Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

10 червня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки [NUMBER] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії, однак їй було відмовлено, оскільки на першому аркуші в трудової книжки відсутня печатка підприємства. На теперішній час вона не може оформити пенсію. На підставі переліченого просить суд встановити факт того, що трудова книжка, заповнена 26 липня 1982 серії [NUMBER] , належить їй - [PERSON] . Заявник надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягає. Представник зацікавленої особи - Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до судового засідання не з`явився, надавши заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Вирішення справи покладає на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У ст. 46 Конституції України закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ч. 1; ч. 2ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». З копії довідки від 13 червня 2006 року виданої Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області вбачається, що 26 червня 1981 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №2016. 25 листопада 1982 року в Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, запис акта №553. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . З копії диплому [NUMBER] , виданого 19 липня 1982 року вбачається, що [PERSON] 01 вересня 1980 року вступила до Технічного училища №60 м. Жданова Донецької області. 17 липня 1982 року закінчила повний курс технічного училища за професією кухар-пекар. З копії довідки від 13 червня 2006 року виданої Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області вбачається, що 12 січня 1983 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зареєстровано шлюб громадян [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №123. 11 вересня 1990 року в Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зареєстровано розірвання зазнаного шлюбу, запис акта №411. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON]. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 14 лютого 2001 року Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, вбачається, що він виданий на прізвище, ім`я, по батькові - [PERSON] , [INFO] . З копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що вона заповнена 26 липня 1982 року російською мовою на прізвище ім`я, по батькові « [PERSON] ». З копії довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки чи відсутності відповідних записів в ній, виданої 18 травня 2015 року за № 299-975 ПАТ «Азовзагальмаш» вбачається, що [PERSON] з 07 жовтня 2011 року по 12 травня 2015 року працювала на вказаному підприємстві у відділі технічного контролю на посаді контролера ковальсько-пресових робіт , зайнятий на гарячих ділянках робіт. Згідно із пунктом 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, змiна записiв у трудових книжках про прiзвище, iм`я, по батьковi i дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнiм мiсцем роботи на пiдставi документiв (паспорта, свiдоцтва про народження, про шлюб, про розiрвання шлюбу, про змiну прiзвища, iм`я та по батьковi тощо) i з посиланням на номер i дату цих документiв. Зазначенi змiни вносяться на першiй сторiнцi (титульному аркуші) трудової книжки. Однiєю рискою закреслюється, наприклад, колишнє прiзвище або iм`я, по батьковi, дата народження i записуються новi данi з посиланням на вiдповiднi документи на внутрiшньому боцi обкладинки i завiряються пiдписом керiвника пiдприємства або спецiально уповноваженої ним особи i печаткою пiдприємства або печаткою вiддiлу кадрiв. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із пунктом 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Суд зауважує, що заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним. Отже проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт, що трудова книжка, заповнена російською мовою 26 липня 1982 року, дійсно належить [PERSON] , про що свідчить відповідність у наданих документах. При цьому відсутність печатки підприємства на першому аркуші трудової книжки позбавляє її можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення; виправити помилку на даний час неможливо. Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі вказаного,

Outcome: approved