Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~12.09.2018 року представник позивача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Сумської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому він зазначив про те, що [PERSON] (далі позивач) зареєстрований та проживає за адресою: 40009, м. Суми. [ADDRESS], 8. Разом з позивачем за цією адресою також зареєстровані [PERSON] (сестра позивача) , [INFO], зі своєю донькою [PERSON], [INFO] (додаток 2 копія довідки про склад сімї) . Позивач проживає за вказаною адресою фактично з моменту народження, тобто добросовісно та відкрито володіє нерухомим майном, а саме: квартирами № 7 та № 8 у будинку № 32 по вулиці Нахімова у м. Суми (далі нерухоме майно) , більше десяти років. Постійно оплачує надання комунальних послуг за цією адресою, виконує ремонтні роботи та вчиняє інші дії з утримання зазначеного нерухомого майна. Зазначене нерухоме майно складається з двох окремих обєктів нерухомого майна: двокімнатної квартири № 7 загальною площею 43,6 м ? , жилою площею 25,6 м ? , та двокімнатної квартири № 8 загальною площею 35,0 м ? , жилою площею 24,3 м ? , що підтверджується виготовленими 23.08.2018 року комунальним підприємством Тростянецької міської ради Бюро технічної інвентаризації технічними паспортами на замовлення позивача (додаток 3 копія технічного паспорта квартири № 7, додаток 4 копія технічного паспорта квартири № 8) . Згідно додатку № 1 до протоколу № 26 спільного засідання адміністрації та президії профспілкового комітету Сумського виробничого обєднання Електрон від 25.05.1988 року [ADDRESS] було надано багатодітній родині [PERSON] (батькові позивача) з клопотанням перед міськвиконкомом про обєднання двох квартир № 7 та № 8 в одну квартиру. Одночасно Державним архівом Сумської області було повідомлено про те, що ордери для заселення у надані квартири до архіву не надходять (додаток 5 копія архівного витягу від 14.06.2018 року № См-90, виданого Державним архівом Сумської області) . Станом на теперішній час квартири не обєднані й існують як окремі обєкти нерухомого майна, що підтверджується вищевказаною технічною документацією. Згідно листу, наданому Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 11.07.2018 року № С-1962/06.01-21 інформація про зареєстроване право власності на обєкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS], 8 відсутня (додаток 6 копія листа від 11.07.2018 року № С-1962/06.01-21) . З огляду на вищевикладене, він вважає, що позивач має достатньо підстав для визнання права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, яким фактично володіє та користується. Так, правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс) . Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Однак, у звязку з відсутністю юридичних підстав, фактично здійснюючи володіння та користування нерухомим майном, в той же час позивач не може в повній мірі розпоряджатися ним на правах власника. Саме тому позивач бажає визнати за собою право власності на квартири № 7 та № 8, що розташовані в буд. 32 по вул. Нахімова в м. Суми, оскільки безперервно володіє даним нерухомим майном вже понад десять років. Юридично розпоряджатися даним нерухомим майно позивач не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи на вказані квартири відсутні, через що позивач вимушений звертатися до суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) , якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. п. 9, 11, 13, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав (далі постанова) № 5 від 07.02.2014 року, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) , якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі) , тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до положень ст. ст. 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а не особі, яка заявляє про давність володіння, а також на безхазяйну річ. Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Також факт того, що позивач понад 10 років відкрито та добросовісно володіє квартирами № 7 та № 8, розташованими в буд. 32 по вул. Нахімова в м. Суми, можуть підтвердити свідки: [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO]. [ADDRESS]. Отже, враховуючи, той факт, що позивач добросовісно заволодів і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти квартирами № 7 та № 8, розташованими в буд. 32 по вулиці Нахімова у м. Суми, він вважає за можливе визнати за позивачем [PERSON] право власності за набувальною давністю у судовому порядку відповідно до ст. 344 ЦК України. У звязку з неможливістю на день подання позову встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо оплачується позивачем як за дві вимоги майнового характеру за мінімальними ставками. Разом з тим, відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він підтверджує те, що іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав позивачем до суду не подавалося. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 335, 344 ЦК України,

Outcome: approved