Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

11.02.2016 року позивач звернувся в суд з даним позовом з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог. Посилався на те, що 06.02.2013 між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір №50007543, за яким відповідач отримав кредит у сумі 115 531, 30 грн., що еквівалентно на дату складання договору 14 175, 62 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною кредитною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, Polo. Крім того, відповідач також отримав додатковий кредит у сумі еквівалент 4252, 70 дол. США в українських гривнях, що на дату укладення Додаткового кредиту становило 34 659, 50 грн. з цільовим призначенням для сплати страхових платежів за договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. При цьому [PERSON] виступила поручителем, згідно умов договору поруки. Але з червня 2014 року відповідач почав систематично порушувати свої зобов'язання щодо терміну сплати, а з листопада 2014 року взагалі припинив виконувати свої зобов'язання. Таким чином, станом на 26.01.2016 року основна сума заборгованості за кредитним договором склала 264 522, 52 грн., збитки у розмірі 6 000 грн., інфляційні втрати у розмірі 15 991, 00 грн., а загалом 286 513, 52 грн., які просив стягнути на його користь, а також судові витрати у сумі 4341, 11 грн. 21.03.2016 року відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору частково недійсним. Посилався на те, що застосовуючи у розрахунках еквівалент іноземної валюти, а саме доларів США, позивач приховує порушення ним п. 1 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Графіком погашення кредиту встановлена сума щомісячного платежу - 371, 95 дол. США. Під час отримання кредиту він мав намір та надав згоду на отримання споживчого кредиту у національній валюті, а щомісячне перерахування тіла кредиту, додаткового кредиту та процентів за ними з дол.. США у гривню ввело його в оману щодо валюти кредитування, фактично він змушений розраховуватись як за кредит в іноземній валюті. Тому просив визнати частково недійсним кредитний договір №50007543, оскільки позивач ввів його в оману щодо валюти кредитування. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні первісного позову наполягав, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити з наступних підстав. Зокрема, зазначив, що відповідачеві надано кредит саме в національній валюті, а не іноземній, а в договорі зазначено лише як еквівалент дол. США. Чинне законодавство не містить заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті. Також посилався на те, що між ТОВ та відповідачем при укладенні договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується підписом відповідача на кожній сторінці договору, тому жодних підстав стверджувати, що відповідача було введено в оману не має. Відповідачі та їх представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилися, раніше заперечували проти задоволення позову, та просили задовольнити зустрічний позов, оскільки позивач ввів їх в оману щодо валюти кредитування, таким чином порушивши Закон України «Про захист прав споживачів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов необхідно задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.02.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 50007543, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 115 531,30 гривень, що еквівалентно на дату укладання Договору 14 175,62 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1 598 куб.см., рік випуску 2012, а також позивач надав відповідачу додатковий кредит у сумі 34 659, 50 грн., що еквівалентно на дату укладання Договору 4252,70 доларів США, строком на 60 місяці, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для оплати страхових платежів згідно з Договором страхування (а.с.9). Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Також, судом встановлено, що між сторонами був укладений Договір застави транспортного засобу № 50007543 від 07.02.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Polo, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1 598 куб.см., рік випуску 2012, заставною вартістю 135 919, 18 грн. (а.с.23-28). Згідно з п. 1.4.2. та п.п. 2.4., 2.5.Умов кредитування, повернення Кредиту, Додаткового кредиту та процентів за їх використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені Графіком погашення кредиту по Договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку виставленого позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіку погашення кредиту (а.с.12). Разом з тим, в порушення зобов'язань за Договором, відповідач станом на 26.01.2016 року, згідно графіку погашення кредиту та рахунку-фактури частково не сплатив щомісячний платіж за грудень 2014 року в розмірі 5110,51 грн., за січень 2015 року в розмірі 6765,77 грн., за лютий 2015 року в розмірі 7513,39 грн., за березень 2015 року в розмірі 9298,75 грн., за квітень 2015 року в розмірі 8740,83 грн., за травень 2015 року в розмірі 7842,94 грн., за червень 2015 року в розмірі 7819,50 грн., за липень 2015 року в розмірі 7820,25 грн., за серпень 2015 року в розмірі 7847,03 грн., за вересень 2015 року в розмірі 8128,97 грн., за жовтень 2015 року в розмірі 7860,80 грн., за листопад 2015 року в розмірі 8558,56 грн., за грудень 2015 року в розмірі 8573,44 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за щомісячними платежами склала 101 880, 74 грн. Як вбачається з матеріалів справи, оскільки місцем проживання відповідача є с. Миколаївка, що є зоною проведення АТО та направити на його адресу вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором не було можливості, позивачем 25.12.2015 року в газеті «Урядовий кур'єр» було опубліковано оголошення (а.с.47). З урахуванням умов Кредитного договору, які викладені в п. 3.3., останнім днем строку добровільного виконання вимоги про дострокове повернення кредиту було 24.01.2016 року, однак відповідач вимог позивача не виконав і станом на час звернення позивача до суду з відповідним позовом розмір основної суми заборгованості за розрахунком позивача, складає 161 487,15 грн., з якого виключено заборгованість за щомісячними платежами. Враховуючи процентну ставку за користування кредитом встановлену договором на рівні 9,90% та термін прострочення - 26 днів (01.01.2016 року - 26.01.2016 року), проценти за користування кредитними коштами в межах заявлених позовних вимог становлять суму у розмірі - 1154,63 грн. Згідно п. 6.3. Умов кредитування, у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позивач має право вживати необхідних, на його розсуд, заходів для забезпечення прав позивача, в тому числі, але не виключно, направляти повідомлення, іншим чином контактувати з відповідачем. Витрати позивача на такі дії підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі. Відповідно до п. 8.5. Умов кредитування, збитки, заподіяні у зв'язку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною Стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції. З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати у зв'язку з зверненням до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична фірма «Вернер» для супроводженням процесу стягнення заборгованості відповідно до Кредитного договору загальною вартістю 5000 грн. та 1000 грн. податку на додану вартість, а всього 6000 грн. (а.с.48-67). Розділом «Основні умови кредиту» Договору визначено еквівалент суми кредиту в доларах США у розмірі 14175,62 дол. США та курс для обчислення - 8.1500 дол. США (а.с.9). Також розділом «Основні умови кредиту» Договору визначено, що усі платежі за Договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в дол. США, визначеному вище. Разом з тим, графіком погашення заборгованості суми платежів визначено виключно в іноземній валюті, а саме в доларах США. Даний факт підтверджується Графіком погашення кредиту, який є Додатком до кредитного Договору та міститься в матеріалах справи. Відповідно до пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування (додаток до Договору) «розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та Додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту», «позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій що зазначена в такому розрахунку, обмінний курс, який був використаний Компанією, збільшиться більше, ніж на 2% різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується Позичальником». Таким чином, і зазначення еквіваленту валюти, і наявність графіку погашення заборгованості, яким суми платежів визначено виключно в іноземній валюті - долари США та порядок розрахунку розміру щомісячних платежів (перерахунок доларів США у гривню по курсу зазначеному в розділі Договору «Основні умови кредиту») свідчить про те, що фактично валютою Кредитного договору є долар США, тобто споживчий кредит надано в іноземній валюті. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України). Приписами частини 1 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» імперативно закріплено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Частиною 4 статті 11 цього ж закону, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору або окремих його положень відповідно до статті 215 ЦК України. Частиною 1 статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане виключно в гривнях. Згідно з частиною 1 статті 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, в тому числі, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно предмету договору, ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Встановлено, що 06.02.2013 року позивач звернувся до відповідача за отриманням кредиту у національній валюті Україні - гривні, позивач під час пропонування та отримання кредиту мав намір та надавав згоду на отримання споживчого кредиту у національній валюті Україні - гривні. Щомісячне перерахування тіла кредиту, додаткового кредиту та процентів за ними з доларів США у гривню вводить позивача в оману стосовно валюти кредитування, предмету договору, його ціни та способу розрахунку ціни договору. Вбачається, що позивачу під час укладення Договору від 06.02.2013 № 50007543 відповідач повідомив, що позивачу надається кредит у національній валюті України в сумі 115 531,30 грн., а фактично надано кредит у іноземній валюті. Позивач при зверненні до суду зазначав, що він не надав би своєї згоди на укладення даного Договору на таких умовах, оскільки мав намір і бажав отримати споживчий кредит у національній валюті для оплати товару (транспортного засобу), який продавався автосалоном по ціні визначеній в гривнях. Таким чином вбачається, що відповідач ввів в оману позивача щодо валюти кредитування, а отримання кредиту в іноземній валюті не відповідало його волевиявленню, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» з боку відповідача при вчиненні даного Договору. Згідно з частино 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Вбачається, що відповідачем у кредитному договорі не зазначено повна сума кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, як у процентному значені так і в грошовому виразі (у національній валюті України - гривні) у вигляді окремого письмового документу, а наявний розрахунок проведено поверхнево та не зрозуміло для споживача. Відповідно до положень пункту 3 частини 5 статті 11 та статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки (а не самих сум відсоткової ставки). Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Вбачається, що на сьогоднішній день ціна договору в гривні збільшилася більше ніж в три рази навіть при її обрахунку за офіційним курсом долару, встановленого Національним банком України, і це зростання витрат споживача за користування гривневим кредитом без врахування відсотків за користування грошима, які відповідач фактично обраховує з нової вже ціни договору. Таким чином вбачається, що в такий спосіб відповідач включив до договору додаткові приховані платежі, які має сплачувати позивач. Згідно ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» такі положення договору споживчого кредиту є несправедливими. Відповідно до частини 5 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Додаток 2 «Графік погашення заборгованості до Договору» на підставі приписів ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», також підлягає визнанню не дійсним. Таким чином, враховуючи те, що в кредитному договорі містяться положення, які порушують законодавство України, є несправедливими по відношенню до позивача та в наслідок (за допомогою) яких відповідачем було введено в оману, окремі частини кредитного договору, відповідно до статті 215 ЦК України, мають бути визнані недійсними. Згідно з ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Посилаючись на зазначену норму ТОВ «Порше Мобіліті» просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 6000 гривень, так як через систематичне порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором позивач був вимушений звернутися до суду для стягнення заборгованості, в зв'язку з чим ним було понесено додаткові витрати на отримання правової допомоги. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що зазначена вимога задоволенню не підлягає, так як у відповідність до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи, а тому договір про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010 р., укладений між ТОВ «Юридична фірма Вернер і Партнери» та ТОВ «Порше Мобіліті», не може зобов'язувати третю особу відшкодувати понесені витрати. Витрати сторони щодо надання правової допомоги можуть бути стягнуті з другої сторони як витрати, пов'язані з розглядом справи, у випадку задоволення позовних вимог в порядку, передбаченому ст. 84, 88 ЦПК України. Проте такі вимоги не заявлено. Як вбачається з Графіку погашення кредиту, що є невід'ємним додатком до кредитного договору, всі суми зазначені в «доларах США», а Рахунки відповідачеві за період з листопада 2013 року по теперішній час виставлені «у гривні України». Згідно ч. 2ст. 524 ЦК України,сторони можуть визначити еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а згідно ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. При цьому, товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» у жодному з Рахунків не зазначено обмінного курсу банку на момент виставлення рахунку, на підставі якого розраховано гривневий еквівалент, що унеможливлює перевірити відповідність нарахувань відповідачем сум до сплати у відповідності до курсу валют, який діяв на момент розрахунку та вирахування в цілому суми заборгованості. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати покласти на первісного позивача, оскільки заявлені вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved