Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

11.04.2016 позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] , поділити спільно нажите рухоме майно шляхом стягнення з відповідачки [PERSON] в його користь грошової компенсації вартості Ѕ частини цього майна у розмірі 60050 грн., а також просив визнати за ним право власності на 1/20 частину квартири по [ADDRESS] з виділенням частки у грошовому виразі та стягнути в його користь з відповідачки [PERSON] компенсацію за частку в квартирі у розмірі 26810 грн., коштів, витрачених на придбання цієї квартири, та відшкодування вартості капітального ремонту у розмірі 134050 грн.. Також просив вирішити питання про стягнення з відповідачки [PERSON] судового збору, витрат на правову допомогу, експертизу. На обґрунтування своїх вимог послався на те, що з 07.06.2009 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають. Спільно проживали 6 років до листопада 2015 року. 18.02.2011 під час перебування у шлюбі була придбана спірна квартира, в якій за спільні кошти був проведений капітальний ремонт. Зазначена квартира була оформлена на матір дружини - відповідачку [PERSON] , оскільки частину коштів для придбання цієї квартири надавала вона і її чоловік, а частина в сумі 2000 доларів США була використана з подарованих на весілля грошей. Капітальний ремонт у квартирі був проведений за рахунок його коштів та коштів його батьків. Він працював помічником начальника дільниці ВТБ ВП «Шахта «Зарічна» і в нього була достатня заробітна плата. Дружина офіційно не працювала, підробляла перукарем. В даній квартирі сторони проживали разом з моменту її придбання, у ній було зроблено ремонт, придбані меблі, побутова техніка та речі домашнього вжитку. З 08.11.2015 вони проживають окремо. Вважає, що вище вказане майно придбане під час шлюбу належить йому та відповідачці [PERSON] в рівних частках. Відповідачка продовжує проживати у спірній квартирі та користуватись спільним майном. Вказав, що об`єктом права сумісної власності подружжя, на його думку, є : 1) майно,\~яке знаходиться\~у спальній\~кімнаті:\~спальний гарнітур\~(3\~шафи,\~ліжко,\~комод)\~вартістю 15\~000\~грн.;\~тюль вартістю\~500\~грн.;\~2)\~майно,\~яке знаходиться\~у дитячій\~кімнаті:\~2\~ шафи,\~вартістю 1500\~грн.;\~ тюль\~ вартістю\~500\~грн.;\~3)\~майно,\~яке знаходиться\~у залі:\~м`який диван,\~м`яке крісло,\~вартістю 10\~000\~грн.;\~телевізор 42\~дюйми \~вартістю 8000\~грн.;\~люстра,\~вартістю 1500\~грн.;\~тюль вартістю\~1000\~грн.;\~2\~килими вартістю\~2000\~грн.;\~світильники в\~коробі (4\~штуки),\~вартістю 600\~грн.;\~світильники в\~коробі (5\~штук)\~вартістю 500\~грн.;\~4)\~майно,\~яке знаходиться\~у кухні:\~кухонна стінка\~під замовлення\~вартістю 15000\~грн.;\~холодильник вартістю\~9000\~грн.;\~стіл і\~4\~табуретки,\~вартістю 2000\~грн.;\~мультиварка вартістю\~1500\~грн.;\~мікрохвильова піч\~(подарунок\~на весілля)\~вартістю \~1000грн.;\~ \~кухонний комбайн\~(подарунок\~на весілля)\~вартістю \~1500\~грн.;\~електрична духовка\~(подарунок\~на весілля)\~ вартістю\~-5000грн;\~витяжка \~вартістю 2000\~грн.;\~електричний чайник\~ вартістю\~600\~грн.;\~пилосос (подарунок\~на весілля)\~ вартістю\~ \~1000\~грн.;\~люстра,\~вартістю 700\~грн.;\~кран \~вартістю 1200\~грн.;\~блендер \~вартістю 1000\~грн.;\~праска \~вартістю 1000\~грн.;\~газовий котел\~та батереї\~(4\~штуки)\~вартістю 20\~000\~грн.;\~5)\~майно,\~яке знаходиться\~у ванній\~кімнаті:\~пральна машина\~BOSH\~(подарунок\~на весілля)\~ вартістю\~-\~6000грн.;\~ванна вартістю\~1500\~грн.;\~унітаз вартістю\~700\~грн.;\~люстра вартість\~500\~грн.;\~умивальник,\~тумбочка,\~дзеркало,\~вартістю 2000\~грн.;\~2\~ крани\~вартістю 2000\~грн.;\~рушникосушилка,\~вартістю 1000\~грн.;\~ 6) майно , яке знаходиться у коридорі: прихожа, вартістю 2500 грн., світильник, вартістю 300 грн.. Загальна вартість майна становить 120 100 грн., тому Ѕ частка цього майна становить 60 050 грн.. Крім того позивач вказав, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2011 була придбана 3-х кімнатні квартира у [ADDRESS] , власником якої є мати його дружити відповідачка [PERSON] .. Квартира була придбана фактично за 22 000 доларів США, із яких 2000 дод США - це кошти, які були подаровані на їхнє весілля, а решту надали батьки дружини. Тому вважає, що його з дружиною частка в квартирі становить 10 %, тобто його особиста - 5%, тобто 1/20 квартири. Тому просить стягнути з відповідачки [PERSON] 1000 дол. США по курсу НБУ станом на 16.02.2016 у розмірі 26810 грн. шляхом виділення його частки із спірної квартири, у вигляді грошової компенсації за неї, відповідно до ст. 370,364 ЦК, оскільки , в натурі виділити її неможливо. Також після придбання спірної квартири за рахунок спільних з відповідачкою [PERSON] коштів, а фактично за рахунок його зароблених коштів, та коштів наданих його батьками був проведений її капітальний ремонт (перероблення), покращення її кількісних і якісних показників, внаслідок чого квартира набула нової якості. На ремонтні роботи було витрачено 8000 доларів США, із яких 2000 дол. США дали його батьки, а 6000 дол. США спільних коштів їхнього подружжя. Тому вважає, що його частка в затратах на ремонт квартири становить 5000 дол. США, що еквівалентно, станом на 16.02.2016 становить 134050 грн. які підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] .. Ухвалою від 03.03.2016 суд наклав арешт на спірну квартиру по [ADDRESS] (а.с.31 т.1). Ухвалою від 16.03.2016 було відмовлено у заяві про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою від 17.03.2016 відкрито провадження у справі. 08.04.2016 судом було винесено ухвали про роз`єднання позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та про відшкодування затрат на купівлю і ремонт квартири в три різні провадження (а.с.54,55 т.1). 08.04.2016 Червоноградським міським судом Львівської області було винесено рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.56 т.1). Справа за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] [PERSON] та про відшкодування затрат на купівлю і ремонт квартири була виділена в окреме провадження перебувала у провадженні судді Грабовського В.В. (а.с.60 т.1). Ухвалою від 12.04.2016 було об`єднано позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , з участю третьої особи [PERSON] про відшкодування затрат на купівлю і ремонт квартири (а.с.124 т.1). 20.05.2016 відповідачі та третя особа надали заперечення на позов, в якому вказали, що кошти позивача під час спільного проживання сторін йшли на лікування їх обох у зв`язку із проблемами з дітонародженням. Спірна квартира належить [PERSON] , яка придбала її за власні з чоловіком кошти і ремонт у ній також проводився за їх кошти. Тому вимоги про стягнення грошової компесанції за частку в кварирі та ремон вважають безпідставними. Також вказали, що позивач забрав 1000 доларів США, 6000 грн., професійний фотоапарат, планшет, шуруповерт, комплект сверл, лампи денного світла в кількості 10 штук, шафи-пенали 3 штуки, а також користується спільним автомобілем. Тому вважає, що підстав для розподілу рухомого майна немає. Ухвалою від 14.07.2016 було задоволено заяву судді Грабовського В.В. про самовідвід (а.с.198 т.1). Справа перебувала у провадженні судді Рудакова Д.І. Ухвалою від 11.11.2016 у справі призначено будівельно-технічну експертизу (а.с.68 т.2). 04.10.2017 до суду надійшов висновок №5703/1752 судової оціночно-будівельнї експертизи ринкова вартість трьохкімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в цінах станом на час проведення дослідження, з округленням до цілого, становить 488 522 грн.. Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведених в квартирі без врахування вартості сантехнічних приладів, вартості влаштування електрики, опалення, а також втручань у системи газопостачання і каналізації, в цінах станом на час проведення дослідження, становить 98 593 грн.. Вартість проведених ремонтно-будівельних робіт (без врахування вартості сантехнічних приладів, вартості влаштування електрики, опалення, а також втручань у системи газопостачання і каналізації), становить 20% від ринкової вартості квартири (а.с.123-140 т.2) . 08.11.2017 позивач надав письмові пояснення щодо висновку експерта та просив провести по справі додаткову експертизу 23.01.2018 позивач надав письмові пояснення, в яких вказав, що будівельні товари, чеки на які надали відповідачі з посиланням на придбання цих товарів на території Республіки Польща, були придбані за спільні кошти та оплачені були частково з його банківської картки (а.с. 193-194 т.2). Ухвалою від 15.02.2018 у справі було призначено додаткову судову оціночно-будівельну експертизу спірного майна (а.с.233 т.2). 19.11.2018 справа була передана від судді Рудакова Д.І. шляхом повторного авторозподілу (а.с.2 т.3). 15.01.2019 до суду надійшли матеріали справи з повідомленням експерта про неоплату позивачем вартості експертизи. Ухвалою від 15.01.2019 у справі поновлено провадження. 10.05.2019 позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та третя особа позов не визнали. Позивач додатково пояснив, що у 2009 році він одружився з відповідачкою [PERSON] .. Вони спільно проживали у спірній квартирі в м.Соснівка. Більшу частину коштів на придбання квартири дали батьки дружини, тому власником є її матір. Квартира коштувала 22 тисячі доларів. Вони з дружиною дали 2000 доларів США, які були подаровані їм на весілля. Потім за спільні кошти робили ремонт у цій квартирі. Вартість ремонту склала приблизно 8000 доларів США, з яких 2000 доларів США надали його батьки. Ремонт був завершений приблизно у травні-червні 2012 року. Спільно проживали там до листопада 2015 року. Шлюб розірвано у 2016 році. Вважає, що так він вклав у спірну квартиру спільні з дружиною кошти, тому він має право на частку в цій квартирі яка відповідає Ѕ вартості вкладених спільних коштів та право на стягнення вартості капітального ремонту. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що 18.02.2011 нею та її чоловіком за спільні кошти була придбана спірна квартира згідно з договором купівлі продажу за 30840 грн.. Усі ремонтні роботи та меблі в квартирі придбані за її кошти. Дочка із зятем мали спільні кошти, які витрачали на спільне проживання, відпочинок та лікування. У них не було спільних заощаджень, достатніх для проведення ремонту та купівлі меблів. Вона не отримувала від позивача 2000 доларів США для придбання спірної квартири. Не заперечила, що позивач допомагав у проведенні ремонту. Визнала, що відповідачем було придбано за спільні кошти подружжя лише дві шафи у дитячій кімнаті. Інші речі були придбані за її кошти. Додатково вказала, що її дочка відповідачка [PERSON] вдруге вийшла заміж і на даний час змінила прізвище та проживає у м.Львові. Просила в позові відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказав, що спірна квартира була придбана ним із дружиною за спільні кошти. Він був присутній при укладенні договору купівлі-продажу. Вартість квартири згідно із договором була 30869 грн.. Ні відповідач, ні його родичі не надавали їм жодних коштів для придбання цієї квартири. У цій квартирі вони з дружиною [PERSON] проводили ремонт. В судовому засіданні 12.09.2019 відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що спірна квартира була придбана її батьками. Ремонт у ній також був проведений за кошти батьків, які також і омеблювали її. З позивачем вони проживали у шлюбі з 2009 року. З 2014 він зловживав алкоголем, погрожував їй. Він працював та отримував заробітну плату, яку вони витрачали на спільний побут, відпочинок та лікування. Спільно проживали до 2016 року. Після цього позивач пішов проживати до своїх батьків. Жодних коштів з весілля вони не докладали на купівлю спірної квартири. Батьки чоловіка не допомагали. Щодо рухомого майна зазначила, що визнає, що воно було у квартирі під час спільного проживання. Однак на час звернення до суду вказане позивачем спірне майно було частково понищене (вхідні двері, прихожа, холодильник). Визнала, що позивач придбав за свої кошти меблі в дитячу кімнату, а саме: 5 меблевих пеналів, 3 з яких він забрав і 2 залишилось у квартирі. Також зазначила, що побутової техніки їх на весілля не дарували. Більшість техніки (телевізор та пральна машина) була придбана її батьками. У спірній квартирі на даний час вона не проживає, проживають її батьки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що робив ремонт у спірній квартирі: клав плитку, робив стелю. Під час ремонту приходили позивач, його жінка і теща. За ремонтні роботи розраховувався із ним батько позивача. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є батьком позивача. Вказав, що додав до купівлі спірної квартири 1000 доларів США та до ремонту 2000 доларів США. Весь ремонт у квартирі робив його син. Усе, крім шпалер та вікон, було придбане за його кошти. Він також наймав робітників та оплачував їхні послуги. Була домовленість, що батьки невістки купують квартиру, а вони роблять ремонт, і квартира буде для сина та невістки. Також зазначив, що на весілля були подаровані пральна машина, електрична духовка, і посуд, які під час ремонту зберігались у нього вдома. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є братом позивача. Вказав, що до весілля він проживав разом із позивачем і його дружиною у своїх батьків. Йому відомо, що спірна квартира була придбана для їхньої сім`ї. Його батьки також допомагали фінансово. Сторони одружились у 2009 році. На весілля їм подарували гроші та побутову техніку. Позивач щодня ходив робити ремонт у квартирі, вкладав туди гроші. Вона також допомагала, приходила у вихідні та після роботи. Також разом із братом вибирала холодильник у квартиру та килими. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю позивача. Він одружився з відповідачкою у 2009 році. Вказала, що під час купівлі спірної квартири вони дали 1000 доларів США. Квартиру купували батьки невістки для їхнього проживання після весілля. Була домовленість, що батьки невістки вони купують квартиру, а вони як батьки чоловіка роблять ремонт. Син робив ремонт за власні кошти, брав кредит. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він допомагав позивачу робити ремонт у спірній квартирі. Така була придбана у нежитловому стані і потребувала капітального ремонту. Йому відомо, що квартиру купила мати дружини позивача для їхньої сім`ї. Ремонтні роботи тривали близько року. Кошти на ремонт давав позивач. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він був кілька разів у спірній квартирі під час ремонту і коли збирали меблі. Йому було відомо, що квартиру купили для позивача і його дружини. Вона була без ремонту. Йому відомо, що сторони робили в квартирі ремонт, купили меблі та жили в цій квартирі спільно близько 5 років. Потім після розлучення позивач пішов жити до своїх батьків і нічого з квартири не забрав. На даний час доступу до квартири він не має. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він допомагав позивачу з ремонтом у спірній квартирі, радив як перепланувати, допомагав зібрати кухню. Йому відомо, що ремонтні роботи у спірній квартирі тривали приблизно 1 рік. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2009 року (а.с. 9 т.1). Від шлюбу сторони дітей не мають. Під час шлюбу сторони проживали у квартирі по [ADDRESS] , яка була придбана матір`ю дружини - відповідачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2011 (а.с.10,13-15 т.1) Згідно із експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку квартира складається із коридору, вбиральні, ванни, кухні, трьох житлових кімнат, кладовки, балкону (а.с.98 т.2). З заяви мешканців будинку [ADDRESS] (а.с.44 т.2) встановлено, що сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] близько 4 років разом зі своєю дружиною [PERSON] , в якій проводив ремонт та омебльовував її (а.с.44 т.1). Даний факт сторонами не заперечується. Згідно із копіями актів державного виконавця від 16.03.2016 та 21.04.2016 відповідачка [PERSON] не надавала доступ до квартири по [ADDRESS] для проведення опису майна (а.с.153,154 т.1). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.02.2018 [PERSON] зобов`язано повернути [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки ВАС 2108 з номерним знаком [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до першого речення ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 60, ч. 1 ст. 61, ст. 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. За змістом ст. 369 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно зі ст. 60, ч.1 ст.61 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2011 і належить їй на праві особистої приватної власності. В даному договорі вартість квартири вказана 30869 грн.. Інших даних про походження коштів на придбання цього майна не зазначено. Суд відхиляє доводи позивача про надання спільних із відповідачкою [PERSON] коштів в сумі 2000 доларів США на її придбання, оскільки на підтвердження цих обставин ним не подано належних і допустимих доказів. Крім того, суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо надання позивачем та його батьками коштів на придбання спірної квартири, так як зазначені свідки є близькими родичами позивача, і такі пояснення не підтверджені іншими належними та допустимими доказами. Тому суд дійшов висновку, що квартира по [ADDRESS] не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на 1/20 частину квартири з виділенням частки у грошовому виразі та стягнення з відповідачки [PERSON] компенсації за частку в квартирі у розмірі 26810 грн., коштів, витрачених на придбання цієї квартири. Щодо відшкодування вартості капітального ремонту у розмірі 134050 грн., суд дійшов висновку про безпідставність таких вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 390 ЦК України, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Як закріплено положеннями статті 60\~СК України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу).\~Вважається,\~що кожна\~річ,\~набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно\~дружини,\~чоловіка за\~час шлюбу\~істотно збільшилося у\~своїй вартості\~внаслідок спільних\~трудових чи\~грошових затрат\~або затрат\~другого з\~подружжя,\~воно у\~разі спору\~може бути\~визнане за\~рішенням суду\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя.\~Якщо один\~ із\~подружжя своєю\~працею і\~(або)\~коштами брав\~участь в\~утриманні майна,\~належного другому\~з подружжя,\~в управлінні\~цим майном\~чи догляді\~за ним,\~то дохід\~(приплід,\~дивіденди),\~одержаний від\~цього майна,\~у разі\~спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України). Відповідно до статті 70\~СК України у\~разі поділу\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановлено,\~що сторони\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі\~з 07.06.2009\~по листопад\~2015\~року. Перебуваючи у шлюбі, сторони проживали спільно у квартирі, яка належить відповідачці [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Під час\~спільного проживання\~сторонами проводилися\~ремонтні роботи\~з поліпшення\~житлового приміщення.\~Вартість ремонтних\~робіт,\~відповідно до\~висновку \~ судової\~оціночно-будівельної\~експертизи від\~ №5703/1752 без врахування вартості сантехнічних приладів, вартості влаштування електрики, опалення, а також втручань у системи газопостачання і каналізації, в цінах станом на час проведення дослідження, становить 98 593 грн. (а.с.123-140 т.2) . Даний висновок\~експерта для\~суду не\~має заздалегідь\~встановленої сили\~і оцінюється\~судом разом з іншими доказами відповідно до ст.110 ЦПК України. Надані позивачем фото квартири (а.с.19-26 т.1) та власноручні записи щодо проведених ремонтних робіт (а.с.51 т.1) та влаштування в спірній квартирі електрики, опалення, сантехніки (а.с.154,155,156 т.2) не приймаються судом до уваги, оскільки вони не є належні та допустимі, жодного доказового змісту не несуть. На підтвердження витрат під час спільного проживання відповідачі надали копії медичних документів щодо проходження медичних обстежень нею та позивачем під час шлюбу (аналізи, виписні епікризи, результати досліджень, узд) (а.с.166-177 т.1). Крім того відповідачі надали копії чеків на підтвердження факту придбання будівельних матеріалів, в тому числі на території Республіки Польща на суму 65964,03 грн. (а.с.166-185 т.2). Також позивач надав виписку з його рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 01.10.2009 по 30.11.2015 на підтвердження своїх доходів та видатків під час спільного проживання у шлюбі з відповідачкою. Вказав, що деякі зазначені відповідачами в чеках будівельні матеріали були придбані за кошти з його банківської карки (а.с.33-53, 195-204 т.2). Ці докази суд приймає до уваги як такі, що підтверджують факт спільного придбання будівельних матеріалів, і що такі були використані для проведення ремонту у житлі, де проживали позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] .. Згідно із статті 156\~ЖК Української\~РСР члени\~сім`ї\~власника жилого\~будинку (квартири),\~які проживають\~разом з\~ним у\~будинку (квартирі),\~що йому\~належить,\~користуються жилим\~приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до\~роз`яснень Верховний\~Суд України\~у п.\~п.\~4,\~5\~постанови Пленуму\~№ 7\~від 04\~жовтня 1991\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства,\~що регулює\~право приватної\~власності громадян\~на жилий\~будинок» \~ право\~вимагати стягнення\~витрат на\~проведення ремонту\~будівлі,\~що належить\~власникові,\~у членів\~сім`ї\~власника виникає\~лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок. Позивач проживав у квартирі своєї колишньої тещі та користувався житловим приміщенням з 2011 року по 2015 рік. Ці обставини сторонами не заперечуються. З урахуванням\~наведеного,\~суд дійшов\~висновку,\~що вказані\~ позивачем\~грошові кошти\~за час\~спільного проживання\~подружжя були\~витрачені для\~ремонту та\~реконструкції житла,\~в якому\~вони проживали,\~з метою\~поліпшення умов\~життя та\~в інтересах\~сім`ї. Здійснені\~ремонтні роботи\~є невід`ємною\~частиною квартири\~та не\~є окремим\~об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~тому розподілу не підлягають. Вище зазначене відповідає мотивам, викладеним у постанову Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 243/5477/15-ц. Інші доводи\~позивача не\~можуть бути\~підставою для\~ задоволення\~позову в\~цій частині,\~оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального і процесуального права. Тому у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідачки [PERSON] відшкодування вартості проведеного капітального ремонту у розмірі 134050 грн. слід відмовити. Щодо позовних вимог про визнання рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя суд встановив наступне. Дружина й чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 цього кодексу. Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на відповідача. Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із ч.ч.1,2 ст.71 СК України майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо\~дружина та\~чоловік не\~домовилися про\~порядок поділу\~майна,\~спір може\~бути вирішений\~судом.\~При цьому\~суд бере\~до уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст.370\~ЦК України\~співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом. У\~разі виділу\~частки із\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~кожного із\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними,\~законом або\~рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно із\~ч.ч.1,2\~ст.364\~ЦК України\~співвласник має\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Позивач у позовній заяві казав, що під час перебування у шлюбі із [PERSON] за спільні кошти подружжя ними було придбано наступне майно, яке, на його думку, є об`єктом права спільної сумісної власності: 1) майно, яке знаходиться у спальній кімнаті: спальний гарнітур (3 шафи, ліжко, комод) вартістю 15 000 грн.; тюль вартістю 500 грн.; 2) майно, яке знаходиться у дитячій кімнаті: 2 шафи, вартістю 1500 грн.; тюль вартістю 500 грн.; 3) майно, яке знаходиться у залі: м`який диван, м`яке крісло, вартістю 10 000 грн.; телевізор 42 дюйми вартістю 8000 грн.; люстра, вартістю 1500 грн.; тюль вартістю 1000 грн.; 2 килими вартістю 2000 грн.; світильники в коробі (4 штуки), вартістю 600 грн.; світильники в коробі (5 штук) вартістю 500 грн.; 4) майно, яке знаходиться у кухні: кухонна стінка під замовлення вартістю 15000 грн.; холодильник вартістю 9000 грн.; стіл і 4 табуретки, вартістю 2000 грн.; мультиварка вартістю 1500 грн.; мікрохвильова піч (подарунок на весілля) вартістю 1000грн.; кухонний комбайн (подарунок на весілля) вартістю 1500 грн.; електрична духовка (подарунок на весілля) вартістю -5000грн; витяжка вартістю 2000 грн.; електричний чайник вартістю 600 грн.; пилосос (подарунок на весілля) вартістю 1000 грн.; люстра, вартістю 700 грн.; кран вартістю 1200 грн.; блендер вартістю 1000 грн.; праска вартістю 1000 грн.; газовий котел та батереї (4 штуки) вартістю 20 000 грн.; 5) майно, яке знаходиться у ванній кімнаті: пральна машина BOSH (подарунок на весілля) вартістю - 6000грн.; ванна вартістю 1500 грн.; унітаз вартістю 700 грн.; люстра вартість 500 грн.; умивальник, тумбочка, дзеркало, вартістю 2000 грн.; 2 крани вартістю 2000 грн.; рушникосушилка, вартістю 1000 грн.; 6) майно , яке знаходиться у коридорі: прихожа, вартістю 2500 грн., світильник, вартістю 300 грн.. Загальна вартість майна становить 120 100 грн., тому Ѕ частка цього майна становить 60 050 грн.. Як вбачається з заяви позичальника №LV0BF600721297 позивач 14.09.2013 отримав кредит 5846,19 грн. на 37 місяців з 14.09.2013 по 13.10.2016 для оплати цифрового фотоапарату SONY (1969,90 грн.), карти пам`яті 32 GB (255,90 грн.), сумки до фотоапарату (196,90 грн.), бездротового маршрутизатора (472,90 грн.), мультиварки PHILIPS (1339,90 грн.), чайник VITEK (363,90 грн.) та вага напольна VITEK (216,90 грн.), екстра-сервісу (149 грн.) та страхового платежу (40 грн.) (а.с.237-239 т.1). На підтвердження факту придбання зазначених товарів позивач також надав копію договору №823600 добровільного страхування від 14.09.2013 та копії чеків, згідно із якими мультиварка PHILIPS була придбана у кредит позивачем за ціною 1339,90 грн. (а.с.55,56 т.1) та гарантії на виріб PHILIPS та напольну вагу VITEK (а.с.205,206 т.2). Згідно із чеками позивач 07.10.2013, 15.11.2013, 12.12.2013, 13.01.2014, 10.02.2014, 04.03.2014, 08.04.2014, 03.05.2014, 12.06.2014, 07.07.14, 14.08.2014, оплачував по 493 грн. (сума 488 грн. + 5 грн. комісія) в рахунок погашення платних послуг № [NUMBER] (а.с.226-236 т.1). З чеку від 29.03.2015 наданого позивачем встановлено, що було придбано шафу, ліжко, пенал, комод на суму 12260 грн. (а.с.225 т.1). Також представником відповідачів було надано суду ряд чеків, які підтверджують факти придбання будівельних матеріалів та інших речей, які були використані для ремонту у спірній квартирі, а також меблів та техніки (а.с.166-185 т.2). У документах, що підтверджують придбання телевізору LCD LG 42-LM3400 (а.с.175 т.2) та пральної машини BOSCH (а.с.177 т.2) покупцем зазначено [PERSON] . Інших доказів на спростування цього позивачем не надано. Тому у суду немає підстав вважати, що таке майно було придбане за спільні кошти позивача та відповідачки [PERSON] та є об`єктами права спільної сумісної власності. Власноручні записи щодо походження рухомого майна (а.с.48-49т.1) та скріншот з екрану про вартість холодильника LG 4599 грн. (а.с. 207 т.2) суд відхиляє, оскільки такі докази не є належними та допустимими, і з них неможливо встановити факту придбання сторонами зазначеного майна. Отже, з вище зазначених доказів, досліджених в судовому засіданні, встановлено факт придбання під час шлюбу [PERSON] \~та [PERSON] з переліку спірного майна наступних речей: мультиварки PHILIPS за 1339,90 грн., чайника VITEK за 363,90 грн. (а.с.237-239 т.1) , шафи, ліжка, пеналу, комоду за 12260 грн. (а.с.225 т.1), прихожої за 1320 грн. (а.с.168 т.2), дзеркала та тумби з умивальником за 890 грн. (а.с.169 т.2), рушникосушка за 772 грн., ванна за 720 грн. (а.с.170 т.2), дивану та крісла за 6035грн. (а.с.174 т.2), блендера за 437 грн. (а.с.176 т.2), праски за 270 грн. та ваги за 100 грн. (а.с.178 т.2), холодильника LG за 5400 грн. (а.с.179 т.2), змішувачів на суму 1029 грн. (а.с.171 т.2). Вище вказані оспорювані речі суд вважає об`єктами права спільної сумісної власності сторін [PERSON] та [PERSON] .. Вартість цих речей становить 30936,80 грн.. Відповідачі не заперечили факт наявності спірних речей у квартирі, частково визнали позов в частині придбання позивачем за його кошти під час перебування у шлюбі меблів у дитячу кімнату (шафи). Також останні вказали, що не усі речі, які позивач вказав у позовних вимогах, знаходяться у такому ж стані, як на час придбання, деякі з них були пошкоджені самим позивачем. Також заперечили факт придбання цих речей за спільні кошти подружжя. Суд відхиляє такі доводи відповідачів, оскільки на підтвердження цих обставин ними не подано належних і допустимих доказів. При цьому відповідачі визнали, що позивач позбавлений можливості користуватися усіма цими речами, у зв`язку з тим, що частина з них знаходиться у спірній квартирі, доступу до якої позивач не має. Судом враховано, що між сторонами не було домовленості щодо володіння та користування спірними речами, відповідачі на свій розсуд визначили порядок володіння та користування ними у період, коли позивач не мав доступу квартири. Оскільки позивачем не подано доказів на підтвердження наявності та вартості усього спірного майна, ураховуючи заперечення відповідачів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки [PERSON] грошової компенсації вартості його частки, а саме Ѕ частини документально підтвердженої вартості рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, що становить 30936,80 /2 = 15468,40 грн.. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 600,50 грн. (сплачений позивачем судовий збір за вимогу про стягнення грошової конменсації Ѕ частини майна) ? 15468,40 грн. (розмір задоволених вимог) / 60050 грн. (заявлений розмір вимог) = 154,68 грн.. Позивачем заявлено також вимогу про стягнення в його користь 5000 грн. витрат на правову допомогу. Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача в користь позивача слід стягнути 350 грн. витрат на правову допомогу. В решті вимог слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: partial