Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

11.02.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Махнівської сільської ради, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 3410,36 грн, компенсацію за невикористану щорічну відпустку - 1159,32 грн., вихідну допомогу - 11181,72 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 520,08 грн. за кожен робочий день затримки та моральну шкоду - 10000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що наказом директора КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Козятинського району Вінницької області» Козятинської районної ради від 14.01.2021 № 2-к його звільнено з посади заступника директора на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з скороченням штатної чисельності та реорганізацією установи. При звільненні відповідачем не виконано вимоги ч. 1 ст. 47 КЗпП України, оскільки не здійснив повний розрахунок з позивачем у день звільнення. Зокрема відповідач не виплатив позивачу у день звільнення заробітну плату в розмірі 3410,36 грн., в тому числі грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 1159,32 грн. та вихідну допомогу в розмірі 11181,72 грн. Через невчасні виплати позивач зазнав моральних страждань, тобто йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн. За наведеного просить також стягнути, з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 24.05.2021 замінено відповідача - Комунальну установу\~«Територіальний центр\~соціального обслуговування\~(надання\~соціальних послуг)\~Козятинського району\~Вінницької області»\~Козятинської районної\~ради на Комунальну установу «Центр надання соціальних послуг» Махнівської сільської ради. Ухвалою суду від 24.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача надав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову з таких підстав. Відповідач у справі є бюджетною неприбутковою комунальною установою, фінансування якої здійснює засновник. Інші джерела фінансування відсутні. Кошторис бюджетної неприбуткової комунальної установи затверджує Управління соціального захисту населення Козятинської РДА, яке є головним розпорядником коштів Терцентру. 10.11.2020 Козятинською РДА прийнято рішення «Про бюджетні установи», згідно з яким було вжито організаційні заходи щодо припинення бюджетних установ, в тому числі і територіальних центрів соціального обслуговування населення. Вказане рішення прийнято у зв`язку з ліквідацією Козятинського району на підставі Постанови Верховної ради України від 01.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів». Рішенням 3 сесії 8 скликання Хмільницької районної ради Вінницької області №56 від 24.12.2020 ухвалено почати процес припинення Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування Козятинського району Вінницької області» Козятинської районної ради шляхом її ліквідації та створено ліквідаційну комісію. У зв`язку з прийняттям рішення про ліквідацію Терцентру кошторис для фінансування видатків на утримання Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування Козятинського району Вінницької області» Козятинської районної ради та штатний розпис на 2021 рік Управлінням соціального захисту населення Козятинської РДА не затверджувалися, що доведено листом за підписом голови комісії з реорганізації Управління соцзахисту населення від 21.04.2021, а тому будь-якої вини відповідача у відсутності фінансування Терцентру на 2021 рік немає. 02.02.2021 директор Терцентру звернувся з листом до голови Хмільницької районної ради, в якому зазначив суму коштів, необхідних для виплати звільненим працівникам. Рішенням 7 сесії 8 скликання Хмільницької районної ради №119 від 16.03.2021 ухвалено внести зміни в районний бюджет Хмільницького району на 2021 рік, збільшено видатки загального фонду районного бюджету та надано субвенцію Махнівській тетироріальній громаді для виплати компенсаційних виплат працівникам Терцентру. Рішенням 7 сесії 8 скликання Махнівської сільської ради №06-07-08 від 31.03.2021 ухвалено внести зміни в бюджет Махнівської сільської територіальної громади на 2021 рік та збільшено відповідні видатки. При звільненні позивачу були нараховані за сім робочих днів січня 2021 року наступні кошти: оклад 2842 грн., за вислугу років 568,40 грн., вихідна допомога 7713,60 грн., утримано відпускні 47,04 грн., а всього 11076, 96 грн., з яких до виплати 8916,25 грн. Зазначені кошти були зараховані на зарплатний картковий рахунок позивача 06.04.2021, що підтверджується відомістю нарахування коштів №20 від 21.04.2021 (а.с.68). Представник відповідача вважає, що твердження [PERSON] про те, що він має право на вихідну допомогу у розмірі 11181,72 грн. є помилковими, оскільки позивач у розрахунок вихідної допомоги включив у заробітну плату за грудень всю суму премії за 2020 рік 6428 грн., яка була виплачена йому у грудні, а тому з урахуванням п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, розмір вихідної допомоги становить 7713, 60 грн. Отже, заборгованість по заробітній платі та вихідна допомога позивачу виплачені. Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то вони є безпідставними, оскільки вини відповідача у нездійсненні своєчасного розрахунку з позивачем немає з вказаних вище підстав. Також відповідач вважає, що будь-які докази заподіяння позивачу моральної шкоди з вини відповідача суду не надано, тому в цій частині позову також необхідно відмовити. Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач у справі хоч і є бюджетною неприбутковою комунальною установою, фінансування якої здійснює засновник, проте це не звільняє його від обов`язку дотримання трудового законодавства. Крім того, відповідач, як керівник установи, не вжив жодних дій задля забезпечення саме процедури припинення, забезпечення дотримання прав працівників, затвердження ліквідаційного балансу тощо. Вважає, що твердження відповідача про відсутність його вини в порушенні трудових прав позивача є безпідставними, оскільки саме з вини відповідача (через його бездіяльність) у комунальної установи не було затверджено ні бюджету, ні ліквідаційного балансу задля виплати звільненим працівникам заробітної плати та вихідної допомоги, саме відповідач своїм наказом звільнив позивача та інших працівників підпорядкованої установи, усвідомлюючи чітко при цьому, що він не виплатить при звільненні ні заробітної плати, ні вихідної допомоги, ані компенсації за невикористану відпустку, чим грубо порушив права працівників. Позивач переконаний, що відповідачу необхідно було звернутися з листом до голови Хмільницької районної ради про необхідність виплати коштів звільненим працівникам вже починаючи з моменту прийняття рішення про припинення бюджетних установ. Представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними з причин, зазначених у відзиві на позов. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 29.05.2012 між [PERSON] та КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Козятинського району Вінницької області» Козятинської районної ради, правонаступником якого є Комунальна установа «Центр надання соціальних послуг» Махнівської сільської ради, на підставі наказу №68-к від 29.05.2012 виникли трудові відносини, а саме - 29.05.2021 позивача призначено на посаду заступника директора Територіального центру соціального обслуговування (а.с.13). 14.01.2021 на підставі наказу №2-к від 14.01.2021 позивача звільнено із займаної посади заступника директора КУ Територіального центру відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штатної чисельності у зв`язку з реорганізацією установи (а.с. 18). Вказаним вище наказом було передбачено повний розрахунок із позивачем (а.с.18), однак суми виплат, належних до виплати позивачу у строки передбачені КЗпП України, відповідачем виплачено не було. Розпорядженням Козятинської РДА від 10.11.2020 зобов`язано керівників стурктурних підрозділів райдержадміністрації вжити організаційні заходи щодо припинення бюджетних установ, в тому числі і територіальних центрів соціального обслуговування населення (а.с.57). Вказане рішення прийнято у зв`язку з ліквідацією Козятинського району на підставі постанови Верховної ради України від 01.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів». Рішенням 3 сесії 8 скликання Хмільницької районної ради Вінницької області №56 від 24.12.2020 скасовано рішення 40 сесії районної ради 7 скликання №19-40-07 від 18.11.2020 та почато процес припинення Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування Козятинського району Вінницької області» Козятинської районної ради шляхом її ліквідації та створено ліквідаційну комісію. Встановлено термін для заяв кредиторам своїх вимог два місяці з дня опублікування повідомлення про припинення діяльності шляхом ліквідації у встановленому законом порядку. Відповідно до п.п. 5.3. даного рішення ліквідаційній комісії доручено забезпечити дотримання вимог трудового законодавства при звільненні працівників установи. Згідно з додатком до рішення 3 сесії 8 скликання районної ради №56 від 24.12.2020 до складу ліквідаційної комісії по припиненню КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Козятинського району Вінницької області» Козятинської районної ради як член комісії ввійшов директор даного Територіального центру - [PERSON] (а.с.59). Рішенням 4 сесії 8 скликання Хмільницької районної ради Вінницької області №66 від 16.01.2021 скасовано рішення 40 сесії районної ради 7 скликання №19-40-07 від 18.11.2020 та вказане вище рішення від 24.12.2020 №56 в частині припинення КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Козятинського району Вінницької області» Козятинської районної ради спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селищ Хмільницького району шляхом її ліквідації (а.с.60). Рішенням 5 сесії 8 скликання Хмільницької районної ради Вінницької області №84 від 27.01.2021 передано безоплатно із спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селищ Хмільницького району (ліквідованого Козятинського району) до комунальної власності Махнівської сільської ради майно КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Козятинського району Вінницької області» Козятинської районної ради, передано усі повноваження, права та обовязки Територіального центру до Махнівської сільської ради (а.с. 61). Рішенням 5\~позачергової сесії\~8\~скликання Махнівської\~сільської ради\~від 03.02.2021\~№06-05-08\~прийнято із\~спільноїкомунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмільницького району (ліквідованого Козятинського району) до комунальної власності Махнівської сільської ради майно КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Козятинського району Вінницької області» Козятинської районної ради. Махнівська сільська рада вступила в права засновника вказаної вище юридичної особи, змінивши та затвердивши її назву Комунальна установа «Центр надання соціальних послуг Махнівської сільської ради» (а.с.62). Суд критично оцінює посилання представника відповідача у відзиві на існування обставин (відсутність фінансування Терцентру на 2021 рік), які унеможливили здійснити розрахунок з позивачем, а також відсутність вини у цьому відповідача, оскільки така позиція повністю спростовується дослідженими доказами у справі. Рішенням 3 сесії 8 скликання районної ради №56 від 24.12.2020 ліквідаційній комісії, до складу якої увійшов директор КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Козятинського району Вінницької області» Козятинської районної ради Матвійчук В.Г. як член комісії, доручено після завершення усіх розрахунків надати на затвердження районній раді ліквідаційний баланс та забезпечити дотримання вимог трудового законодавства при звільненні працівників установи (зворот а.с.58, 59). Позивача звільнено на підставі наказу №2-к від 14.01.2021, а рішення 4 сесії 8 скликання районної ради №66 про скасування рішення районної ради №56 від 24.12.20 було прийнято після звільнення позивача - 16.01.2021. Вказані вище\~обставини свідчать та розцінюються судом як обізнаність відповідача про існуючий обов`язок та його невиконання, що тягне за собою відповідне відшкодування у вигляді нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком. 06.04.2021 відповідач виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2021 по 14.01.2021 (7 робочих днів) та вихідну допомогу в розмірі 8916,25 грн., з яких: оклад в розмірі 2842,00 грн., за вислугу років в розмірі 568,40 грн., що разом складає 3410,40 грн., вихідна допомога в розмірі 7713,60 грн., а всього нараховано 11076,96 грн. та утримано податки на суму 2160,71 грн. (а.с.68-69, 71). 27.04.2021 відповідач виплатив позивачу заборгованість по компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 4 календарних дні в розмірі 933 грн. 25 коп., де всього нараховано 1159 грн. 32 коп. та утримано податки на суму 226 грн. 07 коп. (а.с.76-77). Розрахунок середньої заробітної плати, а відтак і розмір вихідної допомоги, що наведений позивачем у позові та відповіді на відзив (а.с.6, 89), суд вважає помилковим з таких підстав. Позивач не врахував п.3 розділу ІІІ постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 08.02.1995\~№ 100\~«Про затвердження\~Порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати» (далі\~також -\~Порядок), згідно з яким премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 4 розділу ІІІ Порядку також встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно з п. 2 розділу ІІ Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Так, згідно із довідкою форми ОК-05 (а.с.24, 70, 99) позивачу нараховано та виплачено за листопад 2020 року заробітну плату в розмірі 7713 грн. 60 коп., з яких: оклад - 6428 грн., вислуга років - 1285 грн. 60 коп., за грудень 2020 року заробітну плату в розмірі 13959 грн. 23 коп., з яких: оклад - 5551 грн. 45 коп., вислуга років 1110 грн. 29 коп., премія за підсумками року 6428 грн., відпускні за 3 дні 869,49 грн. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 №1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» в листопаді 2020 року - 21 робочий день, в грудні 2020 року - 22 робочих дні. Усього робочих днів у 2020 році - 251. Так 6428 грн. +1285,60 грн. + 537,81 грн. (6428/251 р.д. за 2020 рік*21 робочих днів листопада), що разом складає 8251,41 грн.; 5551, 45 грн.+1110, 29 грн.+ 486,59 грн. (6428/251 р.д. за 2020 рік*19 робочих днів листопада), що разом складає 7148, 33 грн. Тобто згідно з розрахунком розмір середньоденної заробітної плати за останні два календарні місяці роботи, що передували дню звільненню позивача, становить 8251,41 грн.+7148,33 грн./40 = 384,99 грн. Розрахунок вихідної допомоги здійснюється відповідно до\~постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню. Нарахування вихідної допомоги проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати шляхом множення середньоденного заробітку на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно з проведеними вище розрахунками розмір заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували звільненню складає: 7148, 33 грн. у листопаді 2020 року за 21 робочий день та 8251,41 грн. у грудні 2020 року за 19 робочих днів, оскільки 3 дні перебував у відпустці, а всього на суму 15399,74 грн. за 40 робочих днів. Отже, вихідна допомога, яка на підставі ст. 44 КЗпП України,\~мала бути\~виплачена позивачу на день звільнення, становить 7699,87 грн. (15399,74/2). В ході судового розгляду справи відповідач погасив заборгованість перед позивачем по виплаті вихідної допомоги (а.с.68-69, 71), а саме в розмірі 7699,87 грн. Однак у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України,\~при цьому\~визначальними є\~такі юридично\~значимі обставини,\~як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. В рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положенням статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплати працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.\~117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 12.08.2020 №3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» в січні 2021 року 19 робочих днів, в лютому 2021 року 20 робочих днів, в березні 2021 року 22 робочих днів, в квітні 2021 року 22 робочих днів. Розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на 24.05.2021, встановлено, що кількість днів за період з 14.01.2021 по 27.04.2021 - 72 робочих дні; сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за цей період складає 27719,28 грн. (72 р.д. х 384,99 грн. середньоденний заробіток). Що ж стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормального життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових життєвих зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди за підставами статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових для організації свого життя. З огляду на наведені позивачем у цій частині позову обгрунтування, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 грн.\~ Враховуючи вказані вище обставини, а також виплати відповідачем під час судового розгляду справи позивачу заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial