Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

11.04.2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06.08.1994 року Виконавчим комітетом Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 03. В обґрунтування позову зазначено про неможливість примирення із відповідачем. Вказав, що шлюбні відносини фактично припинені з 2016 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо один від одного. Неповнолітніх дітей не має. Спір про поділ майна подружжя на даний час відсутній. У зв`язку із тим, що відповідач не бажає в добровільному порядку розірвати шлюб, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач у поданій заяві підтримав позов та просив ухвалити заочне рішення. Розгляд справи просив провести без його участі, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. Судові витрати по справі просив віднести за його рахунок. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128, частини 4 статті 129 Цивільного процесуального кодексу України, що підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами про направлення судової кореспонденції. Будучи обізнаною про наявність позову про розірвання шлюбу, причин своєї неявки [PERSON] не повідомила, відзиву на позов не подала. Згідно довідки Комсомольського селищного голови від 24.04.2019 № 1330/02-19, місцем реєстрації відповідача є адреса: [ADDRESS] (а. с. 12). Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі статті 223, пункту 4 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Як вбачається зі Свідоцтва про шлюб (повторне), серії [NUMBER] , 06.08.1994 року між [PERSON] та [PERSON] Виконавчим комітетом Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис запис № 03. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а. с. 8). Від шлюбу сторони малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України). З матеріалів даної справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідач не надав суду відзив із запереченнями проти позову, клопотання про надання сторонам строку на примирення не заявлялось. Таким чином, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Спору з приводу майна подружжя між сторонами не існує. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З урахуванням позиції позивача, який просив залишити судові витрати за ним, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, питання про розподіл судових витрат при ухваленні судового рішення не вирішувалось.

Outcome: approved