Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

11 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач 1), [PERSON] (далі Відповідач 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В якому зазначив, що 28 лютого 2007 року позивач та Відповідач 1 уклали кредитний договір №НЕН2GК00001813 (далі Договір). За умовами вказаного договору, позивач зобов'язався надати Відповідачу 1 кредит у розмірі 29000 доларів США терміном до 28 лютого 2017 року, а Відповідач 1 зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і у порядку, встановлених договором. Позивач з свого боку виконав умови вказаного договору та надав Відповідачу 1 кредит у розмірі 29\~000 доларів США, а Відповідач 1 умови договору виконала неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 14 січня 2015 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 14833,86 доларів США, яка складається з наступного: 12563,77 доларів США заборгованість за кредитом; 1717,16 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 356,89 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 196,04 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором між позивачем та Відповідачем 2 було укладено договір поруки, за умовами якого Відповідач 2 взяв на себе обов'язок забезпечити виконання зобов'язання за договором Відповідачем 1, але також не виконав умови зазначеного договору поруки. На підставі ст.ст.1054, 610, 554 ЦК України позивач просив суд про задоволення позову та стягнути з відповідачів у солідарному порядку 233929,97грн. 03 квітня 2015 року Відповідачі 1,2 звернулися до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними. На підтвердження своїх вимог послалися на наступне. Під час укладення кредитного договору Відповідачу 1 не було надано повної та достовірної інформації стосовно предмету договору. Підписуючи запропонований Банком текст договору, вона не могла належним чином оцінити свої ризики за цим договором. У разі надання їй повної інформації про сукупну вартість кредиту, який вона повинна була повернути позивачу, такий договір вона б не уклала. Крім цього, сторони домовлялися за умовами договору про валютний кредит у доларах США, а фактично вона отримала кредит у гривнях. Вказане свідчить також про цілеспрямовані дії Банку на застосування нечесної підприємницької практики. У судове засідання представник позивача не з'явилася, але у своїй заяві та у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, а заяву просила розглядати за її відсутності. Зустрічні позовні вимоги відповідачів не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні, так як позивач під час укладення кредитного договору повністю дотримався вимог цивільного законодавства, у тому числі Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач 1 та її представник первинний позов не визнали, а свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд про їх задоволення. Відповідач 1 суду пояснила, що дійсно укладала з позивачем кредитний договір на придбання житла, але не в доларах, як зазначено у Договорі, а в національній валюті і отримала кредит у розмірі 146450грн. Договір підписала, так як не розуміла його значення і погашала його як валютний кредит. Відповідач 2 у судове засідання не з'явився, у своїй заяві просив суд розглядати справу за його відсутності та відмовити позивачеві у задоволенні його вимог, а його позовні вимоги задовольнити повністю. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Стаття 526 ЦК України встановлює правило, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.553 ч.1 ст.554 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що 28 лютого 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та Відповідач 1 уклали кредитний договір №НЕН2GК00001813, відповідно до якого на підставі п.п.1.1,7.1 [PERSON] зобов'язався надати Відповідачу 1 кредитні кошти готівкою через касу у розмірі 31900 доларів США на наступні цілі: придбання житла 29000 доларів США; 2900 доларів США на сплату страхових платежів, терміном з 28 лютого 2007 року по 28 лютого 2017 рік включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць. Відповідач 1 на підставі п.п.2.2.1-2.2.4,7.1 Договору зобов'язалася сплатити відсотки за користування кредитом, винагороду згідно п.п.7.1, 6.2 Договору, погашення кредиту зробити у порядку, сумах і строки, передбачені п.7.1 та п.2.3.3 цього Договору. Погашення заборгованості за цим Договором здійснювати щомісяця з 28 по 07 число у сумі 444,78 доларів США (а.с.13-16). При порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого умовами Договору, Банк має право нарахувати, а Відповідач 1 зобов'язується сплатити пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (п.4.1 Договору). На підставі п.5.4 Договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250грн.+5% від суми позову. В якості забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Відповідачем 2 - 28 лютого 2007 року укладено договір поруки №НЕН2GК00001813, за умовами якого Відповідач 2 поручився перед кредитором за виконання Відповідачем 1 зобов'язань за кредитним договором (а.с.18). Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5-8) та рахунку по погашенню кредиту (а.с.90-127), Відповідач 1 погашала вказаний кредит по 29 жовтня 2014 рік і станом на 14 січня 2015 року заборгованість за кредитом становить 14833,86 доларів США, у тому числі: 12563,77 доларів США заборгованість за кредитом; 1717,16 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 356,89 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 196,04 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. Таким чином, позивачем надано суду відповідні докази про те, що Відповідач 1 допустила невиконання умов кредитного договору, внаслідок чого виникла кредитна заборгованість. Посилання Відповідачів 1, 2 та представника Відповідача 1 на ту обставину, що їм не було надано повної та достовірної інформації стосовно предмету Договору та про нечесну підприємницьку практику з боку позивача, отримання грошових коштів не у доларах США, а у гривневому еквіваленті, не заслуговують на увагу та спростовуються наданими позивачем доказами. Відповідно до положень ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленому спеціальним законодавством України. Регулювання правовідносин у сфері валютного регулювання і валютного контролю відбувається на підставі положень Декрету КМУ від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет). Згідно ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а в частині третій зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, у порядку та на умовах, встановлених законом. В силу п.1 ст.5 Декрету, [PERSON] України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. У випадках укладення договору кредиту із здійсненням платежів в іноземній валюті, законодавець зобов'язує банки отримувати індивідуальні ліцензії. Таким чином, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті, є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку, а саме у відповідності ст.ст.19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідачі не оспорювали наявності ліцензії у позивача, але у той же час стверджували, що кредит отримували у гривнях, а не у доларах США. Суд не погоджується з таким висновком відповідачів, так як вони не надали належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. У той же час позивач надав суду: розрахунок заборгованості за договором (а.с.5-8); виписку з особового рахунку про погашення Відповідачем 1 заборгованості за кредитом (а.с.90-127), які свідчать, що після укладення Договору 28 лютого 2007 року і отримання кредитних коштів, Відповідачка 1 погашала кредит до 29 жовтня 2014 року. Вказане підтверджує, що [PERSON] під час укладення кредитного договору, була згодна з умовами, зазначеними сторонами у вказаному договорі. Доказів про нечесну підприємницьку практику з боку позивача відповідачами суду не надано і судом не встановлено. Висновок інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області про ненадання Банком повної інформації про умови кредитування особою, яка його підписала, не мотивовано. Представник цього органу у судове засідання не з'явився, а тому суд також не бере його до уваги. Суд вважає, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи та підлягають задоволенню у заявленому обсязі. Суд стягує з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 14833,86 доларів США, що за курсом 15,77 грн. до службового розпорядження НБУ від 14 січня 2015 року складає 233929грн.97коп., а саме: 198130,65грн. заборгованість за кредитом; 27079,61 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 5628,16грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 3091,55грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. За ст.ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідачів обовязок по сплаті на користь позивача судового збору у сумі 2339грн.30коп. Вирішуючи спір про визнання недійсним кредитного договору і договору поруки, необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним і настання відповідних правових наслідків, а саме відповідність змісту договору вимогам закону; додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо. Загальні підстави визнання недійсним правочину і настання відповідних правових наслідків встановлені ст.ст.215, 216 ЦК України. Так, відповідно до ч.1, ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участі фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. В силу ст.628, ст.638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча однієї із сторін, має бути досягнуто згоди. Статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають випадки визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача та заборони нечесної підприємницької практики. Посилання позивачів на те, що кредитний договір та договір поруки укладені з порушенням вимог діючого законодавства є безпідставними, оскільки під час укладення кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а саме: [PERSON] зобов'язався надати позичальнику кредит у відповідному розмірі в іноземній валюті, а позичальник зобов'язався повернути кредит у тій же валюті в якій він його отримав у строки, встановлені договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Позивачами не надано доказів про те, що при укладені кредитного договору [PERSON] порушив права позичальниці та не надав належної інформації про умови кредитування. Суд вважає, що підстав для визнання недійсним кредитного договору та договору поруки не вбачається, а тому відмовляє позивачам у задоволенні їх позовних вимог.

Outcome: approved