Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

12.03.2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 20.06.1996 року Новоград-Волинським міським відділом РАЦС, актовий запис № 143. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, оскільки [PERSON] вживає алкогольні напої, через це виникають сварки. Від шлюбу мають двох дітей, одна з них неповнолітня, яку вона просить залишити на вихованні з нею. Позивач в судовому засіданні дала аналогічні пояснення, які викладенні в позовній заяві; позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Просить неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею, так як вважає, що відповідач не буде займатись вихованням дитини. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заперечень проти позову на адресу суду не подавав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.06.1996 року, який зареєстрований Новоград-Волинським міським відділом РАЦС, актовий запис № 143. (а.с. 4) Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Частиною 3 статті 160 СК України встановлено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцять років, визначається нею самою. Оскільки відсутній спір про місце проживання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачкою, суд вважає можливим при розгляді справи вирішити питання про залишення дитини на виховання матері. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України позивач має право на збереження шлюбного прізвища після розірвання шлюбу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved