Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

10 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду до виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона звернулася до відповідача із запитом про надання публічної інформації з приводу наявності на території м. Пирятин вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідач відповіді на запит не надав. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі № 440/6703/20 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання публічної інформації на запит [PERSON] , недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит, зобов`язано надати відповідь на запит позивача від 15.10.2020. Вказує, що протиправними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних страждань та приниженні честі та гідності з тих підстав, що їй довелося присвятити багато часу та творчої енергії, сил на захист свого порушеного права. Нехтування відповідачем під час розгляду її запиту порушило її законні права, сприймалося позивачем як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання. Враховуючи ступінь душевних страждань, прохала стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 24 000 грн. Розмір відшкодування визначений, виходячи з розміру мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць завдання порушеного права. У встановлений судом строк представник відповідача відзив не надав. Позивачка у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій просила розгляд справи провести у її відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позову. Пояснив, що відповідь на запит позивача від 15.10.2020 була надана 22.10.2020, оскільки питання, яке ставилося у запиті, потребувало додаткового часу на відповідь. Лист позивачу був відправлений простою кореспонденцією, оскільки закон не вимагає направляти письмові відповіді на запити на отримання публічної інформації рекомендованим поштовим відправленням. Вважає, що позивачка зловживає своїм правом на звернення до судів, оскільки звертається з аналогічними позовами до суб`єктів владних повноважень по всій території України, з метою отримання в подальшому коштів за нібито спричинену їй моральну шкоду. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. У відповідності ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 15 жовтня 2020 року позивачка звернулася до виконавчого комітету Пирятинської міської ради із запитом на отримання публічної інформації щодо наявності на території м. Пирятина вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідач у встановлений законом строк відповіді на запит на отримання інформації не надав. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року (справа № 440/6703/20) визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 15 жовтня 2020 року та щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит [PERSON] від 15 жовтня 2020 року на отримання публічної інформації. Зобов`язано виконавчий комітет Пирятинської міської ради Полтавської області надати відповідь на запит [PERSON] від 15 жовтня 2020 року на отримання публічної інформації (а.с.10-12). В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідач, фактично розглянувши запит, протиправно не надав запитувану інформацію позивачу. Рішення суду набрало законної сили 22.01.2021. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням суду був встановлений факт порушення права позивача на інформацію, тому суд вважає, що ця обставина не потребує доказування в рамках цього позову, тому заперечення представника відповідача в цій частині суд не бере до уваги. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України). Згідно роз`яснень, викладених у пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У відповідності до ч.1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Позивачка посилається на те, що протиправними діями відповідача їй завдано душевних страждань, що виявився у стані постійної психоемоційної напруги, наявності негативних переживань, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади, міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Відстоюванню свого права присвячено багато власного часу, творчої енергії, сил. Порушено душевний стан рівноваги, для відновлення якого доводилося докласти додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду по справі №464/3789/17 від 10.04.2019 та Великої Палати Верховного Суду по справі №180/1560/16-а від 08.04.2020, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Суд погоджується, що факт порушення права позивача на доступ до інформації та її ненадання суб`єктом владних повноважень у встановленні законом строки суду, викликає у позивача негативні емоції, що спричинили моральну шкоду позивачу. При цьому суд приймає до уваги рішення ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України», де суд дійшов висновку, що моральна шкода не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення. Таким чином, вимоги позивача є законними, а тому підлягають до задоволення. Разом з тим, суд вважає, що розмір відшкодування, заявлений позивачем, не є співмірним тим негативним наслідкам, що були спричинені неправомірною поведінкою відповідача. У суду відсутні підстави вважати, що ненадання позивачу запитуваної інформації здатне спричинити істотність вимушених змін у її життєвих стосунках чи кардинальні зміни в її психоемоційному стані та змусило вживати додаткових зусиль для його відновлення, а тим більше спричинило погіршення її стану здоров`я. Жодних доводів про те, що ця інформація мала для позивача вкрай важливе значення, позивачем не надано. Крім того, відповідь на запит позивача була надана відповідачем, тому незначна затримка не могла спричинити ті негативні та тривалі страждання (протягом 4 місяців), про які стверджує позивач. Тобто, порушене право позивача було відновлено. Доводи представника відповідача про зловживання позивачем права на суд, шляхом подання аналогічних позовів до різних суб`єктів владних повноважень, заслуговують на увагу. Суд зазначає, що відшкодування моральної шкоди не може бути формою заробітку та не повинно призводити до збагачення особи. Визначаючи розмір відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимогу частково, у розмірі 240 грн. На думку суду, визначений розмір відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності та справедливості. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову відповідно до закону. Враховуючи викладене та часткове задоволення позову, судові витрати у пропорційному розмірі до задоволеної частини підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial