Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

11.05.2021 позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому вказав, що 05.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2030. Відповідно до умов Кредитного договору [PERSON] (далі - Позичальник) отримала кредит, а саме грошові кошти в розмірі 154 400,00 (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста грн. 00 коп.) гривень за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 10% (десяти) процентів річних. Кредит надавався на 120 (сто двадцять) місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 04.03.2018 на споживчі потреби. Згідно з положеннями підпункту 1.5 Кредитного договору Позичальник зобов`язується щомісячно до останнього числа місяця наступного за звітним, проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1287.00 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ «Ощадбанк». Останній платіж в рахунок погашення Кредиту та сплати нарахованих Банком процентів здійснити не пізніше 04.03.2018 року. Позивачем всі зобов`язання за Кредитним договором були виконані належним чином. Позичальнику було надано кредит у розмірі 154 400.00 (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста грн. 00 коп.) гривень. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України кредитний договір за своєю правовою природою є договором позики, згідно з яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). В забезпечення Кредитного договору від 05.03.2008 року між відкрите акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] (надалі - Відповідач/Іпотекодавець) був укладений іпотечний договір (далі - Іпотечний договір)! Відповідно до підпунктів 1.1. та 1.2 Іпотечного договору Іпотекодавець, як майновий поручитель Боржника - [PERSON] , з метою забезпечення належного виконання зобов`язань, що випливає з Кредитного договору, передає в іпотеку, а Іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і умовах, визначених цим Договором. Предметом іпотеки за Іпотечним договором є нерухоме майно, а саме:трикімнатна квартира, квартира має загальну площу 62,0 кв.м., житлову площу - 40,0 кв.м. зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.4. Іпотечного договору, за взаємною згодою сторін загальна вартість Предмета іпотеки складає 220 685,00 грн. (двісті двадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн. 00 коп.) Отже, оскільки Позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно Кредитного договору всього на загальну суму 89 343,11 грн. Позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами Іпотечного договору згідно з чинним законодавством.Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за [PERSON] обліковується об`єкт нерухомого майна, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею - 40,0 кв.м. зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, оскільки позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно з кредитним договором всього на загальну суму 89343,11 грн. позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами іпотечного договору згідно з чинним законодавством. Враховуючи викладене, позивач просить в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.05.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачами подано не було. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідачі будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України», в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Від них не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 627 ЦК України, а також статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 05.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2030. Відповідно до умов Кредитного договору [PERSON] (далі - Позичальник) отримала кредит, а саме грошові кошти в розмірі 154 400,00 (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста грн. 00 коп.) гривень за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 10% (десяти) процентів річних. Кредит надавався на 120 (сто двадцять) місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 04.03.2018 на споживчі потреби. Згідно з положеннями підпункту 1.5 Кредитного договору Позичальник зобов`язується щомісячно до останнього числа місяця наступного за звітним, проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1287.00 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ «Ощадбанк». Останній платіж в рахунок погашення Кредиту та сплати нарахованих Банком процентів здійснити не пізніше 04.03.2018 року. Позивачем всі зобов`язання за Кредитним договором були виконані належним чином. Позичальнику було надано кредит у розмірі 154 400.00 (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста грн. 00 коп.) гривень. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України кредитний договір за своєю правовою природою є договором позики, згідно з яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). В забезпечення Кредитного договору від 05.03.2008 року між відкрите акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] (надалі - Відповідач/Іпотекодавець) був укладений іпотечний договір (далі - Іпотечний договір) Відповідно до підпунктів 1.1. та 1.2 Іпотечного договору Іпотекодавець, як майновий поручитель Боржника - [PERSON] , з метою забезпечення належного виконання зобов`язань, що випливає з Кредитного договору, передає в іпотеку, а Іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і умовах, визначених цим Договором. Предметом іпотеки за Іпотечним договором є нерухоме майно, а саме:трикімнатна квартира, квартира має загальну площу 62,0 кв.м., житлову площу - 40,0 кв.м. зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.4. Іпотечного договору, за взаємною згодою сторін загальна вартість Предмета іпотеки складає 220 685,00 грн. (двісті двадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн. 00 коп.) Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України кредитний договір за своєю правовою природою є договором позики, згідно з яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Загальні умови виконання зобов`язань визначені нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином. Частиною першої статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому індекс інфляції - 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Отже, у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (частина третя статті 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України у справах №6-49 цс12, 6-100 цс14, № 6-113цс14 від 01.10.2014. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, позивач змушений був звернутись до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, 05.12.2016 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області по справі №219/10227/16-ц (№2/219/4661/2016) було винесено заочне рішення, відповідно до якого позовна заява публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління AT «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом було задоволено повністю. Крім того, вищезазначеним рішенням суду було встановлено, що 05.03.2008 року AT «Ощадбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №2030, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 154 400,00 (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста грн. 00 коп.) гривень зі сплатою 10% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 04.03.2018 року. Станом на 19.04.2021 основна заборгованість за Кредитним договором становить 89 343,11 грн. та складається з: 48 993,20 грн. - сума основної заборгованості по кредиту; 6 877,02 грн. - сума процентів за користування кредитом; 22 394,60 грн. - сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту; З 496,44 грн. - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 6 571,89 грн. - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту; 1 009,96 грн. - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з положеннями частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Статтями 38, 39 Закону України «Про іпотеку» регламентовано, що предмет іпотеки, у разі задоволення судом лозову про звернення стягнення, може бути реалізований на прилюдних торгах. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, шляхом продажу на прилюдних торгах. Реалізація права позивача звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку не залежить від позасудового врегулювання спору. Оскільки між моментом звернення до суду та фактичною реалізацію предмета іпотеки сплине тривалий час, його ціна може суттєво змінитись. У зв`язку з цим позивач вважає, що початкова ціна предмета іпотеки для його реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на час реалізації майна. Згідно з пунктом 42 Постанови ПВСУ № 5 від 30.03.2012, коли особа позичальника є відміною від особи іпотекодавця можливе одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до пункту 6.4 Іпотечного Договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадках, передбачених цим Договором та Законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені Кредитним договором, Позичальник не поверне (повністю або частково) Іпотекодержателю суму кредитних коштів, та/або не сплатить проценти за користування кредитними коштами. Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Таким чином, оскільки Позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно з кредитним договором всього на загальну суму 89 343,11 грн., позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами Іпотечного договору згідно з чинним законодавством. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконували, внаслідок чого у них утворилася заборгованість в розмірі 89 343,11 грн., а тому позивач має право на звернення стягнення на майно. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved