Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

11 жовтня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до КЗ «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року з відповідача на її користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі, компенсацію у звязку із зростом індексу інфляції та середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні загальною сумою 20\~456,39 грн. Кошти було сплачено лише 28.09.2017 року. Викладене стало причиною звернення позивачки до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період від 01.02.2017 року по 28.09.2017 року, виходячи з розміру середньої заробітної плати в сумі 2 121,40 грн. (а.с.а.с. 1, 2). Позивачка у судовому засіданні підтримала позов, а представниця відповідача заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення позивачки, представниці відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що від 17.12.2010 року по 01.09.2015 року позивачка працювала у відповідача на посаді сторожа (а.с. 5). Після звільнення з роботи позивачці не було сплачено усі належні при звільненні платежі. 31 січня 2017 року апеляційним судом Дніпропетровської області у цивільній справі №200/16220/15-ц було ухвалене рішення, яким з відповідача на користь позивачки було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 1\~219,59 грн., компенсацію у звязку із зростом індексу інфляції в сумі 650,36 грн. та середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18\~586,44 грн. (а.с.а.с. 11, 12). Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.01.2017 року було фактично виконано лише 28.09.2017 року., про що свідчить текст позовної заяви та визнавальні пояснення представниці відповідача. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі статтею 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. У відповідності з частиною третьою статті 61 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини роботи позивачки у відповідача, її звільнення, невиплати їй при звільненні усіх належних при цьому сум, а також розмір таких сум були встановлені судом апеляційної інстанції при ухваленні рішення від 31.01.2017 року. При цьому суд установив, що між сторонами існував спір про розмір належної звільненому працівникові суми. Ураховуючи розмір спірної суми, на яку позивачка мала право, зважаючи на розмір середнього заробітку позивачки, який складав 2 121,40 грн. на місяць та був значно більшим від встановленого розміру заборгованості і зважаючи на тривалість затримки розрахунку, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та\~визначення\~відповідного відшкодування, виходячи із розрахунку 1 093,32 грн. за кожен місяць затримки. З огляду на викладене суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин показник, встановлений судом апеляційної інстанції при розгляді попередньої справи, 1\~093,32 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період від 01.02.2017 року по 28.09.2017 року (день фактичної сплати коштів) становить 8\~673,67 грн. відповідно до наступного розрахунку: (1\~093,32 х 7) + (1\~093,32 ? 30 х 28) = 8\~673,67, де: -1\~093,32 встановлений розмір середньої заробітної плати на місяць; -7 кількість місяців від 01.02.2017 року по 31.08.2017 року; -30 кількість днів у вересні 2017 року; -28 кількість днів затримки розрахунку у вересні 2017 року. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави також підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial