Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

11 червня 2018 року позивач [PERSON], в інтересах якого діє представник за довіреністю [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства «Схід-Авіа-Агро» (далі - ПСП «Схід-Авіа-Агро»), в якій просив: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], зареєстрований відділом у Балаклійському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в Книзі записів реєстрації договорів оренди за № 632020004002979 від 15.11.2012 року; витребувати належну йому на праві приватної власності земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] з чужого незаконного володіння відповідача та повернути йому земельну ділянку; стягнути з відповідача на його користь судові витрати зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що земельна ділянка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.2017 року. Спадкодавець - [PERSON] за життя передала вказану земельну ділянку в оренду для ведення сільськогосподарського виробництва ПСП «Схід-Авіа-Агро» за договором оренди земельної ділянки від 01.01.2012 року, який був зареєстрований у відділі у Балаклійському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. До позивача перейшли усі права та обов'язки орендодавця за вказаним договором. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.01.2012 року керівником ПСП «Схід-Авіа-Агро» та підписантом було визначено [PERSON]. Однак договір оренди земельної ділянки підписаний неуповноваженою на це особою - [PERSON], тому позивач просить визнати недійсним цей договір. Вважає, що відповідач отримав земельну ділянку у користування з порушенням публічного порядку, передбаченого Законом України «Про оренду землі». Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 15.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 12.07.2018 року. 04.07.2018 року представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності з тих підстав, що перебіг позовної давності почався з дня набрання чинності договором оренди земельної ділянки, тобто з дня його державної реєстрації - 15.11.2012 року. [PERSON], яка померла [INFO], отримувала орендну плату за цим договором з 2012 року по 2016 рік у розмірі 3,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. [PERSON] на підставі вказаного договору за 2017 рік виплачено орендну плату у розмірі 5,58% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. [PERSON] звернувся із даним позовом до суду більше ніж через п'ять років з моменту набрання чинності договором оренди земельної ділянки. Тому відповідач просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності (а.с. 33, 34). 09.07.2018 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи заперечення проти позову зазначив, що при укладенні договору оренди земельної ділянки та його реєстрації у відділі у Балаклійському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області сторонами договору дотримано усіх вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі» у чинній на момент укладення договору редакції. Сторони договору дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, договір було зареєстровано у встановленому порядку. При реєстрації договору було перевірено наявність істотних умов та невід'ємних частин договору. Умови договору виконувалися належним чином, земельну ділянку було передано у користування орендарю, орендар виплачував орендодавцю орендну плату, претензій від орендодавця щодо виконання орендарем умов договору до відповідача не надходило. Виконання у договорі підпису особою, яка не мала повноважень на представництво відповідача при підписанні договору - [PERSON] не є підставою для визнання договору недійсним. Можливо було допущено помилку у даті договору, у зв'язку з чим договір було підписано неналежною особою. Однак така помилка не стосується обставин, що мають істотне значення. Позивач у позовній заяві не зазначив, у чому саме полягає порушення його прав, тому відповідач вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Щодо позовної вимоги про витребування земельної ділянки зазначив, що витребування майна шляхом віндикації застосовується, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Підстави для витребування у відповідача земельної ділянки відсутні, оскільки відповідач користується нею на підставі договору оренди землі (а.с. 41-43). 30.07.2018 року представник позивача подав відповідь на відзив та заперечення проти застосування позовної давності. У відповіді на відзив зазначив, що позивачем не оспорюється момент вчинення правочину - 01.01.2012 року, однак державна реєстрація договору оренди земельної ділянки є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення у відповідача права оренди за договором. Державний реєстратор не має повноважень щодо перевірки обсягу цивільної дієздатності особи, яка підписала правочин від імені відповідача - [PERSON] Відповідачем не надано суду жодних доказів, що особа, яка вчиняла правочин від імені відповідача, діяла під впливом помилки. Також відповідачем, крім зареєстрованого договору оренди земельної ділянки та виплати орендної плати, не надано доказів тієї обставини, що він користується земельною ділянкою на умовах оренди за належних правових підстав. Заперечуючи проти застосування позовної давності, представник позивача зазначив, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У даному випадку перебіг позовної давності має обчислюватися з 07.06.2018 року, коли позивач отримав від відділу у Балаклійському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області копію договору оренди з доданими до нього документами, але не раніше набуття права власності на земельну ділянку - 22.03.2017 року (а.с. 54, 55, 58, 59). 08.08.2018 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, у яких зазначено, що Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, який діяв на момент укладення договору оренди земельної ділянки, було передбачено, що для здійснення державної реєстрації договору представник орендаря земельної ділянки - юридичної особи пред'являє реєстратору документ, що посвідчує особу, та надає, зокрема, документ, що підтверджує повноваження діяти від імені юридичної особи - орендаря земельної ділянки, а також копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи. Тому відповідач заперечує проти доводів позивача про відсутність у реєстратора повноважень щодо перевірки обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняє правочин, що підлягає державній реєстрації. Також у запереченнях відповідач вказав, що для визнання правочину недійсним як такого, що укладений під впливом помилки, необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства або необачності не є підставою для визнання правочину недійсним. Щодо твердження позивача про відсутність доказів, крім зареєстрованого договору оренди земельної ділянки, користування ним земельною ділянкую за належних правових підстав, відповідач зазначив, що саме на підставі цього договору він набув право оренди земельної ділянки, що на даний час належить позивачу (а.с. 63-65). У підготовчому судовому засіданні 10.08.2018 року представник позивача відмовився від позовної вимоги про витребування належної [PERSON] на праві приватної власності земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] з чужого незаконного володіння та повернення позивачу земельної ділянки. Ухвалою від 10.08.2018 року було прийнято відмову представника позивача від зазначеної частини позовних вимог (а.с. 75). Ухвалою від 10.08.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11.09.2018 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов, посилаючись на доводи позовної заяви. Зазначив, що договір оренди земельної ділянки є недійсним, оскільки було відсутнє волевиявлення юридичної особи - ПСП «Схід-Авіа-Агро» на укладення цього договору. Порушення прав позивача полягає у тому, що він позбавлений права до закінчення строку дії договору користуватися і розпоряджатися належною йому земельною ділянкою. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні. Вказала, що договір оренди земельної ділянки був укладений між [PERSON] і ПСП «Схід-Авіа-Агро». Було проведено державну реєстрацію договору. Він є чинним та діє протягом тривалого часу. Умови договору не порушувались і орендодавець [PERSON] претензій до відповідача не мала. Цим договором жодних прав позивача не порушено. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.03.2017 рокупозивач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 5,8501 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ця земельна ділянка належала [PERSON], яка померла [INFO], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 01 жовтня 2001 року Балаклійським районним відділом земельних ресурсів Харківської області (а.с. 8, 9). Згідно договору оренди земельної ділянки від 01.01.2012 року, укладеного між [PERSON] (орендодавцем) та ПСП «Схід-Авіа-Агро» в особі [PERSON] (орендарем), орендодавець зобов'язався передати орендарю, а орендар зобов'язався прийняти у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку, площею 5,8501 га, розташовану на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області. Пунктом 3.1 договору передбачено, що він укладений на 15 років. Відповідно до п. 14.8 договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 17-22). Договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Балаклійському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.11.2012 року за № 632020004002979 (а.с. 19). З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.01.2012 року вбачається, що керівником і підписантом ПСП «Схід-Авіа-Агро» з 31.10.2011 року був [PERSON] (а.с. 10-15). Згідно довідки, виданої 02.07.2018 року ПСП «Схід-Авіа-Агро», за договором оренди б/н від 01.01.2012 року, зареєстрованим 15.11.2012 року, [PERSON] протягом 2012-2016 років виплачувалась орендна плата у розмірі 3,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 38, 39). За 2017 рік позивачем [PERSON] отримано орендну плату за договором оренди б/н від 01.01.2012 року, зареєстрованим 15.11.2012 року, у розмірі 5,58% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у сумі 9000 гривень, що підтверджується довідкою, виданою 02.07.2018 року ПСП «Схід-Авіа-Агро» (а.с. 40). Зазначену обставину позивач не заперечував. Згідно ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. За змістом ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення договору), істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки оредарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За змістом ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною станом на 01.01.2012 року) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування) не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, згідно вказаної норми - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із частиною 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. ПСП «Схід-Авіа-Агро» з 2012 року відкрито користується спірною земельною ділянкою, сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою. У 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 роках попередній власник земельної ділянки - [PERSON] отримувала від ПСП «Схід-Авіа-Агро» орендну плату. У 2017 році орендну плату отримав вже позивач, як новий власник земельної ділянки. З огляду на це суд дійшов висновку, що хоча спірний договір підписаний не керівником ПСП «Схід-Авіа-Агро» [PERSON], а іншою особою, однак про наявність волевиявлення орендаря на укладення договору та схвалення договору свідчать фактичне користування відповідачем земельною ділянкою та виплата орендодавцю орендної плати з 2012 року по 2017 рік. Акт приймання-передачі земельної ділянки, що є невід'ємною частиною договору, підписано директором «Схід-Авіа-Агро» [PERSON] Відсутність у договорі підпису [PERSON] не є самостійною підставою для визнання такого договору недійсним, оскільки орендар-юридична особа виявила свою волю на укладення договору оренди земельної ділянки, про що свідчить наступне вчинення ПСП «Схід-Авіа-Агро» дій, спрямованих на виконання договору. Згідно з п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду № 11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Суд звертає увагу на те, що відповідач не оспорює договір оренди земельної ділянки від 01.01.2012 року, укладений між [PERSON] і ПСП «Схід-Авіа-Агро». Навіть якщо і було допущено порушення особою, яка підписала договір зі сторони одендаря - ПСП «Схід-Авіа-Агро», то права позивача внаслідок цього не порушуються. Договір було зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Балаклійському районі Харківської області 15.11.2012 року, тому суд не бере до уваги посилання представника відповідача на Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року № 174, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 25.07.2003 року за № 641/7962, який втратив чинність 20.08.2012 року. Станом на 15.11.2012 року державна реєстрація договорів оренди здійснювалася відповідно до Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021. Відповідно до пункту 16-2 цього Порядку, для державної реєстрації договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності власник чи набувач права або уповноважена ними особа подають до відповідного територіального органу Держземагентства заяву і такі документи: 1) копія документа, що посвідчує особу набувача права на земельну ділянку або її власника, а у разі подання заяви уповноваженою ними особою - також копія документа, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб; 2) документація із землеустрою; 3) договір оренди земельної ділянки із земель приватної власності; 4) копія реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів - для фізичної особи, ідентифікаційного коду згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податкового номера - для юридичної особи. Під час подання заяви фізична особа пред'являє паспорт або інший документ, що посвідчує особу, а у разі подання заяви уповноваженою особою - також документ, що підтверджує її повноваження діяти від імені такої особи. Пунктом 16-3 Порядку було передбачено, що територіальний орган Держземагентства відмовляє у державній реєстрації договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, якщо: 1) документи подані не в повному обсязі; 2) подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Порядком. Управління Держкомзему у Балаклійському районі Харківської області не відмовило у державній реєстрації договору оренди земельної ділянки від 01.01.2012 року, укладеного між [PERSON] і ПСП «Схід-Авіа-Агро», договір було зареєстровано, державну реєстрацію договору не скасовано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом цієї статті правом на звернення до суду за захистом має особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивач не довів, що внаслідок підписання договору оренди земельної ділянки зі сторони орендаря особою, яка не мала на це повноважень, - [PERSON], були порушені права [PERSON] як орендодавця. Судом встановлено що умови договору виконуються відповідачем належним чином, позивач вчасно отримує орендну плату за цим договором. Позивач не зазначив у позовній заяві, які саме його права чи інтереси порушені у зв'язку з укладенням договору з відповідачем. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, порушення прав [PERSON] полягають у відсутності у позивача можливості до закінчення строку дії договору користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, переданою відповідачу в оренду. Таким чином, основним мотивом звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним, є бажання позивача особисто користуватися належною йому земельною ділянкою. Однак такої підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки законом не передбачено. Суд відхиляє наведені у позовній заяві доводи про те, що земельну ділянку отримано відповідачем у користування з порушенням публічного порядку з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Однак ні з позовної заяви, ні з доданих до неї документів не убачається, що договір оренди земельної ділянки від 01.01.2012 року порушує публічний порядок. Посилання представника відповідача на можливу помилку у даті укладення договору оренди земельної ділянки не мають правового значення для вирішення даного спору. Питання про застосування позовної давності за заявою відповідача суд не вирішує, оскільки дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01.01.2012 року, укладеного між [PERSON] і ПСП «Схід-Авіа-Агро». Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду позовної заяви сплатив 704,80 гривень судового збору (а.с. 1). Інші судові витрати у справі відсутні. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, підстав для розподілу понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору немає.

Outcome: dismissed