Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

12.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, який 03.06.2014 року уточнив, посилаючись на слідуючи обставини. Позивач [PERSON] працює на ПАТ «АМК» на посаді електрозварника ручної зварки в цеху ремонту металургійного обладнання з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року та з 08.02.1993 року по теперішній час. Дана робота віднесена до робіт із шкідливими умовами праці. [INFO] позивачу виповнилося 50 років і він отримав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. В вересні 2013 року він звернувся до відповідача з заявою про видачу довідки про підтвердження пільгового стажу для призначення пенсії, проте відповідач не видав такої довідки і у жовтня 2013 року позивач повторно звернувся до відповідача. 13.11.2013 року відділ кадрів ПАТ «АМК» надав йому довідку № 016/1331, яка не відповідає вимогам Додатку № 5 до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року. В спірній довідці відповідач зазначив, що позивач дійсно з 08.02.1993 року по 31.12.2012 року має спеціальний стаж за Списком № 1, який становить 19 років 10 місяців та 23 дні, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, але відповідач не зарахував йому до пільгового стажу період його роботи з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року та з 08.02.1993 року по 01.01.1998 року, посилаючись на Постанову правління та профспілкого комітету № 308 від 29.12.1997 року, якою були затверджені результати атестації робочих місць за умовами праці та на начальників ремонтних управлінь, кущових ремонтних цехів з 01.01.1998 року було покладено обов'язок забезпечити достовірний облік відпрацьованого часу у цехах, на дільницях, на робочих місцях зі шкідливими умовами праці для обліку стажу на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1, 2. Оскільки до цього часу достовірний облік відпрацьованого часу на робочих місцях зі шкідливими умовами праці не вівся та не збереглись табелі (графіки) виходу робітників і службовців на роботу, позивачу була видана довідка про підтвердження стажу роботи за Списком № 1 з 01.01.1998 року. Пізніше позивачу було видано відповідачем довідку № 016/318, але періоди роботи з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року та з 08.02.1993 року по 01.01.1998 року віднесені до Списку № 2. У січні 2014 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду у м. Алчевську Луганської області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, але розпорядженням № 253 від 21.01.2014 року йому було відмовлено в призначенні пенсії за Списком № 1 з посиланням на те, що відсутні документи, які підтверджують кількість відпрацьованих днів на посаді електрозварника ручної зварки в ЦРМО ПАТ «АМК» за період з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року та з 08.02.1993 року по 01.01.1998 року, оскільки облік виходжаємості ведеться з 01.01.1998 року. Позивач вважає, що йому відповідачем неправомірно були видані вищезазначені довідки, які є недостовірними документами. Крім того, позивач вважає, що йому діями відповідача було завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 2500 грн., оскільки він фактично маючи законне право на пільгову пенсію, позбавлений цього права, вимушений й надалі працювати, не отримуючи належних пільг, що призвело до витрачання його часу на юридичні консультації, відповідні витрати, звернення до суду та інше, що призвело до зміни нормального укладу його життя. За таких обставин позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить зобов'язати ПАТ «АМК» видати [PERSON] уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, якою підтвердити його стаж роботи за вказаний період для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад, показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою КМУ від 11.03.1994 року № 162, та вказати, що: «Період роботи з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року та з 08.02.1993 року по 01.01.1998 року зараховується до спеціального стажу за Списком № 1», без будь-якої додаткової інформації про облік відпрацьованого часу; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 2500 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 243, 60 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнений позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача ПАТ «АМК» - Ковальов О.В. та Фомичова О.Ю., діючі на підставі довіреностей, у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, проте ніяких письмових заперечень на адресу суду не надали. Представники третьої особи УПФУ в м. Алчевську Луганської області - Андрош А.А. та Бондаренко М.В., діючі на підставі довіреностей, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, про що надали суду письмові заперечення (а.с. 29). Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення», заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи. Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER], [PERSON] працює на ПАТ «АМК» (а.с. 11-12). Відповідно до довідки № 016/318 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої 25.02.2014 року ПАТ «АМК», - [PERSON] працював повний робочий день на ПАТ «АМК» на посаді електрозварник ручної зварки, що передбачена Списком № 2, у період з 23.07.1984 року по 31.12.1991 року, що становить 07 років 05 місяців 08 днів; у період з 01.01.1992 року по 18.08.1992 року, що становить 00 років 07 місяців 17 днів; у період з 08.02.1993 року по 31.12.1997 року, що становить 04 роки 10 місяців 23 дні (а.с. 15). Також, згідно довідки № 016/1331 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої 13.11.2013 року ПАТ «АМК», - [PERSON] працював повний робочий день на ПАТ «АМК» на посаді електрозварник ручної зварки, що передбачена Списком № 1, у період з 01.01.1998 року по 31.03.2009 року, що становить 05 років 06 місяців 00 днів по виходам Списку № 1, та з 01.04.2009 року по 31.12.2012 року, що становить 02 роки 04 місяці 16 днів по виходам Списку № 1 (а.с. 14). Судом встановлено, що період роботи позивача з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року та з 08.02.1993 року по 01.01.1998 року, коли він працював у ЦРМО ПАТ «АМК» електрозварником ручної зварки постійно зайнятим ремонтом обладнання у місцях його установки на дільницях діючих виробництв, де основні працівники користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1, не був включений в вищезазначені довідки для призначення пільгової пенсії. У своїх поясненнях представники відповідача посилаються на те, що [PERSON] дійсно працював у ЦРМО ПАТ «АМК» на посаді електрозварника ручної зварки з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року. Потім [PERSON] звільнився, тим самим корінним чином змінив своє місце роботи, після чого з 08.02.1993 року до теперішнього часу продовжує працювати у ЦРМО ПАТ «АМК» електрозварником ручної зварки постійно зайнятим ремонтом обладнання у місцях його установки на дільницях діючих виробництв, де основні працівники користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1. Проте відповідно до Постанови правління та профспілкого комітету № 308 від 29.12.1997 року, якою були затверджені результати атестації робочих місць за умовами праці та на начальників ремонтних управлінь, кущових ремонтних цехів з 01.01.1998 року було покладено обов'язок забезпечити достовірний облік відпрацьованого часу у цехах, на дільницях, на робочих місцях зі шкідливими умовами праці для обліку стажу на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1, 2, до цього часу достовірний облік відпрацьованого часу на робочих місцях зі шкідливими умовами праці не вівся та не збереглись табелі (графіки) виходу робітників і службовців на роботу, тому [PERSON] була видана законна довідка про підтвердження стажу роботи за Списком № 1 лише з 01.01.1998 року, у зв'язку з чим відповідно до Порядку застосування Списків № 1, 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період роботи [PERSON] у ЦРМО ПАТ «АМК» на посаді електрозварника ручної зварки з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року та з 08.02.1993 року по 01.01.1998 року не можливо зарахувати до спеціального стажу за Списком № 1, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення. Суд не приймає до уваги вищезазначені пояснення представників відповідача, оскільки законодавець чітко вказав, що цей Порядок регулює застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів «а», «б» ст. 13 та ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року. Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992 року. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. Тобто Законодавець вказує, що роботодавець проводить атестацію професії, посад і т.і. Це означає, що ПАТ «АМК» повинен та провів атестацію робочого місця за професією електрозварника ручної зварки у ЦРМО ПАТ «АМК», але ця атестація не проводилася та не могла, згідно законодавства, проводитися виконання робіт [PERSON] Також представник відповідача у судовому засіданні не надав доказів того, що робоче місце за професією електрозварника ручної зварки ЦРМО ПАТ «АМК» після 21.08.1992 року докорінно змінилися та різняться умови і характер праці професії електрозварника ручної зварки в ЦРМО ПАТ «АМК», яка була у період до 21.08.1992 року та до 01.01.1998 року (коли почав вестися облік виходжаємості в цеху). Згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими та із шкідливими і важкими умовами праці, за Списками № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженими КМУ і за результатами атестації робочих місць. Відповідно атестації робочих місць на ПАТ «АМК» і Постанови правління та профспілкового комітету ПАТ «АМК» № 308 від 29.12.1997 року, у [PERSON] є спеціальний стаж за Списком № 1, у період його праці на ПАТ «АМК» з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року, та з 08.02.1993 року по 01.01.1998 року, коли позивач працював у ЦРМО ПАТ «АМК» електрозварником ручної зварки постійно зайнятим ремонтом обладнання у місцях його установки на дільницях діючих виробництв, де основні працівники користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1. Тобто [PERSON] працював у ЦРМО ПАТ «АМК» на вищезазначеній посаді до 21.08.1992 року та продовжував працювати на цій посаді, коли її ввели до Списку № 1 та була проведена атестація робочого місця позивача, також працював у період до 01.01.1998 року, коли почав вестися достовірний облік виходжаємості в цеху, якою підтверджено його право на пільгову пенсію за Списком № 1. Судом встановлено, що професія, за якою працював позивач, віднесена до Списку № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 10 від 26.01.1991 року (зі змінами та доповненнями) розділом 111 «Металургійне виробництво», позицією 1030 100а-1753а. Відповідно до підрозділу 1 розділу 111 (1030 100а-1753а) Списку № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 09.08.1991 року № 591, до переліку посад, які мають право на пільгову пенсію за віком відносяться посади робітників ремонтних служб, зайнятих ремонтом обладнання у місцях його установи на ділянках (робочих місцях) діючих виробництв, де основні робітники, які ведуть технологічний процес, користуються правом на пільгове забезпечення по Списку № 1: слюсарі-ремонтники, електрогазозварники, електрозварники ручної зварки, електромонтери по ремонту та обслуговуванню електрообладнання. Отже, суд вважає, що відповідно до п. 4.3 та п. 4.4 Порядку, період роботи [PERSON] на ПАТ «АМК» з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року, та з 08.02.1993 року по 01.01.1998 року зараховується до спеціального стажу, який дає позивачу право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1. З цього приводу у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які також підтвердили, що [PERSON] дійсно працював з ними в одному цеху - ЦРМО ПАТ «АМК» на посаді електрозварника ручної зварки, починаючи з 1984 року. Умови, специфікація і характер праці по його професії - електрозварника ручної зварки, протягом всього часу роботи не мінялися та не різнилися, вони постійно працювали по виходам. Ст. 62 Закону України № 1788 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу, якщо немає трудової книжки або відповідних записів у ній, установлюється КМУ. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637, визначено, що основним документом для призначення пенсії є трудова книжка, а за її відсутності, або відповідних записів в ній, видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, на підставі яких установлюється трудовий стаж. Зокрема, згідно п. 20 вказаного Порядку, у тому разі, коли в трудовій книжці немає відомостей, що визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Згідно порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній п. 20, у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. З урахуванням викладеного, відповідач повинен був діяти за правилами Порядку № 383, оскільки, якщо під час отримання стажу відповідна робота не передбачалась чинними на той час Списками, а у подальшому її віднесено до категорії шкідливих (наступними редакціями Списків), такий стаж дає право на пільгову пенсію. Отже, ПАТ «АМК» у довідці повинен був зазначити тільки період роботи [PERSON], який зараховується до спеціального стажу, а саме з 23.07.1984 року по 18.08.1992 року та з 08.02.1993 року по 01.01.1998 року. Більше законодавством України не передбачено інформації, яка повинна міститися у довідці. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2500 грн., то суд вважає їх необґрунтованими. Ст. 22 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач вважає, що незаконна поведінка відповідача позбавила його душевної рівноваги та призвела до моральних страждань, він не може належним чином організувати свій побут, однак в судовому засіданні позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували його моральні страждання. Також судом не приймаються до уваги посилання [PERSON] на те, що він працював на роботах зі шкідливими умовами праці для того, щоб в старості мати достатній рівень життя для себе та своєї родини, а замість пенсії отримав походи по юристах та судах, що також пригнічує його стан. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що позивач не довів, чим саме було йому спричинено моральну шкоду. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно квитанції від 17.02.2014 року (а.с. 1), позивач сплатив при зверненні до суду з даним позовом судовий збір в сумі 243, 60 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, які документально підтверджені, підлягають відшкодуванню. З огляду на викладене, в сукупності вказаних вище доказів, суд вважає доводи позивача переконливими, крім вимог щодо моральної шкоди. Суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial