Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

10 квітня 2014 [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство № 11409», в якому зазначила, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем по справі. В жовтні 2013 року її було незаконно звільнено з посади диспетчера-касира за скороченням штату. На підставі рішення суду позивачку було поновлено на займаній посаді, але у зв*язку з цим виникли неприязні відносин із директором підприємства. 20 березня 2014 року отримавши від водія [PERSON] повідомлення про з*їдз автобуса з лінії у зв*язку з технічними неправностями, позивач на виконання вимог п.2.8 посадової інструкції вжила заходів щодо повідомлення про це керівника підприємства. Оскільки директор підприємства Манько О.О. не бав слухалку, позивач довела до відома начальника гаражу Пєтіна А.С. про технічну несправність автобуса, яка потягла за собой його передчасний з*їзд з лінії. 31 березня 2014 року позивачці було оголошено догану за порушення вимог посадової інструкції, якого вона не припускалась, у зв*язку з чим просила визнати незаконним та скасувати наказ № 19 від 31 березня 2014 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення трудових прав 3000гривень. 23 квітня 2014 року позивачка надала заяву про уточення позовних вимог (а.с.29-30), в якій зазначила, що 17 квітня 2014 року відповідачем по справі був виданий незаконний наказ № 33-к, відповідно до якого її звільнено з роботи згідно п.3ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов*язків. Позивач вважає зазначений наказ незаконним, оскільки сумлінно виконує посадові обов*язки і не припускається їх порушення або невиконання. Крім того, відповідачем не був дотриманий порядок накладення дисциплінарного стягнення, зокрема, від неї не зажадали письмових пояснень. У зв*язку з продовженням протиправних дій та незаконним звільненням з роботи позивачці було завдано моральної шкоди, яка полягала у погіршенні стану здоров*я внаслідок чого вона перебувала на лікарняному з приводу декомпенсації 2 ступеню на тлі гіпертонічного кризу; крім того, порушення законних трудових прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагали додаткових зусиль для організації життя. Позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» № 33-к від 17 квітня 2014 року, поновити її на посаді диспетчера-касира та стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 30000гривень. Згодом [PERSON] уточнила заявлені позовні вимоги (а.с.35) та просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 35000гривень та зобов*язати відповідача провести службове розслідування з метою виявлення посадових осіб, винних у підготовці завідомо незаконних наказів про оголошення їй догани та про звільнення та вирішити питання про їх притягнення до дисциплінарної та фінансової відповідальності. Позивач відмовилась від позовних вимог про скасування незаконних наказів № 19 від 31 березня 2014 року, № 33-к від 17 квітня 2014 року, оскільки вони скасовані відповідачем, у зв*язку з чим судом 13 червня 2014 року відповідно до п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України винесено ухвалу про закриття провадження у справі в цій частині. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги про поновлення на роботі, зобов*язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок видання ПАТ «Костянтинівським автотранспортним підприємством 11409» наказів про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани та про звільнення, які згодом були скасовані відповідачем по справі, оскільки трудові права позивачки були порушені, що мало наслідком погіршення стану здоров*я. Представник відповідача Власенко Н.П. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що розмір моральної шкоди, визначений позивачкою є завеликим та необгрунтованим, але не заперечувала, що видання ПАТ «Костянтинівським автотранспортним підприємством № 11409» наказу № 19 від 31 березня 2014 року про оголошення догани та № 33-к від 17 квітня 2014 року про звільнення за систематичне невиконання посадових обов*язків, які згодом були добровільно скасовані відповідачем по справі, призвели до порушення трудових прав [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача Власенко Н.П., дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2014 року (а.с.8-9), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2014 року (а.с.11-12) [PERSON] поновлено на посаді диспетчера-касира ПАТ«Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409». Позивач працює диспетчером-касиром ПАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство № 11409» та виконує посадові обов*язки, передбачені інструкцією (а.с.14-15). Наказом генерального директора ПАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство №11409» від 31 березня 2014 року № 19 (а.с.47) [PERSON] оголошено догану за порушення п.2.8 посадової інструкції в частині неповідомлення керівництву про з*їзд з лінії 20 березня 2014 року автомобіля державний номерний знак 0188. 17 квітня 2014 року ПАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємством № 11409» було видано наказ № 33-к про припинення трудового договору з [PERSON] згідно п.3 ст.40 КЗпП України у зв*язку з систематичним невиконанням посадох обов*язків без поважних причин (а.с.31,48). Наказом № 22 від 29 квітня 2014 року (а.с.38,42) у зв*язку із з*ясуванням додаткових матеріалів про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, накази № 19 від 31 березня 2014 року та № 33-к від 17 квітня 2014 року скасовані. Згідно наказу № 36-к від 29 квітня 2014 року (а.с.39,43) [PERSON] поновлено на роботі на посаді диспетчера-касира ПАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство № 11409» з 18 квітня 2014 року . Як вбачається із листа відповідача на адресу [PERSON] від 29 квітня 2014 року № 105 (а.с.37) накази про застосування дисциплінарного стягнення та про звільнення скасовані у зв*язку із зміною обставин. Представник відповідача Власенко Н.П. в судовому засіданні пояснила, що відповідачем доровільно були скасові зазначені накази після звернення [PERSON] до суду. Згодом накази про застосування до позивачки дисциплинарних стягнень з приводу порушень, які мали місце 20 березня 2014 року та 23 березня 2014 року не виносились. Як вбачається із витягу з амбулаторної картки [PERSON] (а.с.17-18), 01 квітня 2014 року на робоче місце останньої була викликана бригада швидкої медичної допомоги у зв*язку з погіршенням стану здоров*я через стрес на роботі, що визнано представником відповідача в судовому засіданні. . Відповідно довідки від 02 квітня 2014 року № 15 (а.с.16) 01 квітня 2014 року дільничний лікар-терапевт направив [PERSON] в терапевтичне відділення Міської лікарні № 2 на стаціонарне лікування з приводу гіпертонічної хвороби 2 ступеню, ссудинного кризу. Згідно листка непрацездатності № 625119 (а.с.32) [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 02 квітня 2014 року по 15 квітня 2014 року з приводу гіпертонічного кризу. Відповідно до ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі на момент розгляду справи наказом № 36-к від 29 квітня 2014 року поновив [PERSON] на роботі на посаді диспетчера-касира ПАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство № 11409», позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слі розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема : у порушенні нормальних життєвих зв*язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Приймаючи до уваги, що факти неналежного виконання [PERSON] посадових обов*язків щодо неповідомлення керівництва про з*їзд автомобілів з лінії 20 березня 2014 року та 23 березня 2014 року не були встановлені та доведені, суд вважає, що факт порушення з боку відповідача трудових прав [PERSON], яке полягало у виданні наказів про накладення дисциплінарного стягнення та про звільнення, що згодом були скасовані добровільно відповідачем у зв*язку з безпідставністю їх винесення та зверненням [PERSON] до суду з метою їх оскарження, знайшов своє підтвердження. Порушення трудових прав вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому враховуючи характер та обсяг душевних та фізичних страждань [PERSON], погіршення стану її здоров*я, не тривалий строк порушення трудових прав, їх добровільне поновлення відповідачем, суд вважає, що виходячи із засад розумності виваженості і справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позовні вимоги стосовно зобов*язання відповідача провести службове розслідування з метою виявлення посадових осіб, винних у підготовці завідомо незаконних наказів про оголошення їй догани та про звільнення та вирішити питання про їх притягнення до дисциплінарної фінансової відповідальності задоволенню не підлягають, оскільки по-перше не грунтуються на законі, а по-друге, ані ст.16 ЦК України, ані іншими нормами діючого законодавства не передбаченого такого способу захисту цивільного права. В силу ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі ст.2, ч.1 ст.235, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, ст.16 ЦК України, п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року,

Outcome: partial