Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

10 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення сином 23-х років, посилаючись на те, що син [PERSON] є студентом 2-го курсу Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» денного відділення, стипендію не отримує, ніякого джерела доходу немає. Відповідач добровільно матеріальну допомогу їй не надає, інших утриманців немає, тому вимушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Крім того, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідним сином відповідача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). [PERSON] є студентом другого курсу, денної форми навчання Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», навчається за держзамовленням і закінчує університет 30.06.2024 року, що підтверджується довідкою від 30.06.2021 №1891-с. (а.с.21). Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В частині 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, згідно ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи доводи позивача, виходячи з принципів розумності та справедливості, з урахуванням того, що відповідач перебуває у працездатному віці, [PERSON] є студенткою денної форми навчання та термін навчання становить до 3.06.2024, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років, що на думку суду буде відповідати інтересам кожної із сторін. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, який повинен бути не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є помилковими, оскільки суперечить нормам матеріального закону. Статтею 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання. Розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно до ст. 200 СК України визначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial