Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

10.08.2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення ідеальної частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] та встановити порядок користування квартирою, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування вимог зазначала що вона є співвласником квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності від 21.11.2006 року, виданого Шевченківською райадміністрацією Львівської міської ради. Дана квартира також належить на праві спільної сумісної власності і відповідачу. Протягом тривалого часу склався порядок користування квартирою, де вона та відповідач займають по одній кімнаті, а все інше знаходиться у спільному користуванні, але відповідач не бажає іти до нотаріуса з метою укладення договору. На сьогодні виникла потреба у визначенні часток, оскільки між ними виникають спори, щодо сплати за комунальні послуги. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] яка діє на підставі довіреності від 21.09.2011 року позовні вимоги підтримала. Позивач у судове засідання не прибула. Відповідач [PERSON] будучи у суді позов визнав частково та пояснив, що спір виник з причин оплати за комунальні послуги за квартиру, щодо порядку користування, то він не заперечує, але не погоджується на оплату судових витрат. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності від 21.11.2006 року, виданого Шевченківською райадміністрацією Львівської міської ради належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Дана квартира складається з двох житлових кімнат, кухні та комунальних вигод, загальною площею 50,70 кв.м. і коморою у підвалі площею 3,4 кв.м. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ч. 2,3 ст.372 ЦК України разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимога позивача про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності у даній квартирі по 1/2 кожному є підставною та підлягає до задоволення. Статтею 358 Кодексу передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З матеріалів справи вбачається, а саме технічного паспорту на квартиру (а.с.5), що спірна квартира складається з 2-х житлових кімнат, то суд вважає за необхідним визначити саме такий порядок користування приміщеннями у квартирі: позивачеві залишити у користуванні кімнату площею 12.0 кв.м., що позначена на плані під літ.3, а відповідачу - 16,2, що позначена на плані під літ.2, а інші приміщення залишити у спільному користуванні. Такий розподіл не порушує співвідношення часток відповідно до площ виділених у користування житлових кімнат. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] судових витрат, то у задоволенні таких слід відмовити, зазначивши при цьому, що представник позивача не наполягала на їх задоволенні.

Outcome: partial