Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

12.03.2015 року орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області звернувся в суд з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідач усунулася від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, утриманням і вихованням не займається, залишила сина без догляду та засобів до існування, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, у 2009 році була позбавлена батьківських прав щодо своєї доньки [PERSON], [INFO], у 2014 році була засуджена за ч. 1 ст. 303, ч. 3 ст. 303, ч. 1 ст. 190 КК України (втягнення особи у зайняття проституцією, шахрайство). Тому, виходячи виключно з інтересів дитини, з метою встановлення правового статусу дитини та забезпечення її права на соціальний захист, просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON], [INFO], передати дитину органу опіки та піклування Ківерцівської РДА для подальшого влаштування, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини року народження в твердій грошовій сумі розміром 400 грн. щомісячно. Представник позивача Супоровський М.О. в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини наведені у позовній заяві, просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду була повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи без її участі та заперечень на позов до суду не надходило. Прокурор Костюк І.В. в судовому засіданні висловила думку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання сина у заявленому розмірі. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС РС Луцького МУЮ Волинської області 15.02.2014 року, актовий запис № 364 /а.с. 7/. Реєстрація дитини проведена за заявою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України /а.с.8/. Як вбачається з розпорядження голови Ківерцівської РДА № 5 від 02.02.2015 року, повідомлення КЗ «Ківерцівське районне територіальне медичне об'єднання» від 13.02.2015 року, повідомлення Служби у справах дітей Ківерцівської РДА від 12.02.2015 року, акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього [PERSON] /а.с. 4, 9-10, 16/, останній був залишений матір'ю на орендованій квартирі в [ADDRESS], і його доглядом змушена була займатися господарка житла [PERSON], внаслідок чого дитину після обстеження лікарями було доставлено у Волинський обласний будинок дитини на повне державне утримання. Місцем перебування відповідача [PERSON] зареєстровано адресу: [ADDRESS], однак в ході проведення оперативно-розшукових дій працівниками Ківерцівського РВ УМВС України не було встановлено фактичного місцезнаходження розшукуваної /а.с. 5-6, 11/. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.11.2009 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO] /а.с. 12-13/. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2014 року [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 303, ч. 3 ст. 303, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст.ст. 75, 76 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки /а.с. 14-15/.\\ Згідно висновку Ківерцівської районної державної адміністрації № 2/02-18 від 25.02.2015 року, позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам малолітнього [PERSON] /а.с. 3/. Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина - [PERSON], [INFO], а саме: залишила дитину на орендованій квартирі, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не займається вихованням, не забезпечує матеріально, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, як передбачено ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом також встановлено, що відповідач на утримання неповнолітньої дитини матеріальної допомоги не надає, а тому суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути в користь неповнолітнього сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Оскільки позов підлягає до задоволення, то судові витрати, слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі ст. 367 ЦПК України суд може допустити негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежів за один місяць. На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 180, 181, 182, 184 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини»,

Outcome: approved