Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

10 червня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. 72 ЖК України, ст. ст. 316-319, 321, 379, 391, 405 ЦК України, просить усунути перешкоди у здійсненні ним прав власника щодо жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] та її малолітньої дочки [PERSON] особами, які втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачу на праві власності належить кімната «Б» в гуртожитку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі- продажу нерухомого майна від 11 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Малашенко О.І., зареєстрованого в реєстрі № 1795 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності, індексний номер витягу № 106974252. В серпні 2018 року до позивача звернулась знайома [PERSON] з проханням тимчасово зареєструватись з дитиною у кімнаті, яка належить позивачу за адресою: [ADDRESS] , оскільки їй потрібно було перереєструватись разом з дитиною на час продажу своєї квартири. Між позивачем та відповідачем була домовленість, що після того, як відповідач відчужить свою квартиру, остання сама зніметься самостійно та зніме свою дитину з реєстраційного обліку, але відповідач і досі не виконала домовленість. Позивачу на даний час не відомо, де фактично проживає відповідач зі своєю дитиною. Відповідач зі своєю дитиною фактично ніколи не проживали у кімнаті, де зареєстровані. В той же час позивач несе всі витрати на утримання кімнати, в тому числі і за відповідача. В зв`язку з тим, що відповідач зі своєю дитиною не знялися самостійно з реєстраційного обліку, на них продовжують нараховувати плату за житлово-комунальні послуги, які відповідач не сплачує. На даний час позивач вирішив продати кімнату, але покупці повідомили, що не будуть придбавати квартиру до тих пір, поки не будуть зняті з реєстраційного обліку всі зареєстровані особи. Збереження реєстрації за відповідачем та її дитиною перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном на праві приватної власності. Позивач є відповідальною особою по утриманню житла. Зі сторони позивача та інших осіб відповідачу та її дитині не чинилися ніякі перепони у користуванні житловим приміщенням в період з 2018-2020 років. Враховуючи, що відповідач зі своєю дитиною ніколи не проживали фактично у житловому приміщенні, не знялися самостійно з реєстраційного обліку кімнати, не є членами сім`ї позивача, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем та ведуть з ним спільне господарство, позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою судді від 30 червня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14 серпня 2020 року. 14 серпня 2020 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено нове підготовче засідання на 28 серпня 2020 року. Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року підготовче засідання було відкладено на 11 вересня 2020 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 вересня 2020 року. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року судовий розгляд справи було відкладено на 30 вересня 2020 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що у серпні 2018 року його однокласниця [PERSON] звернулася до нього за допомогою, просила зареєструвати її та дитину на час продажу її квартири у кімнаті, яка належить позивачу на праві власності. У них з відповідачем була домовленість, як тільки відповідач відчужить свою квартиру, то зніметься з реєстраційного обліку сама та свою малолітню дитину самостійно. Але по сьогоднішній день відповідач домовленість не виконала. З моменту реєстрації її та її малолітньої дитини, відповідач та її дочка ніколи не проживали за місцем реєстрації, оскільки така реєстрація була формальною, це підтверджується актами про не проживання. Позивач ніколи не чинив відповідачу та її малолітній дочці перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням. Позивач не може належним чином розпоряджатися своїм майном за таких обставин, оскільки при покупці цієї кімнати покупці висувають умову про зняття з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася за місцем реєстрації, проте конверт із судовою повісткою повернувся до суду з відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позов відповідач до суду не направила. Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, [PERSON] не надала. Заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшла. Представник третьої особи у судовому засіданні [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують належність іншого житла малолітній дитині [PERSON] , [INFO] . За наявністю умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення у справі відповідно до ухвали суду від 25 вересня 2020 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживала в кімнаті [ADDRESS] з 15.10.2002 року по 01 травня 2020 року. [PERSON] та її дочку [PERSON] у кімнаті «В» ніколи не бачила. Свідок [PERSON] в судовому зсіданні показала, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS] з 15 січня 2018 року. В кімнаті «Б» вона ніколи не бачила [PERSON] та її дочку [PERSON] .. Їх речі у даній кімнаті відсутні. Позивачем ніколи не чинилися перешкоди у користуванні кімнатою [PERSON] та її дочці. До липня 2020 року в цій кімнаті взагалі ніхто не проживав. На даний час там проживає [PERSON] разом з дочкою. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 грудня 2017 року, [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності (продавці) та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого продавці передають у власність (продають) покупцю, а покупець приймає (купує) від продавців нерухоме майно, а саме: кімнату «Б», що розташована за адресою: [ADDRESS] , і оплачує її вартість за ціною та у порядку, передбаченому цим договором. Договір посвідчено приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Малашенко О.І. (а.с.8-9). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106974252 від 11.12.2017 року, кімната у гуртожитку загальною площею 13,7 кв.м., житлова площа 11,9 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] і належить на праві приватної власності з часткою 1/1 [PERSON] (а.с. 10). Згідно з довідкою від 11.11.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 27.08.2018 року та [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 27.08.2018 року (а.с. 7). Відповідно до Договору № 7 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 05 січня 2018 року, договір укладено між Комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр» в особі директора [PERSON] та власником житлового приміщення в гуртожитку [PERSON] (а.с.13). Згідно Договору № 249 про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води від 05 січня 2018 року, договір укладено між Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» в особі директора [PERSON] та власником житлового приміщення [PERSON] (а.с.13 зв.ст.). Відповідно до Договору № 321 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення від 05 січня 2018 року, договір укладено між Комунальним підприємством «Славутич-Водоканал» Славутицької міської ради в особі директора [PERSON] та власником кімнати в гуртожитку [PERSON] (а.с.14) Як вбачається з довідки Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області від 13.05.2020 року № 2042/109/1003/1/06-2020, [PERSON] [INFO] в інтересах себе або малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період 2018-2020 роки з будь-якими заявами, скаргами, повідомленнями щодо вчинення їй або її дитині [PERSON] перепон у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] зі сторони [PERSON] до Славутицького відділення поліції не звертались (а.с. 18). Згідно рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 295 від 29.07.2020 року, виконавчий комітет міської ради вирішив погодити висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради щодо усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON] та її доньки [PERSON] , особами, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] і надати його до Славутицького міського суду Київської області (а.с. 43). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради щодо усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON] та її доньки [PERSON] , особами, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , враховуючи те, що документи, які підтверджують належність іншого житла малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , відсутні, з метою недопущення порушень житлових, майнових прав дитини, відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради не підтримує позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а.с.44-45). Довідкою №01-19, виданої 30.09.2020 року управлінням освіти і науки Славутицької міської ради Київської області, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , у закладах освіти м. Славутич не навчалася і не навчається( а.с. 84). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. (ч. 1 ст. 317 цього Кодексу). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. За змістом ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно правил ч. 1 ст. 29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов`язує Громадянина України, а також іноземця чи особу без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. За правилом ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як передбаченого у ч. 4, ч. 5, ч. 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як повідомив в судовому засіданні позивач, відповідач та її малолітня дочка ніколи не проживали за місцем реєстрації. Фактична реєстрація відповідачів у жилому приміщенні, яке належить на праві власності позивачеві, створює перешкоди у здійсненні ним, як власником цього жилого приміщення, права користування та розпорядження своїм майном. Факт не проживання відповідача та її малолітньої дочки у спірному жилому приміщенні з 2018 року підтверджено показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та актами про не проживання [PERSON] та її малолітньої дочки [PERSON] у спірному жилому приміщенні. Зазначені обставини свідчать про те, що житлові права малолітньої [PERSON] не порушені, тому що обставин, які б свідчили про те, що позивач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою відповідачу та її малолітній дочці, судом не встановлено. З досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає встановленим, що відповідач та її малолітня дочка відсутні в квартирі близько двох років без поважних причин, будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження їх права користування на час їх відсутності в них не було, а законом інше не визначено, що є підставою для визнання відповідача та її малолітньої дочки особами, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Виходячи з викладеного, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради, оскільки він є недостатньо обґрунтованим і таким, що не ґрунтується на положеннях закону, тому до уваги його не приймає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з того, що позивачем пред`явлено одну вимогу немайнового характеру, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840,80 гривень. Інша частина судового збору в сумі 840,80 гривень, яка внесена в більшому розмірі, ніж встановлено законом, за клопотанням позивача повертається йому ухвалою суду відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved