Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

12.04.2019 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . З початку вересня 2017 року відповідач за зареєстрованою адресою не проживає, комунальні платежі не сплачує, особистих речей відповідача в квартирі не має. Наявність реєстрації [PERSON] у будинку, порушує право приватної власності позивача та перешкоджає вільно розпоряджатись, володіти та користуватись житлом. Із вказаних підстав позивач звернулась до суду та просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] у поданій заяві просила провести розгляд справи без її участі. Позов підтримала та просила його задовольнити. На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. У зв`язку із неявкою відповідача просила ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128, частини 4 статті 129 Цивільного процесуального кодексу України, що підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами про направлення судової кореспонденції. Причин неявки суду [PERSON] не повідомила, відзиву на позов не подала. Як вбачається з довідки Геніївського сільського голови № 02-19/381 від 30.05.2019, адресою зареєстрованого місця проживання відповідача є адреса: [ADDRESS] (а. с. 38). Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі частини 4 статті 223, пункту 4 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.07.2019 було постановлено про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, дійшов до наступного висновку. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 17.04.2007 (ВЕК № 278239) та витягу витягу з Державного реєстру правочинів № 3845553 від 17.04.2007 (UA 919149), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14458545 від 07.05.2007, технічного паспорту, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а. с. 25 - 28, 30). Актами обстеження від 18.10.2017 та 13.06.2018, складеними депутатами Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області в присутності свідків підтверджується, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] , яка не проживає за місцем своєї реєстрації з 08.09.2017 (а. с. 24, 29). Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв`язку з тим, що в квартирі позивача зареєстрована відповідач, яка фактично там не проживає, [PERSON] , як власниця квартири, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 402 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач є власницею квартири, відповідач більше одного року не проживає без поважної причини за місцем своєї реєстрації, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування цим приміщенням. Крім того, у зв`язку із реєстрацією відповідача у квартирі, позивач несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - особи з інвалідністю I та II груп, а відповідно до частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з [PERSON] належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved