Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

12.01.2015 року позивачка звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини вказуючи на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 30.08.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб фактично розпався. Причиною розладу сім'ї стало непорозуміння один одного, різниця характерів та різносторонність поглядів. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим в зв'язку з створенням відповідачем нової сім'ї. Крім того зазначила, що відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання їх доньки. Посилаючись на викладені обставини позивачка просила шлюб розірвати та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]., у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення нею повноліття. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи заочно. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся повісткою, яка направлялась рекомендованим листом із зворотнім повідомленням. Лист повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що говорить про небажання відповідача отримувати лист. Суд ухвалив справу розглядати в заочному режимі без участі відповідача, який належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання повісткою, котра направлялася рекомендованим листом, конверт разом з повідомленням про отримання поштового відправлення повернутий поштовим відділенням з відміткою, про закінчення встановленого строку зберігання, в судове засідання відповідач не з'явився. Суд приходить до висновку про те, що відповідач свідомо не бажає отримувати лист. Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Уразі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Оскільки в судове засідання сторони не з'явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 КПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходе такого висновку. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.08.2011 року про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №2386 від 30.08.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 30.08.2011 року (а.с.8). Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 11.03.2011 року(а.с.9) . На утримані позивачки [PERSON] яка проживає в [ADDRESS] знаходиться дитина: донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області, за вих..№ 4257 від 02.07.2015 року. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, сумісне господарство не ведеться. Шлюб фактично розпався. Дитина знаходиться на утриманні позивачки. Домовленості між батьками про утримання дитини не досягнуто. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивачка виявила бажання відновити своє дошлюбне (дівоче) прізвище «[PERSON]», що є її правом. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, способи виконання обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. За приписами ч. 3 ст. 181 СК України та ст.182 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і виплачуються щомісячно. Законом встановлено абсолютний обов'язок батьків щодо утримання дітей, який не залежить від матеріального стану одного з них. Даних про наявність обставин, які відповідно до приписів ст. 188 СК України є підставою для звільнення від сплати аліментів, матеріали справи не містять Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства / ст. 11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом / ст.60 ЦПК/, покладено на сторони. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити , що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. А також, відповідно до вимог ст.186 СК України платник аліментів може звернутися з заявою до органу опіки та піклування щодо цільового витрачання аліментів. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved