overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

10 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить (з урахуванням уточнення до позову) суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач уточнені позовні вимоги визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

10 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 13 березня 2014 року. Відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини не надає. Доходів позивача в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання. Тому, позивач просить (з урахуванням уточнення до позову від 02.02.2017 року) суд стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Матеріальну допомогу на утримання дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює [PERSON] не надає. Доходів позивача в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання, оскільки позивач на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Позивач інших доходів немає. Відповідач є працездатним. У відповідності до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності вважає, можливим позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

10 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак на даний час вони разом не проживають, і вона має намір звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Вказує, що відповідач не бере участі у вихованні сина, матеріально його не забезпечує, він повністю перебуває на її утриманні. Вона сама не може забезпечити дитині належного життєвого рівня. Добровільно відповідач не бажає надавати коштів на утримання сина. Оскільки відповідач офіційно не працює, однак має певний мінливий дохід, то просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 614 гривень щомісячно. У судовому засіданні під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, просила його задовільнити. Заявила клопотання про зменшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача по 600 грн аліментів на утримання дитини щомісячно. Відповідач [PERSON] в судове засідання за викликом суду повторно не з»явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за необхідне розгляд справи провести у його відсутності, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, проти чого позивачка не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак на даний час позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Дані обставини стверджуються копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач не працює, відповідно його дохід має мінливий характер, з врахуванням даних про стан здоров»я дитини, то розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 грн щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.198-200 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

10 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 22 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу дітей не мають. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені, через відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, позивачка надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 93 (а. с. 5), від шлюбу дітей не мають. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

10 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час мешкає та надалі будуть мешкати з позивачем. Сім'я фактично розпалася, втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сім'ї та вихованню дитини. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. До судового засідання позивач не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, надав суду письмову заяву про згоду з позовними вимогами і проханням розглянути справу за його відсутності. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 01.12.2007 зареєстровано шлюб між [PERSON] та Лехан (дошлюбне прізвище Богач) [PERSON] (а.с. 4). Подружжя має сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Спору про розподіл майна та місце проживання неповнолітньої дитини на даний час немає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав: сторони припинили фактичні шлюбні відносини, кожен веде своє особисте життя, спільного господарства не мають, подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб можливо розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

10 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 березня 2003 року Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, за актовим записом № 121, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 252706. У позові вона зазначила, що у них з відповідачем не склалось спільне життя у звязку з несумісністю характерів, різними інтересами та поглядами на життя, втратою взаємопорозуміння та почуттів один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії 1-ЖД №459197 за актовим записом №402, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

10 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 09 січня 2015 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Позивач зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, шлюбні відносини фактично припинені. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вона вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 09 січня 2015 року зареєстрували шлюб у Зарічному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 06, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, обидві сторони бажають шлюб розірвати і не згодні на примирення, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

10 листопада 2016 року, відповідачка [PERSON] продала позивачу [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., про що нею було складено та підписано відповідну розписку. В ній [PERSON] вказала, що одержала від позивача гроші в розмірі 40 000 ( сорок тисяч ) гривень, передала йому квартиру, а також узяла на себе зобов'язання до кінця 2016 року нотаріально оформити з позивачем договір купівлі - продажу квартири. Після отримання від позивача грошей [PERSON], забрала з будинку свої речі, передала [PERSON], квартиру та переїхала проживати за іншою адресою. Позивач неодноразово звертався до відповідачки оформити договір купівлі - продажу житлового будинку через нотаріальну контору, однак до теперішнього часу оформлення договору не провели, так як відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу, а тому він змушений звернутися до суду. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності з ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України може визнати такий договір дійсним. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в її відсутність. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як те, що договір купівлі - продажу будинку є дійсним, підтверджується матеріалами справи копією розписки [PERSON], кошти отримала в повному обсязі, претензій до покупця не має ( а.с. 4 ), довідкою виданою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 5 - 6 ), копією рішення Миколаївського районного суду Одеської області ( а.с. 7 - 8 ), копією рішення Миколаївської селищної ради, про перейменування вулиць ( а.с. 9 ), копією технічної документації на квартиру на ім'я [PERSON] ( а.с. 10 - 14 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 15 - 16 ). Позивач володіє придбаним будинком та користується, оскільки мешкає в ньому, сплачує вартість комунальних послуг та утримує будинок в належному стані. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися з усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В ч. 1 ст. 334 ЦК України зазначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

10 листопада 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. До суду надійшла заява відповідача, що він не заперечує проти розірвання шлюбу. А тому у відповідності до положень статті 169 ЦПК україни суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність відповідача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 23 серпня 2002 року, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що зроблено актовий запис №1786. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з 2010 року. Як пояснила позивач, спір щодо спільного майна відсутній. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

10 листопада 2016 року до суду надійшла заява в.о. завідуючої відділенням № 5 КЗ СОР «Перша обласна спецлікарня м.Ромни» [PERSON], заінтересована особа: [PERSON] про госпіталізацію в примусовому порядку [PERSON], [INFO], мешканця [INFO], 2-й пров.Адм. [PERSON], 21, Сумської області, до психіатричного закладу без його згоди у зв'язку із наявністю у нього ознак тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що [PERSON] був госпіталізований до закладу 09.11.2016 року за направлення лікаря-психіатра [PERSON] в зв»язку з погіршенням психічного стану. [PERSON] стаціонарно лікується з 1984 року, є інвалідом 2 групи безтерміново. Згідно рішення народного суду м.Ромни від 24.04.1990 року [PERSON] визнаний недієздатним . Внаслідок свого психічного стану не може розуміти значення своїх дій і не може керувати ними та дати усвідомлену згоду на лікування не спроможний. В судове засідання заінтересована особа [PERSON] не зявилася, про день і час розгляду повідомлена належним чином, надала заяву в якій просила справу розглядати без її участі, заяву просила задовольнити. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/7072 від 10.11.2016 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає зявитися в судове засідання. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 10.11.2016 року вбачається, що [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу у вигляді: «Шизофренії, параноїдної форми, безперервний тип перебігу» (МКХ-10, F -20.00), внаслідок чого не може задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. (а.с.3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Захисник не заперечував проти задоволення даної заяви. Вважає, що враховуючи висновок комісії лікарів, не довіряти якому в нього підстав не має, лікування [PERSON] буде лише на його користь. Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. На основі викладеного,

Outcome: approved