Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

11 липня 2019 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області суду з позовом до [PERSON] про стягнення 54864 грн 99 к. заборгованості за кредитним договором від 30.03.2010р., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. В свою чергу представник відповідача звернувся до суду з відзивом, у якому заперечуючи проти позову зазначив, що позивач визнає лише суму боргу, що дорівнює тілу кредиту в розмірі 22951 грн 77 к., решту позовних вимог позивач вважає безпідставними, посилаючись на неправомірність підвищення процентної ставки банком в односторонньому порядку та недоведеність укладення кредитного договору з відповідачем в цілому, зазначаючи, що надані позивачем витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять особистого підпису відповідача, що свідчить про те, що остання з такими не ознайомлювалась та не погоджувалась. В обгрунтування своєї думки представник відповідача посилається, зокрема, на правову позицію, висловлену в постанові ВС від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17. 16.12.2019р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій на спростування доводів відповідача, покладених в обгрунтування відзиву, зазначив зокрема, що між Банком та [PERSON] (Позичальник) був укладений договір приєднання, шляхом заповнення останньо відповідної анкети-заяви, на підставі якої був відкритий картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав позичальник та мобільний телефон, який він зазначив у своїй заяві. Таким чином Банк надав можливість Позичальнику користуватись картковим рахунком, а та, в свою чергу, зобов`язалася сплачувати Банку винагороду (проценти). Позивач зазначає, що Правила та Умови є лише публічною офертою, а позичальник, підписуючи анкету-заяву приєднується до Умов та Правил, що становлять договір між сторонами. Внаслідок подальшого неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань у останньої перед Банком утворилась заборгованість на загальну суму 54864 грн 99 к. Вважаючи позов обґрунтованим, позивач просив його задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, її представник надав до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, а також вказував на необхідність застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019р. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. 30.03.2010р. ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту Банк) та [PERSON] (Позичальник) уклали кредитний договір (без номеру), у відповідності до якого відповідач отримала кредит у розмірі 14000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік та на суму залишку заборгованості за кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та довідки про умови кредитування. Відповідно до довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем, Банк нараховує відсотки за користування кредитом у зазначеному розмірі, з розрахунку 360 календарних днів на рік. При цьому, зважаючи на встановлені судом обставини узгодження між сторонами в письмовій формі процентів за користування кредитом та інших умов кредитування, підстав для застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019р., у суду не має. Слід також звернути увагу відповідача, що Банком в складі заборгованості процентів за користування кредитом не заявлено. В свою чергу, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач належним чином не виконувала своїх договірних зобов`язань за кредитним договором. Внаслідок вищевказаного станом на 02.07.2019р. у відповідача перед Банком утворилась заборгованість за кредитом на загальну суму 34502 грн 41 к.: заборгованість за тілом кредиту 22951 грн 77 к. та заборгованість за простроченим тілом кредиту 11550 грн 64 к. На думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості [PERSON] перед Банком у сумі 34502 грн 41 к. витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення пені, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач розмежовує її та просить стягнути: 17073 грн 77 к. - пені за прострочене зобов`язання та 200 грн 00 к. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Слід зазначити, що відповідно до довідки про умови кредитування, при непогашенні суми заборгованості на строк 5 і більше днів на суму від 50 грн. Клієнт сплачує Банку пеню. При цьому, нарахування пені окремо «за прострочене зобов`язання» довідкою про умови кредитування не передбачено, відтак суд вважає, що пеня за прострочене зобов`язання в розмірі 17073 грн 77 к. нарахована позивачем безпіставно та вимога про стягнення такої є необгрунтованою. Позивачем у складі заборгованості нараховано та заявлено до стягнення пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 200 грн 00 к. При цьому, позивачем також одночасно нараховано 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 2588 грн 81 к. штрафу (процентна складова) за порушення строків платежів. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. Між тим, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 34702 грн 41 к. (22951 грн 77 к. - заборгованості за тілом кредиту; 11550 грн 64 к. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 200 грн 00 к. - пені). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає, що підстав для стягнення з [PERSON] судового збору не має, адже відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 02.10.2018р. [PERSON] є інвалідом першої групи та звільнення від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial