Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

12 березня 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом. 12 травня 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з уточненим позовом до [PERSON], третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування вимог позивачі [PERSON], [PERSON] посилалися на те, що [INFO] помер їх дідусь - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначений вище будинок належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності від 18.12.1995 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 18/1 від 13.01.1988 року, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації 18.12.1995 року. Спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом були його діти - [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON] та частки кожного із спадкоємців становила по 1/3 частини спадкового майна. У встановлений законодавством строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися дружина спадкодавця [PERSON], дочка спадкодавця [PERSON], та вони, як онуки спадкодавця, позивачі у справі [PERSON], [PERSON], діти сина спадкодавця [PERSON], який помер [INFO]. У відповідності до ч.2 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), онуки та правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Таким чином, частка онуків спадкодавця склала 1/3 частину спадкового майна, яку за життя мав би успадкувати їх батько [PERSON], як син спадкодавця. 12 серпня 2002 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], як на частку в спільному сумісному майні. 12 серпня 2002 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/6 частині за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]. 04 вересня 2002 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину (по 1/12 частині за кожним) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]. Позивачі зазначили, що [INFO] померла їх бабуся - [PERSON]. Під час поховання їм випадково стало відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] приблизно в середині 70-х років розірвали шлюб. [PERSON], [PERSON] в заяві зазначили, що вони звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після [PERSON], померлої [INFO], але, їм стало відомо що остання заповідала все своє майно дочці - [PERSON]. 15 січня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану ними було отримано Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, відповідно до якого 10 січня 1975 року за актовим записом № 5 було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. З наведеного вбачається, що нотаріус не мав права видавати [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку, як на частку в спільному сумісному майні, оскільки право власності на будинок спадкодавець зареєстрував тільки у 1995 році. Також, нотаріус не мав права видавати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON], померлого [INFO], оскільки шлюб між ними був розірваний та вона не є спадкоємцем першої черги за законом. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві позивачі [PERSON], [PERSON] просили суд: -визнати недійсним свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого по [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON], посвідчене Новомосковською державною нотаріальною конторою 12 серпня 2002 року; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 серпня 2002 року на 1/6 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого по [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]; -визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]; -визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та її представники в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити в задоволенні вимог позивачів, застосувати наслідки спливу позовної давності. Представник третьої особи - Новомосковської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. До правовідносин суд застосовує норми Цивільного кодексу в редакції 1963 року, які діяли на час виникнення правовідносин - 2001 рік (дата смерті спадкодавця). Згідно вимог ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Приписами ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 р.) визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Так, у відповідності до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 р.), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до ч.2 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), онуки та правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. На підставі ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно до спадкової справи, у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після [PERSON], померлого [INFO] звернулися [PERSON], дочка спадкодавця [PERSON], та онуки спадкодавця позивачі у справі [PERSON], [PERSON], діти сина спадкодавця [PERSON], який помер [INFO]. Судом встановлено, що 12 серпня 2002 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], як на частку в спільному сумісному майні. 12 серпня 2002 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/6 частині за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]. 04 вересня 2002 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину (по 1/12 частині за кожним) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Згідно спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON], померлої [INFO] звернулася дочка спадкодавця - [PERSON].. Встановлено, що не заперечувалося сторонами, що 04 січня 1957 року Новомосковським міським відділом ЗАГС Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, 10 січня 1975 року за актовим записом № 5 було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Стосовно позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку на ім'я [PERSON], суд приходить до наступного. Суд застосовує норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення правовідносин. У відповідності до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Статтею 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно з даними інвентарної справи БТІ на спірний житловий будинок, 01 квітня 1957 року [PERSON] була надана земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], для будівництва жилого будинку, що підтверджується Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності. В наступному, був уточнений номер земельної ділянки - [ADDRESS]. Згідно схематичного плану (а.с. 12 інвентарної справи) станом на 27.12.1958 року, житловий будинок був побудований. 18.12.1995 року [PERSON] було видане Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 18.12.1995 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 18/1 від 13.01.1988 року, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації 18.12.1995 року. Оскільки житловий будинок був побудований під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, в період з 1957 по 1958 роки, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 22 КпШС України спірний будинок був спільним сумісним майном подружжя та незважаючи на те, що [PERSON] було отримане Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) тільки 18.12.1995 року, тобто, після розірвання шлюбу між подружжям, нотаріусом правильно та на законних підставах видане свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку [PERSON], в зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним зазначеного свідоцтва належить відмовити. Як зазначалося вище, у відповідності до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 р.), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 10 січня 1975 року, нотаріус не мала права видавати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частину жилого будинку після [PERSON], померлого [INFO], оскільки вона не є спадкоємцем першої черги за законом. В той же час, у відповідності до ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межа якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. На підставі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначалося вище, позивачами оскаржуються свідоцтва, які видані нотаріальною конторою у 2002 році, з посиланням на те, що їм стало відомо про розірвання шлюбу між бабусею та дідусем тільки після смерті бабусі в серпні 2013 року, а 15 січня 2015 року ними отримано витяг про реєстрацію розірвання шлюбу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є троюрідним племінником [PERSON] З розмов батьків йому стало відомо, що дідусь та бабуся [PERSON] та [PERSON] розведені, про це він повідомив у 2013 році [PERSON], судячи з його реакції, він не знав про цей факт, став розпитувати подробиці. В той же час, будучи допитаною в якості свідка відповідач [PERSON] пояснила, що її брат (батько позивачів) помер у 1992 році та позивача [PERSON] та [PERSON] було особисто відомо про те, що шлюб між бабусею та дідусем був розірваний. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що перебуває в шлюбі з [PERSON], відповідачів знає як племінників останньої. [PERSON] та [PERSON] було особисто відомо про те, що шлюб між бабусею та дідусем був розірваний приблизно з 90-х років, але вони проживали спільно, всі родичі на святах постійно шуткували з цього приводу. У правовій позиції ВСУ, зробленій у постанові від 16.11.2016 року по справі № 6-2469 цс16 зазначено, що Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Суд приходить до висновку, що позивачі мали об'єктивну можливість довідатися про факт розірвання шлюбу між бабусею та дідусем та не було жодних причин, які б перешкоджали їм дізнатися про ці обставини. Як зазначалося вище, позивачами оскаржуються свідоцтва, які видані у 2002 році, а з позовом вони звернулися 12.03.2015 року, після спливу понад 13-ти років, тобто, з пропуском позовної давності. На підставі ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідач [PERSON] заявила про застосування наслідків спливу позовної давності, в задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом також належить відмовити.

Outcome: dismissed