було заявлено клопораття про зменшення витрат на правову допомогу відповідачкою, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Outcome: partial