Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

12.07.2012р. до Артемівського районного суду м. Луганська надійшла позовна заява [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Турбоатом» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якої позивачка зазначила, що 01.10.10 року приблизно о 00-15год. на неї було скоєно наїзд транспортним засобом відповідача під керуванням [PERSON], внаслідок чого їй було завдано тілесних ушкоджень. В результаті отриманих тілесних ушкоджень позивачка вимушена була проходити лікування та понести витрати на придбання медикаментів та на оздоровлення, зазнала сильного фізичного болю та душевних страждань через обмеження життєвих можливостей, обумовлених отриманими травмами, в значній мірі втратила працездатність Неодноразово уточнюючи та збільшуючи свої позовні вимоги, позивачка, посилаючись на вищевказані обставини просила суд стягнути з другого відповідача, як зі страховика цивільної відповідальності першого відповідача на свою користь матеріальні збитки у вигляді витрат на лікування в сумі 31130,73грн. та на оздоровлення в сумі 7320,00грн.; стягнути з першого відповідача на свою користь відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 350000грн.; стягувати щомісячно з першого відповідача шкоду, пов'язану з тимчасовою втратою працездатності в сумі 3677,00грн.; стягувати щомісячно з першого відповідача у якості відшкодування шкоди 80 відсотків від середньої заробітної плати починаючи з 24.01.2011року по 01.02.13року та 60 відсотків від середньої заробітної плати починаючи з 01.02.2013р. по 01.02.2014р., що разом складає 29045,20грн. Також позивачка просила включити до складу судових витрат, які мають бути стягнуті з першого відповідача витрати на правовому допомогу в сумі 3000грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] уточнений позов підтримала та просила суд задовольнити його у повному обсязі з вищенаведених підстав. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] уточнений позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі з вищенаведених підстав. Представник першого відповідача в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечував посилаючись на те, що витрати на лікування позивачки в Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім. професора Мещанінова були понесені лікувальним закладом та відшкодовані згідно вироку за рахунок [PERSON] Витрати на лікуванні в ЛОКБ на думку представника першого відповідача підтверджені лише в сумі 1802,72грн., а витрати на лікування в Луганській міській поліклініці № 12 взагалі непідтверджені, оскільки надані документи не підтверджують того, що ці витрати були здійснені безпосередньо позивачкою. Проти позовних вимог [PERSON] представник першого відповідача заперечував посилаючись на недоведеність факту існування у позивачки моральної шкоди, завищеність заявленої до стягнення суми відшкодування, нещирість доводів позивачки про її неспроможність вести активний образ життя з посиланням на розміщену позивачкою інформацію в мережі Інтернет, а також зазначив про те, що позивачка сама сприяла настанню ДТП та отриманню тяжких тілесних ушкоджень, оскільки переходила проїжджу частину з порушеннями вимог ПДД України, а також перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, що встановлено в межах кримінальної справи. Посилаючись на вищевказане представник першого відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі за необґрунтованістю. Представником другого відповідача на адресу суду було надано заяву, в якій він просив розглянути справу без його участі. На адресу суду від третьої особи - [PERSON] надійшла заява, в якій він просив суд розглянути справу без його участі та проти задоволення позову [PERSON] заперечував з підстав, що наведені у відзиві представника першого відповідача. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Турбоатом» та Публічного акціонерного товариства Страхова Компанія «Мега Гарант», третя особа - [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2011р. у справі № 1-565/11 встановлено, що 01.10.2010р. приблизно в 00 годин 15 хвилин, управляючи належним ВАТ «Турбоатом», технічно справним автобусом «ПАЗ»-4234, реєстраційний номер [NUMBER], рухався по вулиці Клочківській у м. Харкові, з боку вул. Новгородської в напрямку вул. Космічної, зі швидкістю 31 км./год. У районі розташування супермаркету «Восторг», [PERSON], керуючи автобусом в темний час доби та в несприятливих погодних умовах, порушивши вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, не вжив негайних заходів для зниження швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди та допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала проїжджу частину вул. Клочківської з права наліво по ходу руху автобуса поза межами пішохідного переходу. У результаті наїзду пішоходу [PERSON] були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя. Також в межах вищевказаного вироку, судом було встановлено, що отриманню тяжких тілесних ушкоджень сприяла груба необережність самої потерпілої, яка переходила проїжджу частину вулиці поза межами пішохідного переходу у темний час доби на неосвітленій ділянці вулиці в умовах обмеженої видимості в безпосередній близькості від автобуса, що рухався по дорозі та сприяла настанню події ДТП (а.с. 11-16, том 1). Своєю ухвалою від 04.08.2011р., погоджуючись з встановленими судом першої інстанції обставинами та кваліфікацією дій [PERSON], апеляційний суд Харківської області визнав наявними підстави скасування вироку та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 27.07.2011р. (а.с. 17-19, том 1). Автобус «ПАЗ»-4234, реєстраційний номер [NUMBER] дією якого позивачці було завдано тілесних ушкоджень належить першому відповідачеві - ВАТ «Турбоатом», цивільна відповідальність якого застрахована другим відповідачем - ПАТ Страхова компанія «Мега Гарант» згідно до полісу № ВС/0159669 від 25.12.2009р. (а.с. 102-103). Відповідно до виписки із історії хвороби стаціонарного хворого № 30655 позивачка на час отримання тілесних ушкоджень та надходження до лікарні перебувала в стані алкогольного сп'яніння з вмістом в крові спирту етилового - 1,375 % (а.с. 113, том 1). Згідно довідки та акту огляду МСЕК від 24.01.2011р. № 508898 позивачці було встановлено другу групу інвалідності на строк до 01.02.2012р. через різко виражену обмеженість життєдіяльності (а.с. 20, том 1). Згідно довідки та акту огляду МСЕК від 01.02.2012р. позивачці було встановлено другу групу інвалідності на строк до 01.02.2013р. через різко виражену обмеженість життєдіяльності (а.с. 21, том 1). Згідно довідки та акту огляду МСЕК від 01.02.2013р. позивачці встановлено 3 групу інвалідності строком до 01.01.2014р. (а.с. 10, том 2). Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 123/153 від 08.07.2013р. на період встановлення позивачки 2ої групи інвалідності з 24.01.2011р. по 01.02.2013р. стійка втрата загальної та професійної працездатності складала 80 відсотків. З 01.02.13року по 01.02.14року (на період встановлення 3ої групи інвалідності) стійка втрата загальної та професійної працездатності позивачки складала 60 відсотків (а.с. 36, том 2). Проходження позивачкою лікування через отримані внаслідок ДТП тяжкі тілесні ушкодження та понесені у зв'язку з цим витрати, підтверджується наявною в матеріалах справи медичною документацією, а саме висновками лікарів, виписками з історії хвороби, індивідуальними програмами реабілітації інваліда та копіями чеків (а.с. 22-60, том 1). За інформацією Луганської обласної клінічної лікарні від 23.11.12. № 01-17/417 [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні № 2 ОКБ з 25.03.11. по 04.04.11.; з 16.11.11 по 29.11.11.; з 15.05.12. по 28.05.12. Медикаментозне лікування проводилось у відповідності до встановленого діагнозу та тяжкості стану хворої на час перебування в стаціонарі. Вказані призначення підтверджуються записами в листках призначення, маніпуляційному журналі, амбулаторної карті (а. с. 181-182, том 1). За інформацією головного лікаря Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім. професора Мещанінова від 30.10.12. № 01/2567, згідно з даними первинної медичної документації (медична карта стаціонарного хворого № 30655) [PERSON], перебувала на лікуванні в КЗОЗ ХМКЛШНМД ім. професора Мещанінова з 01.10.10. по 27.10.10. Оперована: 02.10.2010. - видалення вогнища контузії правої скроневої ділянки; 07.10.10. - нижня трахеотомія. Перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії для пацієнтів з поєднаною травмою та у відділенні полі травми. Отримувала терапію медичними препаратами, що призначалися фахівцями згідно листів лікарських призначень згідно додатків (183-204). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з другого відповідача матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування та оздоровлення, а також середнього заробітку за період втрати працездатності з 01.10.2010. по 16.01.2011. з другого відповідача, як страховика цивільної відповідальності власника транспортного засобу, суд виходить з наступного. Відповідно до роз'яснень Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в абз. 2-4 п. 16 Постанови № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Враховуючи вищевказане та приймаючи до уваги те, що згідно до повідомлень ПАТ СК «Мега Гарант» (а.с. 234, 235, том 1) з заявою про виплату відшкодування та повідомленням про ДТП за участю застрахованого транспортного засобу до страхової компанії зверталась лише позивачка, та суд не має відомостей про надання ВАТ «Турбоатом» повідомлення на адресу страхової компанії повідомлення про ДТП за участю застрахованого транспортного засобу, відшкодовувати завдану позивачці матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування та оздоровлення має завдавач шкоди, тобто ВАТ «Турбоатом». Однак, зважаючи на те, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування та оздоровлення, а також середнього заробітку за період з 01.10.2010 року по 16.01.2011 року позивачкою заявлено виключно до ПАТ СК «Мега Гарант» та не заявлені до заподіювача шкоди - ВАТ «Турбоатом», суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, що передбачений ст. 11 ЦПК України, не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] про стягнення з першого відповідача відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода серед іншого може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. В ході судового розгляду справи було встановлено факт завдання фізичного болю та ушкоджень здоров'ю позивачки, що є підставою для стягнення з першого відповідача відшкодування моральної шкоди. Однак разом з вищезазначеним суд приймає до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 4 та п. 5 його Постанови від 31.03.1995р. № 4, а саме про те, що в своєму позові про стягнення моральної шкоди позивач має зазначати в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищезазначене один лише факт порушення прав позивачки не є безумовною підставою для прийняття судом рішення про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди в заявленому позивачкою розмірі. Позивачкою надано медичну документацію та під час судового розгляду отримано висновок судово-медичної експертизи, які надають підстави вважати, що позивачка дійсно пережила душевні страждання та фізичний біль. Разом з тим суд звертає увагу на те, що згідно до абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Враховуючи вказане та приймаючи до уваги те, що в ході судового розгляду справи було з'ясовано, що виникненню моральної шкоди у позивачки сприяла груба необережність самої позивачки, суд визнає за необхідним зменшити суму відшкодування цієї шкоди до 15000 грн. Стосовно позовних вимог позивачки про стягнення з першого відповідача 80ти та 60ти відсотків від середнього заробітку за період встановлення їй 2ої та 3ої групи інвалідності, а також стягнення щомісячної виплати, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Згідно до ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Враховуючи вищевказане та приймаючи до уваги те, що в ході судового засідання було встановлено факт втрати позивачкою працездатності на 80% в період з 01.02.11р. по 01.02.13р. та на 60% в період з 01.02.13. по 01.02.14р. через отримані тяжкі тілесні ушкодження, отримані внаслідок дії належного першому відповідачу джерела підвищеної небезпеки, суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ВАТ «Турбоатом» середнього заробітку за період з 01.02.11. по 01.02.14. в сумі 29045,20грн. Суд не вбачає підстав для включення до складу судових витрат, що мають бути стягнені з першого відповідача, заявлені позивачкою витрати на правову допомогу в сумі 3000грн., оскільки ці витрати не були підтверджені належними доказами, а саме, суду не було надано копії платіжного документу, який би підтверджував сплату позивачкою вказаної суми. На підставі викладеного та

Outcome: partial