Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

12.07.2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно і до досягнення дитиною 18 років, починаючи з 07.07.2021 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час шлюбу між сторонами народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , донька проживає з позивачем, тривалий час відповідач не виконує обов`язку з утримання дитини. Позивач працює на посаді завідувача аптеки та має посадовий оклад у розмірі 6300 грн, що є недостатнім для утримання дитини, відповідач володіє земельною ділянкою та уклав договір оренди землі, а відтак має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. 27.09.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки виконує обов`язки батька по утриманню дитини; твердження про отримання доході від оренди земельної ділянки лише припущення. Відповідач просив виключити з числа доказів квитанцію від 23.07.2021 року про сплату за навчання; не заперечував щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1255 грн, починаючи з 12.07.2021 року. 19.10.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив з проханням поновити строк на подання доказів, зокрема квитанції про сплату за навчання. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Відповідач визнав позовні вимоги частково та погодився сплачувати аліменти у розмірі 1255 грн щомісячно, зазначив, що витрачав кошти на лікування та похорон матері. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про народження № [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Позивач та дитина зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до вимог ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1,2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідач має задовільний стан здоров`я, працездатний, інвалідності відсутні, не має тяжких захворювань (відсутні доказів, які могли б спростувати встановлені дані факти), інших осіб на утриманні не має, посилання про наявність батьків пенсіонерів та утримання інших дітей відповідачем документально не підтверджено. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що дитина позивача проживає разом із нею та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов`язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини правомірними. При цьому, доводи відповідача про його часткове добровільне утримання дитини є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Викладене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 27.05.2020 справа № 712/4702/19, провадження № 61-929св20. Щодо поданої квитанції від 23.07.2021 року про сплату за навчання суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Як передбачено ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Оскільки в силу вимог ч.4 ст.83 ЦПК України позивач був позбавлений можливості надати зазначений доказ при поданні позовної заяви, проте зазначала про це в позовні заяві, суд дійшов висновку, що зазначені позивачем причини пропуску строку для подання доказу слід визнати поважними та прийняти поданий доказ. Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.180 СК України обов`язок утримувати дітей лежить на обох батьках. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про реальний розмір доходів відповідача, позивачем відповідне клопотання про витребування доказів не заявлено. Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум, необхідний для нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, дітей становить віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Заявлячи вимоги про стягнення аліментів у розмірі 3000 грн, позивач обґрунтовує це недостатнім розміром своєї заробітної плати та наявності у відповідача у власності земельної ділянки. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу на праві власності належить земельна ділянка, проте доказів про отримання доходу від оренди земельної ділянки позивачем не надано, клопотання про витребування відповідних доказів суду не заявлено. Враховуючи зазначені обставини, беручи до уваги, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку в частині стягнення аліментів на утримання дитини, слід задовольнити частково та стягувати аліменти із відповідача на утримання дитини в примусовому порядку в розмірі 2500 грн щомісячно з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивачем не наведено обґрунтованості заявленого розміру аліментів у розмірі 3000 грн щомісячно, не наведено розрахунку щомісячних витрат та доказів їх здійснення. При цьому суд враховує, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має, має у власності земельну ділянку, інвалідності або тяжкого захворювання не має, дитина проживає з матір`ю, а відтак суд відхиляє доводи відповідача про можливість сплати аліментів у розмірі 1255 грн. Щодо стягнення аліментів з 07.07.2021 року суд зазначає наступне. За змістом ч.1 та ч.2 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позовна заява надійшла до суду 12.07.2021 року засобами поштового зв`язку, проте згідно поштового конверту позовна заява направлена засобами поштового зв`язку 07.07.2021 року, а відтак це і є днем подання позовної заяви. Частинами 1,2 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави повинні підлягають до стягнення судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 908 грн.

Outcome: partial