Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

11 січня 2021 року [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки м. Львова, в якій просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату у розмірі 70 347, 58 грн. В обгрунтування вимог позивач зазначила про те, що вона, [PERSON] , перебуває у трудових відносинах з Комунальною 5-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова і працює на момент подання позову на посаді лікаря стоматолога. Станом на травень 2020 року її стаж складає 30 років, що дає їй право на 30% надбавку до посадового окладу відповідно до Колективного договору, зареєстрованого в Департаменті економічної політики Львівської міської ради за № 232 від 22 листопада 2016 року. Починаючи з 1 червня 2020 року по 30 листопада 2020 року їй не виплачується заробітна плата з невідомих для неї причин, незважаючи на те, що вона сумлінно виконувала свої посадові обов`язки. Всупереч вимогам ст.110 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не повідомляв її при кожній виплаті заробітної плати про період, за який провадиться оплата праці, загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати. Відповідно до наведеного розрахунку заборгованість з виплати заробітної плати за спірний період становить 70 347, 58 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 12 січня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 02 березня 2021 року о 14.30 год.. У визначений в ухвалі від 12 січня 2021 року строк від відповідача відзив не надійшов. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання, яке було призначено на 02 березня 2021 року на 14.30 год., не з`явились, хоч належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] у канцелярію суду поступило клопотання, з якого вбачається, що він просить розглядати справу за його та позивача відсутності та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки м. Львова у судове засідання, яке було призначено на 02 березня 2021 року на 14.30 год., не з`явився, хоч належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності відповідача, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. У відповідності до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює на посаді лікаря стоматолога в Комунальній 5-тій стоматологічній поліклініці м. Львова, що підтверджується копією трудової книжки. Її стаж роботи станом на травень 2020 року складає 30 років. Пунктом 3 Колективного договору, зареєстрованого в Департаменті економічної політики Львівської міської ради за № 232 від 22 листопада 2016 року, встановлюються взаємні зобов`язання «сторін» щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності «Профспілки»; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення кваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці. Відповідно до додатку 5 до вищевкказаного Колективного договору встановлено надбавку до посадового окладу за вислугу років, залежно від стажу роботи, а саме: стаж роботи понад 3 роки -10%; стаж роботи понад 10 років - 20%; стаж роботи понад 20 років - 30%. Таким чином, [PERSON] , у якої стаж роботи становить 30 років, має право на надбавку за вислугу років понад 20 років - 30% до посадового окладу. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, період заборгованості по невиплаті заробітної плати складає шість місяців. Сума невиплаченої заробітної плати за період з 1 червня 2020 року по 30 листопада 2020 року становить 70 347, 58 грн. Відповідачем не надано відзиву на позов. Відтак, жодних доказів у заперечення позовних вимог у розпорядження суду не представлено. Згідно із ст. 2 ККЗпП України право громадян на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частиною 1 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно з ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). У ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно з ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно з п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Враховуючи наведене, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 1 червня 2020 року по 30 листопада 2020 року становить 70 347,58 грн. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем та з червня 2020 року по листопада 2020 року включно їй не було виплачено заробітну плату, суд вважає, що заборгованість по заробітній платі у розмірі 70 347, 58 грн., згідно до розрахунку підлягає стягненню. На підставі ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 908 грн.

Outcome: approved