Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

10.10.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий [PERSON]» (орендар) та [PERSON] (орендодавець) було укладено договір оренди землі, зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області, про що у державному реєстрі вчинено запис від 07.12.2012 за № 23236866001246, строком на 10 років (п. 5 договору). Обєктом оренди за договором від 10.10.2012 є земельна ділянка з кадастровим номером 2323686600:14:019:0009 (п. 3 договору). [PERSON] померла 26 березня 2013 року, а земельна ділянка з кадастровим номером 2323686600:14:019:0009, що належала їй на підставі Державного акту на право власності не земельну ділянку серії IV-ЗП № 030518 від 04.07.2003, була успадкована в рівних частинах її дітьми [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 05.12.2013 № 1230 та від 05.12.2013 № 1231 відповідно та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.12.2013 № 13991236, № 14000003. 31 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] (орендодавці) та [PERSON] було укладено договір оренди землі, державну реєстрацію права оренди за яким проведено 29 січня 2016 року, за номером 13086095, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 02.02.2016 № 52463724. Обєктом оренди за договором від 31.12.2015 є земельна ділянка з кадастровим номером 2323686600:14:019:0009. З огляду на викладене, в обох вищезазначених договорах оренди землі обєктом оренди є одна і та сама земельна ділянка. Разом з цим, згідно з висновком експерта № 1762-17 від 26.07.2017, підписи від імені [PERSON] у договорі оренди землі віл 10.10.2012, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Торговий [PERSON]», зареєстрованих у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області 07.12.2012 за № 23236866001246, виконані не [PERSON], а іншою особою. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Недійсність договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий [PERSON]» 10 жовтня 2012 року, встановлена рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22.09.2017, що набрало законної сили. За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). З огляду на викладене, посилання позивача на те, що на момент укладення відповідачами договору оренди землі від 31.12.2015 ще не був визнаний недійсним договір оренди землі від 10.10.2012, є безпідставними, оскільки незалежно від часу визнання договору недійсним, він (договір) є недійсним з моменту його укладення. Таким чином, в силу положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, позивач не набув прав орендаря за недійсним договором оренди землі від 10.10.2012, відтак укладення відповідачами договору оренди землі від 31.12.2015 у будь-якому разі не порушує прав позивача. Виходячи з наведеного, суд визнає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами вирішено судом в рішенні від 22.09.2017. Додаткових судових витрат відповідачами не понесено. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed