Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

11 січня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 40271 грн. 79 коп. та судові витрати. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 01 грудня 2007 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержала в Банку кредит в сумі 8000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. \~ \~ \~ \~Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач належним чином не виконувала умови договору та не сплачувала в повному обсязі та строки кредитні платежі, через що станом на 16 грудня 2018 року має загальну заборгованість за кредитом в сумі 40271 грн. 79 коп., які просив стягнути з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 39). Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання вимог Банку частково. У звязку із застосуванням до неї подвійної відповідальності просила не стягувати з неї суму пені. Справу просила розглянути за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 01 грудня 2007 року відповідач подала заяву до Банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с. 13). Відповідно даної заяви, позичальник підтвердила про ознайомлення та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Та своїм підписом вона підтвердила факт надання повної інформації за наданим кредитом (а.с. 13 зворотній бік). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, залишивши за собою право зміни кредитного ліміту в самостійному порядку (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил). Згідно Довідки про кредитування сторони визначено щомісячний мінімальний платіж, що становив 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, суму процентної ставки у розмірі 3 % на місяць та відповідальність за порушення умов договору у виді пені та штрафу. Зокрема, пеня встановлена у розмірі 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, що нараховується один раз на місяць при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму 50 грн.; штраф в сумі 250 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 14). Відповідно до п. п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартості послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виконанні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законом порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом відповідач здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Зі змісту наданих доказів вбачається, що відповідач користувалася послугами позивача з надання кредиту. З урахуванням процесуальних прав сторін, визначених ст.ст. 43, 49 ЦПК України, зокрема право відповідача визнати позов як в повному обсязі так і частково, а також з урахуванням положень ч.1 ст.82 ЦПК України, згідно якої, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, з урахуванням поданої відповідачем заяви про визнання позовних вимог, окрім пені, відсутності сумнівів щодо добровільності визнання цих вимог, суд не вбачає підстав для дослідження доказів, що стосуються заявлених до стягнення сум боргу по тілу кредиту, процентам та штрафу. Стосовно суми пені, то згідно Довідки про кредитування, а також Умов та Правил надання послуг в ПриватБанк, Банком визначена подвійна відповідальність позичальника за одне і теж саме порушення, а саме: порушення строків платежів за зобовязаннями по Договору кредиту, у виді пені та штрафу. Зокрема, пеня встановлена у розмірі 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, що нараховується один раз на місяць при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму 50 грн.; штраф в сумі 250 грн. + 5 % від суми заборгованості (а.с. 14). Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобовязань (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13). За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто\~\~пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.\~\~\~\~ Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною (пеня 7585,44 грн. за наявності боргу з кредиту 2307,18 грн.), не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та ч.ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача, а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. За такого, з урахуванням критеріїв справедливості та добросовісності, недопустимості подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, суд вважає за необхідне стягнути неустойку лише у виді штрафу, що визначається як 5% від суми заборгованості 1526,52 грн. (2307,18 грн. борг по кредиту + 28223,37 грн. заборгованості по процентам х 5%) та 250 грн. фіксовану частину штрафу. \~ \~ \~ \~Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 32307 грн. 07 коп., з яких: борг по кредиту 2307,18грн., по процентам 28223,37 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 1526,52 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1536,80 грн. (32307,07грн. х 100 /40271,79 грн. = 80%, 1921 х 80% = 1536,80).

Outcome: partial