Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

11 лютого 2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Руднєва І.С. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13 січня 1997 року. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу. У 2014 році, коли в Донецькій області, в тому числі і в м. Бахмуті, розпочалися бойові дії, відповідачі разом із позивачем виїхали на постійне місце проживання до Росії. Пізніше всі відповідачі зареєструвалися у Росії, мають постійне місце проживання, місце роботи та місце навчання. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є рідною дочкою позивача, яка є неповнолітньою. Вважає, що не порушує її права, оскільки вона отримала громадянство Росії, має постійне місце реєстрації та постійне місце проживання разом зі своїми батьками у [ADDRESS] , що підтверджується печаткою у її паспорті. Вона навчається у загальноосвітній школі № 101 у 11-Б класі у м. Нижній Новгород, Росія. Позивач бажає провести відчуження належної йому квартири. У зв`язку із реєстрацією відповідачів у квартирі позивача, останній не має можливості розпорядитися своєю власністю на свій розсуд. Крім того, позивач не має можливості оформити субсидію та змушений сплачувати великий розмір вартості комунальних послуг у квартирі. Відповідачі зареєстровані у належній йому квартирі, але фактично більше року не проживають у вказаній квартирі. Тому позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1967 року народження, [PERSON] , 1993 року народження, [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. 13 травня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на вимогах позовної заяви наполягала та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися за невідомою суду причиною. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили і на підставі частини 3 ст. 131 ЦПК України суд вважає, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його другом та він зі своєю родиною з 2014 року проживає у належній позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS] . Також він сплачує комунальні послуги за проживання у вказаній квартирі. Ніхто з відповідачів зараз у квартирі не проживає. Вони виїхали з квартири, їх особистих речей у квартирі немає. Позивач зі своєю родиною поїхав до Російської Федерації та зараз там проживає з відповідачами [PERSON] та [PERSON] Інші відповідачі також поїхали до Російської Федерації. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що позивач [PERSON] є її зятем, відповідач [PERSON] є її дочкою, відповідач [PERSON] є її онукою, відповідач [PERSON] є сестрою позивача, а [PERSON] - племінником позивача. Вони проживають з 2014 року у м. Нижній Новгород Російської Федерації. Їх речей у квартирі немає. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13 січня 1997 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2-97, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат (а.с. 28-29). Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 2016 року № 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» м. Артемівськ перейменовано на м. Бахмут. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої ПП «Наш Дім Плюс» від 19 січня 2019 року за № 281, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (власник), [PERSON] , [INFO] (дружина), [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] (сестра), [PERSON] , [INFO] (племінник), [PERSON] , [INFO] (а.с. 32). З наданих позивачем копій паспортів та інших документів відповідачів встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є громадянами Російської Федерації та з 22 січня 2016 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-13, 15-16); відповідач [PERSON] навчається у 11-Б класі загальноосвітньої школи № 101 Ленінського району м. Нижній Новгород (а.с. 17); відповідач [PERSON] є громадянином Російської Федерації та йому дозволено тимчасове проживання у м. Нижній Новгород до 23 жовтня 2019 року (а.с. 18-19); відповідач [PERSON] є громадянином Російської Федерації та з 28 квітня 2017 року він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-27). У судовому засіданні встановлено, що [INFO] відповідачу [PERSON] виповнилося вісімнадцять років. До теперішнього часу у спірній квартирі залишаються зареєстрованими відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які у квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживають більше року, квартирою не цікавляться, оплату комунальних послуг не здійснюють, їхнього особистого майна та речей у квартирі немає, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі, зокрема, актом про не проживання від 29 січня 2019 року (а.с. 33). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом не встановлено жодної поважної причини не проживання у спірній квартирі відповідачів, тому їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved