Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

11 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га кадастровий номер 1223284000:04:010:0026, що розташована на території [ADDRESS] , передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 22 лютого 2010 року на підставі рішення Миколаївської сільської Ради народних депутатів №8 від 10.09.1997 року, її матері [PERSON] , на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯИ №006859, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01-10-126-00357, була передана земельна ділянка площею 0,2500 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Миколаївської сільської ради за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. В установлений законом строк позивач звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, а в подальшому отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на певне нерухоме майно. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку з кадастровим номером 1223284000:04:010:0026 державним нотаріусом було відмовлено, оскільки спадкоємцем не було подано документ, що посвідчує право власності спадкодавця. Таким чином, позивач зазначає, що позбавлена можливості реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, оскільки оригінал вищевказаного Державного акту втрачений, тому вона була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, одночасно позов підтримала (а.с.35). Представник відповідача - Миколаївської сільської ради Новомосковського району в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.36). Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, на виконання ухвали суду від 12.03.2020 року надала копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду подано свідоцтво про смерть [PERSON] , у відповідності до якого остання померла [INFO] в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.7). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. заведено спадкову справу №186/2018, у відповідності до якої позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, подавши нотаріусу відповідну заяву (а.с.24), а в подальшому отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на певне нерухоме майно (а.с.28). Цим же нотаріусом позивачу надано повідомлення вих. №323/02-14 від 28.02.2020 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку площею 0,2500 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкоємцем не було подано документ, що посвідчує право власності спадкодавця (а.с.34). У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, в матеріалах справи міститься копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №006859, виданого 18.02.2010 року на підставі рішення сесії Миколаївської сільської Ради народних депутатів від 10.09.1997 №9, від 28.09.2009 №2-15/У, у відповідності до якого [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 2,2500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.8). Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку зареєстровано в установленому законом порядку, що стверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.02.2020 року № НВ-121302659202 (а.с.9). До того ж, матеріалами спадкової справи стверджується, що позивач після смерті матері успадкувала житловий будинок, розташований за тією ж адресою, що і спадкова земельна ділянка з кадастровим номером 1223284000:04:010:0026. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. В силу ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На підставі ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що спадкодавець [PERSON] на законних підставах набула право власності на означену вище земельну ділянку та зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку, однак за відсутності у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документа, державний нотаріус Новомосковської районної державної нотаріальної контори правомірно прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, і тому позивач позбавлена можливості оформити спадкове майно. Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, оскільки [PERSON] за життя на законних підставах набула право власності на земельну ділянку, а тому до позивача, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. На підставі викладеного,

Outcome: approved