Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

12.03.2014 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку домоволодіння в порядку спадкування. Під час розгляду справи позивач уточнила позов, вказуючи наступне. [INFO] в м. Одесі помер батько позивачки - [PERSON], у віці 62 років, про що в книзі реєстрації смерті 22 листопада 2012 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 11115, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управляння юстиції від 22 листопада 2012 року. Підтвердження того, що позивачка - [PERSON], [INFO], є донькою померлого батька - [PERSON] є свідоцтво про народження від 22 листопада 2001 року. Батько позивачки [PERSON] пішов з життя внаслідок тяжкої хвороби, заповіту складено не було. На час смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, часом відкриття якої є день його смерті - [INFO]. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов'язки [PERSON], що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме майнові права на майно, яке належало йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.05.1998 року. а саме - на 26/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Спадкодавець [PERSON] ще за життя подарував 1/3 від належних йому на праві власності 26/100 часток домоволодіння [ADDRESS] онуку відповідачки [PERSON] - [PERSON], залишаючись на день смерті власником 2/3 часток квартири. Протягом останнього часу за життя [PERSON] позивачка регулярно спілкувалась з хворим батьком, відвідуючи його та, по мірі можливості, підтримуючи його морально, виконувала свої обов'язки як дитини щодо свого непрацездатного батька. Після смерті [PERSON] позивачка надала матеріальну підтримку відповідачці у витратах, пов'язаних із похованням батька. Позивачка після смерті батька була вагітна та перенесла тяжкі пологи, а тому не мала можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Однак рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року по цивільній справі задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визначено [PERSON] додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини. З урахуванням вказаного рішення суду, позивачка звернулась до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.02.2014 року Сьома одеська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на відсутність у [PERSON] правовстановлюючих документів на домоволодіння на ім'я спадкодавця - [PERSON] На підставі наведено, позивачка просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/3 квартири № 8, яка складає 26/300 частин домоволодіння [ADDRESS], в порядку спадкування. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, також надали суду заперечення на зустрічний позові відповідачки, вказуючи, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки містить дві взаємовиключні вимоги, а саме: усунути від права на спадкування за законом позивача [PERSON] та стягнути з [PERSON] витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Крім того, вказані вимоги не сумісні в одному позові (зустрічному), оскільки витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця можливо стягнути, згідно ст. 1232 ЦК України, лише з спадкоємця, який прийняв спадщину, а якщо особу спадкоємця буде усунуто на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України від права на спадкування за законом, то відповідно будуть відсутні правові підстави для стягнення вказаних витрат. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти позову вказуючи, на безпідставність вимог позивача, їх необґрунтованість та недоведеність. Крім того, відповідач [PERSON] надала до суду зустрічний позов про усунення відповідачки від спадкування за законом та стягнення з [PERSON] витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, вказуючи наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] під час життя до 2002 року працював у морі, а з 2003 року почав хворіти. В 2004 році та 2008 році [PERSON] було зроблено операцію З 2006 року, коли за станом здоров'я спадкодавець [PERSON] перестав працювати, його стосунки з донькою - [PERSON] погіршилися, у зв'язку з чим позивач [PERSON] припинила своє спілкування з батьком. В 2007 році [PERSON] тяжко захворів та потребував оперативного лікування, про що відповідачка попередила [PERSON], яка ніяк не відреагувала та не надала матеріальної допомоги на лікування свого батька. На лікування спадкодавця [PERSON] в 2007 році було витрачено більше 30 тисяч грн., які вона позичала у знайомих. З кожним роком стан здоров'я [PERSON] погіршувався та були необхідні кошти на його лікування. По домовленістю зі своїми дітьми та чоловіком - [PERSON], [PERSON] продала свою квартиру за 110200 грн., які були витрачені на проведення операції, ліки, післяопераційне лікування та догляд [PERSON], а також на його поховання. За останні три роки хвороби чоловіка, з листопада 2009 року по день смерті [INFO], [PERSON] придбала ліків на суму 72000 грн., також на сторонній догляд за хворим чоловіком відповідачка сплатила колишньому лікарю [PERSON], за умовами домовленості, 43200 грн. За останні три роки [PERSON] витратила кошти на лікування та сторонній догляд за своїм чоловіком у сумі 115200 грн. Донька спадкодавця - [PERSON] ухилялися від надання допомоги хворому батьку та відмовлялася відновити з ним стосунки, у зв'язку з чим [PERSON], для лікування та доглядом за своїм чоловіком, була вимушена заощаджувати для себе на харчуванні одязі, працювати неповний день та отримувати мінімальну зарплату, укладати договір зі сторонньою особою щодо догляду за хворим чоловіком, позичати гроші у знайомих та у банку, що підтверджується наданими до суду розписками. Згідно ст. 203 СК України «діти зобов'язані приймати участь в додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю». Позивачка від свого обов'язку не звільнена рішенням суду, а тому зобов'язана була приймати участь в матеріальній та фінансовій допомозі тяжко хворому батьку. Витрати на поховання чоловіка - вартість катафалку, поминальні обіди, ритуальні послуги, склали 25975 грн. В судових дебатах представник відповідача зазначив, що остаточно всі витрати [PERSON] на лікування, сторонній догляд та поховання чоловіка [PERSON] склали 141875 грн. Вважає, що позивачка [PERSON] під час тяжкої хвороби батька, який був у безпорадному стані, мала можливість, але свідомо ухилялась від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки, та просить суд усунути [PERSON] від права спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Також, якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, просить суд стягнути з позивача [PERSON] на її користь витрати, які були витрачені [PERSON] на утримання, догляд, лікування та поховання чоловіка [PERSON] у сумі 70937 грн. (141875 грн. /2= 70937 грн.). Представник третьої особи - Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, до суду надійшов лист завідувача конторі Мельник Л.В. про розгляд цивільної справи за відсутністю представника Сьомої Одеської державної нотаріальної контори. При оголошенні рішення суду в залі судового засідання позивачка та її представник, відповідачка та її представник не були присутні. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає первісну позовну заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтва про народження від 22.11.2001 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.05.1998 року управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, 26/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності. Зазначена частина домоволодіння приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа домоволодіння становить 224,67 кв.м., приватизованої частини становить 58,6 кв.м. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції, 12.01.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №3. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 22.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] у віці 62 років, про що складено відповідний актовий запис №11115. Відповідно до положень статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається в наслідок смерті людини або оголошення її померлою. Сторони у судовому засідання визнали той факт, що за життя [PERSON] подарував 1/3 частину належної йому квартири онуку відповідачки [PERSON] - [PERSON], залишаючись на день смерті власником 2/3 частин квартири. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частин квартири [ADDRESS]. [PERSON] є донькою померлого спадкодавця від першого шлюбу. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] Таким чином, [PERSON] та [PERSON] відповідно до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом . В зв'язку з тим, що [PERSON] за час свого життя не склав заповіт на випадок своєї смерті, позивачка та відповідачка, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом. Будь-які інші особи, що належали б до спадкоємців, які здійснюють спадкування за законом, які б звернулися протягом строку для прийняття спадщини із відповідними заяви до нотаріуса, відсутні, окрім відповідачки, яка є спадкоємцем за законом і відноситься до першої черги спадкування. Таким чином, позивач не має можливості набути спадщину в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину домоволодіння під [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на праві приватної власності, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, яким є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, однак який обов'язково необхідно подати державному нотаріусу для оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За таких обставин, у відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, враховуючи те, що відповідачка [PERSON] фактично прийняла спадщину, в порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем однією сім'єю, то позивачка не має можливості оформити в установленому порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є 1/3 частин домоволодіння під [ADDRESS], оскільки відповідачка не надає оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно, посилаючись на його втрату, що є перешкодою для набуття права власності на об'єкт нерухомого майна за позивачкою в порядку спадкування шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у нотаріуса. Згідно наданої на запит суду копії спадкової справи №155/2013 на майно померлого [INFO] [PERSON], 20.02.2013 року [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17.02.2014 року, державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 52/300 частини домоволодіння [ADDRESS], оскільки [PERSON] не надала до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на вказану частину квартири, який підтверджував би належність частини домоволодіння спадкодавцеві. Позивач [PERSON] пропустила строк прийняття спадщини, однак 12.09.2013 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, яке набрало законної сили 23.09.2013 року, визначено [PERSON] додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ([INFO]) її батька [PERSON]. [PERSON] звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та, відповідно положень ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до норм діючого Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, у другу - рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, у третю - рідні дядько та тітка спадкодавця, у четверту - особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років з дня відкриття спадщини. Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, і кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на рвання у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов позивача у повному обсязі, визнавши за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що знала [PERSON] більше 30 років, [PERSON] знає 14 років, [PERSON] перший раз побачила в залі суду, ворожнечих стосунків не має. [PERSON] за життя робили операцію на серці в лікарні на вул. Пастера у м. Одесі. Крім того, коли він знаходився на лікуванні у КП «Міська лікарня № 10», за рік до смерті, крім неї - свідка та його дружини [PERSON] йому ніхто не допомагав. В палаті, що була розташована на 2 чи 3 поверсі, було 3 ліжка, холодильник. Так як балкону в палаті не було, [PERSON] виходив палити на лоджію, в халаті. [PERSON] палив до самої смерті. [PERSON] не міг самостійно обслужити себе, так дружина [PERSON], коли була вдома, допомагала йому, а коли вона була на роботі - свідок допомагав [PERSON], який навіть до туалету не міг самостійно піти. За [PERSON] доглядала медична сестра, яку найняла та якій платила [PERSON] Свідок купувала [PERSON] ліки, продукти, возила його на кріслі-каталці. Свідок є пенсіонером, але гроші, які вона витратила на [PERSON], їй надавав її син, який працює в морі та приходиться племінником померлому. Коли [PERSON] виписали з лікарні він міг ходити, але за 1,5 -2 місяці до смерті він не міг ходити. В той період його доглядали дружина та медсестра. Дружина за ним дуже гарно доглядала. [PERSON] був дуже добрим, але гордим чоловіком. Він ні у кого не просив допомоги, але сам міг її надати. Він дуже сподівався на сина своєї дружини [PERSON], який сам його возив до лікарні. У [PERSON] були дві дочки - [PERSON] та [PERSON]. Доньку [PERSON] свідок бачив давно, а [PERSON] ніколи не бачила. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що [PERSON] бажав спілкуватися з донькою, він на неї постійно чекав, та коли один раз [PERSON] не приїхала, він був дуже розгублений. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] та [PERSON] знає десь 25 років, це її сусіди по будинку, ворожнечих стосунків між ними не було, два року потому вони зробили ремонт. [PERSON] страдав захворюванням серця, йому робили операцію, гроші за яку сплачувала [PERSON] та її діти. Сусід [PERSON] помер від рака легенів, останній час він не міг ходити, оскільки був лежачим хворим. Свідок часто навідувалася до родини [PERSON]. У покійного зі слів була одна донька. Свідку не відомо, з ким із рідних спілкувався [PERSON] Один раз, коли [PERSON] було погано, покійний просив свідка зателефонувати його дочці. Дружина [PERSON] працювала, та всі гроші витрачала на ліки своєму чоловіку, навіть брала у борг гроші у матері свідка. Крім дружини, ніхто допомогу [PERSON] не надавав. Свідку не відомо, щоб [PERSON] потребував фінансової допомоги, та за нею звертався до родичів. За три місяця до смерті [PERSON], не виходив з квартири, був лежачим хворим. Син [PERSON] возив [PERSON] до лікарні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що знає [PERSON] та [PERSON] 20 та 18 років відповідно, [PERSON] не знає, ворожнечих стосунків немає. [PERSON] переніс 2 операції: кардіологічну та прооперували грижу. Перша операція було зроблена в обласній лікарні, друга - в лікарні № 10 Малиновського району м. Одеси. Остання операція була проведена пару років тому. Свідок кожен тиждень була дома в родини [PERSON], де бачила брата [PERSON] - [PERSON]. В квартирі свідок ніколи не бачив доньки [PERSON] Зі слів [PERSON] свідку відомо, що він спілкувався лише з братом, більше ні з ким не спілкувався, знає, що у нього було двоє дочок. [PERSON] повідомив свідку що у нього є донька, та він ображався, що вона не заходить до нього. Родина [PERSON] брала кредит в банку на операцію, десь 50 тисяч гривен. Два роки тому, [PERSON] продала квартиру, на гроші якої зробили операцію та зробили ремонт у квартирі. За 2 роки до смерті стан здоров'я [PERSON] сильно погіршився, перед смертю за 2 місяці [PERSON] був лежачим хворим, за ним дивилася жінка, яка працювала у лікарні та дружина, доглядали його гарно. Ліків у [PERSON] було достатньо, іншу допомогу від інших осіб та допомогу від свідка він не потребував. Останній раз свідок спілкувалася з [PERSON] за кілька днів до смерті, він був лежачим хворим, але міг підійти до столу. В день смерті родичі допомогли [PERSON] сісти на таксі, на якому він доїхав до банку, де зняв гроші - «Юліну тисячу» та «Вітіну тисячу». Свідку не відомо, що заважало [PERSON] поїхати до нотаріуса та оформити заповіт. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що є невісткою [PERSON], зареєстрована та проживає два роки в спірній квартирі, її прописав туди [PERSON] Вона з сім'єю продали квартиру в Одеській області для лікування [PERSON], за яким доглядала [PERSON], [PERSON] - сусідка, та свідок. [PERSON] їй невідома. Спірна квартира була власністю [PERSON], який зареєстрував свідка разом з дітьми у своїй квартирі. Грошей від проданої квартири в Одеській області що належали її родині було достатньо для лікування [PERSON] [PERSON] дивилася його дружина. тьотя [PERSON], брат [PERSON], сусідка [PERSON]. В жовтні 2012 року [PERSON] поклади до лікарні у нього у легенях була рідина, після повернення з лікарні він майже не ходив. Свідку не відомо, чи надавала [PERSON] матеріальну допомогу [PERSON] Сину свідка [PERSON] померлим [PERSON] за життя було подаровано частки квартири. Організація поховання [PERSON] обійшлись [PERSON] десь у 12 тисяч гривен. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що позивачка по справі - [PERSON] є його дружиною, з якою він познайомився у лютому 2012 році. 10.04.2012 року він одружився з [PERSON] та [INFO] у них народилася донька. Мешкали вони разом на вул. Манежній. З її батьком - [PERSON] свідок знайомий не був, але [PERSON] часто спілкувалася з батьком за допомогою телефону. До дня смерті [PERSON] майже не бачилася з батьком, на момент смерті батька була на 4 місяці вагітності. З [PERSON] до моменту смерті чоловіка він не спілкувався, та її не знав. На день народження батька, в червні 2012 року, він привіз [PERSON] до батька на декілька годин, в будинок, розташований на вул. Івана та Юрія Липи. Він ніколи не чув, та йому не відомо, щоб батько звертався до [PERSON] з проханням про допомогу. [PERSON] в телефонних розмовах пропонувала допомогу батьку. Зі слів дружини йому відомо, що [PERSON] хворів серцем, а помер від рака легенів. Про смерть [PERSON] він дізнався з телефонного дзвінка [PERSON] [PERSON] була на 4 місяці вагітності. Після чого він возив [PERSON] до [PERSON], яка передала гроші [PERSON] на поховання батька - 2000 грн. До вагітності [PERSON] не працювала, свідок офіційно не працював. Дружину [PERSON] свідок опікав під час вагітності, оскільки дуже хвилювався за її здоров'я та здоров'я дитини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що з позивачем [PERSON] у неї дружні стосунки, [PERSON] та [PERSON] просто знає. З [PERSON] вона знайома з 2006 року, [PERSON] знала зі слів [PERSON]. [PERSON] вона возила до кардіологічного відділення лікарні, яка везла гроші батьку, як матеріальну допомогу. Крім того [PERSON] позичала у неї гроші 1000 грн. для надання допомоги батьку. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог зустрічного позову [PERSON] стосовно усунення від права на спадкування [PERSON] після смерті її батька, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1-5 ст. 1224 ЦК України передбачено наступні підстави для усунення від права на спадкування, а саме: 1. Усунення, яке відбувається автоматично в силу закону та не потребує судового рішення про усунення від права на спадкування. Випадки цього виду усунення закон визначає у ч.1 та 2 ст.1224 ЦК України - за негативні дії щодо спадкодавця; у ч.3 ст.1224 ЦК України - за невиконання обов'язків щодо спадкодавця, в тому числі при підтвердженні певної обставини судом; у ч.4 ст.1224 ЦК України - через відміну певного правового статусу по відношенню до спадкодавця. 2. Усунення, яке відбувається в силу судового рішення про усунення від права на спадкування за законом (ч.5 ст.1224 ЦК України). Правовою підставою для застосування судом ч.5 ст. 1224 ЦК України є сукупність таких обставин: 1. Спадкоємець за законом ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві. 2. Спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 3. Спадкодавець потребував допомоги. Таким чином, лише при одночасному настанні вищезазначених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. У відповідності до ч.3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до положень статей 57, 58, 59 ЦПК України, докази мають бути належними та допустимими, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стосовно твердження відповідача про знаходження на час життя [PERSON] у безпорадному стані, суд прийшов до наступних висновків. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та лікування, згідно абз. 3 ч. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Як вбачається з пояснень, наданих в судовому засіданні відповідачем, її чоловік - [PERSON] знаходився у безпорадному стані, потребував постійного нагляду, потребував фінансової допомоги на ліки та лікування. З припущень відповідача, позивач [PERSON] ухилялася від надання допомоги безпомічному батьку, не цікавилася його життям, не надавала грошей на поховання [PERSON], але жодного доказу на підтвердження зазначених обставин суду взагалі надано не було. Однак в судовому засіданні позивач та свідок [PERSON] підтвердили, що [PERSON] передавала 2000 гривень [PERSON], як гроші на поховання батька. Відповідач передачу коштів не заперечувала. Свідок [PERSON] пояснила, що надавала у борг [PERSON] на лікування батька, та підвозила позивача до кардіологічної лікарні, де проходив лікування її батько. Згідно довідки управління соцзахисту населення в Приморському районі м. Одесі департаменту праці ОМР від 19.03.2014 року, [PERSON] знаходиться на обліку управління соцзахисту населення в Приморському районі м. Одесі департаменту праці ОМР і отримує щомісячну допомогу при народженні 1-ої дитини та допомогу по догляду за 1-ою дитиною до досягнення нею 3-річного віку, з квітня 2013 року. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] та свідки пояснили суду, що ні відповідач ні померлий [PERSON] не зверталися до позивача з проханням про надання матеріальної допомоги за життя [PERSON] Будь-яких доказів того, що спадкодавець або його дружина звертався до доньки від першого шлюбу - позивача [PERSON] із проханнями по допомогу, а вона ухилялася від її надання такої допомоги, суду стороною відповідача надано не було. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця потрібно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленою законом обов'язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто, ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Відсутність спілкування між спадкоємцем та спадкодавцем або не прийняття участі у похованні не є предметом доказування за вищевказаною нормою та не може слугувати підставою для усунення від права на спадкування за законом. Відповідно до положень ч. 2. ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню те, що вже є встановленим судом. Отож, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року встановлено, що [PERSON] має законне право на спадщину, що відкрилася після смерті її батька [PERSON], тому їй було надано додатковий строк для прийняття спадщини, також цей факт у іншому суді не заперечувала сама ж відповідач. Згідно з положень ст. 1268 ЦК України вважається що спадщину позивач [PERSON] прийняла. На підставі наведеного у суду не має жодних встановлених законом підстав для усунення спадкоємиці першої черги - рідної доньки померлого [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] від права на спадкування. Таким чином, зустрічні вимоги відповідача про усунення позивача від права на спадкування за законом на підставі того, що нібито позивач «маючи можливість свідомо ухилялась від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки» є голослівними та безпідставними. Адже, на підставі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК України. Відносно вимог зустрічного позову [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, суд вирішив наступне. Згідно ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Згідно довідки форми № 1 (виписка із домової книги) від 05.12.2013 року за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані п'ять осіб, а саме - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно договору, укладеному між робітником та фізичною особою на невизначний термін, [PERSON] найняла робітника [PERSON] для надання медичної допомоги хворому [PERSON] [PERSON] зобов'язалась оплачувати працю робітника у розмірі 1200 гривень на місяць. Відповідачем було надано суду додаток № 1 з графіком платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту до кредитного договору № 500408242 від 30.08.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та позичальником [PERSON], згідно якого 30.08.2013 року [PERSON] отримала 20000 грн. у кредит на строк користування 24 місяці на споживчі потреби. Згідно письмової розписки [PERSON], взяла у борг у [PERSON] 22.11.2012 року гроші у сумі 25000 гривень на поховання чоловіка [PERSON], які зобов'язалася повернути за першою вимогою. Також відповідачем надано суду розрахунок витрат грошових коштів на лікування, утримання на протязі трьох років та поховання [PERSON], згідно якого зазначено що було придбано лікарських препаратів на один місяць на суму 2118,14 грн., на один рік придбано лікарських препаратів на суму 25416 грн., за три останні роки придбано лікарських препаратів на суму 76248 грн. Плата по піклуванню за хворим на протязі 33 місяців по 1200 грн. на місяць, склала 39600 грн. (з березня 2009 року по листопад 2012 року). Поминальні обіди на суму 7534 грн. Загальні витрати на лікування утримання та поховання склали 141875,17 грн. Відповідачем на підтвердження витрат на поховання було надано суду товарні чеки: на проведення поминального обіду 30.12.2012 року на суму 1820 грн., на проведення поминального обіду 23.11.2012 року на суму 3215 грн.; на проведення поминального обіду [INFO] на суму 2404 грн.. на загальну суму 7439 грн. Згідно договору-замовленню на організацію та проведення поховання [PERSON] № 133518 від 23.11.2012 року, вартість послуг з організації проведення поховання склала 17875 грн.. вартість копання могили та формування пагорбка склала 618,78 грн. Сторони в судовому засіданні не заперечували, що спадкодавець [PERSON] хворів тяжкою невиліковною хворобою. Із виписки амбулаторної картки [PERSON], наданої супровідним листом № 2626 від 16.12.2013 р., йдеться, що [PERSON] знаходився з 01.11.2012 року по 08.11.2012 року на обстежені у онколога та встановлено причиною смерті [INFO] рак легенів (арк. 8, 9). Судом в судовому засідання неодноразово було роз'яснено учасникам судового засідання що для підтвердження обставин про те, що спадкодавець [PERSON] потребував сторонньої допомоги, а також потребував лікування від тяжкої хвороби, та придбання коштовних ліків, необхідно було проведення експертизи та надання медичної документації на підтвердження придбання ліків для [PERSON] Враховуючи, що судова експертиза не була проведена, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини, щодо того, що [PERSON] потребував стороннього догляду та лікування від тяжкої хвороби. За таких обставин, надані суду чеки на придбання ліків, не знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із хворобою [PERSON] та призначенням цих медикаментів лікарями померлому [PERSON] Обставини щодо використання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 20000 грн., взятих в ПАТ «Альфа Банк» на споживчі потреби, для лікування [PERSON], не були підтверджені належними доказами у судовому засіданні. Свідчення, надані свідками у судовому засідання на підтвердження стану здоров'я [PERSON], придбання для нього ліків відповідачем [PERSON], витрати кредитних коштів на лікування, не можуть вважатися належними доказами, оскільки свідки не є спеціалістами в галузі медицини та про витрати на лікування та ліки обізнані зі слів відповідачки та її родичів. Клопотань про витребування детальної медичної документації відносно [PERSON] суду сторонами не заявлялися. На підставі наведеного, суд вважає, що твердження відповідача про її витрати на операції, які були проведені спадкодавцю у 2007 та 2009 роках, витрати протягом трьох років по догляду за хворим чоловіком у реабілітаційний період, не є обґрунтованими та доведеними. Крім того, на ці вимоги розповсюджується обмеження, встановлені ч. 2 ст. 1232 ЦК України. Також до суду відповідачкою були надані розрахунки витрат на проведення поминальних обідів та поминок, однак відповідачкою було заявлено, що квитанцій щодо сплати вказаних витрат їй видано не було, однак саме після запиту суду відповідачкою було надано копії квитанцій та чеки, про витрачені гроші на поминальні обіди, видані «заднім» числом, які на думку суду є недопустимим доказом. В частині позовних вимог щодо відшкодування витрат на лікування, суд виходить з того, що витрати на лікування [PERSON] на суму 76248 грн. та оплата за догляду за хворим у розмірі 39600 грн., не доведені позивачкою належними і допустимими доказами, тому не підлягають задоволенню . Суд також вважає, що понесені відповідачем витрати на проведення поминальних обідів не є предметом даного спору, оскільки не відноситься до розумних витрат, спрямованих саме на поховання померлого, які відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України підлягають відшкодуванню. Отже, до поховання не належать витрати, пов'язані з поминальним обідом і закупівлею продуктів, проведеними після поміщення труни з тілом у могилу, а тому у стягненні грошових коштів, витрачених на поминальні обіди, необхідно відмовити, оскільки такі витрати на організацію поминальних обідів не відносяться до витрат на поховання. Відповідно до приписів ст. 1232 ЦК України, - спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. З наведеної норми ЦК України вбачається, що під час розгляду спору щодо відшкодування витрат на поховання спадкодавця позивачем повинні бути доведені такі обставини: факт поховання спадкодавця; здійснені особою витрати відносяться до витрат на поховання спадкодавця; розмір зроблених витрат; розумність здійснених витрат; відповідач за позовом є спадкоємцем тієї особи, на поховання якої зроблені витрати. Також суд вважає необхідним зазначити, що витрати на поховання спадкодавця особою, яка здійснювала поховання померлого, підлягають відшкодуванню у тому разі, якщо вони були правомірними, тобто такими, що здійснені відповідно до вимог діючого законодавства України. Таким чином, правовою підставою для отримання відшкодування понесених витрат є факт спадкування. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В даному випадку позивач та відповідач є спадкоємцями померлого [PERSON] в рівних частках. Відповідно ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 року № 193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.09.2004 р. за № 1111/9710, затверджений Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг. Згідно з цим Переліком необхідними ритуальними послугами, з урахуванням обставин справи, могли були: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили). Відтак, виходячи з визначення поняття поховання, до витрат особи на поховання належить відносити лише ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання , а тому витрати на проведення поминального обіду не відносяться до витрат на поховання, які зобов'язані відшкодувати спадкоємці відповідно до приписів ст. 1232 ЦК України. Як вбачається з досліджених у судовому засіданні доказів, наданих відповідачкою [PERSON] вартість ритуальних послуг на організацію проведення поховання [PERSON], згідно договору-замовленню на організацію та проведення поховання [PERSON] № 133518 від 23.11.2012 року, склала 18493,78 грн. Враховуючи наявність двох спадкоємців 1-ої черги, суд вважає що вказані витрати слід поділити навпіл між ними, отже половина витраченої [PERSON] суми на проведення поховання [PERSON] становить 9246,89 грн. За таких умов зустрічні позовні вимоги відповідача щодо стягнення з позивача частини витрат на поховання спадкодавця [PERSON] , з урахування переданої від позивача відповідачеві грошової суми у розмірі 2000 грн. на організацію поховання батька, підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 1/2 частини витрат на поховання спадкодавця, у розмірі 7246,89 грн. у якості відшкодування витрат на поховання спадкодавця. В задоволенні інших позовних вимог зустрічного позову слід відмовити за їх недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: partial