Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

10 січня 2018 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення факту і зобовязання вчинити певні дії. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року позов залишено без руху, а позивачам запропоновано усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 2, 10 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачами 26 січня 2018 року до канцелярії суду було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 5 лютого 2018 року позивачами було подано уточнену позовну заяву до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення грошових коштів за депозитним вкладом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року розгляд справи було призначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 лютого 2018 року у відповідача та приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] було витребувано докази. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2018 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивачі у своєму уточненому позові, а представник позивача [PERSON] у ході судового засідання, посилалися на те, що 24 липня 2012 року між [PERSON] та відповідачем було оформлено депозитний вклад «Стандарт, 24 міс.», відповідно до умов якого вкладник надав відповідачеві кошти у розмірі 16\~000 доларів США строком на 24 місяці по 24 липня 2014 року включно, а відповідач зобовязався повернути вказані кошти і сплатити вкладникові 10% річних. Також банком було відкрито особовий рахунок за вкладом № 26358613774036 та вклад «Скарбничка 12 міс.» з особовим рахунком № 26358613774467. Зазначені депозити було оформлено у м. Керчі АР Крим. 09 лютого 2014 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги є позивачі: [PERSON] дружина, [PERSON] син. Після анексії АР Крим та її тимчасової окупації, позивачі переїхали до м. Дніпра. 03 жовтня 2016 року позивачами були отримані свідоцтва про право на спадщину за законом, проте депозити, розміщені [PERSON], померлим 09 лютого 2014 року, у АТ КБ «ПриватБанк» до спадкової маси не увійшли. При зверненні позивачів до відповідача, їм було відмовлено у наданні будь-якої інформації щодо коштів [PERSON] та, відповідно, у видачі коштів. Позивачі у своєму уточненому позові, а представник позивача [PERSON] у ході судового засідання, просили суд визнати за ними в рівних частках право власності на депозитний вклад «Стандарт, 24 міс.» у сумі 16\~000 доларів США, зі сплатою 10% річних з відповідними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями, а також на вклад «Скарбничка, 12 міс.» з відповідними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 09 лютого 2014 року, та стягнути з відповідача на користь позивачів у рівних частках грошові кошти у розмірі 16\~000 доларів США. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов, у ході судового засідання зазначила, що позивачами не доведено договірні відносини з банком, відсутній договір банківського вкладу, квитанція або приходний касовий ордер про внесення [PERSON] на рахунок у банку коштів. Наявність банківської картки свідчить лише про відкриття вкладу «Скарбничка», а на вказаний рахунок нічого не вносилося. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був батьком [PERSON] (а.с. 6) та чоловіком [PERSON] (а.с. 9 оберт). 24 липня 2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою SAMDN27000727403136 про оформлення вкладу «Скарбничка 12 міс.» та отримав карту № 1201000202651415 (а.с. 11). Також, 24 липня 2012 року [PERSON] звертався до відповідача із заявою SAMDN25000727403135 про оформлення депозитного вкладу на 24 місяці у розмірі 16\~000 доларів США (а.с. 12). 09 лютого 2014 року [PERSON] помер у м. Тверія, Ізраїль (а.с. 16-19). На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотокругу [PERSON] та зареєстрованих у реєстрі за № 3389, за № 3388, за № 3390, [PERSON] і [PERSON] є власниками у рівних частках по Ѕ частини майна, яке належало [PERSON], померлому 09 лютого 2014 року (а.с. 108-113). Відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» на запит приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотокругу [PERSON] від 25 травня 2017 року вих. № 241/02-14, повідомлено що на імя [PERSON] відкритих депозитних рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», а також відкритих карток, за якими обліковуються кошти, корпоративних рахунків та індивідуального банківського сейфу немає (а.с. 117). Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського\~вкладу укладається\~у письмовій\~формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно до ч. 2 ст.\~89\~ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладених обставин вбачається, що докази про укладення договору банківського вкладу між [PERSON], померлим 09 лютого 2012 року, і АТ КБ «ПриватБанк» відсутні. Сам по собі факт звернення фізичної особи до банківської установи не є доказом укладення договору. Окрім того, ЦК України висуває вимогу щодо дотримання письмової форми договору банківського вкладу, на підтвердження дотримання якої стороною позивачів доказів не надано, так само як і не надано доказів зарахування грошових коштів до банківської установи. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність обставин, на які позивачі посилалися як на підставу своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] і [PERSON] відмовлено, понесені ними витрати зі сплати судового збору у розмірі 4\~880 гривень (а.с. 45) слід віднести за рахунок позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed