Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

12.11.2015р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що з 14.07.2006р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний 18.02.2011р. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] [INFO]. За кордоном,а саме на території Російської Федерації мешкають та працюють родичі позивачки, які запрошують її з сином на відпочинок та оздоровлення. Колишній чоловік відмовляється надати дозвіл на виїзд їхнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення. А тому вона вважає, що його дії суперечать інтересам дитини, в результаті чого дитина позбавлена тих можливостей, про які вона вказала раніше. Вона вважає, що згідно із діючим законодавством України, яке регулює даний вид правовідносин, вона має право на отримання дозволу на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна зі своєю дитиною, без згоди та супроводу батька. Просила суд надати дозвіл дитині - [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з нею матір'ю - [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька строком дії до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просить суд розглянути справу без її участі. Свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в своїй заяві просить суд розглянути справу без його участі та позов визнав у повному обсязі. Справа розглянута у відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] (а.с.5), де в графі мати вказана - [PERSON], а в графі батько вказаний - [PERSON]. На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved