Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

10.11.2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16.03.2002 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що був зроблений актовий запис за №88 відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON], дружині [PERSON]. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], згідно до свідоцтва про народження [NUMBER], актовий запис №25 зроблений першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси та [PERSON], [INFO], згідно до свідоцтва про народження [NUMBER], актовий запис № 485 зроблений першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. З 2010 року між сторонами по справі припинені шлюбні відносини, причиною цього є ті обставини, що у них не склалися відносини, вони часто сварились, різні погляди на життя. Шлюб між ними носить формальний характер, та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, та інтересам дітей, тому повинен бути розірваним. Майнового спору не має. Діти залишаються проживати з матір'ю. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис за 388 зроблений відділом реєстрації актів громадянського стану, Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву (вхід. 49043 від 22.11.2016 року), в якій просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. Так, між сторонами було зареєстровано шлюб 16.03.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис №88. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис №25 зроблений першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис № 485 зроблений першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони мають різні погляди на життя, сім'ю та бачення світу, що остаточно призвело до відчуження і втрати почуття любові та поваги один до одного. На примирення позивач не згодна, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved