overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

10.09.2015 року заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання однією сімєю з [PERSON], померлим 29.06.2013 року, на час відкриття спадщини. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що є спадкоємицею за законом після померлого чоловіка [PERSON] З заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася, оскільки останні 5 років постійно проживала з чоловіком за місцем його реєстрації в с. Тальки Новоград-Волинського району та доглядала його, і фактично прийняла спадщину. Однак через відсутність у неї факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] позбавлена права на спадкування спадкового майна. Сторони в судове засідання не прибули. Надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу слухати за їх відсутності, представник заявниці вимоги підтримав, представник заінтересованої особи підтримав обставини, викладені в заяві. Дослідивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29.06.2013 року помер [PERSON] чоловік заявниці, яка є його спадкоємцем за законом. З довідки, виданої виконкомом Барвинівської сільської ради від 09.10.2015 року, слідує, що разом з померлим [PERSON], який був зареєстрований в [INFO], дійсно проживала без реєстрації в одному житловому будинку його дружина [PERSON] до дня його смерті, тобто по 29.06.2013 року. Дана обставина підтверджується також письмовими поясненнями сусідів померлого [PERSON] та [PERSON] від 06.10.2015 року. У звязку з пропущенням заявницею шестимісячного строку для прийняття спадщини, приватним нотаріусом 02.09.2015 року було запропоновано їй звернутись до суду. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заявниця та померлий [PERSON] дійсно постійно проживали однією сімєю на час відкриття спадщини. Оскільки встановлення даного факту не повязане з вирішенням спору про право, породжує для заявниці певні юридичні наслідки, а саме можливість отримати свідоцтво про право на спадщину, вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що є всі підстави для задоволення її заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

10.09.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про\~\~розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 08.06.2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини у сторін припинилися, з березня 2014 року вони проживають окремо, спільного побуту не ведуть. У родині часто виникають конфлікти сварки. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, тому просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони повторно не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені. Заперечень проти вимог позивача відповідач не надав ( а.с. 10,13,17,18,19,20). Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] ( а.с. 11 заява). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2\~ст. 197 ЦПК України). Судом встановлено,\~\~що\~\~сторони\~\~зареєстрували\~\~шлюб\~\~08.06.2013 року, про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено актовий запис № 195 ( а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб). В період спільного проживання у шлюбі у них народився син: [PERSON], [INFO] ( а.с. 6 копія свідоцтва про народження). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту, тому шлюб суперечить їх інтересам, інтересам дитини, і його слід розірвати. Відповідно до ст.ст.\~105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй прізвище [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

10.09.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що вона з 24.02.2012 року перебуває у шлюбі з відповідачем. 15.03.2014 року у них народився син [PERSON]. Посилаючись на вимоги ст. 84 СК України та те, що вона знаходиться в складному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги в звязку з доглядом за дитиною до досягнення дитиною трьох років, просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення сином трьох років. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та посилаючись на обставини викладені в позові, просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечував. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог. В судовому засіданні встановлено, що\~\~сторони\~\~з 24.02.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблений актовий запис № 43 ( а.с.5 - копія свідоцтва про шлюб).\~\~Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] ( а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). Дитина проживає разом з матір'ю ( а.с. 7 копія довідки). Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років. Відповідно до положень ст. 75 СК України \~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно вимог ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Враховуючи, що позивач не працює в звязку з доглядом дитини до досягнення нею трьох років, потребує матеріальної допомоги, відповідач погодився з розміром аліментів, що просить стягнути позивач, суд вважає необхідним позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

10.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 07.06.1987 року, оскільки між ними немає почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. В судовому засіданні позивач наполягав на розлученні, пояснив, що примирення, поновлення подружніх відносин і збереження шлюбу є неможливим, остаточно втратив почуття любові до відповідача. Жодних спільних інтересів між ними вже не існує. Відповідачка не заперечила щодо розлучення, однак після того, як вони поділять спільно нажите майно і кримінальна справа по факту побиття її позивачем буде скерована до суду. Крім того, їх спільний дорослий син проти того, щоб вони розлучались. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.06.1987 року, від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. Перебуваючи у шлюбі, подружжя не змогло створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин більше року, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Однак у випадку виявлення обставин або фактів, під час підготовки справи до розгляду або під час судового засідання, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Диспозитивність норми підкреслюється і у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком. Наявність між сторонами невирішених майнових спорів щодо поділу майна, не може бути підставою для надання їм строку на примирення, оскільки це не забезпечить стабільність відносин між жінкою та чоловіком. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. На думку суду, сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формальноі його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

10.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.07.2015 року о 14 годині 30 хвилин відповідач [PERSON], знаходячись в приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 125-Б, перекинув вітрину з елетрочайниками, які розбилися, тим самим пошкодив майно позивача на загальну суму 12369 грн. 30 коп. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму у відшкодування матеріальної шкоди. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, про явку до суду вважається повідомленим належним чином, а тому суд у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 27.07.2015 року о 14 годині 30 хвилин відповідач [PERSON], знаходячись в приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 125-Б, перекинув вітрину з елетрочайниками, які розбилися, тим самим пошкодив майно позивача на загальну суму 12369 грн. 30 коп. Відповідно до ст. 1166 ЦК України відповідач повинен відшкодувати позивачеві вказану шкоду, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦК України на користь позивача з відповідача слід стягнути 1218 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

10.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою. Він посилався на те, що 12.09.2014 року о 00 годин 30 хвилин по вул. Леніна в селі Дальник Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Богдан», реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON], під керуванням відповідача [PERSON], та автомобіля «Тойота Камрі», реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачеві. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Тойота Камрі», реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди є відповідач [PERSON] згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси, згідно якої [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП. Позивачем отримано страхове відшкодування в сумі 49490 грн. та позивач просить суд стягнути з відповідачів різницю між заподіяною шкодою та сплаченим страховим відшкодуванням яка становить 116172 грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.09.2014 року о 00 годин 30 хвилин по вул. Леніна в селі Дальник Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Богдан», реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON], під керуванням відповідача [PERSON], та автомобіля «Тойота Камрі», реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачеві. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Тойота Камрі», реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди є відповідач [PERSON] згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси, згідно якої [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП. Таким чином відповідно до ст. 1188 відповідач [PERSON] повинен відшкодувати шкоду позивачеві. Однак згідно зі ст. 1194 ЦК України [PERSON] несе відповідальність за заподіяну шкоду у разі недостатності страхової виплати, оскільки цивільно-правова відповідальність автомобіля яким він керував застрахована договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивачем отримано страхове відшкодування в сумі 49490 грн. та різниця між сплаченим страховим відшкодуванням та заподіяною шкодою становить 116172 грн. яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON], то ці вимоги не можуть бути задоволені, оскільки не ґрунтуються на законі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути 1161 грн. 72 коп. судового збору на користь позивача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

10.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом і свої доводи обґрунтовує тим, що 27.10.2008року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК і відповідач, [PERSON] уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 800,00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За станом на 31.07.2015року сума заборгованості, включаючи відсотки за користування кредитом склала: 3495,39грн., яка складається з наступного: - 371,03грн. заборгованість за кредитом; - 1099,82грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 1620,00грн. заборгованість за пенею та комісією; - 250,00грн. штраф ( фіксована частина); - 154,54грн. штраф ( процентна складова). Тому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 3495,39грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву слухати справу без його участі, на позові наполягає. Відповідач до судового засідання не зявився, але був сповіщений належним чином про день та час слухання справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 27.10.2008року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК і відповідач, [PERSON] уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 800,00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31.07.2015року сума заборгованості, включаючи відсотки за користування кредитом склала: 3495,39грн., яка складається з наступного: - 371,03грн. заборгованість за кредитом; - 1099,82грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 1620,00грн. заборгованість за пенею та комісією; - 250,00грн. штраф ( фіксована частина); - 154,54грн. штраф ( процентна складова). Тому, суд стягує з відповідача заборгованість перед банком у сумі 3495,39грн. На підставі ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1218грн. судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

10.09.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 10.08.1996 року, та залишити проживати разом з нею їх спільного неповнолітнього сина. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач до суду надіслала письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судову повістку отримав особисто 20.10.2015 року, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.08.1996 року, від якого мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітнього сина сторін [PERSON] суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

10.09.2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 20.08.2006 року виконкомом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №12. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, зазначивши, що у шлюбі з відповідачем прожили біля десяти років. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини припинили восени 2015 року і з того часу спільного господарства не ведуть. Шлюб розпався з вини відповідача, який зловживав спиртними напоями, інтересами сім'ї не переймався, матеріально сім'ю не забезпечував, оскільки ніде не працював і не бажав працювати. Крім цього нещодавно відповідач взяв дуже великий кредит в банку і фактично виплати за кредитом здійснює вона. Через таку його поведінку поміж ними постійно виникали сварки, щоденні скандали, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. На сьогодні вона остаточно зрозуміла, що більше проживати однією сім'єю з відповідачем не бажає, тому строк на примирення просить не надавати. Через органи РАЦС шлюб розірвати не має можливості, оскільки відповідач відмовляється туди з'явитися. Враховуючи, що їх шлюб носить формальний характер, а не бажання відповідача розірвати його у встановленому законом порядку суперечить її інтересам, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Спору про поділ майна між ними не має. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвище. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе розгляд-нути справу за його відсутність. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 20.08.2006 року виконкомом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №12, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], актовий запис за №12. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с.6/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з позовної заяви, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки це суперечить інтересам обох подружжя. Враховуючи, що шлюбні відносини сторонами припиненні з осені 2015 року, тому підстав для надання подружжям строку на примирення не вбачається. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.105,110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

10.09.2015 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося через різні характери та різні погляди на сімейне життя. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.09.2008 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося, через несумісність характерів, взаємне непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю, спільного господарства не ведуть. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше збереження сім'ї за викладених обставин буде носити формальний характер та суперечити інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved