Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

12.06.2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про зняття арешту з майна. В поданій до суду заяві зазначає, що у 2003 році вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області у кримінальній справі №1-48/2003 р. [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.119 КК України. На виконання вироку суду Кобеляцьким районним судом видано виконавчий лист від 17.02.2003 р. , на підставі якого Кобеляцьким ВДВС було розпочато виконавче провадження. У 2006 році шляхом стягнення з його заробітної плати та інших доходів ним було повністю відшкодовано потерпілій [PERSON] завдану матеріальну шкоду в сумі 1 197,70 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн., а всього 11 197,70 грн. В січні 2017 року позивач дізнався від державного реєстратора про арешт належного йому майна, зокрема про те, що постановою державного виконавця від 13.03.2003 р. без номеру накладено арешт на все його нерухоме майно, а Кобеляцькою державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна було внесено запис від 27.05.2008 р. за №7266911 про арешт нерухомого майна. У червні 2017 року [PERSON] звернувся до Кобеляцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з проханням зняти арешт з його майна, однак останній своєю довідкою від 09.06.2017 р. № 4051 повідомив про відсутність виконавчих документів про стягнення з нього будь-яких боргів. Оскільки факт закінчення виконавчого провадження у зв'язку зі сплатою боржником боргу у повному обсязі підтверджується постановою державного виконавця Кобеляцького ВДВС від 28.02.2006 р, то [PERSON] прохав суд зняти арешт з його майна, виключивши із Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 27.05.2008 р. за №7266911 про арешт нерухомого майна. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності та підтримали заявлені вимоги. Представник відповідача Кобеляцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області - [PERSON] надав суду заяву, в якій прохав справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення заяви. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій прохала справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17.02.2003 року в кримінальній справі № 1-48/2003 р. [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.119 КК України та стягнуто з нього на користь [PERSON] 11 197,70 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди ( а.с.6-7). На виконання вироку суду Кобеляцьким районним судом видано виконавчий лист від 17.02.2003 р., на підставі якого Кобеляцьким ВДВС було розпочато виконавче провадження ( а.с.8) У [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2017 р. індексний № 77691526 вказано, що постановою державного виконавця ДВС у Кобеляцькому районі від 13.03.2003 р. без номеру накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON], Кобеляцькою державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна було внесено запис від 27.05.2008 р. за № 7266911 про арешт нерухомого майна [PERSON] ( а.с.9). Відповідно постанови державного виконавця Кобеляцького ВДВС від 28.02.2006 р. виконавче провадження , розпочате відносно боржника [PERSON] по відношенню до стягувача [PERSON] закінчене, в зв'язку зі сплатою боржником боргу у повному обсязі( а.с.10,11). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на цей час, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз'ясненнями п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Відповідно ч.2 ст.114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно зясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 58, 59 ЦПК). На позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт (опис) належного їй майна. Вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист. Таким чином, коли вимоги позивача знайшли своє підтвердження в суді належними та допустимими доказами, відповідачі визнали заявлені вимоги, то позов підлягає задоволенню. Тому, необхідно зняти арешт з майна [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], - виключивши із Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 27.05.2008 р. за №7266911 про арешт нерухомого майна [PERSON].

Outcome: approved