Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

10 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що позивач є спадкоємцем за заповітом, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] [PERSON], за життя заповів все, що на день смерті буде йому належати і на що буде мати право за Законом - [PERSON]. Спадкове майно, після померлого [PERSON] складається з земельої ділянки площею 1,0277 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,8047 га., та площею 0,2230 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Сморжівської сільської ради Радехівського районну Львівської області; житловий будинок [ADDRESS]. На день смерті [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] - дочка та [PERSON] - дружина. Як єдиний спадкоємець, з метою оформити права на спадкове майно, позивач мала намір звернутися до нотаріуса щоб оформити прийняття спадщини. Однак із документів вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданий Радехівською РДА Львівської області 26.02.2001 року був виданий після смерті спадкодавця [PERSON], тому документи на оформлення спадщини не були прийняті, оскільки правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, не відповідає вимогам законодавства, а за таких обставин нотаріус вважає, що фактично відсутні належні правовстановлюючі документи на право власності на земельну ділянку, що належала спадкодавцю. Також позивач не може нотаріально оформити спадкові права на житловий будинок у зв'язку з припиненням існування колгоспного двору, так як свідоцтво про право власності не було оформлене відповідно до чинного законодавства України. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,0277 га, складається із двох земельних ділянок площею 0,8047 га., та площею 0,2230 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] та на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.2-4). 8 травня 2018 року від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій просить визнати за [PERSON] лише право власності на земельну ділянку площею 1,0277 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,8047 га., та площею 0,2230 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Сморжівської сільської ради Радехівського районну Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] (а.с.38). Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.52). Представник відповідача Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.54). В процесі розгляду справи від Сморжівської сільської ради до суду поступила заява про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнають в просять їх задовольнити (а.с.17). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Так судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого Сморжівською сільською радою Радехівського району Львівської області 4 липня 1999 року (а.с.8). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого Сморжівською сільською радою Радехівського району Львівської області 17 березня 2014 року (а.с.9). Родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого Радехівським райбюро ЗАГС 13.02.1971 року (а.с.10). З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Сморжівською сільською радою 20 лютого 1971 року, вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON] 20.02.1971 року, після одруження дружині присвоєно прізвище «[PERSON]», про що зроблено запис №11 (а.с.10). Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого 26.02.2001 року Радехівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації №77 від 22.02.2001 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №13366 вбачається, що земельна ділянка, площею 1,0277 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,8047 га та площею 0,2230 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.12). Як вбачається із копії заповіту від 16 лютого 1998 року, посвідченого секретарем виконкому Сморжівської сільської ради, [PERSON] заповів [PERSON] належний на праві особистої власності жилий будинок, що розташований в селі Сморжів Радехівського району Львівської області, господарські будівлі і все те, що на день смерті буде йому належати і на що за Законом буде мати право (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 24.07.1990 року, будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.14). Із копії довідки Сморжівської сільської ради №244 вбачається, що [PERSON] був зареєстрований до дня смерті [INFO] в селі Сморжів Радехівського району Львівської області по вул. Зелена, 79. На день смерті з ним були зареєстровані дружина: [PERSON], [INFO], дочка: [PERSON]. Від імені [PERSON] виконкомом Сморжівської сільської ради посвідчувався заповіт 16.02.1998 року (а.с.11). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст..1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON], оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданий 26 лютого 2001 року після смерті спадкодавця - [PERSON]. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved