Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

10.09.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. В обгрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] й яка проживає разом з нею. На теперішній час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Надав відзив на позовну заяву (а.с. 25-28), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Посилаючись на те, що він працює за договором, й його заробіток становить близько 7000 грн. на місяць. Однак, вважає, що ця сума недостатня для того, щоб він сплачував аліменти на утримання дружини, оскільки він буде сплачувати аліменти на утримання дитини. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно частини 2 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За правилами ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 12.10.2018 року Руденкіською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 8 (а.с. 6). Сторони мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Малолітня дочка проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з довідки виконавчого комітету Руденківської сільської ради, яка видана 24.09.2019 (а.с. 17). Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25-28, 15). Врахувавши зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що позивачка потребує матеріальної допомоги від відповідача, а відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу на утримання дружини. При цьому посилання відповідача на те, що він не має можливості надавити матеріальну допомогу дружині, через сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд до уваги не приймає, оскільки, за даними, що містяться у відзиві, відповідач працює, розмір його заробітної плати становить близько 7000 грн. на місяць, що свідчить про його можливість надавати матеріальну допомогу дружині. А сама по собі сплата аліментів на утримання неповнолітньої дитини не звільняє його від надання такої допомоги дружині. Таким чином, враховуючи, що донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач є батьком дитини, який працює, відсутність даних щодо хворобливого стану його здоров`я, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дружини необхідно стягнути в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 10.09.2019 року і до досягнення дитиною трьох років. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правової допомоги № 77 від 09.09.2019 року (а.с. 8-9), квитанція на оплату виконаних адвокатом робіт надання послуг) (а.с. 10), які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, звіт про виконання адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом, згідно з якими вартість правової допомоги становить 700 грн. Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією на суму 700 грн. (а.с. 12). Відповідно до звіту про виконання адвокатом роботи (а.с. 10), адвокатом було витрачено: 30 хвилин на усну консультацію (вартість послуг 200 грн.); 1 година на складання позовної заяви (вартість послуг 500 грн.). Всього було витрачено 1 годину 30 хвилин, вартість наданої допомоги становить 700 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] в розмірі 700 грн. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 79, 80, 84 СК України та

Outcome: approved