Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

11 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 05 січня 1999 року померла її баба [PERSON]. Після смерті останньої відкрилась спадщина на земельну ділянку, право на яку посвідчене сертифікатом серії СМ №0109428. Своєчасно спадщину після баби вона не прийняла у звязку з скрутним матеріальним становищем. На даний час вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно користуватись спадковим майном, так як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після баби [PERSON], яка померла 05 січня 1999 року, тривалістю в два місяці. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, її представник за довіреністю [PERSON] подав уточнення до позовної заяви, в якому просив визначити [PERSON] додатковий строк, достатній для прийняття спадщини після матері [PERSON], яка померла 02 березня 2012 року, тривалістю два місяці. Також просив розглянути справу в його відсутність, позов підтримує (а. с. 26). Представник відповідача Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника. З позовом згодні (а. с. 27). Представник третьої особи Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Державний нотаріус [PERSON] надіслала листа про розгляд справи в її відсутність. Проти заявлених вимог не заперечує (а. с. 23). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9-10). [PERSON] була бабою позивачки по лінії матері (а. с. 11, 13). Згідно з наявною в матеріалах справи копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0109428, виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 12 серпня 1996 року №239, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Бобрицьке», розміром 4,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 8). З довідки Бобрицької сільської ради №123 від 15 червня 2015 року вбачається, що [PERSON], яка померла 05 січня 1999 року за життя належало право власності на земельну частку (пай), площею 4,66 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та ощадний вклад. До дня смерті [PERSON] постійно проживала в [INFO]. Заповіт від імені померлої не посвідчувався, не змінювався, не відмінявся. Спадкоємцем на майно померлої [PERSON] була донька [PERSON], яка померла 02 березня 2012 року, з/а №27. Спадкоємиця прийняла спадщину шляхом зберігання сертифіката на право на земельну частку (пай) та ощадної книжки (а. с. 7). Частиною 1 статті 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР). У відповідності до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що мати позивачки, [PERSON], фактично прийняла спадщину після своєї матері - [PERSON] в порядку, встановленому законодавством, яке діяло на момент виникнення правовідносин. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП №187925, [PERSON] померла 02 березня 2012 року (а. с. 12). Згідно з довідкою Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області від 05 червня 2015 року [PERSON] постійно і на день смерті проживала в [INFO]. Після смерті останньої залишилось спадкове майно: земельна частка (пай) розташована на території Жовтневої селищної ради. Згідно з законом спадкоємцем всього майна померлої є донька [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Жовтневої селищної ради не посвідчувався. Арешт не накладався. [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном шляхом постійного догляду за [PERSON] до дня смерті та протягом шести місяців після смерті матері зберігала її цінні папери і розпорядилася речами (а. с. 6). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 25 листопада 2015 року спадкова справа після померлої 02 березня 2012 року [PERSON] не заводилась (а. с. 25). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця і народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивачка має право на спадщину після матері за законом, однак вона не може реалізувати його у звязку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачка пропустила установлений законом строк для прийняття спадщини після померлої матері у звязку з скрутним матеріальним становищем. Суд вважає причини пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини поважними і приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved