Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

11 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 26 листопада 2019 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було прийнято рішення у справі за позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Даним рішенням суду стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. Повний текст рішення складено 02 грудня 2019 року. Рішення суду набрало законної сили 27 грудня 2019 року. Проте дане рішення суду не виконано. 16 січня 2020 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист по даній справі. Строк пред`явлення до виконання до 28 лютого 2022 року. 23 січня 2020 року позивач звернувся до Державної казначейської служби України з заявою про виконання рішення суду від 26 листопада 2019 року та виконавчого листа від 16 січня 2020 року у цій же справі. У відповідь на заяву [PERSON] отримав лист про те, що його документи для виконання направлені до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області. 21 квітня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області з заявою-повідомленням про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування про злочин, передбачений ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України. На вказану заяву 29 травня 2020 року позивач отримав відповідь про те, що його звернення зареєстровано у Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення правопорушення та інші події за № 14908 від 28 квітня 2020 року. 13 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою на бездіяльність т.в.о. начальника Івано-Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Білейчука О.Р. про відмову внести відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування, вказаного у листі від 29 травня 2020 року № К069/108/46/04-2020 про злочин, передбачений ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України, керівником Івано-Франківського казначейства Смачило В.С. 24 липня 2020 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області винесено ухвалу, якою скаргу задоволено, зобов`язано уповноважену особу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, згідно поданої 21 квітня 2020 року заяви [PERSON] щодо можливого кримінального правопорушення. Отже, Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області не виконало рішення суду, чим завдало позивачу моральної шкоди. Моральні страждання полягають у тому, що бездіяльність керівника Івано-Франківського казначейства Смачило В.С. знайшли відображення у свідомості позивача у формі відчуття (фізичні страждання) і уявлення (моральні страждання) та викликали певну психічну реакцію, зокрема, переживання, змістом якого є страх, сором, приниження та інший несприятливий у психічному аспекті стан. Неправомірна бездіяльність керівника Івано-Франківського казначейства викликало у позивача моральні страждання, що спричинило ушкодження здоров`я, приниження честі, гідності, репутації, порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення спілкування з оточуючими людьми. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у сумі 140133,33 грн та просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року заяву [PERSON] про відвід судді Пастернак І.А від 23 листопада 2020 року передано на розгляд іншому судді відповідно до вимог статті 33 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Пастернак І.А. від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року ухвалено позовну заяву [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди вважати неподаною та повернуто позивачу. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2020 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 04 січня 2021 року задоволено самовідвід судді Пастернак І.А. у справі № 344/15226/20 провадження № 2/344/12/21 за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 січня 2021 року дану справу розподілено судді Мелещенко Л.В. Ухвалою суду від 06 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року продовжено строк проведення підготовчого провадження по даній справі. Ухвалою суду від 23 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду\~від 25\~березня 2021\~року відмовлено\~ [PERSON] у\~задоволенні клопотання\~про проведення\~судового засідання\~в режимі\~відеоконференції поза\~межами приміщення\~суду з\~використанням власних\~технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою суду\~від 13\~квітня 2021\~року відмовлено\~ [PERSON] у\~задоволенні клопотання\~про проведення\~судового засідання\~в режимі\~відеоконференції поза\~межами приміщення\~суду з\~використанням власних\~технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, проте у прохальній частині позовної заяви просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідачів Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області та Державної казначейської служби України у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити, пояснив, що одних неправомірних дій відповідача не було вчинено, а рішення суду є виконаним. Суд, вислухавши пояснення представника відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року позов [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн (а.с.17-25). 23 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Державної казначейської служби України з заявою про виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн (а.с.26-27). 21 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області з заявою-повідомленням про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про злочин, передбачений ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України (невиконання судового рішення службовою особою керівником казначейства Смачило В.С.) (а.с.28-30). На вказану заяву 29 травня 2020 року позивач отримав відповідь про те, що його звернення зареєстровано у Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення правопорушення та інші події за № 14908 від 28 квітня 2020 року та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с.31). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 липня 2020 року скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задоволено, зобов`язано уповноважену особу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, згідно поданої 21 квітня 2020 року заяви [PERSON] щодо можливого кримінального правопорушення (а.с. 32-34). 18 червня 2021 року Державною казначейською службою України здійснено виплату коштів [PERSON] в сумі 2000,00 грн за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, яким стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн (а.с.158-160). Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості.\~ Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~майнової шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування.\~ Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті\~1167\~Цивільного кодексу\~України,\~моральна шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2)\~якщо шкоди\~завдано фізичній\~особі внаслідок\~її незаконного\~засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту або\~виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Стаття 1174 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що кошти у розмірі 2000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року сплачені позивачу [PERSON] . Позивач, обґрунтовуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що таку шкоду йому завдано неправомірними діями відповідача. Проте позивачем не надано суду належних та допустимих доказів такої протиправної поведінки відповідачів, яка є необхідною умовою відповідальності за заподіяну моральну шкоду. Відсутність такої протиправної поведінки відповідачів не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність протиправності є необхідною умовою відповідальності за заподіяну моральну шкоду. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 11, 15, 23, 1167, 1172, 1173 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed