Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

10 серпня 2017 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності, третя особа приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], який 20 жовтня 2017 року було уточнено. [PERSON] просив визнати за ним право особистої власності на однокімнатну квартиру № 4, розташовану по вул. Енергетиків (раніше вул. Фрунзе), буд. № 1а в сел. Слобожанське (раніше сел. Комсомольське) Зміївського району Харківської області, в цілому. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 19 лютого 1984 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 29 січня 2002 року було розірвано. 19 квітня 2002 року на підставі вказаного рішення, за заявою позивача, відділом РАГС Зміївського РУЮ Харківської області було видано Свідоцтво про розірвання шлюбу, серії 1-ВЛ № 170760, актовий запис № 128. 16 березня 2002 року, в проміжок часу між винесенням судом рішення про розірвання шлюбу та реєстрацією розірвання шлюбу в органах РАГС, позивач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори [PERSON], придбав у приватну власність однокімнатну квартиру, розташовану по вул. Енергетиків (на той час вул. Фрунзе), 1А, кв. 4 в сел. Слобожанське (на той час сел. Комсомольське ) Зміївського району Харківської області. 21 березня 2002 року у КП «Зміївське БТІ» зроблено реєстраційний запис № 4-329 про те, що вказана квартира належить в цілому [PERSON]. Позивач вирішив продати квартиру, у звязку з чим 31 травня 2017 року звернувся до [PERSON] - приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області, для посвідчення договору купівлі-продажу, надавши необхідні документи. 31 травня 2017 року нотаріус передала [PERSON] постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій, де зазначила, що відмовляє у посвідченні договору купівлі-продажу, оскільки квартира придбана під час перебування його у зареєстрованому шлюбі, належить йому з колишньою дружиною на праві спільної сумісної власності, а тому її згода на укладення договору купівлі-продажу квартири має бути нотаріально завірена. При цьому, [PERSON] зазначає, що квартира хоча формально й придбана у час, коли розірвання шлюбу не було зареєстровано у органах РАГС, але фактично шлюбних відносин між ним з колишньою дружиною не було, рішення Зміївського районного суду про розірвання шлюбу набуло законної сили. Квартира була придбана за власні кошти позивача, коли він фактично не проживав у шлюбі з відповідачкою понад два роки, мешкав з іншою родиною. [PERSON] ніколи не мала претензій та не зверталася до суду з позовами про визнання спільної сумісної власності на квартиру. Таким чином, [PERSON] має перешкоди у розпорядженні власним майном у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, свої інтереси довірив представляти [PERSON], який також у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за її відсутності не надавала, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Третя особа приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 19 лютого 1984 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстрованою шлюб у Палаці одруження м. Харкова, актовий запис № 155. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Зміївського місцевого суду Харківської області від 29 січня 2002 року. Вказане рішення набуло законної сили (а.с. 8). 19 квітня 2002 року [PERSON] отримав Свідоцтво про розірвання шлюбу, серії 1-ВЛ № 170760, актовий запис № 128, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області (а.с. 10). В той же час, як вбачається з копії Договору купівлі-продажу квартири від 16 березня 2002 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру № 4, яка розташована в сел. Комсомольське (нині сел. Слобожанське), вул. Фрунзе (нині вул. Енергетиків), буд. № 1А Зміївського району Харківської області. Продаж здійснено за 5000 грн., які гроші продавець [PERSON] повністю отримала від покупця [PERSON] ще до підписання цього договору (а.с. 9). Встановлено, що [PERSON] має наміри продати вказану квартиру, однак, звернувшись до приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] для посвідчення договору купівлі-продажу отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 травня 2017 року, в якій, зокрема, зазначено, що здійснення продажу квартири неможливо без нотаріально посвідченої згоди [PERSON], оскільки спірне майно було придбано до реєстрації розірвання шлюбу, а отже є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (а.с. 11). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, особистою приватною власністю є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Пунктами 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Зі змісту копії рішення Зміївського місцевого суду Харківської області від 29 січня 2002 року вбачається, що фактично шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинено більше, ніж протягом 2 років, позивач має іншу сімю (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, відповідно до штампу КП «Зміївське БТІ» від 21 березня 2002 року право приватної власності на придбану квартиру № 4, яка розташована в сел. Комсомольське (нині сел. Слобожанське), вул. Фрунзе (нині вул. Енергетиків), буд. № 1А Зміївського району Харківської області в цілому належить [PERSON] (а.с. 9). Ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. З огляду на викладене суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, оскільки встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 29 січня 2002 року було розірвано, при цьому, фактично шлюбні відносини було припинено за 2 роки до звернення до суду, сторони проживали окремо, позивач мав іншу сімю та майно було придбано за його власні кошти.

Outcome: approved