Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

11 липня 2018 року [PERSON] звернувсь до суду з позовом до Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району, Старокостянтинівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Поділля» в с.Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області розміром 2,12 умовних кадастрових гектара без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В обґрунтування позову посилавсь на те, що 01 лютого 1983 року його прийнято на роботу і у члени місцевого господарства ім.Жданова, згодом КСП «Поділля» с.Пашківці Старокостянтинівського району, де він працював на тваринницькій фермі оператором холодильних установок до червня 1996 року. Йому було видано трудову книжку колгоспника №440 та пайову книжку колгоспника. У1995 році розпочалось паювання земель вказаного підприємства та 28 грудня 1995 року підприємство отримало Державний акт на право колективної власності на землю. У червні 2018 року йому стало відомо, що він як член КСП «Поділля» має право на отримання земельної частки (паю) і на території сільської ради є в наявності землі не витребуваних паїв, що можуть надаватись членам КСП «Поділля», які помилково не були включені до списків на отримання земельної частки (паю). Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідача - Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району в судовому засіданні позов визнала, не запречувала проти його задоволення. Представник відповідача - Старокостянтинівської районної державної адміністрації в судовому засіданні позов не визнала, заперечила у його задоволенні з тих підстав, що позивач не довів прийняття його у члени КСП та пропустив строки позовної давності по зверненню до суду з даним позовом і таким чином просить відмовити у задоволенні позову. Суд заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до п.2\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельний пай мають члени КСП, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали у ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, вкладених у п.24 його\~Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7\~право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає з моменту передачі членам КСП державного акта на право колективної власності на землю. Судом встановлено, що 28 грудня 1995 року КСП «Поділля» одержало Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №028. Згідно з вимогами ст.ст.\~22,\~23 Земельного кодексу України\~(у редакції 1990 року) та зазначеного\~Указу\~особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та згідно з ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги посилання позивача на його трудову книжку колгоспника та пайову книжку колгоспника, як на доказ прийняття та перебування його в членах КПС на час паювання, з наступних підстав. Так, відповідно до запису у книжці колгоспника №440 позивач з лютого 1986 року працював слюсарем холодильних установок колгоспі «Ім. Жданова» с.Пашківці Старокостянтинівського району. Згідно даних архівної довідки Старокостянтинівського районного трудового архіву №М-416 від 25.06.2018р. [PERSON] працював слюсарем холодильних установок у колгоспі «Поділля», КСП «Поділля» с.Пашківці Старокостянтинівського району в 1983 1996 роках. Разом з тим, слід зазначити, що перебування позивача на роботі у вказаних Підприємствах не доводить факт його прийняття в члени колгоспу чи колективно-сільськогосподарського підприємства. Оскільки позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження перебування його в членах КСП на час паювання, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними, не обгрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed