overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

10 вересня 2014 року позивач «ОТП Факторинг Україна» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 22.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір № D00/1364/07/1, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 3 000,00 грн. та встановлено 36,00% річних. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 4 074,07 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.37). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. За таких обставин суд, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір № D00/1364/07/1, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 3 000,00 грн. та встановлено 36,00% річних. Відповідач належним чином зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим станом на 19.06.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 4 074,07 грн. , яка складається з: - 1 831,87 грн. - заборгованість по тілу кредиту, - 2 242,20 грн. заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

10 вересня 2014 року представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до умов договору №005-03407-061112 від 06 листопада 2012р. відповідач [PERSON] отримав на картковий рахунок [NUMBER] встановлений ліміт кредитної лінії у розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом встановлених відповідно до договору. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Так, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань договором відповідач станом на 22.05.2014 року має заборгованість - 15410,78 грн., що складається з 7411,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2422,56 грн. - прострочення за тілом кредиту, 5577,03 - заборгованість за комісіями. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15410,78 грн. та судові витрати по справі що складаються із судового збору у сумі 243,60 грн.. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, у зв'язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст. 224 ЦПК України розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заяви від 06.11.2012 року №005-03407-061112 відповідач [PERSON] отримав встановлений ліміт кредитної лінії у розмірі 10000 грн. (а.с.3-5). Однак, відповідач зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконав, в результаті чого станом на 22.05.2014 року відповідач має заборгованість у сумі 15635,78 грн., яка складається з: 7411,19 - тіло кредиту, 2422,56 грн. - прострочене тіло кредиту, 5577,03 - комісія, 225 - пеня (а.с. 8). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 17 лютого 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 141. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з травня 2014 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 17 лютого 2007 року. Шлюб зареєстровано Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 141. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з травня 2014 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 20). Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2011 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. У ст. 191 СК України визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя нарівні з позивачем. У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 вересня 2015 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Полтави із позовною заявою про захист прав споживача фінансових послуг посилаючись на те, що 02 грудня 2013 року між сторонами укладений депозитний договір № 219 у відповідності з яким вона розмістила депозит на суму 3\~000 грн. строком на 18 місяців з щомісячною виплатою 22,5% річних. 02 червня 2015 року укладена додаткова угода, якою день закінчення строку внеску є 02 вересня 2015 року. По закінченню строку договору відповідачем не повернута сума депозиту позивачу. Просила стягнути з відповідача на її користь суму депозитного вкладу по договору № 219 від 02 грудня 2013 року у розмірі 3\~000 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач КС «Полтава і Полтавці» свого представника у судове засідання не направив, суду надано заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача за наявними матеріалами. Суд, дослідивши докази по справі дійшов до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем кредитною спілкою «Полтава і полтавці» укладений договір № 219 про внесення внеску(вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов якого, позивач внесла кошти у розмірі 3\~000 грн. на рахунок відповідача строком до 02 червня 2015 року з нарахуванням 22,5 % річних. 02 червня 2015 року між сторонами укладена додаткова угода № 1.1 до договору № 219 від 02.12.2013 року, яким день закінчення строку вкладу є 02 вересня 2015 року. По закінченню дії договору , відповідачем не повернута сума вкладу позивачу. Відповідно до ст.23 Закону України «Про кредитні спілки» внески членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої\~статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 000 грн. по договору № 219 від 02 грудня 2013 року . Згідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 10 вересня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина -[PERSON], [INFO]. Приблизно з липня 2013 року між ним та відповідачем припинені шлюбні стосунки. За час сумісного життя постійно сварилися, через несумісність характерів та відсутності взаємопорозуміння, через конфлікти страждає їх дитина, тому розійшлись та мешкають окремо. Спору про поділ спільного майна подружжя не мають. Згоду на утримання дитини між ними досягнуто. У зв'язку з чим вимушена звернутись досуду з вказаним позовом (а.с. 3). Позивач в судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, що дає суду підстави для застосування положень ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України та розглянути справу в заочному порядку. Суд, дослідив письмові докази по справі в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 10 вересня 2010 року сторони зареєстрували шлюб в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 612 (а.с. 7). Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 20 квітня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська (а.с. 6). Вiдповiдно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зiбранi по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача,суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони з липня 2013 року припинили подружні стосунки. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам їх дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 16 травня 2003 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 339. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Збереження сім'ї вважає неможливим. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує з наведених у позовній заяві мотивів. Судові витрати просила залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов визнає. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 16 травня 2003 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11січня 2005 року. Від даного шлюбу у сторін є дитина: син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в позові посилалася на те, що проживала з відповідачем у шлюбі з 22 січня 2005 року, який був припинений внаслідок його розірвання 14 липня 2010 року. [INFO] року у них народилась спільна дитина - донька [PERSON], яка знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідач працездатний і в змозі надавати кошти на утримання дочки, інших утриманців не має, тому позивачка просила стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу у її відсутність (а.с. 24). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву про визнання позову (а. с. 21). За змістом ст. 11 ч. 2 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22 січня 2005 року по 14 липня 2010 року (а.с. 6), від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 7), яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с. 3). Після реєстрації нового шлюбу позивачка змінила своє прізвище на «Голованова» (а.с. 12). Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов'язаний її утримувати та має таку можливість, оскільки є працездатним. Відповідно до ст. 180, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше мінімальної суми, встановленої законодавством, до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання їх шлюбу, зареєстрованого 23 липня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 303, посилаючись на те, що шлюбні відносини з відповідачем вони припинили у березні 2015 року, внаслідок відсутності взаємопорозуміння та неможливості продовжувати спільне життя із-за того,що відповідач виїхав на постійне місце проживання до РФ і не бажає продовжувати їх шлюбні відносини, наполягала на розірванні шлюбу. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити,проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву, засвідчену нотаріусом Ростовсько-на-Дону нотаріального округу, що він дає добровільну згоду на розірвання шлюбу з [PERSON] За останнім відомим його місцем мешкання у місті Словянську, вручити повістку виклик до суду не надалося можливим із-за його відсутності. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши додані матеріали та докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23 липня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міського управління юстиції у Донецькій області, про що свідчить актовий запис за № 303. Від сумісного життя вони мають неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами були припинені у березні 2015 року. Подружжя разом не проживають, спільного господарства не ведуть, відповідач виїхав на постійне проживання в іншу державу, а саме до Росії, вони не спілкуються, обидва наполягають на розірванні їхнього шлюбу. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які змушують сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам , а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved