Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

11 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], який є її зятем, зареєстрований в даній квартирі, однак з січня 2014 року, забравши всі свої особисті речі, відповідач виїхав з міста Маріуполя, та його місцезнаходження на даний час їй невідоме. Проте залишаючись зареєстрованим у даній квартирі, та не проживаючи в ній, відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні нею права власності. Зокрема, вона проводить оплату за користування житлом та комунальні послуги у тому числі за відповідача. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі, яка їй належить на праві власності, позбавляє її можливості у повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що порушує її права, за захистом яких вона вимушена звертатись до суду. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності та визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Р.В. Зареєстровано в реєстрі за № 442. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане Відділом РАЦС Орджонікідзевського району міста Маріуполя [PERSON] народилась [INFO] року, в графі батьки зазначені: [PERSON], [PERSON]. Актовий запис № 131. Згідно свідоцтво про одруження серії [NUMBER] видане Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, [PERSON] та [PERSON] одружились 30 квітня 1998 року. Актовий запис № 244 Як вбачається з довідки з місця проживання виданої 03 липня 2017 року ЖКП «Азовжитлокомплекс» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її зять [PERSON]. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Відповідно до акту від 06 липня 2017 року, складеного комісією у складі голови КСН «Центральний» [PERSON] та сектераря [PERSON], [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з січня 2014 року фактично за даною адресою не проживає. Даний факт підтверджено сусідами [PERSON], [PERSON] Отже, відповідач [PERSON] добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved