Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

10.12.2018\~року КП\~«Водоканал» звернулось\~до суду\~з позовною\~заявою до\~[PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 7694,48 грн. В обґрунтування позову зазначено, що в квартирі [ADDRESS] проживає відповідач, який користується послугами КП «Водоканал», але оплату за спожиту воду та послуги водовідведення вносить не в повному обсязі, тому у нього виникла заборгованість за період з 01.08.2005 року по 30.04.2018 року в розмірі 7694,48 грн., яку позивач КП «Водоканал» просить стягнути з відповідача на їх користь, а також судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1762,00 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши відзив на позовну заяву, та зазначив, що в період з 2014 року по 2017 рік в квартирі [ADDRESS] ніхто не мешкав, лічильник у зазначеній квартирі відсутній, між ним та позивачем договір про надання послуг водопостачання та водовідведення не укладався, зазначена позивачем заборгованість не відповідає її фактичному розміру, а тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у звязку з його необґрунтованістю та внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], відповідач їх отримував на підставі особового рахунку № 40802000, відкритого на імя [PERSON] Відповідно до наданої відповідачем копії договору купівлі-продажу від 30.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2428, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.38). \~ \~ \~ \~Статтею 322 ЦК України\~визначено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обовязок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг закріплений також у ст. 162 ЖК Української РСР. На підставі\~рішення виконавчого\~комітету Запорізької\~міської Ради\~№ 546\~від 28.10.1999\~р.\~«Про порядок\~оплати послуг\~за водоспоживання\~і водовідведення»,\~збір абонентної\~плати з населення за водокористування і водовідведення проводиться окремо від інших комунальних платежів та передано функції по збору платежів від населення комунальному підприємству «Водоканал». Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ\~від 21.07.2005\~р.\~за №\~630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості по особовому рахунку 40802000, відкритого на імя [PERSON], відповідач отримував послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з 01.08.2005 року по 30.04.2018 року, однак сплачував їх не в повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість, яка складає 7694,48 грн. (а.с.5-8). Згідно довідки, наданої позивачем, за особовим рахунком 40802000 станом на 01.05.2018 року мається заборгованість в сумі 7694,48 грн., з якої: заборгованість за холодне водопостачання у розмірі 4019,84 грн., за холодне водовідведення 2746,11 грн., за гаряче водопостачання (до 07.2014) 212,13 грн., за гаряче водовідведення 716,40 грн. (а.с.9). Зазначена заборгованість до теперішнього часу відповідачем не сплачена, в добровільному порядку спір не вирішено. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів в обґрунтування своїх заперечень відповідачем надано не було. За період з 01.08.2005 року по 30.04.2018 року відповідач не звертався до позивача зі скаргами на якість наданих КП «Водоканал» послуг, а натомість одержував їх і не відмовлявся від них. Відповідачем не надано доказів ненадання або неналежного надання КП «Водоканал» послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а також відповідачем не спростований наданий позивачем розрахунок заборгованості. \~ Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Разом із\~тим, відповідачем заявлено про застосування при вирішені спору вимог закону щодо спливу позовної давності. За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк внесення щомісячних платежів визначений п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за №\~630, не пізніше 20 числа наступного місяця. Отже, оскільки вказаними Правилами встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок оплати послуг щомісячно, то право вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку оплати кожного чергового рахунку, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його оплати. Таким чином, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання споживачем кожного з цих зобовязань. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач у період з 01.04.2011 по 31.07.2017 року не здійснив жодної сплати в рахунок погашення заборгованості за отримані послуги, а отже не виконував свої зобовязання з оплати комунальних послуг. Таким чином, суд приходить до переконання, що вже починаючи з 01.05.2011 року позивач мав можливість довідатися про порушення свого права і саме з цього часу для нього розпочався перебіг позовної давності. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся тільки 10.12.2018 року. Частиною 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Судом встановлено, що відповідач здійснив оплату наданих КП «Водоканал» послуг по поточним платежам, починаючи з серпня 2017 року по квітень 2018 року в розмірі 1118,84 грн., що сприймається судом як визнання відповідачем боргу саме за цей період в заявленому позивачем розмірі, а не як визнання заборгованості за попередні роки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, за період з квітня 2011 року по липень 2017 року оплата відповідачем послуг, наданих позивачем, не проводилась та не зараховувалась. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості, яка виникла у період з 01.08.2005 року по 31.07.2014 року включно, слід відмовити, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Поважних причин пропущення строків позовної давності матеріали справи не містять. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилася за період з 01.08.2014 року по 30.04.2018 року у сумі 3559,19 грн. є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам від заявлених, в сумі 815,04 грн.

Outcome: partial