Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

11.09.2017 року [PERSON] звернувся до Сколівського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем, зареєстрованого 28.08.2013 року у Верхньосиневидненській селищній раді Сколівського району Львівської області, актовий запис за № 10. Також просить визначити місце проживання сина [PERSON] залишити його проживати разом з [PERSON] за адресою: с. Плавя, вул. Вандрусівка, 251, Сколівського району Львівської області. \~\~\~\~ Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.08.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що вони з відповідачем є зовсім різними людьми, яких крім дитини нічого не поєднує, мають різні характери та протилежні погляди на сімейне життя. Вважає, що їх шлюб існує тільки формально, примирення між ними неможливе.Термін на примирення просить не надавати. \~\~\~\~ Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала в повному обсязі, просить термін на примирення не надавати так як чекає на дитину від іншого чоловіка. Просить такожпісля розірвання шлюбу залишити за нею прізвище «Данилів». Ухвалою про відкриття провадження від 28.09.2017 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 26.10.2017 року. Розгляд справи неодноразово відкладався. У звязку з набранням 15.12.2017 року чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено у новій редакції, ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 28.02.2018 року вирішено продовжити судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 25.04.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - розєднано, виділено у самостійне провадження позовну вимогу про визначення місця проживання дитини. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстованому шлюбі з 28.08.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-СГ № 210387. Від шлюбу позивач та відповідачка мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та заяви позивача до суду. Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як сторони не бажають миритися, що вбачається із їх пояснень, наданих в судовому засіданні. Відтак, перебування в шлюбі суперечить інтересам сторін, порушує їх особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через відсутність взамопорозуміння, неприязні стосунки, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, а їх шлюб носить формальний характер. Окрім того, відповідач є вагітною від іншого чоловіка. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з зазначеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved