Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

12.09.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з нього заборгованість за договорами позики від 10 січня 2009 року, від 17 квітня 2010 року, від 03 серпня 2012 року та від 21 листопада 2015 року в загальному розмірі 33\~500,00 доларів США, що станом на вересень 2020 року еквівалентно 858\~270 грн.; проценти за користування коштами за договорами позики в загальному розмірі 9380 доларів США, що станом на день звернення до суду складає 240315 грн., та понесені витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.01.2009 року він дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США на придбання та оформлення земельної ділянки, що підтверджується розпискою відповідача від 10.01.2009 року. 17.04.2010 року він дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США на будівництво будинку, що підтверджується розпискою відповідача від 17.04.2010 року. 03.08.2012 року він дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 7000,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача. 21.11.2015 року він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 11500,00 доларів США, що підтверджується розпискою. За зазначеними розписками відповідач зобов`язався повернути кошти за першою вимогою. Оскільки зобов`язання за сплатою процентів за користування коштами відповідач виконував в повному обсязі, він не вимагав повернення коштів, однак за два роки перед поданням даного позову повивач почав порушувати взяті на себе зобов`язання. 20.12.2018 року ним особисто відповідачу передана вимога про повернення боргу, яка дотепер не виконана. Таким чином, несплачена сума за договорами позики становить: 5000+10000+7000+11500 = 33500 доларів США основного боргу та процентів за користування коштами, виходячи з розрахунку 2% на місяць х повних 14 місяців = 28% від 33500 = 9380 доларів США. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2020 року суддя Литвиненко І.Ю. був визначений для розгляду даної справи. Ухвалою судді від 02.04.2020 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та визначено про проведення підготовчого засідання. Відповідно до Розпорядження в.о.керівника апарату суду від 06.11.2020 року № 431 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020 року для розгляду даної справи був визначений суддя Яковлев Д.О. Відповідно до Розпорядження в.о.керівника апарату суду від 09.12.2020 року № 473 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.12.2020 року для розгляду даної справи була визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвало від 22.12.2020 року цивільна справа прийнята суддею до провадження, визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням проведення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 13.05.2021 року у справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 07.09.2021 року сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У наданій суду перед початком судового засідання 07.09.2021 року заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, причину неявки суду не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст.\~280,\~281,\~282 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача із зазначенням його згоди на заочний розгляд справи, ухвалити у справі заочне рішення суду, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до частини третьої\~статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~Згідно ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На підставі ст. 1049 ЦК України, боржник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.\~ Як встановлено в судовому засіданні, 10.01.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, про що свідчить розписка від 10.01.2009 року, відповідно до якої [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США на придбання земельної ділянки з виплатою за користування грошовими коштами 2% на місяць з поверненням грошових коштів за першою вимогою. 17.04.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, про що свідчить розписка від 17.04.2010 року, відповідно до якої [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США на підготовку ділянки та будівництво будинку, з виплатою за користування грошовими коштами 2% на місяць з поверненням грошових коштів за першою вимогою. 03.08.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, про що свідчить розписка від 03.08.2012 року, відповідно до якої [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 7000,00 доларів США, з виплатою за користування грошовими коштами 2% на місяць з поверненням грошових коштів за вимогою. 21.11.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, про що свідчить розписка від 21.11.2015 року, відповідно до якої [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 11500,00 доларів США, з виплатою за користування грошовими коштами 2% на місяць з поверненням грошових коштів за першою вимогою. За зазначеними розписками відповідач зобов`язався повернути кошти позивачу за першою його вимогою. Встановлено, що оскільки зобов`язання за сплатою процентів за користування коштами відповідач виконував в повному обсязі, позивач не вимагав від нього повернення коштів, однак за два роки перед поданням даного позову повивач почав порушувати взяті на себе зобов`язання. В зв`язку з зазначеним 20.12.2018 року позивачем [PERSON] особисто відповідачу [PERSON] була передана письмова Досудова вимога про повернення боргу, в якій [PERSON] вимагав від [PERSON] повернення боргу в розмірі 33500 доларів США за вказаними розписками. Вказана досудова вимога дотепер не виконана, що не спростовано відповідачем. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що розмір відсотків та строк їх виплати позикодавцеві, був встановлений вищевказаними розписками, які є договорами позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договорами позики та заборгованості відсотків за договорами позики підлягають задоволенню. Таким чином, несплачена загальна сума грошових коштів за договорами позики становить: 33500 доларів США основного боргу (5000,00 доларів США +10000,00 доларів США +7000,00 доларів США +11500,00 доларів США) та процентів за користування коштами, виходячи з розрахунку 2% на місяць х повних 14 місяців = 28% від 33500 доларів, що становить 9380,00 доларів США. В судовому засіданні судом були оглянуті оригінали вищевказаних розписок [PERSON] від 10 січня 2009 року, від 17 квітня 2010 року, від 03 серпня 2012 року та від 21 листопада 2015 року, за якими він отримав у борг у [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 33500,00 доларів США, які перебували на зберіганні у позивача. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Таким чином, з урахуванням меж заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики від 10 січня 2009 року, від 17 квітня 2010 року, від 03 серпня 2012 року та від 21 листопада 2015 року в загальному розмірі 33\~500 доларів США, що станом на вересень 2020 року еквівалентно 858\~270 грн.; проценти за користування коштами за договорами позики в загальному розмірі 9380 доларів США, що станом на вересень 2020 року еквівалентно 24\~315 грн. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 10\~510,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved