Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

10.09.2013 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON], треті особи ПАТ «СК «Дніпроінмед», ПАТ «СК «Скарбниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31 серпня 2012 року о 19 год.50 хв. в м. Львові по вул .Промислова, 60 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний йому автомобіль [NUMBER] . Позивач вказав, що діями відповідача, який порушив правила дорожнього руху, спричинено дорожньо - транспортну пригоду, оскільки його, позивача вина у ДТП відсутня, що підтверджується постановою Стрийського міськрайонного суду та постановою апеляційного суду Львівської області. З тексту позовної заяви встановлено, що внаслідок ДТП належний позивачеві автомобіль [NUMBER] отримав пошкодження на суму матеріального збитку, що встановлена висновком експертного автотоварознавчого дослідження за № 25/13 від 11.05.2013 року, у розмірі 7607,36 грн. Крім того позивач зазначив, що цією ж ДТП йому було завдано і моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з пошкодженням майна. Для нього важко перенести пошкодження власності - автомобіля. В обґрунтування визначення моральної шкоди позивач вказав, що він багато років збирав кошти для купівлі авто, приклав чималих зусиль для його придбання, підтримував у бездоганному стані, а тому для нього факт пошкодження транспортного засобу є дуже болючим. На цей час він не може відремонтувати автомобіль у зв'язку з браком коштів, такий його стан кожен день спричиняє йому душевний біль та нагадує про події дня, коли сталося ДТП. Він, позивач змушений був витрачати свій час у судах, щоб доводити свою невинуватість у ДТП. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінений позивачем у сумі в 3000 гривень. Просить також стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач та його уповноважений представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та його уповноважений представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечили з підстав та мотиві, викладених у письмових запереченнях проти позову ( а.с.54-55). Представники третіх осіб в судове засідання не з»явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду. Заслухавши пояснення учасників процесу ,зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з таких підстав та мотивів. Так, судом встановлено , що 31.08.2012 року о 19.50 год. в м. Львові по вул. Промисловій, 60 відбулось зіткнення транспортних засобів ВАЗ-2123, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Сітроен», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення №1323/5485/12, 3/1323/1891/12, 31 серпня 2012 р. відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВСІ №283062, згідно якого він, [PERSON] 31.08.2012 року о 19.50 год. в м. Львові по вул. Промисловій, 60, керуючи автомобілем марки ВАЗ-2123, р. н. ВС 4390 ВЕ, при повороті ліворуч не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не пропустив автомобіль марки «Сітроен», р. н. АЕ 1494 ЕА, який рухався ліворуч в попутному напрямку, в результаті чого завдав автомобілям технічні пошкодження, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124КУпАП. Протокол на водія [PERSON] працівниками ДАІ не складався. Постановою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.10.2012 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. (а.с. 8, 10-11). Постановою апеляційного суду Львівської області від 17.01.13 р. дане рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України врегульовано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із тексту зазначених вище судових рішень вбачається, що в ході розгляду адміністративної справи судом було встановлено, що [PERSON] рухався автомобілем марки ВАЗ -2123 р.н. 4390ВЕ по вул. Промисловій у мю Львові, зайняв ліву смугу руху, включив показчик лівого повороту та, зупинившись на трамвайній колії попутного напрямку, став пропускати зустрічний транспорт. Автомобіль під керуванням [PERSON], що рухався ліворуч від нього у попетному напрямку, «ковзаючим» ударом зачепив його автомобіль , проїхавши після зіткнення біля 32 м. Дані показання відповідаютьсхемі дорожньо-транспортної пригоди, долученої до протоколу про адмінправопорушення із зазначенням схеми розташування транспортних засобів та місця зіткнення автомобілів. Згідно позначеного на схемі місця зіткнення зіткнення автомобілів сталося на смузі руху автомобіля ВАЗ-2123, р.н. ВС 4390ВЕ. Відтак з матеріалів адміністративної справи вбачається, що винним у ДТП є відповідач [PERSON] та повторного дослідження дана обставина не потребує. Ухвалами Шевченківського райсуду м. Львова від 10.04.14 р. за клопотанням відповідача та його представника було призначено судову транспортно-трасологічну експертизу та судову автотехнічну експертизу. Провести транспортно-трасологічну експертизу не видалось можливим в зв»язку з тим, що для огляду експерту не можна було представити транспортні засоби у тому ж технічному стані, в якому вони перебували після скоєння ДТП , так як проведено ремонтні роботи авто. Без виконання залишилась і ухвала суду про проведення судової автотехнічної експертизи. Так, для здійснення такої ( а.с. 113) в розпорядження експерта слід було скерувати вихідні дані ДТП крім тих, які зазначені у адміністративній справі . Зважаючи на те, що кожна із сторін вказує як вихідні дані обставини , що кардинально різняться між собою, відтак, як зазначив в судовому засіданні допитаний в якості експерта [PERSON], зробити єдино можливий висновок щодо подій ДТП неможливо. Відтак, суд прийшов до переконання про недоцільність повторного скерування справи для проведення експертизи, оскільки докази не можуть будуватись на здогадках. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження за № 25/13 від 11.05.2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] , з врахуванням податку на додану вартість становить 7607, 36 грн. ( а.с. 12-18). Виходячи з положень ч. І ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частин 1, 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи наведене, суд вважає підставними вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди. У відповідності до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки постанови суду, якою було б встановлено винуватість [PERSON] у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП немає та строки притягнення за вказаним адміністративним правопорушенням спливли, позивач був позбавлений можливості звернутись до страхової компанії з приводу отримання виплати, так як не міг надати документ, що встановлено винуватість відповідача у вказаній ДТП. Відтак, на думку суду позивачем було обрано вірний спосіб захисту свого права шляхом пред»явлення позову безпосередньо до винної особи. Відповідно до норми ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати,зокрема : у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст.110 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем завдання шкоди. Враховуючи те, що вищевказаним судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення встановлена відсутність вини позивача [PERSON] у спричиненні ДТП, що мала місце 31.08.2012 року у м. Львові по вул. Промислова, 60, винуватцем цієї події та спричиненні матеріального збитку через технічне пошкодження автомобіля ВАЗ-2123, р. н. ВС 4390 ВЕ являється відповідач [PERSON], а тому позовні вимоги про відшкодування матеріального збитку є на думку суду підставними та підлягають задоволенню. Однак, беручи до уваги той факт, що характер та обсяг емоційно-вольових переживань позивача, котрими мотивується моральна шкода, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості є недостатнім, щоб задовольнити її в заявленому позивачем розмірі. А тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 1000 грн. В силу дії вимог ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягають також судові витрати, понесені позивачем.

Outcome: partial