Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

11 березня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1983 року по 2013 рік працювала на ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод». 17 березня 2013 року звільнена з вищевказаного підприємства за ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності працівників. На день звільнення підприємство не провело з нею повного розрахунку, а саме не виплатило одноразової допомоги при звільненні (далі вихідної допомоги). Рішенням Нововолинського міського суду від 08 квітня 2013 року з відповідача в її користь було стягнуто 1294,63 грн. нарахованої але не виплаченої вихідної допомоги. Вищевказані суми сплачені відповідачем 17 лютого 2014 року. Оскільки ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод» на момент звільнення не провело з нею повного розрахунку, просить стягнути з відповідача в свою користь середню заробітну плату за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 19 березня 2013 року по 14 лютого 2014 року в сумі 16164,40 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду письмову заяву, просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує, просить його задоволити (а.с.10). Представник відповідача Бабичук С.В. в судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що вихідна допомога не є заробітною платою, а тому позивач, 08 травня 2013 року отримавши рішення суду про стягнення з ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод» в свою користь вихідної допомоги дізналася про порушення свого права, однак звернулася до суду з позовом лише 25 березня 2013 року, тим самим пропустила строк позовної давності, який становить 3 місяці. Крім того, вини підприємства у невиплаті [PERSON] належних їй сум при звільненні у строки визначені в ст.116 КЗпП України немає. Виконавчою службою було накладено арешт на рахунки ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод», а тому підприємство тривалий час не мало змоги керувати своїми банківськими рахунками і відповідно не мало змоги скерувати кошти на погашення заборгованості по вихідній допомозі. З цих підстав просить в позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення Копією трудової книжки позивача (а.с.4) підтверджується, що [PERSON] перебувала з відповідачем у трудових відносинах і була звільнена з підприємства 17 березня 2013 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з скороченням чисельності працівників. Рішенням Нововолинського міського суду від 08 квітня 2013 року стягнуто з відповідача ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод» в користь позивача [PERSON] 1294,63 грн. вихідної допомоги при звільненні (а.с.5) Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпПУ. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Як вбачається з довідки підприємства (а.с.6) та пояснень представника відповідача, належні суми [PERSON] отримала 17 лютого 2014 року, а тому тримісячний строк звернення до суду нею пропущено не було. Відповідно до роз'яснень, даних у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплати праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З цих підстав, твердження представника відповідача про відсутність вини підприємства у невиплаті належної позивачу вихідної допомоги, у зв'язку з арештом рахунків підприємства не заслуговують на увагу, оскільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У відповідності з п.5, п.9 розділу Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата вираховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих днів. Згідно довідки ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод» середньоденна заробітна плата позивача становила 70,28 грн. (а.с.7). Отже, затримка розрахунку за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку, а саме з 19 березня 2013 року (перший робочий день після звільнення) по 14 лютого 2014 року (останній робочий день перед розрахунком) по вихідній допомозі складає із розрахунку 70,28грн. (середньоденна заробітна плата) x 230 (робочих днів) = 16164,40 грн. Таким чином, суд задоволює позов і стягує з ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод» в користь [PERSON] 16164,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 19 березня 2013 року по 14 лютого 2014 року включно. Відповідно до ст.88 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved