overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

10 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування своїх вимог пояснив, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] в місті Кривому Розі. Після отримання вказаної квартири в дарунок позивачу стало відомо, що в ній зареєстрована попередня власниця, яка після відчуження квартири з реєстраційного обліку не знялася, нове місце проживання відповідача невідоме, а тому зняття з реєстрації у добровільному порядку є неможливим. [PERSON] витрат по утриманню житла та оплаті комунальних послуг не несе.Позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування вищезазначеною квартирою, для вирішення питання щодо зняттяїї з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з'явився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON].у судове засідання не з'явилася, про явку в суд була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності, за правилами ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] в місті Кривому Розі, що підтверджується копією договору дарування квартири від 22 жовтня 2014 року (а.с. 9) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). Відповідно довідки Дільниці № 4 Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 31» в квартирі [ADDRESS] в місті Кривому Розі зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно акту від 08 грудня 2014 року, складеному комісією мешканців будинку [ADDRESS] м. Кривий Ріг, [PERSON] не мешкає за адресою: квартира [ADDRESS] в місті Кривому Розі з 03 травня 2014 року. (а.с.10) На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим задовольнити позов, визнавши [PERSON], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] в місті Кривому Розі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

10 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] із позовом, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2003 року. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені з грудня 2013 року через відсутність взаєморозуміння, відмінність характерів та різні погляди на сімейне життя та подружні обов'язки. Із зазначеного часу спільне господарство не ведуть, разом фактично не проживають. Вважає примирення неможливим, як і подальше спільне проживання та збереження шлюбу. Спір про поділ сумісного майна подружжя між ними відсутній. Позивачка у судове засідання не прибула, надіславши заву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище без змін. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, на примирення не згоден. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 03 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Мріуполя Донецької області, актовий запис № 323. Згідно свідоцтва про народження, виданого 07 серпня 2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 717, сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти цього не заперечує. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

10 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем [PERSON], 12.08.2006 року було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», та визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] з нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо розірвання шлюбу заперечував, просив відмовити. Суд, заслухавши думку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 12.08.2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить в матеріалах справи свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 12.08.2006 року, актовий запис №88 (а.с.3). Від даного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], від 13.11.2007 року, актовий запис №939 (а.с.4). Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Шлюбні відносини сторони не підтримують з кінця січня 2014 року. З цього часу проживають за різними адресами. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу наділі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Отже, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

10 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем з 03 жовтня 2008 року перебуває у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ, актовий запис № 928. Шлюб перший. Від шлюбу мають доньку, [INFO]. Фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з липня 2013 року через відсутність взаєморозуміння, різність характерів та поглядів на життя. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати. Майнового спору вони не мають. Просила позов задовольнити, прізвище залишити без змін «[PERSON]». У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 03 жовтня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 928, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Майновий спір на теперішній час між сторонами відсутній. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачу залишити без змін - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

10 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позов підтримав повністю. Пояснив, що 28 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] [INFO] , яку просить залишити проживати з відповідачем. Відповідач в судове засідання не з'явилась , направила до суду заяву про розгляд справи без її участі , з позовом згодна. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про одруження підтверджується те, що сторони з 28 серпня 2004 року перебувають у шлюбі. ( арк.с. 5). У сторін є дитина - [PERSON] [INFO]. Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, проживють окремо, а тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно. Позивач просить не стягувати судові витрати з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

10 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Шлюб зареєстровано 30 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 718. Свій позов позивач обгрунтовує тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння та бажання підтримувати шлюб. В судове засідання позивач з'явився, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явився, проти задоволення позовної заяви не заперечував. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 30 липня 2004 року, про що свідчить Свідоцтво про одруження серії [NUMBER], але шлюбні відносини між ними припинено. Стосунки відновлювати не збираються, фактично разом не проживають, не ведуть спільного господарства, а тому суд вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Із пояснень сторін, наданих ними у судовому засіданні, вбачається, що між позивачем та відповідачем втрачено почуття довіри та взаємопорозуміння, тобто сім`я існує тільки формально. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому шлюб потрібно розірвати. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

10 грудня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 01 листопада 2008 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З жовтня 2014 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття, загальне господарство не ведуть. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

10 грудня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 05 травня 2011 року, про що було зроблено актовий запис № 459. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування, спільне господарство не ведеться. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. За таких обставин вважає збереження шлюбу неможливим. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] 05 травня 2011 року та відновити її дошлюбне прізвище. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що проти розлучення не заперечує. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 05 травня 2011 року, про що було зроблено актовий запис № 459 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, що підтверджено дослідженими судом доказами. Також суд приходить до висновку, що задоволенню у відповідності до ст. 113 СК України підлягає позовна вимога щодо відновлення після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища позивачки - [PERSON]. Позивачем понесені і документально підтвердженні судові витрати в сумі 243,60 грн. судового збору, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

10 грудня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що сторони з 26 листопада 2011 року перебувають у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON]. Позивач позбавлена можливості самостійно належним чином утримувати сина, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їхнього сина у розмірі 1/4 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явилася надала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог, з проханням розглядати справу без його участі. Суд, прийнявши визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на дитину, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги визнання його розміру відповідачем, дійсні обставини справи, зокрема те, що відповідач працює водієм в ТОВ «Агро Олімп», інших дітей та непрацездатних осіб він на своєму утриманні не має, а також його обов'язок по належному утриманню сина. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

10 грудня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі,від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Матеріальну допомогу відповідач не надає. Відповідач офіційно не працює , а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1315 грн. щомісячно на утримання дітей. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала . Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, оскільки працює, просив стягнути аліменти в дольовому відношенні до заробітку. Вислухавши пояснення сторін у судовому засіданні , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] (а.с.6,7) ,які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо від дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідач офіційно працевлаштувався , інших утриманців не має, а тому враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10 грудня 2014 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

10 грудня 2014 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частки від його доходу щомісячно, до досягнення нею повноліття. Позивачка вказує на те, що з 01 листопада 2008 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина належним чином. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 01 листопада 2008 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позовної заяви і до його повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved