Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

11 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на часку у спільному майні. В позовних вимогах зазначає, що на підставі договору дарування від 15 травня 2012 року та витягу про державну реєстрацію прав № 34296517 від 28 травня 2012 року, йому на праві спільної часткової власності належить 2/3 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 28.04.2011 року та витягу про державну реєстрацію прав № 33692686 від 03 квітня 2012 року, на праві спільної часткової власності [PERSON] належить 1/6 частина будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS].Згідно технічного паспорту Обухівського бюро технічної інвентаризації, реєстровий №32, загальна площа будинку становить 70,4 кв.м., з яких житлова площа складається із двох кімнат і становить 24,8кв.м. На даний час у будинку Позивач проживає із своєю дружиною та мамою, але не може використовувати свою частку у власності, так-як відповідач створює йому перешкоди у користуванні, шляхом недопущення його на частку належної йому житлової площі, а сам використовує більшу площу будинку, ніж йому належить, тобто проживає в одній із кімнат, житлова площа якої перевищує його частку успільній власності. Зазначає, що відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Обов'язковою умовою ухвалення рішення про припинення права особи на частку у спільному майні є попереднє внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Враховуючи вищевикладені обставини, припинення права власності відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Відповідно до Звіту про проведення незалежної оцінки майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що перебуває у його власності та відповідача, ринкова вартість цього будинку станом на 30.06.2012 року становить 147586,00 грн., а 1/6 частину будинку становить 24597,67 грн. З урахуванням уточнень до позовних вимог просив припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на зазначену 1/6 частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Внесені [PERSON] на депозитний рахунок Обухівського районного суду Київської області кошти в сумі 40572 ( сорок тисяч п'ятсот сімдесят дві) гривні 00 копійок виплатити [PERSON]. В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених в позові та доповненнях до позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, надавши до суду письмові заперечення проти позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, які з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. З огляду на ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено матеріалами справи, на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 28.04.2011 року та витягу про державну реєстрацію прав № 33692686 від 03 квітня 2012 року, на праві спільної часткової власності [PERSON] належить 1/6 частина будинку, що розташованого за адресою: [ADDRESS].Згідно технічного паспорту Обухівського бюро технічної інвентаризації, реєстровий №32, загальна площа будинку становить 70,4 кв.м., з яких житлова площа складається із двох кімнат і становить 24,8 кв.м. Відповідно до висновку експерта Київського науково дослідного інституту судових експертиз від 26.11.2014 року №2079/2080/14-43 дійсна (ринкова) вартість домоволодіння розташованого по [ADDRESS] в цінах на момент проведення експертного дослідження, складає 349 560 (триста сорок дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят) гривень, у тому числі:вартість земельної ділянки загальною площею 880 м2, призначеної «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», що входить до складу об'єкта дослідження складає 106 128 (сто шість тисяч сто двадцять вісім) гривень; вартість земельних поліпшень (узаконених будівель і споруд), що входять до складу досліджуваного домоволодіння і припадають на житловий будинок «А» загальною площею 50,4м2, складає 243 432 (двісті сорок три тисячі чотириста тридцять дві) гривні. Дійсна (ринкова) вартість 1/6 частини будинку [ADDRESS] без врахування земельної ділянки, станом на момент складання висновку, становить 40 572 (сорок тисяч п'ятсот сімдесят дві) гривні. Виділити в натурі 1/6 частини основної частини житлового будинку «А» в домоволодінні по [ADDRESS] не вбачається можливим, оскільки виходячи із умови виділення кожному із співвласників окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім'єю не можливо виконати вимоги пунктів 2.23 та 2.24 ДБН В. 2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», пункт 8.7 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» та пункт 10.30* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Як вбачається з квитанцій, які знаходиться в матеріалах даної цивільної справи, Позивачем було внесено на депозитний рахунок Обухівського районного суду Київської області грошові кошти в сумі 40572 гривні. Згідно ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, суд вважає, що оскільки частка відповідача у спірному домоволодінні є незначною, не може бути виділена в натурі, те, що припинення його права власності на неї не завдасть істотної шкоди його інтересам або інтересам інших осіб, а також те, що позивачем внесено вартість частки відповідача у спільному майні на відповідні депозитні рахунки, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо припинення права власності відповідача на 1/6 частку будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи те, що позивачем внесено кошти на депозитні рахунки, розмір яких відповідає частці спірного будинку, право власності відповідача на яку припиняється за рішенням суду, суд вважає правильним одночасно з припинення права власності відповідача, визнати право власності позивача на 1/6 частину спірного будинку, оскільки у інший спосіб оформлення прав позивача на цю частку неможливе. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином позовні вимоги в даній справі підлягають задоволенню У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, в розмірі 3 358 ( три тисячі триста п'ятдесят вісім) гривень 00 копійок..

Outcome: approved