Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

10.10.2014 року до суду з позовом звернулася позивач, в якому просить суд, визнати за нею право власності на спадщину за законом, а саме на незакінчене будівництво житлового будинку із господарськими приміщеннями по [ADDRESS], що залишилось після померлого батька [PERSON], який помер [INFO]. В обгрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на незавершене будівництво, що знаходиться в [ADDRESS]. Позивачка є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON], та в установленому порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] Однак оформити своє право власності на спадщину не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи про належність вказаного майна померлому. Позивачка заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити її позовні вимоги повністю. Часом, який надавався їй судом, для уточнення заявлених вимог вона не скористалась. Вважає, що її позовна заява та вимоги викладені у позові правільно. Представник відповідача - Олевської міської ради Житомирської області у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Заяви щодо розгляду справи у його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подав. Представники третіх осіб - відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Олевської районної державної адміністрації Житомирської області; реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області у судове засідання не з'явилися надавши до суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено, що померлий [INFO] [PERSON] до своєї смерті проживав в [ADDRESS]. За життя [PERSON], на підставі рішення Олевської селищної ради народних депутатів 21-го скликання від 17.06.1993 року, на земельній ділянці площею 0.12 га., розпочав будівництво житлового будинку по [ADDRESS], однак не встиг оформити правовстановлюючі документи на вказане майно. Спадкоємцем по закону після смерті [PERSON], є позивачка, котра в установленому порядку прийняла спадщину, звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Також судом, встановлено, що незавершене будівництво знаходиться в [ADDRESS]. Про його відсоток готовності незавершеного будівництва та загальну вартість нерухомого майна позивачкою доказів до суду не надано. Часом, що надавався позивачці судом стосовно уточнення заявлених позовних вимог щодо порядку спадкування прав та обов'язків забудовника на незавершений будівництвом житловий будинок, остання не скористалася. Постановою нотаріуса від 27.09.2014 року у видачі свідоцтва відмовлено через відсутність у померлого [PERSON], правовстановлюючого документу на майно, оскільки згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Згідно до Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1268 ЦК України, визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Таким чином, враховуючи що за життя [PERSON], не набув право власності на незавершене будівництво за адресою [ADDRESS], то фактично до своєї смерті був власником матеріалів, обладнання, тощо, які використовуються в процесі будівництва житлового будинку. За життя спадкодавцеві належали права забудовника на незавершений житловий будинок, згідно рішення Олевської селищної ради народних депутатів 21-го скликання від 17.06.1993 року «Про виділення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво». Із наведеного слідує, що спадщина відкрилась на належне спадкодавцеві право на будівельні матеріали використані при будівництві. За таких обставин і неуточненні позивачем заявлених позовних вимог щодо визнання за [PERSON], права та обов'язків забудовника на незавершений будівництвом житловий будинок, не зазначенні та не наданні доказів про його відсоток готовності незавершеного будівництва, загальну вартість нерухомого майна, позов [PERSON], не може бути задоволеним. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed