Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

11 липня 2018 року позивачка звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації. В прохальній частині позову позивач просить суд задовольнити її позов та визнати [PERSON], [INFO], уродженку сел. Любашевка, Любашевського району, Одеської області, паспорт: серії [NUMBER] виданий Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 18 березня 1998 року, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], такою що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS], що є підставою зняття її з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що позивач є власником домоволодіння за [ADDRESS]. Відповідач, [PERSON] є її рідна сестра, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], 10.02.2015 року, з цього часу вона в житловому приміщенні не проживає, не користується будинком, не несе витрати на його утримання, позивачка не може належним чином розпорядитися домоволодінням оскільки цьому заважає реєстрація позивачки. В житловому будинку постійно проживає їх батько [PERSON], який потребує догляду та допомоги своїх дорослих дітей. Відповідач в даному житловому будинку вже довгий час не проживає (а.с. 2-4). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року по даній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с. 88). В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги. Також пояснила, що відповідачка в даному домоволодінні не проживає з 1982 року, 7 років тому намагалися повернутися, прожила пару днів в даному домоволодінні а потім пішла з нього і не повернулася. Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, відповідач про день та час розгляд справи повідомлялася належним чином через розміщення оголошення на сайті «Судова Влада», у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст. 280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Також пояснив, що відповідачка за адресою: [ADDRESS] не проживає вже з 1982 року, до домоволодіння не приходить. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив прийняти рішенні суду, згідно матеріалів справи та відповідно до чинного законодавства (а.с. 91,92). Вислухавши пояснення позивачки, думку третьої особи [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору дарування домоволодіння, який був укладений 20.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом першої Дніпровської державної нотаріальної контори Дудіною О.С., [PERSON] було подаровано [PERSON] домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2017р. [NUMBER], [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.52) З договору дарування земельної ділянки який був укладений 20.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом першої Дніпровської державної нотаріальної контори Дудіною О.С., вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2017р. [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0.06 га., кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 54). З оглянутого акту обстеження будинку [ADDRESS], проведеного 05.07.2018 року представником Самарської районної у місті Дніпрі ради та за участі, судом вбачається, що громадянка [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але не проживає (а.с. 36). Відповідно до довідки наданої 25.07.2018 року адресно-довідковим підрозділом ГУДМВС УДМВС України, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 86). З довідки №4803 про склад сімї виданої Департаментом адміністративних послух та дозвільних процедур 06 липня 2018 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], та [PERSON] (а.с. 35). Тож, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з акту проведеного 05.07.2018 року представником Самарської районної у місті Дніпрі ради, відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] не мешкає, хоча й зареєстрована за даною адресу, власних речей в будинку її немає (а.с.36). Факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин знайшов своє підтвердження у сукупності досліджених у справі доказів та показів третьої особи [PERSON], який є батьком [PERSON], пояснення позивача та третьої особи підтвердили, що за вказаною адресою відповідач не проживає на протязі 7 років. За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати такою, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved