Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

10.09.2014 року орган опіки та піклування Краматорської міської ради, який діє в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Із позову вбачається, що [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], [INFO], відомості про батька дитини в свідоцтво про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] ніде не працює, веде асоціальний та аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, реєстрації місця проживання та постійного місця проживання не має, бродяжить містом разом з дитиною. 13.08.2014 року до служби у справах дітей Краматорської міської ради надійшло повідомлення з комунальної медичної установи «Дитяче територіальне медичне об'єднання» про сім'ю [PERSON], яка має малолітню дитину [PERSON], [INFO], та ухиляється від його виховання та медичного огляду. Також встановлено, що малолітній [PERSON] під наглядом лікувального закладу не перебуває, мати до лікаря не звертається, на неодноразові виклики до медичної установи не реагує. У зв'язку з виявленням та підтвердженням фактів порушення відповідачкою законних прав та інтересів малолітнього [PERSON], [INFO], в частині забезпечення належних умов для охорони здоров'я, виховання, фізичного, психічного, соціального розвитку, достатнього рівня життя, виконкомом Краматорської міської ради 03.09.2014 року прийнято рішення № 430 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від матері, [PERSON], [INFO]». Наразі малолітній [PERSON], [INFO], перебуває у інфекційному відділенні № 2 КМУ «Дитяче територіальне медичне об'єднання». Дані факти свідчать про ухилення [PERSON], [INFO], від виконання своїх батьківських обов'язків, подальше перебування [PERSON], [INFO], в родині матері є небезпечним для його життя, здоров'я та моральним вихованням. Просить суд винести рішення про відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від матері, [PERSON], [INFO], уродженки м. Краматорська Донецької області, без позбавлення її батьківських прав. Стягнути з [PERSON], [INFO], уродженки м. Краматорська Донецької області, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просить позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заперечення до позовної заяви суду не надав. У судовому засіданні прокурор просить позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що мати не виконує своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини та ухилилася від виконання своїх обов'язків, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши думку прокурора та представника позивача, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимоги ст. 12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є матер'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України відомості про батька дитини в свідоцтво про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 11) У зв'язку з виявленням та підтвердженням фактів порушення відповідачкою законних прав та інтересів малолітнього [PERSON], [INFO], в частині забезпечення належних умов для охорони здоров'я, виховання, фізичного, психічного, соціального розвитку, достатнього рівня життя, виконкомом Краматорської міської ради 03.09.2014 року прийнято рішення № 430 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від матері, [PERSON], [INFO]». (а.с. 12) Неналежне виховання своєї дитини відповідачкою, не створення нею належних умов для дитини та догляду за дитиною, стверджується довідкою з лікарні, згідно якої малолітній [PERSON] під наглядом лікувального закладу не перебуває, мати до лікаря не звертається, на неодноразові виклики до медичної установи не реагує. (а.с. 3); заявами бабці до служби по справам дітей (а.с. 4); рішенням виконкому Краматорської міської ради від 03.09.2014 року № 430 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON], [INFO], від матері, [PERSON], [INFO]». Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які приймають участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін, які беруть участь у розгляді справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідач неналежно виховає свою дитину, не створює належних умов для дитини та догляду за нею, у зв'язку з чим позовні вимоги про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, слід задовольнити. Позовні вимоги позивача про стягнення аліментів підлягають задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України й ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При таких обставинах, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є законними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved