Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

10.12.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 29.01.2000 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Позивачка, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалося через зради, відсутність взаєморозуміння, різність поглядів на сімейні відносини та обов'язки, виховання дитини. З липня 2013 року сумісне проживання припинено, вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пояснивши, що сторони проживають окремо з липня 2013 року, просила строк для примирення не надавати. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, підтвердив, що з липня 2013 року сторони не проживають разом як подружжя. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 29.01.2000 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 76). Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). З липня 2013 року подружжя проживають окремо. Майнового спору та спору щодо визначення місця проживання дитини у сторін немає. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, і у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, постановляє рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу. Шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, заснований на взаємних почуттях любові та поваги, який ґрунтується на їх вільній згоді набути права та обов'язки подружжя. Сторони висловили своє волевиявлення, яке полягає в тому, що вони не бажають проживати однією сім'єю і вважають, що збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їхньої дитини. Суд не вважає за доцільне призначати строк для примирення, оскільки цей крок робиться судом лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правової основою шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає збереження шлюбу неможливим. Позивачка заявила клопотання про залишення їй прізвища «[PERSON]» при реєстрації розірвання шлюбу.

Outcome: approved