Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

12.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що на підставі договору даруваня частини житлового будинку від 05.12.2003 року є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . У вказаному приміщенні зареєстрована колишня його дружина, відповідач у справі - [PERSON] , шлюб з якою було розірвано рішенням суду від 14.12.2017 року. Відповідач по місцю реєстрації не проживає з 2016 року, фактичне місце проживання її невідомо. Всі обов`язки, що виникають з договору користування житловим приміщенням він виконує сам, відповідач житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялась, чим порушує його право, як власника житла на вільне користування, володіння та розпорядження майном. Просив в судовому порядку визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив захистити його право власності шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , судові витрати залишити за ним без відповідного відшкодування. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в тому числі шляхом оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, покази свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , на підставі договору дарування частини житлового будинку від 05.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Дворко Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2-4925, є власником сорок одної сотої частини житлового будинку житловою площею 34,5 кв.м., з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 9,10). Також встановлено, що [PERSON] та\~ [PERSON] з 06.12.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2017 року, яке набрало законної сили 09.02.2018 року, шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 12). Згідно із довідкою № 1665 від 08.07.2019 року, виданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради ( а.с. 7),\~ вбачається, що за адресою: [ADDRESS] (41/100 ч.б.) зареєстровані з 13.02.2004 року позивач [PERSON] , [INFO] , та з 20.03.2009 року відповідач - [PERSON] , [INFO] . З акту № 12ц від 11.07.2019 року, складеного за участю власника житла - [PERSON] , свідків: [PERSON] , [PERSON] , посвідченого КП БМР ЖЕК № 6 ( а.с. 8), вбачається, що фактично у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , а [PERSON] , не проживає та її місце проживання невідоме. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що на даний час у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає позивач, який сплачує житлово комунальні послуги та утримує житло у належному стані, однак не має можливості вільно користуватися, володіти та розпоряджатися майном. Відповідач була зареєстрована у житловому приміщенні, як член сім`ї власника квартири, однак у житловому приміщенні не проживає більше року, особистих речей у ньому немає, житлом не цікавиться, участі в його утриманні не приймає, поважні причини не проживання у квартирі та домовленості між відповідачем та власником щодо користування житлом відсутні, фактичне місце проживання [PERSON] невідоме, що підтверджено матеріалами справи, які узгоджуються з показами свідка. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач у даній справі заперечень проти позову з належними, допустимими та достатніми доказами, в тому числі\~ щодо поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні, до суду не подала. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 768,40 грн. (а.с.1) та заявив клопотання про залишення вказаних витрат за ним без відповідного відшкодування.

Outcome: approved