Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

11 вересня 2018 року позивач звернулася до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В прохальній частині позову позивач просить суд розірвати шлюб який був зареєстрований 05 лютого 2013 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №19, між [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер № [NUMBER] паспорт громадянина України серії [NUMBER] який виданий Жовтневим РВ у м. Дніпропетровську ГУДМУ України в Дніпропетровській області 22 лютого 2013 року, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний № [NUMBER] паспорт громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 17 вересня 2001 року. який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу прізвище позивача [PERSON] не змінювати. Стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний № [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 17 вересня 2001 року, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 гривень але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Стягнути судові витрати з [PERSON] , [INFO] ідентифікаційний № [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 17 вересня 2001 року, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 05 лютого 2013 року вона з відповідачем уклала шлюб. [INFO] у шлюбі у подружжя народився син [PERSON] . На протязі тривалого часу між подружжям припиненні шлюбні відносини, подружжя проживає окремо, в кожного є своє особисте життя, спільне господарство не ведеться, примирення та подальше збереження сім`ї є неможливим. Дитині в усякому разі повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, такий належний рівень у будь якому разі не повинен бути менший, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень позивач не може забезпечити, тому відповідач, будучи батьком. Який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 3000 грн. в місяць (а.с. 16,17). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 18). В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, після розірвання шлюбу просила не змінювати прізвище. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечував, щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмір 3000 грн. заперечував, згоден сплачувати аліменти в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку. Вислухавши пояснення позивача, доводи відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 лютого 2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №19, про що 05 лютого 2013 року видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 8). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 квітня 2013 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, вбачається, що [INFO] народився [PERSON] батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №216 (а.с. 9). Відповідно до довідки про доходи військовою частиною № [NUMBER] , розмір доходу [PERSON] , який займає посаду військовослужбовця, з лютого 2018 року по вересень 2018 року складає 58117,34 грн. (а.с. 21). З свідоцтва про хворобу №1851 виданого 22 серпня 2017 року військово-лікарською комісією в/ч [NUMBER] за розпорядженням командира військової частини [NUMBER] №2018 від 05.08.2017 року, затвердженого військово-лікарською комісією Південного регіону 18.09.2017 року, вбачається, що [PERSON] обмежено придатний військовою служби у зв`язку з хворобою (а.с. 24). Відповідно до довідки про доходи виданої ТОВ «Баччо» 17.10.2018 року, розмір доходу [PERSON] , яка працює на посаді продавця непродовольчих товарів в ТОВ «Баччо», складає за період з 01.04. 2018 року по 10.04.2018 року складає 1346,74 грн., з 11.04.2018 року по 30.09.2018 року складає 21375,00грн. (а.с. 25,26). Згідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивачка та відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. У відповідності зі ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Суд виходить з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов`язків батьків з догляду та матеріального забезпечення власної дитини. При вирішенні спору суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача. Суд відзначає, що батьки дитини мають рівні обов`язки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. При цьому, за приписами ст. 182 СК України судом враховано, що мати дитини здійснює догляд за нею, але можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. \~ \~ \~ \~ Давши правову оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень підлягають частковому задоволенню, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько малолітньої дитини повинен піклуватися про неї та утримувати, однак матеріальної допомоги на утримання сина не надає, враховуючи матеріальний стан, як позивача так і відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач повинен виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання малолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з дня подання до суду позовної заяви. Позивачку відповідно до п. 3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору. Питання судових витрат суд вирішує на підставі\~ст. 142 ЦПК України.

Outcome: partial