Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

10 грудня 2018 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в розмірі 4 658 грн. 52 коп. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 12.01.2016 року між позивачем та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ZPH0CPS-160C3CJ, терміном дії з 13.01.2016 р. по 12.01.2017 р. за яким було застраховано автомобіль марки DAEWOO Nexia, державний номерний знак [NUMBER]. 17.04.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля [NUMBER]., під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Винним у спричиненні ДТП за постанововю Запорізького районного суду Запорізької області від 30.06.2016 року визнано відповідача [PERSON] Відповідно до Звіту про проведення незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 10.05.2016 року № 17340-113795, розмір заподіяної шкоди власнику застрахованого автомобіля [NUMBER] склав 4 658,52 грн. Сума страхового відшкодування до виплати згідно з умовами Договору на підставі Страхового акту від 09.08.2016 р. № Э.ENSTAX/3-10329110 складає 4 658,52 грн. Зазначене страхове відшкодування виплачено в повному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням від 11.08.2016 року №3102. Позивач вважає, що свої зобов'язання за договором майнового страхування, як страховик, він виконав у повному обсязі, виплативши страхувальнику суму страхового відшкодування і з цього моменту та в межах фактичних затрат, тобто в межах виплаченої суми страхового відшкодування має право вимоги до відповідальної особи, якою є відповідач. Таким чином, вказує, що йому заподіяно шкоду в розмірі 4658,52 грн. На підставі викладеного, посилаючись на положення ст.27 Закону України «Про страхування» і ст.993 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь виплачене страхове відшкодування у сумі 4 658,52 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, в позові просив розглядати справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надходили. Ухвалою від 05 березня 2018 року постановлено провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст..280 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.04.2016 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], виїжджаючи з парковки, не дотримався безпечного інтервалу і здійснив наїзд на автомобіль [NUMBER]., під керуванням [PERSON], внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно копії постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 30.06.2016 року у справі №317/2645/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно з п.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди , яка мала місце 17.04.2016 року, в результаті якої було пошкоджено належний ТОВ «Автокредит Плюс» автомобіль [NUMBER].. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 12.01.2016 року між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № ZPH0CPS-160C3CJ, терміном дії з 13.01.2016 р. по 12.01.2017 р. Відповідно до положень вказаного договору страхова компанія зобов'язалася у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми, у порядку та на умовах, передбачених договором. Також договором визначено перелік страхових випадків, одним з яких є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Предметом страхування є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням автомобілем [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Власником автомобіля [NUMBER] є ТОВ «Автокредит Плюс», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 18.04.2016 року ТОВ «Автокредит Плюс» звернулось до ПрАТ «СК «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування за договором страхування № ZPH0CPS-160C3CJ від 12.01.2016 року. На підставі заяви ТОВ «Автокредит Плюс» про виплату страхового відшкодування від 18.04.2016 року, Звіту про проведення незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 10.05.2016 року № 17340-113795, протоколу огляду транспортного засобу від 21.04.2016 року, ремонтної калькуляції №113795 від 27 квітня 2016 року та страхового акту №Э.ENSTRAX/3-10329110 від 09.08.2016 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 4658,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3102 від 11.08.2016 року. Відповідно до положень ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.27 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-112цс13, у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). За таких обставин суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини у вигляді суброгації та до позивача, у межах фактично здійсненої страхової виплати, перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за завдані збитки, а тому кошти в розмірі завданої шкоди підлягають стягненню з відповідача, як винної у ДТП особи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved