Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

12.05.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнутого, в якому позивач просить суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 25.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 10153, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»; - стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на [PERSON] судові витрати в повному обсязі, а саме: - суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн; - суму судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн; - суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн; - суму витрат на поштове пересилання та банківські комісії у розмірі 138,00 грн; - повернути стягнуте за виконавчим написом нотаріуса, тобто стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь [PERSON] суму коштів стягнутих в рамках виконання виконавчого напису (поворот виконання). І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в квітні 2021 року він дізнався про те, що в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро) перебуває виконавче провадження № АСВП 56216846 про стягнення з позивача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 2950000,00 грн, а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису 3000,00 грн, а всього 2953000,00 грн. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження представнику позивача стало відомо про те, що 25.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10153 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 2950000,00 грн, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 3000,00 грн, а всього 2953000,00 грн. На думку позивача, виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства України, внаслідок чого він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Оскільки відповідачем не надавався нотаріусу нотаріально посвідчений кредитний договір, ані його копія, ані його оригінал. Крім того, відповідачем не було подано нотаріусу документів, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача перед стягувачем. При цьому позивач звернув увагу суду на те, що заборгованість позивача, вказана у виконавчому написі, стягується за період з 26.12.2007 року по 03.10.2017 року за кредитним договором від 2007 року. Позивач вважає, що наявність заборгованості перед відповідачем та додержання умов щодо строків права пред`явлення вимоги, викликає сумніви, тобто зазначена заборгованість не є безспірною та виконавчий напис було вчинено нотаріусом за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості. Також в обґрунтування своїх вимог про відшкодування судових витрат позивач зазначив, що оскільки він не володіє необхідними правовими знаннями, то для відновлення свого порушеного права йому довелось звернутися за професійною правничою допомогою до адвоката та він поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, витрати на поштове пересилання позовної заяви та банківської комісії у розмірі 138,00 грн, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн та заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн. З огляду на викладене вище, позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнутого за виконавчим написом. 29.07.2021 року відповідач надав до суду додаткові пояснення на позовну заяву, в яких, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що згідно з положеннями ст. ст. 43, 174 ЦПК України відповідач вважає за необхідне подати до суду додаткові пояснення на позовну заяву та просить суд відхилити позов, відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Так, відповідач зазначив, що між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № DZB0GI0000004314 від 26.12.2007 року та позивач отримав кредит у розмірі 284062,50 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.12.2028 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач та позивач уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 164,70 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Як зазначив відповідач, строк дії договору визначено до 26.12.2028 року, а спірний виконавчий напис вчинено 25.10.2017 року, тобто в межах строку дії договору, а тому позивачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості в межах строку дії договору за період з 26.12.2007 року по 03.10.2017 року, а нотаріус правомірно в межах строків, встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 глави 16 Розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року № 296/5, вчинив спірний виконавчий напис. При цьому відповідач пояснив, що на момент вчинення спірного виконавчого напису 25.10.2017 року у справі № 826/20084/14 виконання рішення було зупинено, а тому відповідач правомірно звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. З приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн відповідач зазначив, що такий розмір витрат є неспівмірним із складністю справи, недоведеним та стягненню з відповідача не підлягає. Треті особи пояснень по суті спору до суду не надавали. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 13.05.2021 року було повернуто заявнику заяву про забезпечення позову в цивільній справі. Ухвалою суду від 11.06.2021 року було задоволено у повному обсязі клопотання представника позивача та зобов`язано Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі 454,00 грн (квитанція про сплату № 57461 від 12.05.2021 року на суму 454,00 грн міститься в матеріалах цивільної справи №\~203/1773/21). Ухвалою суду від 11.06.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, частково задоволено клопотання позивача та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису № 10153 від 25.10.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 2953000,00 грн, у задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовлено. 18.06.2021 року, 15.07.2021 року, 20.07.2021 року, 17.08.2021 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. подала до суду письмові заяви про розгляд справи за її відсутності та із заявами від 18.06.2021 року, 20.07.2021 року на виконання ухвали суду від 11.06.2021 року надала суду також копії виконавчого напису та документів, на підставі яких його було вчинено 25.10.2017 року за реєстровим № 10153. 05.07.2021 року, 03.08.2021 року представник позивача подав до суду письмові заяви про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судові засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, не з`явився, проте разом з додатковими поясненнями на позовну заяву від 29.07.2021 року подав до суду заяву про розгляду справи за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк». Треті особи у судові засідання не з`явились. Третя особа приватний нотаріус подала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності, а третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро) причини неявки суду не повідомила. З огляду на положення ст.ст. 211, 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлено та матеріалам справи підтверджено, що 25.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 2953000,00 грн з громадянина [PERSON] , які є його боргом за кредитним договором № DZB0GI0000004314 від 26.12.2007 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», який є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». За відомостями з виконавчого напису, стягнення заборгованості проводилось за період з 26.12.2007 року по 03.10.2017 року, сума заборгованості за кредитом складає 283557,26 грн, залишок заборгованості за відсотками 1120033,48 грн, пеня 1546409,26 грн, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3000,00 грн, загальна сума заборгованості 293000,00 грн. Вказаний виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №\~10153 (а.с.22). 26.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір про іпотечний кредит № DZB0GI0000004314, який не є нотаріально посвідченим. Також 26.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № DZB0GI0000004314/1. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає із вказаного договору про іпотечний кредит між сторонами був укладений іпотечний договір № DZB0GI0000004314 від 22.01.2008 року (а.с.60-63, 114-116, 117). За відомостями з Єдиного реєстру виконавчих проваджень, на примусовому виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро) перебуває виконавче провадження № 56216846 про примусове виконання виконавчого напису від 25.10.2017 року № 10153 та стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 2953000,00 грн, яке було відкрито на підставі постанови державного виконавця від 23.04.2018 року (а.с.23-27). На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копії: - ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 12.05.2021 року серії АЕ №\~1070149, адвокат Бочкарь Роман Віталійович; - свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3665, адвокат Бочкарь Роман Віталійович; - посвідчення адвоката №\~1288 від 02.04.2018 року; - витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, адвокат Бочкарь Роман Віталійович; - договору про надання правової допомоги, юридичного консультування та юридичного представництва № 22/2 від 05.05.2021 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Еквіта» (керуючий партнер Бочкарь Роман Віталійович) та [PERSON] ; - додатку № 1 до договору від 05.05.2021 року; - акту № Р-1 від 11.05.2021 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму з ПДВ 8500,00 грн, з яких: складання та подання до суду позовної заяви про оскарження виконавчого напису нотаріуса 7000,00 грн, компенсація сплати судового збору за подання позову 908,00 грн, компенсація сплати судового збору за заявою про забезпечення позову 454,00 грн, витрати на поштове пересилання позовної заяви та комісія банку 138,00 грн; - рахунку-фактури № Р-1 від 05.05.2021 року на загальну суму 8500,00 грн; - квитанцій № 0.0.2118444619.1 від 11.05.2021 року на суму 7000,00 грн, №\~0.0.2118528801.1 на суму 1500,00 грн (а.с.9-18). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса від 25.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 10153, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3\~Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172\~(далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.05.2020 року, справа № 320/7932/16-ц, Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, у подібних правовідносинах, а також Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05.07.2017 року, справа № 6-887цс17, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що для нотаріуса підтверджується формальними ознаками: наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року, справа № 310/9293/15-ц, зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.\~Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частин 5, 6 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не довів того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мав безспірну кредитну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у кредитному договорі та у виконавчому написі станом на час його вчинення. Крім того, спірний виконавчий напис вчинено на підставі копії кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим. З-поміж іншого, твердження відповідача спростовуються також тим, що з матеріалів справи не видно, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від позивача як боржника первинні бухгалтерські документи щодо погашення ним кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), враховуючи, що позивач заперечує розмір заборгованості, вказаний в кредитному договорі за спірний період стягнення, відповідно до виконавчого напису. При цьому відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги відповідача про сплату наявної кредитної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, та відповідач не довів суду безспірність розміру кредитної заборгованості, зазначеної нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі. Своєю чергою, позивач звернувся до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що відповідач звернувся до нотаріуса у встановлений строк із заявою про вчинення виконавчого напису та те, що у нього виникло право вимоги щодо стягнення без спірної заборгованості. Оскільки строк дії договору ще не сплив та встановлений сторонами договору до 26.12.2028 року (дата останньої сплати ануїтентного платежу). Таким чином, позовна вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 25.10.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 10153, щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №\~DZB0GI0000004314 від 26.12.2007 року у загальному розмірі 2953000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Водночас позовна вимога про повернення позивачу стягнутого за виконавчим написом нотаріуса (поворот виконання) задоволенню не підлягає. Оскільки така є необґрунтованою та недоведеною належними та допустимими доказами, позивач не вказав, яку саме суму грошових коштів з нього було стягнуто в ході примусового виконання виконавчого напису, не надав суду доказів на підтвердження його вимоги. Тому у задоволенні вказаної позовної вимоги суд вважає за необхідне відмовити. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до частини 1, частини 2, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень частин 1 - 6 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз викладених вище норм ЦПК України вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Аналіз викладених вище положень визначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа №\~922/1163/18). З урахуванням положень частини 4 статті 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду. Так, як видно з наданих позивачем письмових доказів на підтвердження понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7000,00 грн позивачу були надані адвокатські послуги адвокатом Бочкарь Р.В. на підставі: договору про надання професійної правничої допомоги, додатку № 1 до договору, акту про приймання виконаних робіт (наданих послуг). Суд бере до уваги те, що на підтвердження оплати за надані адвокатські послуги позивач надав суду копію квитанції, за якою грошові кошти у розмірі 7000,00 грн сплачені за надану правову допомогу адвокатом Бочкарь Р.В. При цьому суд враховує те, що вказана сума понесених позивачем судових витрат була сплачена за складання та подання до суду позовної заяви про оскарження виконавчого напису. Також з приводу вимоги позивача про відшкодування йому витрат на поштове пересилання та банківську комісію суд на підставі п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України зазначає, що вони не входять до складу судових витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та не підлягають стягненню з відповідача. З огляду на встановлені судом обставини справи, докази, надані позивачем на підтвердження понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що розмір понесених судових витрат у розмірі 7000,00 грн відповідає критеріям співмірності, розумності та пропорційності, є доведеним та пропорційним до задоволеної частини позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме: позовну вимогу про визнання виконавчого напису від 25.10.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 10153, щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №\~DZB0GI0000004314 від 26.12.2007 року у загальному розмірі 2953000,00 грн, таким, що не підлягає виконанню, слід задовольнити, а у задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів, стягнутих в рамках виконання виконавчого напису, відмовити. З приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат зі сплати судового збору, суд на підставі положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України вважає за необхідне пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 454,00 грн (908,00 грн : 2 = 454,00 грн), а у задоволенні іншої частини вимог позивача про стягнення судового збору за подання заяви про забезпечення позову слід відмовити. Суд враховує те, що ухвалою суду від 11.06.2021 року позивачу був повернутий сплачений ним судовий збір у розмірі 454,00 грн за подання заяви про забезпечення позову. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування йому судових витрат підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 454,00 грн, судові витрати зі сплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, а у задоволенні іншої частини вимог позивача про стягнення судових витрат слід відмовити.

Outcome: partial