Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

11.11.2016 р. представник [PERSON], громадянки Федеративної Республіки Німеччина, [PERSON], звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначений позов був доповнений вимогами про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину на автомобіль, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності у порядку спадкування за законом на ? частину автомобіля, квартири та грошових внесків. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 02.02.2017 року вказані позовні вимоги роз'єднанні у різні провадження. У самостійне провадження виділені позовні вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину на автомобіль, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності у порядку спадкування за законом на ? частину автомобіля, квартири та грошових внесків. Представники позивача просили суд визначити [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті її батька - [PERSON], померлого [INFO] В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] народилася в сім'ї [PERSON] та [PERSON], які проживали [ADDRESS]. Після розлучення у 1985 р. [PERSON] та [PERSON] почали проживати окремо, матеріальної допомоги батько доньці не надавав. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у Німеччині та проживає там постійно. Випадково у серпні 2016 р. їй стало відомо, що [PERSON], помер у [INFO] Після звернення до Сьомої одеської державної нотаріальної контори представнику позивача повідомлено, що нею пропущено 6 місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також про відсутність необхідних документів. Вважаючи, що строк для подання заяви пропущено [PERSON] з поважної причини, оскільки вона мешкає в іншій державі і раніше з незалежної від неї причини не могла дізнатися про смерть батька, тому, що відповідач приховала цей факт від неї. Представники позивача [PERSON] та адвокат Кондоні Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала і вказала, що перебувала в шлюбі з [PERSON] з 05.12.1992 р. та проживала з ним за адресою: [ADDRESS]. Після розлучення з [PERSON] [PERSON] залишив квартиру [ADDRESS] для проживання позивачу та її матері. Протягом багатьох років донька [PERSON] не спілкувалася з батьком, не дзвонила, не писала не надавала жодних відомостей про себе. Чоловік часто хворів, на його лікування були витрачені спільні кошти. Востаннє [PERSON], спілкувався з донькою близько 3 років назад. На підставі зазначеного у задоволенні позовної вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини на переконання відповідача необхідно відмовити. Крім того, [PERSON] пред'явила зустрічну позовну заяву про усунення від права на спадкування [PERSON], вказуючи, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, своєму батьку [PERSON], який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав і зазначив, що він постійно спілкувався зі своїм дядьком [PERSON], надавав йому матеріальну та іншу допомогу у зв'язку з хворобою. За домовленістю до нього перейшло право власності на автомобіль [PERSON] «Тойота Королла». Після отримання зазначеного автомобіля він здійснював його ремонт. Представники позивача у задоволенні зустрічного позову просили відмовити, надали заперечення у яких вказали, що [PERSON] не потребував матеріальної допомоги, тому, що в нього залишилися кошти та майно, а також він ніколи не звертався до [PERSON] з проханням про допомогу, оскільки спадкодавцеві було відомо, що у неї хворіє чоловік та є діти, які потребують допомоги. Позивач ніколи не ухилялася від допомоги батькові, тому, що він сам був у змозі утримувати себе і свою дружину, яка все своє майно залишила своїй доньці. Представники третьої особи - Сьомої одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися , про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши пояснення представників позивача [PERSON] та адвоката Кондоні Т.О., відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], відповідача [PERSON], допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON], яка народилася [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Іллічівським РАГС м. Одеси 23.10.1976 р. (т. 1 а.с. 11) Шлюб між [PERSON], та [PERSON] розірвано 15.05.1985 р. рішенням суду за повторним позовом [PERSON], на підставі якого відділом РАГС Малиновського РВК м. Одеси видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. (т.1 а.с. 106) 05.12.1992 р. [PERSON], та [PERSON] уклали шлюб, про що Малиновським відділом РАГС м. Одеси видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 05.12.1992 р. Прізвище дружини змінено на «[PERSON]». (т. 1 а.с. 90) Свідоцтвом про право власності на житло від 04.05.1999 р., виданим Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради згідно з розпорядженням органу приватизації від 04.05.1999 р. № [NUMBER], зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-13985, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] Вказане свідоцтво зареєстровано в «ОМБТІ та РОН» за № 312 пр. стор. 85 р. № 189 від 29.06.1999 р. (т. 1 а.с. 92) З кінця 1990 років [PERSON] проживає у Німеччині. Зі свідоцтва про шлюб, перекладеного з німецької мови, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08.08.2008 р. у м. Хаммерсбах, Німеччина, внаслідок чого дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». (т. 1 а.с. 12-13) Під час перебування в м. Одесі з 09.07.2013 року по 23.07.2013 року [PERSON] двічі спілкувалася з батьком [PERSON] Більше вона не проявляла будь-якої ініціативи щодо спілкування з батьком до самої його смерті, яка наступила [INFO] Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області [INFO] [PERSON] помер [INFO] у віці 67 років, про що видано актовий запис 380. (т. 1 а.с. 73, 97, 126) Витрати на лікування та поховання [PERSON] були здійсненні [PERSON] З відповіді, наданої ПАТ «Київстар» по номеру телефону [PERSON] [NUMBER] щодо міжнародних зв'язків за період з 10.01.2013 р. по [INFO] видно, що 27.04.2014 р. [PERSON] зателефонував [PERSON] до Німеччини на номер [NUMBER]. Тривалість з'єднання продовжувалась 39 секунд. Більше телефонних контактів за вказаний період між ними не було. (т. 1 а.с. 179-181) Під час перебування в м. Одесі з 25.07.2016 року по 10.08.2016 року [PERSON] не дізналась про смерть батька - [PERSON] Перед від'їздом, 09.08.2016 року, вона зателефонувала своєму хрещеному батьку [PERSON], у якого спитала про батька. В цій розмові [PERSON] не повідомив їй про смерть [PERSON] Наступного дня зв'язку з [PERSON] не було. [PERSON] зателефонував матері [PERSON], яка йому повідомила про від'їзд доньки до Німеччини, а він проінформував її про смерть [PERSON] Ці обставини підтверджені поясненнями представників сторін та [PERSON], показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних за клопотанням сторони первісного позивача і свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних за клопотанням сторони первісного відповідача. Про взаємовідносини і про спілкування [PERSON] з [PERSON] після 23.07.2013 року і до смерті [PERSON] свідкам [PERSON] та [PERSON] достовірно нічого невідомо. Свідок [PERSON] також показала, що спілкувалась з [PERSON] по Вайберу. З показань свідка [PERSON], сусідки подружжя [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], двоюрідної сестри [PERSON] та [PERSON], знайомої [PERSON] протягом тривалого часу, судом встановлена наступна обставина. За життя [PERSON] неодноразово заявляв, що донька від нього відмовилась, тому що він не хотів виконувати її вимогу переписати на неї квартиру. [PERSON] любила [PERSON], належним чином доглядала за ним, коли він хворів. [PERSON] допомагав доньці, сплачував її навчання. Після смерті [PERSON] до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини № 894 від 29.06.2016 р. звернулася [PERSON], повідомивши нотаріус, що крім неї інших спадкоємців немає. (т. 1 а.с. 125 звор.) На підставі зазначеної заяви згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 44284941 заведено спадкову справу № 345/2016, номер у спадковому реєстрі [NUMBER]. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 44284952 видно, що [PERSON] заповіту або спадкового договору після своєї смерті не лишив. (т. 1 а.с. 130 звор, т. 1 а.с. 31) Листом Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 19.12.2016 р. № 16-09/475-20306 повідомлено, що на ім'я [PERSON] обліковуються наступні компенсаційні рахунки: № [NUMBER], відкритий 29.04.1997 р., залишок коштів на якому становить 4838,40 грн., та № [NUMBER], відкритий 29.04.1997 р., залишок коштів на якому становить 2349,90 грн. (т.1 а.с. 283) 13.07.2016 р. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на автомобіль «Тойота Королла», легковий седан, 2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], який належав спадкодавцю [PERSON] (т. 1 а.с. 137) 15.07.2016 року [PERSON] продала вказаний автомобіль [PERSON] ( т. 1 а.с. 213) [PERSON] з письмовою заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, що підтверджується матеріалами спадкової справи. 11.11.2016 р. її представник звернулася до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України (далі ЦК), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У зв'язку з відсутності заповіту [PERSON] право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 і 1262 ЦК. Відповідно до ст. 1261, 1262 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. До спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] відносяться [PERSON] та [PERSON] За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1270 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину протягом шістьох місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ч. 1 с. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплинув 11.07.2016 р. Після смерті [PERSON] в установленому законом порядку спадщину прийняла лише [PERSON] Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за первісним позовом, суд виходить з наступних міркувань. Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Виходячи з змісту статтей 1268-1272 ЦК , суд виокремлює норму спадкового права, яка регулює правовідносини щодо здійснення права на спадкування за законом повнолітнім спадкоємцем першої черги, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем. Якщо зазначений спадкоємець бажає прийняти спадщину, то він має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Інакше такий спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщини і його суб'єктивне право на спадкування (правонаступництво), на отримання спадщини припиняється. З цього правила передбачено виключення: у випадку надання письмової згоди спадкоємцями, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини або у разі задоволення судом позову зазначеного спадкоємця про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини з підстав пропущення строку для прийняття спадщини з поважної причини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Основною причиною пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] назвала незнання про смерть спадкодавця, яку відповідач приховала від неї. Відповідно до ст.ст. 70-71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Іншого правового регулювання цих відносин, в тому числі міжнародним договором, не має. Однією з загальних засад цивільного законодавства є: 6) справедливість, добросовісність та розумність. (п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК) Знання про життя, стан здоров'я, потреби таких близьких людей, як батьки, що перебувають у похилому (літньому) віці, живуть в іншій країні, хоча б психологічна підтримка їх, є не тільки моральними, а й правовими зобов'язаннями дорослих дітей і перш за все тих, які мають бажання отримати спадщину після смерті батьків. Таке судження суду відповідає загальнолюдським моральним засадам, а також моралі українського суспільства і принципу справедливості, що є складовою засади верховенства права взагалі і цивільного зокрема. Позивач, як єдина донька свого батька, особи похилого віку, не спілкувалась з ним більше двох з половиною останніх його років життя, вона не цікавилась його життям і не знала, що протягом останніх трьох років він хворів, неодноразово лікувався, переносив оперативні втручання. На переконання суду у [PERSON] за допомогою сучасних засобів зв'язку не було перешкод у спілкуванні з батьком, хоча зі своєю знайомою вона спілкувалась по вайберу. Якби таке спілкування відбувалося, якби [PERSON] цікавилась життям батька через свого хрещеного батька, дружину [PERSON], інших родичів та знайомих, то вона своєчасно дізналась би про смерть спадкодавця. Зазначені обставини, безумовно свідчать, що [PERSON] повинна була знати про смерть батька. Поважних причин, за яких [PERSON] не могла знати про смерть [PERSON], обставин, які унеможливлювали отримання нею такої інформації, немає, вони не названі стороною позивача і не встановлені судом. Тому, така обставина, як незнання про смерть спадкодавця, не є поважною причиною пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини, оскільки така причина не пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Інші причини на які посилається позивач, а саме, що відповідач приховала смерть батька, що вона мешкає в іншій державі, що має чоловіка-інваліда і неповнолітню доньку також судом не визнаються поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Ці обставини не знаходяться у прямому причинному зв'язку з неприйняттям спадщини, тому що сама [PERSON] стверджує, що не знала про відкриття спадщини. Крім того, чинне законодавство не зобов'язує спадкоємця повідомляти інших спадкоємців про відкриття спадщини. [PERSON] звернулась до нотаріуса, коли закінчувався 6 місячний строк для прийняття спадщини. З урахуванням відношення [PERSON] до [PERSON] в останні роки його життя, [PERSON] вважала, що донька не мала право на спадкування. Проживання в іншій державі, наявність чоловіка-інваліда і неповнолітньої доньки, який виповнилось 15 років, також не є поважними причинами. По-перше, спадщину можна прийняти поштою відповідно до п. 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, в якому зазначається, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. По-друге, сама [PERSON] в період з 10.01.2016 року по 11.07.2016 року не хворіла на тяжкі захворювання, не була в безпорадному або іншому стані, який би перешкоджав їй звернутися з заявою про прийняття спадщини, вона достатньо грамотна людина і мала матеріальну можливість приїхати до Одеси і після отримання інформації про смерть батька одразу прийняла заходи щодо прийняття спадщини. [PERSON] працює, що свідчить про те, що вона не здійснює постійного догляду за чоловіком. Інші доводи представників первісного позивача про реалізацію відповідачем власної квартири, про їхнє проживання в спірній квартирі не є правовими, такими, що мають значення для справи. Позивач [PERSON] не надала належних, допустимих і безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та чи є вони підставою для визнання їх поважними, хоча ч. 3 ст. 10 ЦПК встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на підставі зібраних і належно оцінених доказів, встановлених судом фактичних обставин справи та переконання суду, [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини не з поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тому відсутні підстави для задоволення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При прийнятті рішення суд враховує аналогічні правові позиціі, які міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16. Суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову про усунення від права на спадкування з наступних міркувань. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судом визнано, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини не з поважних причин, тому вона вважається такою, що не прийняла спадщину і її суб'єктивне право на спадкування (правонаступництво), на отримання спадщини припинено. Тому рішення суду про усунення [PERSON] від спадкування немає правового значення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У судовому засіданні встановлено, що померлий [PERSON] хворів з 2011 року на ІБС: стабільну стенокардію, ІІІ ФК. Стенозуючий атеросклероз коронарних артерій. Гіпертонічна хвороба 2 ступеню. Гіпертензивне серце. Цукровий діабет 2 типу, ст. субкомпенсації. Він неодноразово лікувався в лікарнях м. Одеси з оперативним втручанням. ( т. 1 а.с.101-105, 107, 269-277) Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть № 22 від [INFO], засвідченого лікарем КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 16» [PERSON] смерть [PERSON] настала внаслідок хронічної серцево-судинної недостатності та атеросклеротичної кардіосклероз, інші фонові стани гіпертонічна хвороба, цукровий діабет. (т. 1 а.с. 100) Разом з тим, [PERSON] не знаходився у безпорадному стані та постійно не потребував сторонньої допомоги та піклування, частково міг самостійно забезпечити умови свого життя. Сама [PERSON] суду повідомила, що за станом здоров'я [PERSON] було тяжко дійти до автостоянки, але коли до парадної підганяли його автомобіль, він керував ним до грудня 2015 року, тобто практично до самої смерті. Свідок [PERSON] також підтвердив, що [PERSON] майже до смерті виходив на вулицю, гуляв біля парадної. [PERSON] через непроінформованість про стан здоров'я батька останніх три роки його життя, не розуміла свого обов'язку щодо надання допомоги спадкодавцю. Крім того, вона знала, що батько отримує пенсію і за допомогою до неї не звертався. З урахуванням викладеного, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.09.2016 р. задоволено заяву представника позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Відповідно вимог п. 8 ч. 1 ст. 214 ЦПК України суд вважає за можливе разом з ухваленням рішення скасувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру [ADDRESS] вжиті ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року.

Outcome: dismissed