Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

11.08.2020 р. до Щорського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є матір`ю позивача, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 31.07.2001 р., однак з вересня 2001 р. за місцем реєстрації не проживає. На даний час місце проживання відповідача позивачу невідоме. [PERSON] здійснює самостійний спосіб життя. З 2017 р. перестала спілкуватися з позивачем за допомогою мобільного зв`язку. Позивач є особою з інвалідністю, у зв`язку з чим вимушена звертатися до управління соціального захисту населення за призначенням державної допомоги, і встановлення факту відсутності відповідачки за місцем реєстрації є необхідною процедурою для виключення ї зі складу сім`ї. На думку позивача, вирішення цього питання може відбутися лише шляхом зняття [PERSON] з місця реєстрації. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 18.08.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 08.09.2020 р. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 08.09.2020 р. відкладено розгляд справи на 23 вересня 2020 року о 12 годині 00 хвилин. Також судом на адресу в. о. старости села Нові Боровичі було 08.09.2020 р. направлено судовий запит щодо фактичного проживання відповідача. До Щорського районного суду Чернігівської області 21.09.2020 р. надійшла відповідь на вказаний запит, зареєстрована за вх. № 2555, у якій повідомляється, що [PERSON] з 07.09.2020 р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 23.09.2020 р. розгляд справи відкладено на 15 жовтня 2020 року о 15 годині 00 хвилин. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 15.10.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03 листопада 2020 року. У судове засідання позивач та відповідач, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, не з`явились. Позивач у позовній заяві просить справу розглянути без її участі. Відповідач про причини неявки в судове засідання не повідомила. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Виходячи зі змісту статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV(далі - Закон № 1382) документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1382 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. З вказаних норм випливає, що законодавцем визначено два способи зняття з реєстрації: до реєстрації свого нового місця проживання чи під час такої реєстрації. Підставою позову у даній справі є те, що [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає за адресою реєстрації більше року. В той же час, до суду надійшла відповідь виконавчого комітету Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, згідно якої [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 07.09.2020 р., знята з реєстрації 07.09.2020 р. за адресою: [ADDRESS] (а. с. 39). Натомість, у позові позивач пов`язує право користування жилим приміщенням відповідача саме з місцем її реєстрації за адресою місцезнаходження жилого приміщення. У постанові від 13.05.2020 р. (справа № 686/20582/19) ВС зазначив, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Поряд з цим, за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). З огляду на наведену правову позицію суду касаційної інстанції щодо застосування норм процесуального права, судом встановлено що спір станом на дату пред`явлення позову (11.08.2020 р.) мав місце, що позбавляє суд можливості закривати провадження у даній справі. В той же час, завданням цивільного судочинства за положеннями вищепроцитованої ч. 1 ст. 2 ЦПК України є, в тому числі, ефективний захист порушеного права позивача. Згідно ч. 2 вказаної норми суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Станом на дату розгляду спору право позивача розпоряджатися своїм майном без обмеження правом інших осіб ним користуватися не є порушеним. Зважаючи на те, що відповідач не проживає за спірною адресою тривалий час, що визнається самим позивачем, та з 07.09.2020 р. місце проживання відповідача зареєстроване за іншою адресою, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача, заявленого ним у позові, станом на дату розгляду справи. У розумінні ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed