Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

10 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення понесених витрат, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість, що виникла у зв`язку з користуванням лічильником обліку тепла за адресою: [ADDRESS] , а саме: 41,00 грн. - заборгованість за державну повірку лічильника обліку тепла, 9 654,09 грн. - кошти від ефективності лічильника тепла, 181,87 грн. - інфляційні витрати від основної заборгованості, 60,32 грн. - 3 відсотки річних від основної заборгованості, 2 304,76 грн. - інфляційні витрати від частки збережених грошей, 909,54 грн. - 3 відсотки річних від частки збережених грошей, 25,00 грн. - банківський збір. Заяву мотивовано тим, що на підставі рішення зборів від 25 липня 2014 року і 100 % опитування мешканців було прийнято рішення про обов`язкове проведення другої чергової державної перевірки з дольовою участю кожної квартири в розмірі 41,00 грн. На балансі споживачів 2-го під`їзду будинку [ADDRESS] знаходиться вузол обліку теплової енергії, тому відносини між мешканцями квартир 2-го під`їзду по [ADDRESS] ґрунтуються не на договірних умовах, а на відносинах між співвласниками, які відповідно до ст. 360 ЦК України зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідач [PERSON] не сплатив свою частку коштів в розмірі 440,82 грн у 2010 році, ставши співвласником лічильника. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2018 року по справі № 638/3039/16 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення основної заборгованості на придбання та ввід до експлуатації лічильника тепла 2-го під`їзду в сумі 448,18 грн було задоволено в повному обсязі. [PERSON] , ставши співвласником лічильника тепла 2-го під`їзду реєст. № 30386 своєчасно не сплатив свою частку коштів у проведенні першої чергової державної перевірки лічильника тепла на під`їзді згідно рішення зборів від 25 липня 2014 року в розмірі 41,00 грн. Ці кошти повністю за відповідача сплатив позивач, тому він має право на суму в розмірі 9 654,09 грн., заощаджену відповідачем від ефективності лічильника тепла. Представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2019 року у цивільній справі № 638/6315/18, № 638/12753/20 право позивача по відношенню до мешканців квартири [NUMBER] захищено. Також представником позивача подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. Позивач в судовому засідання позовну заяву підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Порушення, невизнання або оспоренняя суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до 16 ЦК України позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Визначення предмету та підстави позову, відповідно до ст. 13, 49, 175 ЦПК є виключним правом позивача. Звертаючись до суду з позовом, позивач послався на те, що відповідач, ставши співвласником лічильника тепла 2-го під`їзду, своєчасно не сплатив свою частку коштів у проведенні державних перевірок лічильника тепла на під`їзді. Ці кошти за відповідача сплатив позивач, тому він має право на суму коштів, сплачених за перевірки лічильника, суми заощадженої відповідачем за оплату теплопостачання, суми інфляційних витрати від основної заборгованості, 3 % річних від основної заборгованості, інфляційних витрат від частки збережених коштів, 3 % річних від частки збережених грошей. Із матеріалів справи вбачається, що на балансі споживачів 2-го під`їзду будинку [ADDRESS] знаходиться вузол обліку теплової енергії. Згідно копій актів огляду вузла обліку теплової енергії № 30991 від 08 травня 2014 року (розпломбовано), № 32996 від 20 жовтня 2014 року (опломбовано) були проведені технічні огляди вузла обліку теплової енергії в 2-му під`їзді житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2019 року у цивільній справі № 638/6315/18, № 638/12753/20 було стягнуто заборгованість за державну повірку лічильника обліку тепла в розмірі 41,00 грн. з [PERSON] . З огляду на зазначене 26 серпня 2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова було постановлено ухвалу про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення понесених витрат в частині позовних вимоги про стягнення заборгованості, що виникла за державну повірку лічильника обліку тепла, в розмірі 41,00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення частки коштів від ефективності лічильника тепла, то суд дійшов висновку, що в цій частині позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно з ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Отже, в даному випадку обов`язок відшкодувати доходи, які особа одержала або могла одержати від використання майна, набутого без достатньої правової підстави, виникає у такої особи з акту цивільного законодавства, а саме ч. 1 ст. 1214 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, звертаючись до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту сплати позивачем саме за відповідача коштів, за стягненням яких він звернувся до суду. Також відсутні і підстави для стягнення на користь позивача коштів від ефективності лічильника тепла, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання. Даних про наявність будь-яких зобов`язань відповідача особисто перед позивачем щодо сплати за лічильник або його перевірки матеріали справи не містять. Також відсутні докази безпідставного набуття відповідачем майна саме за рахунок позивача. Факт того, що відповідачем заощаджено кошти по сплаті теплоенергії в результаті встановлення на під`їзді лічильника теплової енергії не може бути єдиною та достатньою підставою для стягнення з відповідачки на користь позивача цих коштів. Крім того, як зазначалось вище рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 30 травня 2019 року у цивільній справі № 638/6315/18, № 638/12753/20 було стягнуто заборгованість за державну повірку лічильника обліку тепла в розмірі 41,00 грн. з [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 30 січня 2018 року по справ № 638/3039/16 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення основної суми заборгованості на придбання та ввід до експлуатації лічильника тепла 2-го під`їзду в сумі 448,18 грн. задоволено. Посилання позивача на те, що вказані рішення суду не виконані, не є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача суми грошових коштів, які останній заощадив в результаті наявності лічильника теплової енергії в під`їзді. З цих же підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат від частки збережених коштів та 3 % річних від частки збережених грошей. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат від основної заборгованості та 3 % річних від основної заборгованості, то в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами по справі відсутні як договірні, так і деліктні правовідносини. Вимога позивача про стягнення на його користь 25,00 грн. банківського збору є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки не є судовими витратами в розумінні положень ст. 133 ЦПК України.

Outcome: dismissed