Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права тимчасового користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що у березні 2012 року [PERSON] отримала ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Оскільки ордер був дійсним протягом 30 днів вона разом зі своїми дітьми була змушена знятись з реєстрації за попереднім місцем та зареєструватись за вказаною адресою. Однак, у зв'язку із тим, що будинок за зазначеною адресою не введений в експлуатацію і проживати там фактично не можливо, [PERSON] продовжує проживати за адресою попереднього місця реєстрації: [ADDRESS]. [PERSON] зазначає, що в неї склалися дуже тяжкі умови проживання через відносини з [PERSON], який є братом її колишнього чоловіка, його дружиною і донькою [PERSON] Не зважаючи на запевнення про те, що вона виїде із займаної кімнати одразу після того, як будуть завершені всі будівельні та ремонтні роботи в новому будинку, [PERSON], посилаючись на те, що вона в квартирі не прописана і що квартира стала його власністю, чинить [PERSON] перешкоди у проживанні (погрожує викинути всі речі, змінити замки, вимагає забрати речі і звільнити кімнату). [PERSON] вказує, що кожного місяця сплачує комунально-експлуатаційні витрати і жодним чином не порушує правил співжиття. Оскільки на час звернення до суду невідомо коли можна буде вселитись у нову квартиру, при цьому, за твердженням [PERSON], іншого житла у неї немає і вона перебуває під щоденною загрозою того, що через змінені замки не зможе потрапити до квартири, [PERSON] просить суд визнати за нею право тимчасового користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] до моменту фактичного вселення до житлового приміщенням за адресою: [ADDRESS] після введення останнього в експлуатацію та стягнути судові витрати. 24.01.2014 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про виселення із житлового приміщення посилаючись на те, що [ADDRESS] належить йому та його донці [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності. [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 24.01.1995 року і 03.04.2012 року за власним бажанням була знята з реєстраційного обліку, а 05.04.2012 року зареєструвалась за адресою: [ADDRESS], що вказує на втрату нею права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На думку [PERSON], [PERSON] без будь-яких законних підстав проживає у належній йому квартирі, порушує правила співжиття, провокує конфлікти, користується житлово-комунальними послугами, на неодноразові вимоги про добровільне виселення не реагує, що порушує його право власності в частині користування нерухомим майном та зобов'язує [PERSON] нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. За наведених обставин [PERSON] просить суд виселити [PERSON] з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та стягнути на його користь понесені судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити, при цьому, просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову посилаючись на те, що в неї немає іншого місця проживання, оскільки в належній їй квартирі відсутнє світло та вода, будинок не введено в експлуатацію. За твердженнями [PERSON] будь-яких протиправних дій вона не чинить, а в займаній кімнати лише ночує, оскільки вдень працює. Також [PERSON] зазначає, що сплачує комунальні послуги, однак документального підтвердження цього в неї немає. Додатково [PERSON] пояснила суду, що спірна квартира належала батькам її колишнього чоловіка та [PERSON], при цьому, квартиронаймачем була мати, її свекруха. Вона разом з чоловіком після його служби в лавах армії вселилась та зареєструвалась у квартирі [ADDRESS] в той час коли наймачем була мати її чоловіка та [PERSON] 30.01.2012 року шлюб між нею та її чоловіком було розірвано, а 25.07.2013 року чоловік помер. [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги своєї зустрічної позовної заяви та просить її задовольнити, при цьому, просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до нього посилаючись на те, що у спірній квартирі він проживає з 1968 року, а [PERSON] разом з його братом вселилась та була зареєстрована у цьому житловому приміщенні з 1995 року. Вселення та реєстрація [PERSON] і її чоловіка була здійснена матір'ю [PERSON] як наймачем квартири. Після того, як у 2000 році мати виїхала на постійне місце проживання за кордон, [PERSON] став наймачем і на нього був переоформлений особовий рахунок. [PERSON] знялась з реєстрації 03.04.2012 року у зв'язку з отриманням нової квартири в [ADDRESS]. [PERSON] зазначає, що [PERSON] продовжує проживати в його квартирі безпідставно, не в повному обсязі сплачує комунальні послуги, не приймає участі в ремонтних роботах та благоустрої квартири, через що виникають постійні конфлікти. [PERSON] вказує, що у 2013 році квартира була приватизована і належить йому та його донці в рівних долях, а тому [PERSON] не має прав на проживання у цій квартирі. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічної позовної заяви про виселення та просить їх задовольнити, при цьому, просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання права тимчасового користування житловим приміщенням посилаючись на те, що [PERSON] вселилась у спірну квартиру і була зареєстрована там на час коли наймачем квартири була мати [PERSON], але після виїзду матері наймачем став [PERSON], а на теперішній час [PERSON] та його донька [PERSON] є власниками квартири, у зв'язку з такими змінами [PERSON] не має права проживати в квартирі, оскільки за таких умов порушуються права власників. На думку представника, знявшись добровільно з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS], [PERSON] тим самим відмовилась від користування зазначеною квартирою. Представник вказує на те, що [PERSON] та його донька [PERSON] довгий час з терпінням та розумінням ставились до проблем [PERSON] щодо не введення в експлуатацію будинку, в якому вона має квартиру, однак підстав для користування спірною квартирою у [PERSON] немає і на даний час [PERSON] та [PERSON] категорично заперечують можливість її проживання у належній їм квартирі. За комунальні послуги [PERSON] не сплачує, оскільки жодним доказом зворотного не довела, порушує правила співжиття, а тому представник просить суд виселити [PERSON] з займаної нею квартири. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] про виселення [PERSON] з житлового приміщення і просить зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні вимог [PERSON] про визнання права тимчасового користування житлом відмовити посилаючись на те, що вона є співвласницею [ADDRESS], а [PERSON] зареєстрована за іншою адресою, отже не має права користування житлом, яке належить їй. Також третя особа посилається на те, що не хоче жити в одній квартирі з чужою людиною, крім того, їй особисто потрібна кімната в якій проживає [PERSON], оскільки вона має намір проживати там зі своїм майбутнім чоловіком, а [PERSON] своїм проживанням позбавляє третю особу права користування належним їй нерухомим майном та не дає можливості налагодити своє особисте життя. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника [PERSON], третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог за первісним позовом слід відмовити, при цьому, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 24.01.1995 року по 03.04.2012 року, а з 05.04.2012 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наявними в матеріалах справи паспортними даними (а.с. 6-8). Згідно довідки №35 від 08.04.2013 року виданої директором ТОВ «Щ-52», [PERSON] є власником [ADDRESS] але на теперішній час не має змоги проводити ремонтні роботи та проживати (а.с. 15). За змістом листа №192 від 23.12.2013 року заступника директора ПП «Під ключ», підключення до всіх мереж (водопостачання, опалення та т.і.) по об'єкту будівництва житлового будинку по [ADDRESS] відбувається відповідно до графіка будівництва. Заселення вказаного будинку відбудеться 15.04.2014 року (а.с. 34). Відповідно до свідоцтва про право власності виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 24.12.2013 року на підставі розпорядження №33-450 від 24.12.2013 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності гр. [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON] в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизація державного житлового фонду» (а.с. 41). Згідно довідки форми №3 виданої ЖРЕО №410 від 08.01.2014 року, за адресою: [ADDRESS] прописані та проживають: [PERSON] та [PERSON] Власником особового рахунку є гр. [PERSON] (а.с. 42). Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Такою обставиною у справі, яка визнана сторонами, є те, що [PERSON] добровільно знялась з реєстрації у квартирі [ADDRESS] Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Враховуючи, що на час розгляду справи квартира знаходиться у приватній власності [PERSON] та [PERSON], при вирішенні спору застосуванню підлягають положення Глави 6 ЖК УРСР. При цьому, з огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] не відноситься до кола членів сім'ї власників спірного житлового приміщення у розумінні норм житлового законодавства, а тому не підлягають застосуванню положення ст. 157 (ст. 116) ЖК УРСР і вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Згідно положень ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. За змістом ст. 168 ЖК УРСР, договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 169 ЖК УРСР). Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (ч. 2 ст. 369 ЦК України). За змістом положень ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відносини між власниками квартири та [PERSON] не носять характеру членів сім'ї і [PERSON] добровільно знялась з реєстрації за адресою: [ADDRESS], зареєструвавши місце свого проживання за іншою адресою, при цьому, в ході розгляду справи встановлено, що між власниками квартири та [PERSON] договір найму житлового приміщення не укладався, суд приходить до висновку про відсутність у [PERSON] права на проживання у квартирі. При цьому, суд також враховує посилання третьої особи, яка є співвласницею квартири, на те, що жиле приміщення, займане [PERSON], необхідне їй самій для проживання та вселення майбутнього чоловіка. А також враховуючи, що [PERSON] жодним належним доказом не доведено здійснення в повному обсязі оплати житлово-комунальних послуг. За наведених обставин суд вважає вимоги зустрічної позовної заяви законними та обґрунтованими, при цьому у задоволенні первісного позову слід відмовити враховуючи, що у [PERSON] відсутні будь-які законні підстави користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved