Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

10 березня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) «Кредекс Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просило в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 882479 грн 65 коп. за кредитним договором №198Ф-06 від 23 листопада 2006 року, укладеним між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки - цілий житловий будинок, загальною площею 305, 6 кв. м., житловою площею 118, 8 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на вказане майно; визнати за ТОВ «Кредекс Фінанс» право власності на предмет іпотеки; припинити право власності [PERSON] на житловий будинок; виселити з житлового будинку [PERSON] та усіх мешканців, які там проживають; витребувати у [PERSON] технічний паспорт, правовстановлюючі документи на житловий будинок. Позов обґрунтовано тим, що 23 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством ( надалі - ВАТ) «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №198Ф-06, на підставі якого відповідач отримав кредит у сумі 72 800 доларів США, який зобов'язався повернути в строк до 22 листопада 2025 року. Грошове зобов'язання за Кредитним договором забезпечено переданим в іпотеку нерухомим майном, а саме цілим житловим будинком, розташованим за адресою: миколаївська область, [ADDRESS]. На підставі договору відступлення прав вимоги від 06 жовтня 2010 року, право вимоги за Кредитним договором перейшло до позивача. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вказаним договором, у нього перед кредитором виникла заборгованість у розмірі 882 479 грн 65 коп., яка складається з тіла кредиту - 518 672 грн; заборгованості за відсотками - 39 116 грн 62 коп.; заборгованості з комісії - 250 грн; заборгованості з пені - 37 197 грн 48 коп.; нарахованих відсотків - 287 243 грн 55 коп. Оскільки умови договору відповідачем не виконуються, а право вимоги за зобов'язанням перейшло до ТОВ ««Кредекс Фінанс», останнє звернулося з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 67). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином за адресою реєстрації місця проживання та через ТОВ «ЖЕК «Забота» (а.с. 58, 66, 82, 94). Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши позовну заяву та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23 листопада 2006 року між ВАТ «Кредобанк», з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, був укладений Кредитний договір №198Ф-06 (а.с. 10). Згідно з п. 2.1. Договору, банк надав відповідачу кредит у сумі 72 800 доларів США на строк до 22 листопада 2025 року з відсотковою с вавкою за користування кредитом - 12, 5 % річних для придбання цілого житлового будинку згідно з Договором купівлі-продажу житлового будинку №757 від 23 листопада 2006 року, укладеного між відповідачем та [PERSON]. За змістом п. 1 Договору купівлі-продажу від 23 листопада 2006 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив цілий житловий будинок житловою площею 118, 8 кв. м., загальною площею 305, 6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, відповідач передав вказаний будинок в іпотеку банку, що підтверджується договором від 23 листопада 2006 року, укладеним між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] (надалі - Іпотечий договір) (а.с. 13-18). Відповідно до п. 3.1.4 Іпотечного договору, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього Договору. Згідно з п. 4.1 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим договором. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 320 доларів США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. За змістом п. 3.4 Кредитного договору, позичальник сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває, якщо у момент настання терміну виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений Кредитним договором строк суми відсотків, комісій; неустойки (пені, штрафних санкцій) (п. 5.1 Іпотечного договору). Іпотекодержатель, у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду (п. 5.3 Іпотечного договору). Згідно з п. 5.4.1 Іпотечного договору, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець надає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Рішення про прийняття предмету іпотеки у власність приймається одноосібно. Підписанням Іпотечного договору іпотекодавець засвідчив, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотечний договір та рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі - продажу предмету іпотеки. Заставна вартість предмету іпотеки визначена сторонами у сумі 367 608 грн 30 коп. (п. 1.5 Іпотечного договору). Судом також встановлено, що 29 грудня 2010 року між ПАТ «Кредобанк», з одного боку, та ТОВ «Кредекс Фінанс», з другого боку, був укладений договір про відступлення права за Іпотечним договором, відповідно до якого до позивача як нового іпотекодержателя перейшло, у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, право на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, [ADDRESS] (п. 1.4 Договору). За змістом розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Кредекс Фінанс», заборгованість станом на час покупки позивачем кредитного портфелю (06 жовтня 2010 року) склала: 518 672 грн - по основній сумі кредиту, 39 116 грн 62 коп. - заборгованість за відсотками, 250 грн - заборгованість з комісії, 37 197 грн 48 коп. - заборгованість з пені, а всього 595 236 грн 10 коп. Заборгованість станом на 16 лютого 2015 року склала: 518 672 грн - по основній сумі кредиту, 39 116 грн 62 коп. - заборгованість за відсотками, 250 грн - заборгованість з комісії, 37 197 грн 48 коп. - заборгованість з пені, 287 243 грн 55 коп. - нараховані відсотки за період з 06 жовтня 2010 року по 16 лютого 2015 року (а.с. 22, 23). 26 січня 2015 року [PERSON] направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у тридцяти денний строк та вимогу про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації (а.с. 39-41). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ст. 3 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року). Відповідно до ст. 7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За змістом ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, яким може бути в тому числі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом із тим, наявність у договорі застереження про можливість задоволення вимог іпотекодержателя не позбавляє особу звернутися до суду для захисту порушеного права, оскільки право на судовий захист є конституційним правом особи (ст. 124 Конституції України) та гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський Суд з прав Людини у п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» (остаточне з 13 квітня 2011 року) зазначив, що право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Отже, наявність у п. 5.4 Іпотечного договору застереження щодо переходу до іпотекодержателя права власності на заставне майно в рахунок невиконаних за кредитним договором зобов'язань, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки, не перешкоджає розгляду вказаної позовної вимоги судом. Щодо виникнення у позивача права вимоги за іпотечним договором, суд звертає увагу на таке. Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням (ст. 24 Закону). Оскільки відповідач своїх зобов'язань за Кредитним договором не виконав - не сплачував в обумовлені сторонами строки щомісячні платежі та нараховані за кожний місяць відсотки, суд дійшов висновку, що у позивача на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність заставного майна - житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, [ADDRESS]. За таких обставин, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у розмірі 882 479 грн 65 коп. та передачу предмету іпотеки у власність іпотекодержателя є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відмовляючи у решті позовних вимог, суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 цієї ж статті встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житло протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житло у встановлений строк, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок. Разом із тим, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 52). Згідно з довідкою, виданою Чорноморською сільською радою Очаківського району, у спірному будинку ніхто не зареєстрований, ніхто не проживає (а.с. 97). Враховуючи викладене, а також той факт, що права позивача не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про виселення мешканців будинку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Оскільки визнання права власності за позивачем є фактично переходом до нього права, яке до прийняття судового рішення існувало у відповідача, що свідчить про відновлення порушених прав іпотекодержателя, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про припинення права власності [PERSON] на спірний будинок. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що, окрім правочинів, підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно є таке, що набрало законної сили, рішення суду про визнання за особою права власності, суд відмовляє у задоволенні позову в частині витребування у відповідача технічного паспорту та правовстановлюючих документів на житловий будинок, оскільки актами цивільного законодавства, Іпотечним та Кредитним договорами такий спосіб захисту іпотекодержателем цивільних прав не передбачений. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. за розгляд вимоги про виселення мешканців з будинку (а.с. 1) та 3654 грн - за судовий розгляд позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 2). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги банку підлягають задоволенню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий збір в розмірі 3 654 грн стягується з відповідача на користь ТОВ «Кредекс Фінанс». Враховуючи, що вимога про виселення мешканців з будинку не підлягає задоволенню, судовий збір, сплачений позивачем при пред'явленні цієї вимоги, не відшкодовується. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов частково, звертає стягнення на предмет іпотеки та стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: partial