Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

12.10.2018 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 17116, 63 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги обгрунтовано тим, що він був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України 25.09.2017 року, а остаточний розрахунок з ним проведено лише 02.11.2017 року. 17.10.2018 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження і призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.11.2018 року, без виклику сторін. 19.11.2018 р. ухвалою суду відкладено розгляд справи на 28.12.2018 р. у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 19.11.2018 року представник відповідача подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв»язку з пропуском строку звернення до суду. Зазначає, що розрахунок з позивачем проведено 19.10.2017 року. Надав розрахунок, у якому зазначив, що середньоденна заробітна плата складає 719, 18 грн. (14580, 96 (травень 2017 року)+13467, 08 грн. (червень 2017 року)/39 робочих днів); загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 10787, 70 грн. (719, 18х15 робочих днів). 28.12.2018 року сторони у судове засідання не з»явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач вказав, що підтримує позовні вимоги, представник відповідача зазначив, що підтримує доводи викладені у відзиві. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснив судовий розгляд справи на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 25.09.2017 р. позивач звільнений з ВП шахти «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, що стверджується копією трудової книжки серії [NUMBER]. Повного розрахунку із позивачем відповідач своєчасно не здійснив, що не заперечується відповідачем. Відповідно з положеннями частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У частині 1 статті 117 КЗпП України зазначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. При цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (правова позиція ВСУ № 6-76цс14 від 02.07.2014 р.). Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов'язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суд погоджується із наданим стороною відповідача розрахунком, згідно якогозаробітна плата позивача за травень-червень 2017 року сукупно становила 28048, 04 грн. При цьому, у цей період було 39 робочих днів. Період затримки розрахунку при звільненні становив 15 робочих днів (з 25.09.2017 р. по 19.10.2017 р.). Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 28048, 04 ? 39 ? 15 = 10787, 70 грн. Суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки такий обчислено виходячи із заробітної плати позивача та кількості робочих днів за рік. Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Саме з такого розуміння зазначеної норми матеріального права виходив Верховний Суд України, виклавши свій висновок у постанові від 26.10.2016 року у справі №6-1395цс16. Враховуючи наведене, суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704, 80 грн., від якого позивач була звільнена при зверненні до суду.

Outcome: partial