Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

12.05.2021 року представник позивача Прудова Н.В., яка діє в інтересах Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам за користуванням кредитом, плати за надання та управління кредитом. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 04 жовтня 2012 року між КП «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0347/2012 (далі\~Кредитний договір) про надання кредиту у розмірі 10000, 00 грн. строком на 7 років. Згідно вказаного договору [PERSON] фактично отримала грошові кошти у сумі 10000, 00 грн. (десять тисяч гривень) 00 копійок. З метою забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, між КП «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] , був укладений договір поруки від 04 жовтня 2012 року, згідно з яким [PERSON] (поручитель) зобов`язалась відповідати перед фондом солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань. Посилаючись на порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 12.05.2021 року утворилась заборгованість по кредиту 8\~800, 88 грн., відсоткам за користування кредитом у сумі 1\~858, 31 грн., відсоткам за видачу та управління кредитом (оформлення та обслуговування) у сумі 3\~097, 9 грн., позивач просить суд розірвати укладений 04 жовтня 2012 року кредитний договір № 0347/2012 та стягнути у солідарному порядку з відовідача [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору від 04.10.2012 року у сумі 13\~756, 38 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 19 травня 2021 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, надала суду клопотання, в якому просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, заперечень щодо винесення заочного рішення не надходило В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно не з`явились, будучи належним чином повідомленними про дату, час та місце судового засідання. Про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, відзив на позов не подали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 04 жовтня 2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0347/2012 для спорудження інженерних мереж газифікація. Згідно п. 1.1. договору фонд надає позичальнику кредит в сумі 10000, 00 грн. (десять тисяч гривень) для спорудження інженерних мереж газифікація. За змістом з пунктом 2.5. Договору позичальниця [PERSON] зобов`язується здійснювати погашення кредиту рівними частинами чотири рази на рік по 400, 00 грн та одночасно вносити плату за користування кредитом, надання та управління кредитом чотири рази на рік. Відповідно п.2.7 даного кредитного договору зазначається, що за користування кредитом встановлюється плата в розмірі 3% річних від суми кредиту, що знаходиться в користуванні. За надання та управління кредитом справляється плата у розмірі 5% річних від суми кредиту, що знаходиться в користуванні (п.2.8 кредитного договору). 04 жовтня 2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого [PERSON] зобов`язались відповідати солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань за кредитним договором 0347/2012 від 04 жовтня 2012 року. КП «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» свої обов`язки, передбачені договором, виконав повністю та належним чином. Всупереч взятих на себе зобов`язань, відповідачами не було погашено прострочену заборгованість. Станом на 12.05.2021 року за договором № 0347/2012 від 04.10.2012 року наявна заборгованість у розмірі 13\~756, 38 грн. Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають заборгованість за наданим кредитом перед позивачем, що підтверджується дослідженими матеріалами справи. Згідно із ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Згідно до п. 1 ч. 2 ст.11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом до\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст.530ЦКУкраїни - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За замістом ч. 1 ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст.627\~ЦК України відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ч. 1 ст.543\~ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За змістом ч.1 ст.553\~ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Оскільки відповідно до\~ст. 554 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4\~ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя і у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч.4\~ст.559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічний висновок зазначений у правових позиціях, висловлених Верховним Судом України у постановах від 14 вересня 2016 року за № 6-223цс16, від 19 жовтня 2016 року №1265цс15, від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16 та в інших. Велика Палата Верховного Суду погодилася з таким висновком і не знайшла підстав для відступлення від нього (постанова від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/1). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання у строк більше, ніж передбачено ч. 4 ст. 559\~ЦПК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Як убачається з матеріалів справи позивач КП «Фонд ІЖБ» звернувся до суду з позовом 12.05.2021 року, а тому вимоги до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, яка виникла до 04.04.2018 року за кредитним договором № 0347/2012 від 04.10.2012 року, яким передбачено до сплати останній платіж 04.10.2019 року та який діє до 04.10.2019 року, позивачем пред`явлені поза межами встановленого строку, передбаченого ч. 4\~ст. 559 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. Згідно з п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.\~509,\~526,\~543,\~610-612,\~625,\~1048,\~1049,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial