Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

12 березня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08 листопада 2012 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачці кредит у розмірі 5 006 грн. 77 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 10% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а остання була зобов'язана щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. [PERSON] не виконувала своїх зобов'язань зі сплати обов'язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків. Її заборгованість за зазначеним вище договором станом на 11 лютого 2014 року становить 8 651 грн. 79 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково, не погодившись із сумою заборгованості за кредитним договором. Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт укладання кредитного договору від 08 листопада 2012 року між позивачем та відповідачкою підтверджується відповідною анкетою-заявою позичальника (а. с. 4) та Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднанні до умов та правил надання продукту кредитних карт. Заява позичальника разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг, а тому між сторонами виникли договірні відносини, що походять з кредитного договору. Відповідно до умов цього договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 5 006 грн. 77 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 10% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а остання була зобов'язана щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Згідно п. 2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день, останній сплачує Банку штраф у розмірі 2 121 грн. 25 коп.. Відповідно до п.п. 1.1.5.20 Умов договору, при порушенні Клієнтом строків платежів з будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідачка не виконувала своїх зобов'язань зі сплати обов'язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Її заборгованість за зазначеним вище договором станом на 11 лютого 2014 року становить 8 651 грн. 79 коп., з яких: 5 006 грн. 79 коп. - заборгованість за кредитом; 635 грн. 57 коп. - заборгованість з процентів, 2 121 грн. 25 коп. - штраф за п.п. 2.2. Генеральної угоди, а також суми штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 388 грн. 18 коп. (процентна складова). Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором (а. с. 30). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Відповідачка порушила умови договору та не виконала взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов'язань, а тому у суду є підстави для задоволення позову. Разом із тим, як вбачається з кредитного договору, підставою нарахування банком штрафу є порушення позичальником строків платежів ( п.п. 1.1.5.20 Умов). Така ж підстава зазначена у п.п. 2.2 Генеральної угоди. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до переконання, що нараховані суми штрафів є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це приведе до застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж порушення договірного зобов'язання. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення штрафу за порушення п.п. 2.2 Генеральної угоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 243 грн. 60 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: partial