Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

10 лютого 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області в особі голови комісії по припиненню - Соломіна Юрія Васильовича про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до наказу за № 53-к від 26 вересня 1993 року була прийнята на роботу та в члени радгоспу «Левківський» (реорганізовано КПАСТ «Левківське») в якому працювала з 01 вересня 1993 року по 01 грудня 1995 року. В 1995 році у КПАСТ «Левківське» розпочалось паювання землі та 11 вересня 1995 року на підставі рішення Сербинівської сільської ради від 14 березня 1995 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ № 018, до якого додано списки громадян-членів на отримання земельної частки (паю). Зазначає, що її помилково не було включено до списку громадян КПАСТ «Левківське», які мають право на земельну частку (пай), доданого до Державного акта на право колективної власності на землю. На думку позивача, вона була членом КПАСТ «Левківське» на час паювання землі, а тому має право на земельну частку (пай). В судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у відсутності представника, позов визнав. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 01 вересня 1993 року прийнята на роботу в радгосп «Левківський» село Левківка, а 01 грудня 1995 року позивачка звільнена з роботи згідно заяви за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника від вересня 1993 року. Згідно протоколу № 10 засідання правління АТ «Левківське» с. Левківка від 05 вересня 1995 року виданого архівним відділом м. Старокостянтинів, постановлено надати відпустки членам товариства, в тому числі і [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що позивач на дату видачі КПАСТ «Левківське» державного акта на право колективної власності на землю, тобто 11 вересня 1995 року, являлась членом цього КПАСТ, однак в список громадян-членів, доданого до державного акта на право колективної власності такого КПАСТ, включена не була. Як вбачається з інформаційної довідки Відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокдастру у Хмельницькій області від 14 січня 2021 року за № 29-22-0.30-34/113-21, розпаювання КПАСТ «Левківське» Сербинівської сільської ради проведено станом на 11 вересня 1995 року, відповідно до Державного Акта на право колективної власності на землю серія ХМ №18. У додаток до державного акта Список громадян - членів КПАСТ не включено [PERSON] . Згідно книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) КПАСТ «Левківське» с. Левківка Сербинівської сільської ради сертифікат на [PERSON] не виписувалась, не видавалась. Розмір земельної частки (паю) складає 4,01 умовних кадастрових гектара. Згідно копії Державного акта на право колективної власності серії ХМ №018 від 11 вересня 1995 року, КПАСТ «Левківське» передано у колективну власність 3614,6 га землі. Частиною 9 ст. 5 ЗК України (1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України (1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 вказаного Указу Президента України, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами ст. ст. 22, 23 ЗК України (1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), та Указу, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Тобто, з урахуванням наведених норм земельного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, з моменту видачі Державного акта на право колективної власності на землю цьому колективному сільськогосподарському підприємству, [PERSON] набула право на земельну частку (пай), оскільки як встановлено, що остання була членом КПАСТ «Левківське», однак не була включена до списку громадян-членів КПАСТ, що додається до цього Державного акта на право колективної власності на землю, тому вона набула права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, тобто 11 вересня 1995 року, і мала право отримати відповідний сертифікат та звернутися до уповноваженого органу для виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та оформити документ, що посвідчує право власності на неї. Таке право позивача відповідно до закону припинене не було, ніким не заперечувалось, не оспорювалось і не було обмежене будь-яким строком для його реалізації. З урахуванням зазначених норм права та обставин справи, суд приходить до висновку про наявність у [PERSON] права на земельну частку (пай), оскільки не внесення особи до списку членів колективного сільськогосподарського товариства, що з урахуванням наведених вище норм законодавства, є перешкодою для реалізації особою права на таку частку.

Outcome: approved