Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

10.10.2013 року до суду подано позов [PERSON] до [PERSON], в якому позивач просить суд збільшити мінімальний розмір аліментів, встановивши його у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень на місяць. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги пояснивши, що відповідно до рішення суду мінімальний розмір аліментів визначено як половина неоподаткованого доходу громадян, тобто 8 гривень 50 коп., відповідач не працює, має заборгованість по сплаті аліментів, а позивач не має можливості отримати соціальну допомогу, тому просила суд позов задовольнити. Відповідач позов не визнав, пояснивши що не працює тривалий час і не може сплачувати аліменти. Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін та дослідивши надані суду докази суд не знаходить підстав для задоволення позову з наступних мотивів. Відповідно до заявлених позовних вимоги і пояснень позивача в судовому засіданні однозначно вирішити, в чому полягає суть заявлених позовних вимог не можливо, оскільки зміст прохальної частини позову має подвійний зміст. Така обставина дає суду привід вважає необхідним вирішити спірні правовідносини виходячи із змісту позовних вимог, які полягають в тому, що позивач просить суд як визначити аліменти у твердій грошовій сумі, так і просить суд змінити мінімальний розмір аліментів, визначений постановою Харківського районного суду Харківської області від 01.07.2003 року на тверду грошову суму в 500 гривень. Судом встановлено, що постановою Харківського районного суду Харківської області від 01.07.2003 року, яка ухвалена відповідно до норм КПШС України та процесуального законодавства, що діяло до 1.01.2004 року, з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Слід зазначити, що відповідно до норм СК України з 1.01.2004 року мінімальний розмір аліментів визначено не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зокрема зазначена норма міститься в ч. 2 ст. 182 СК України, в якій зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Іншими нормами закону мінімальний розмір аліментів на теперішній час не визначається, а тому мінімальний розмір аліментів, які повинен відповідач сплачувати на користь позивача, в твердій грошовій сумі не визначається при стягненні аліментів у частині від заробітку платника аліментів. Таким чином суд не вправі змінити мінімальний розмір аліментів, що сплачуються за постановою Харківського районного суду Харківської області від 01.07.2003 року, визначивши його у твердій грошовій сумі ні в 500 гривень, ні в іншій конкретній твердій грошовій сумі. Щодо зміни розміру аліментів, які сплачуються за постановою Харківського районного суду Харківської області від 01.07.2003 року шляхом визначення її у твердій грошовій сумі, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. ст. 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ніде не працює і за даними державної виконавчої служби з 24.03.2002 року по 01.08.2013 року жодного разу не сплачував аліменти. Виходячи з цього суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, оскільки встановлено що відповідач взагалі не має доходу. Суду не надано позивачем доказів того, що відповідач отримав будь-які доход за зазначений період. Відповідач заперечив, що отримував які-небудь доходи зазначений період. Крім того, з наданого розрахунку державної виконавчої служби встановлено, що розмір аліментів, які зобов'язаний сплачувати відповідач з 1.01.2009 року становить суму більше 500 гривень. Станом на 01.08.2013 року відповідач щомісячно повинен сплачувати 807 гривень 67 коп. Наведені обставини свідчать про те, що позивач бажає зменшити суму аліментів, які повинен сплачувати відповідач, що не відповідає інтересам дитини. Цей висновок суду ґрунтується на положеннях ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», в якій зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підсумовуючи наведене суд вважає, що вимоги позивача про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не обґрунтовані і не надано доказів про наявність підстав для задоволення такої вимоги. Вимога про визначення аліментів у твердій грошовій сумі в 500 гривень суперечить закону і інтересам дитини, оскільки позивач безпідставно зменшує аліментні зобов'язання відповідача, а вимога про визначення мінімального розміру аліментів у твердій грошовій сумі, які слід сплачувати за постановою суду не ґрунтується на нормах закону. Такі обставини дають суду підстави вважати позовні вимоги необґрунтованими, не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню, а тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволені позовних вимог і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати суд відносить за рахунок держави.

Outcome: dismissed