Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

11 січня 2018 р., позивач звернувшись до суду із цим позовом просила визнати договір купівлі-продажу №27528 від 09 жовтня 2000 р. житлової квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені неповнолітньої [PERSON] дійсним, встановити право власності на вказану квартиру за [PERSON] Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказувала, що 09 жовтня 2000 р. в м. Одесі на Одеській товарній біржі між [PERSON], яка діяла від її імені, оскільки вона була малолітньою, та відповідачем був укладений договір №27528 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS]. Згідно положень ст.15 Закону України «Про товарну біржу» договір не підлягав подальшому нотаріальному посвідченню, тому вона його у нотаріуса не реєструвала. Проте, вона виконала всі умови договору. Після досягнення повноліття прийняла квартиру у своє володіння та користування, проживає у вказаній квартирі, сплачує всі необхідні комунальні послуги. Зараз вона бажає розпорядитись вказаною квартирою, але відсутність нотаріального посвідчення цього договору є перешкодою, в звязку з чим вона вимушені звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідач до суду не зявилась, але надіслала на адресу суду відзив в якому позов визнала, та просила розглядати справу за її відсутності. Повідомила що у звязку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище з «Балашкевич» на «Гриник». Також, відповідач у своєму відзиву підтвердила факт здійснення купівлі продажу [ADDRESS], та пояснила, що отримала гроші за продаж квартири і гідно положень ст.15 Закону України «Про товарну біржу» вважала, що подальше нотаріальне посвідчення укладеного договору не потрібно. В судовому засіданні встановлено наступне. 09 жовтня 2000 р. між [PERSON], яка діяла як законний представник від імені [PERSON], оскільки вона була малолітньою, з одного боку та [PERSON] з іншого боку, був укладений договір №27528 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] в м.Одесі на Одеській товарній біржі. По умовам договору [PERSON] продали, а [PERSON] купила двохкімнатну квартиру житловою площею 30,4 м.кв. загальною площею 52,6 м.кв., за дресою [ADDRESS] (смт Березівка-2), Березівського району Одеської області. Квартира належала продавцю, на підставі свідоцтва про право власності виданого Новоселівською сільською радою Березівського району Одеської області 12 листопада 1998 р. під №127, зареєстровану Березівською філією ОГБТІ і РОН №1053 стор.101 кн.11. Квартира була продана за 18\~771 (вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят одна) гривень, які продавець отримала до підписання даного договору. Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі і по умовам договору подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, так як відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди зареєстровані на біржі подальшому нотаріальному завіренню не підлягають, а згідно з ч.4 ст.15 зазначеного закону угоди вважаються заключними з моменту їх реєстрації на біржі. На час укладення договору була досягнута згода по всім суттєвим обставинам. Позивач зареєстрована у вказаній квартирі з 01 вересня 2005 р.. Згідно довідки Раухівського житлово-експлуатаційного підприємства №59 від 16 листопада 2017 р. у позивача заборгованості за квартирну плату та комунальні послуги не має. 24 травня 2002 р. був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON], що було зареєстровано відділом РАГС Южненського МУЮ Одеської області, а.з.№66. Після одруження прізвище подружжя [PERSON]. Свідоцтво про укладення шлюбу І-ЖД №324538. Вивчивши матеріали справи, на підставі і у межах наданих доказів, та доведеності обставин на які сторони посилались суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст.9 Житлового кодексу України громадяни мають право на придбання квартир на біржових торгах, а згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» на майно отримане від вчинення угод не заборонених законодавством громадяни набувають право власності. Згідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вивчивши укладений на біржі договір суд вважає, що його зміст не суперечить цивільному законодавству України, та моральним засадам суспільства. Особи яки діяли в інтересах сторін по договору і укладали договір мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, дії законного представника не суперечили інтересам неповнолітньої. Волевиявлення сторін відповідало на час укладення договору їх внутрішній волі. Заключний договір був направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлено ним, а саме позивачка [PERSON] є зареєстрованою у вказаній квартирі. По утриманню квартирі сплачуються всі необхідні платежі, заборгованості не має. Відповідно ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх суттєвих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення договору, то суд може признати такий договір дійсним. В звязку з викладеним суд вважає, що сторони домовилися з усіх істотних умов договору, відбулось його повне виконання, але продавці ухиляються від його нотаріального посвідчення. За таких обставин суд вважає, що зазначений договір слід вважати дійсним, а позивача слід визнати власницею квартири. Застосовуючи положення ЦК України від 16 січня 2003 р. суд виходив з того, що згідно ч.2 п.4 заключних та перехідних положень ЦК України, до цивільних правовідносин які виникли до набрання чинності цим Кодексом його положення застосовуються до тих прав та обовязків які продовжують існувати після вступу його в дію.

Outcome: approved