Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

10.12.2013 року помер [PERSON] Іларіонович.12.05.2013 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Баланівської сільської ради за актовим записом №2 Однак проживали вони разом та вели спільне господарство з 2011 року. За час спільного проживання [PERSON] неодноразово запевняв позивачку в тому, що все його майно та житловий будинок в разі його смерті залишиться дружині, так як вона його доглядає. Під час реєстрації шлюбу у сільській раді їй повідомили по те, що [PERSON] у 2010 році склав заповіт, яким все належне йому майно заповів своїй сестрі. При цьому останній здивувався та вказав, що вже багато років не підтримує стосунків із своєю сестрою та зазначив по намір вирішити дане питання. Однак, секретар сільської ради порадила звернутися пізніше. 22.10.2013 року [PERSON] прийшов у сільську раду, але секретар сільської ради до 01.11.2013 року перебувала у відпустці. 28.08.2013 року Бершадським районним судом було прийнято заочне рішення про розірвання шлюбу між позивачкою та [PERSON], однак ухвалою суду від 24.07.2014 року дану справу закрито, а рішення суду скасовано. Позивачка вважає, що є особою, яка має право звернутись до суду та оскаржити заповіт, який було складено її покійним чоловіком, оскільки він складений без його волевиявлення так як за життя він неодноразово вказував на те, що бажає все своє майно залишити дружині, дані твердження він висловлював їй також у листах. Позивачка у грудні 2013 року перебувала у своєї матері в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області та про смерть чоловіка їй не повідомили. Згодом вона дізналась, що сестра чоловіка похоронила його самостійно та оформила на себе житловий будинок, належний померлому. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений секретарем Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Під час розгляду справи по суті, судом було встановлено, що така особа як [PERSON] в с. Баланівка Бершадського району Вінницької області не проживає та не є родичкою [PERSON], а його сестрою і спадкоємцем є [PERSON], тому на підставі заяви позивача ухвалою суду від 13.10.2015 року первісного позивача було замінено на належного -[PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнала та вказала, що [PERSON] та її покійний брат [PERSON] перебували у нормальних стосунках, він перебуваючи в здоровому глузді та пам'яті з власної волі склав заповіт на ім'я відповідачки, яким заповів їй все належне йому майно в разі своєї смерті. [PERSON] понесла всі витрати на його поховання та поминки. Крім того перед смертю вона його доглядала, так як [PERSON] з ним не проживала, з ініціативи [PERSON] вони розлучились. Дані рішення на даний час є таким, що набрало законної сили. Залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Бершадського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась та подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутність заперечень. В судовому засіданні були також допитані свідки [PERSON] та [PERSON], яку суду показали, що Бачили позивачку, але вона дуже рідко навідувалась до [PERSON] за життя та не була присутня на його похороні. Крім того, вказали, що [PERSON] є сестрою померлого та вони перебували у нормальних стосунках, допомагали йому по господарству та понесли витрати по його похованню. Свідок [PERSON] судом не допитувалась у зв'язку з відмовою позивачки від допиту даного свідка. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив, що згідно копії актового запису про смерть №14 від 10.12.2013 року (а.с.25), [PERSON] помер 10.12.2013 року у віці 89 років в с. Баланівка Бершадського району Вінницької області. Даний запис було вчинено на підставі заяви [PERSON] та лікарського свідоцтва про смерть від 10.12.2013 року. З відомостей Бершадської державної нотаріальної контори, викладених у довідці № 125/01-16 від 29.09.2015 року вбачається, що після його смерті спадкова справа була заведена приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до копії матеріалів спадкової справи (а.с.33-41), [PERSON] є єдиним спадкоємцем на майно [PERSON] відповідно до довідки про коло спадкоємців (а.с.35) та заповіту від 08.06.2010 року(а.сю.38), який був посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до інформаційної довідки від 13.05.2014 року (а.с. 39), даний заповіт на вказану дату був чинним та ніким не оспорений. На підставі наданих спадкоємцем документів 12.07.2014 року було видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно з якими до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку площею 3,2493 га розташовану на території Баланівської сільської ради та на земельну ділянку площею 3,4150 га розташовану на території Баланівської сільської ради. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною вільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст. 225, 231 ЦК України зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України). Сторони в судовому засіданні не просили суд призначити судово - психіатричну експертизу та жодного разу не зазначили, що [PERSON] за життя не усвідомлював свої дії, не міг ними керувати. Крім того, позивачем не використано її права, визначеного ЦПК України на зміну чи уточнення позовних вимог, що призвело до того, що позовні вимоги стосуються заповіту, посвідченого секретарем виконкому Баланівської сільської ради, який згідно, вже описаної інформаційної довідки із спадкового реєстру про наявність заповітів чи спадкових договорів (а.с.39) взагалі не існує. Всупереч вказаному вона не змінює позовних вимог та не просить суд розглядати заповіт, посвідчений 08.06.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При цьому позивачка вказує, як на підставу того, що вона має право на звернення до суду з даними вимогами те, що ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 24.07.2014 року у справі №126/2282/13-ц за заявою відповідачки [PERSON] про перегляд заочного рішення - закрито провадження. Однак, заочним рішенням Бершадського районного суду від 28.08.2013 року у цивільній справі №126/2282/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позовні вимоги задоволено та розірвано шлюб між сторонами, який зареєстрований 12.05.2013 року виконкомом Баланівської сільської ради. Дане рішення набрало законної сили 10.09.2013 року, що свідчить про те, що на момент смерті [PERSON] 10.12.2013 року [PERSON] не була його дружиною, а тому відповідно до ЦК України не входить до кола його спадкоємців. При цьому ухвала, на яку посилається позивачка свідчить про закриття провадження у справі про перегляд заочного рішення, а не про скасування самого рішення. Надані позивачкою суду копії листів та статті з газет дійсно свідчать про те, що між нею та [PERSON] були стосунки в результаті яких між ними було укладено шлюб, однак вони не свідчать про те, що на день смерті останнього вона була його дружиною та має право на частку в спадковому майні. Суд також вважає, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання позивачки на неприязні стосунки між відповідачкою та її померлим братом [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні не було встановлено право [PERSON] на звернення до суду із позовом про визнання недійсним заповіту [PERSON], і навпаки встановлено відсутність заповіту, який є предметом позовних вимог - і як наслідок відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed