Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

11 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в розмірі 1850 грн. Вимоги мотивує тим, що з 25 серпня 1984 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності належить сторонам та їх повнолітнім дітям на праві спільної сумісної власності. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 01.07.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області поділено спільне майно подружжя, все належне відповідачу майно вона забрала з квартири і перевезла по місцю свого фактичного проживання. Проте [PERSON], навідуючись до квартири, постійно влаштовує конфлікти, тому позивач змушений проживати лише в одній кімнаті квартири. Вказує, що 07 серпня 2016 року о 11 год. він залишив своє помешкання та приблизно о 13 год. на автобусній зупинці зустрів відповідача, яка, в присутності сторонніх осіб, повідомила, що викинула його речі на смітник. Повернувшись додому, позивач виявив пропажу його особистих речей, а саме: спортивного костюма, вартістю 1200 грн., гольфа білого кольору, вартістю 150 грн., футболки білого кольору, вартістю 80 грн., футболки синього кольору вартістю 50 грн., тапочок вартістю 120 грн., рушника вартістю 30 грн., нового спецодягу білого кольору вартістю 200 грн., двох пар шкарпеток вартістю 20 грн., а всього на суму 1850 грн. По даному факту позивач звернувся до Нововолинського ВП ГУНП, матеріали зареєстровано в ЖЄО №3775 від 07.080.2016 року, підстав для початку кримінального провадження і внесення відомостей до ЄРДР, відсутні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила факт завдання шкоди позивачу шляхом знищення його речей, пояснила, що особистих речей позивача не брала і не викидала їх на смітник. Ствердила, що перелік речей зазначених позивачем, не відповідає дійсності, оскільки є надуманим. Просить відмовити в позові за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази надані позивачем, , суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з огляду на таке. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 01.07.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.7). Також здійснено поділ майна сторін. Їм та їх двом повнолітнім дітям на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], де на даний час проживає позивач. Відповідач проживає окремо, однак має доступ до квартири, куди і заходила в черговий раз 07 серпня 2016 року. 07.08.2016 року о 18 год. 15 хв. до ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення [PERSON] про те, що його колишня дружина [PERSON] викинула його речі із спільної квартири, зареєстроване за №3776 (а.с.12). Відповідно до висновку за матеріалами ЄО №3775 від 07.08.2016 року (а.с.11) по вказаному факту немає підстав для початку кримінального провадження і внесення відомостей до ЄРДР. Позивач, звертаючись до суду, як на доказ завдання йому майнової шкоди відповідачем, надав самостійно складений список викраденого у нього 07 серпня 2016 року майна із зазначенням його вартості. Відповідач заперечила наявність такого майна у позивача, а [PERSON], всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, не надав суду належних доказів на підтвердження придбання вказаного майна, його оцінки з врахуванням зносу. Не підтвердили вказані обставини і допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON], [PERSON], які показали, що чули висловлювання відповідача у громадському транспорті про те, що вона викинула речі позивача на смітник, однак які це речі, їх вартість та індивідуальні ознаки, їм не відомо. При цьому свідок [PERSON] показала, що спецодяг білого кольору, який включений позивачем у список вкраденого відповідачем майна, належить свідку [PERSON], яка, як вона особисто наголосила, не проживає в квартирі сторін. Як зазначено у п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За положеннями ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень п.п.2-4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, шкода, що заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що його спричинила, за умови що дії останнього були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч зазначеним вимогам Цивільного процесуального кодексу України, позивач не подав суду належних доказів, які б підтверджували підставність та правомірність заявлених вимог, як і не спростував заперечень відповідача на позов та його доводів. За таких обставин, беручи до уваги, що позивачем не надано суду документів про придбання зазначених ним у позові речей, вартості, а показання свідків лише підтверджують конфлікт між сторонами, що мав місце в громадському транспорті, а тому сул вважає не доведеними позовні вимоги позивача про відшкодування шкоди внаслідок заподіяння шкоди його майну. Таким чином, з огляду на зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні не доведений факт спричинення йому шкоди, внаслідок неправомірних дій відповідача, з встановленням причинного зв'язку між шкодою та її виною в цьому, що є свідченням невірно обраного способу захисту порушених прав та інтересів, а тому в задоволені позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed