Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

10 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до свого чоловіка [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі. Позов мотивувала тим, що 15 листопада 2003 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Від спільного подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось, на даний час вони проживають окремо. Син проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Їй одній утримувати дитину дуже важко, так як вона ніде не працює, перебуває на обліку у Володимир-Волинській філії Волинського обласного центру зайнятості, інших доходів немає. Вказала, що їхня дитина після народження має складну вроджену патологію, сину було діагностовано міопію, виписано носіння окулярів для корекції зору. Дитина також має ожиріння, перебуває на диспансерному обліку в КП «Володимир-Волинський центр первинної медичної допомоги». Відповідач на утримання дитини коштів не виділяє, їхніми з дитиною умовами існування не цікавиться, матеріально не підтримує, хоча він працевлаштований, отримує стабільний дохід та матеріально забезпечений. Домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання сина між ними не досягнуто. У зв`язку з вказаними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просила суд ухвалити рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON] , в розмірі 3500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили позов задовольнити. Позивач додатково пояснила, що вона самостійно купує усі необхідні речі для дитини та в місяць витрачає приблизно 4000 гривень для належного утримання сина, однак вказаних коштів не вистачає. Просила суд врахувати, що дитина часто хворіє і потребує матеріальної допомоги. Крім того,зазначила, що відповідач забезпечений власним житлом, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж мінімально визначено законом. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково пояснив, що він дійсно працює вантажником у ТОВ «Гербор Холдинг», отримує заробітну плату у розмірі близько 7000 гривень, однак просив врахувати, що на його утриманні перебуває матір, яка постійно хворіє та брат, який є інвалідом ІІ групи, а тому його матеріальний стан не дозволяє погодитись з вимогами позивача щодо стягнення аліментів в розмірі 3500 гривень щомісячно, що є надмірним для нього. Також не заперечив, що має у власності двокімнатну квартиру. Крім заробітної плати, інших доходів не має. Зазначив про те, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] щомісячно у розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З приводу визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд прийшов до наступних висновків. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Володимир-Волинського управління юстиції, актовий запис № 330 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 березня 2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Володимир-Волинського міського управління юстиції, актовий запис № 100 сторони по справі [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . На даний час неповнолітня дитина проживає з матір`ю без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району № 588 від 04.08.2020 року, а відтак повністю знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає про що свідчить факт звернення позивача із позовом до суду. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Стаття 59 Закону України «Про освіту» передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. У відповідності до ст.150 СК України, а також вказаних вимог законодавства, батьки зобов`язані постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. На підставі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак судом встановлено, що обов`язок щодо утримання, виховання, навчання та розвиток дитини покладений законодавством на обох батьків. У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На підставі ч.2 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відтак, обрання способу стягнення аліментів є виключним правом позивача та не залежить від волі відповідача у такій категорії справ. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 23.11.2019 року № 2629-VIII встановлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2020 році, зокрема для:дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно своїх вимог, позивач просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень щомісяця, що є значно більшим мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. У відповідності до поданої позивачем копії трудової книжки вона знаходилась на обліку у Володимир-Волинській міськрайонній філії Волинського обласного центру зайнятості населення з 19 грудня 2019 року. Згідно заключення ЛКК № 157 Володимир-Волинського центру первинної медичної допомоги [PERSON] встановлено діагноз міопія, ожиріння ІІ ступеня. Під час розгляду справи відповідачем відзначено, що він розуміє свій обов`язок допомагати синові, не ухиляється від нього та згідний надавати матеріальну допомогу, однак на даний час у розмірі 2000 грн. щомісячно. Суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] працевлаштований і в середньому його дохід в місяць становить близько 7000 грн. Інших видів доходів відповідача позивачем не доведено та судом не встановлено. Доводи відповідача про надання коштів на лікування матері та брата не звільняють від обов`язку сплати аліментів. Оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі 2000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів є близьким до рекомендованого, а зважаючи на дотримання принципу рівності батьків в обов`язку утримувати дитини є достатнім для забезпечення потреб неповнолітньої дитини. Визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб та достатній рівень життя дитини, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 10.08.2020 року, тому, відповідно з цієї дати суд присуджує аліменти на утримання дитини. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., і

Outcome: partial