Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

11.05.2017р. позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором доручення, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.04.2016 року нотаріусом м. Москви [PERSON]ПІ. було посвідчено довіреність, відповідно до якої вона [PERSON] уповноважила [PERSON] продати, належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], для чого надала відповідачці право підписати договір купівлі-продажу цієї квартири. 21.11.2016 року відповідачка, діючи від її імені, уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної квартири, який було посвідчено 21.11.2016 року нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] (договір 1-4255 від 21.11.2016 року). В цей же день [PERSON] сплатив [PERSON] гроші за цю квартиру. Однак, до теперішнього часу відповідачка, гроші, одержані за продаж квартири в сумі 100000грн., їй не передала. Вона неодноразово зверталась до відповідачки з вимогою передати їй гроші, отримані від продажу квартири, але відповідачка спочатку взагалі приховувала продаж квартири, а потім відмовилась їх повернути їй. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на її, [PERSON], [INFO], користь грошові кошти від продажі квартири в сумі 100000 гривень. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутінсть, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка та її представник не заперечують проти такого вирішення справи. Суд, всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до довіреності від 12.04.2016р. посвідеченої нотаріусом м. Москви [PERSON]ПІ., відповідно до якої позивач уповноважила [PERSON] від свого імені укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], для чого надала відповідачці право підписати договір купівлі-продажу цієї квартири. На виконання довіреності, 21.11.2016 відповідачка уклала із третьою особою [PERSON] договір купівлі-продажу №1-4255 вказаної вище квартири, який було посвідчено 21.11.2016 року нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] На виконання цих вимог договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти від покупця в сумі 100000грн. 00коп., як розрахунок за продане нерухоме майно. Позивачка звернулась до відповідачки з вимогою про перерахування отриманих коштів у розмірі 100000грн. 00коп., але до теперішньог часу відповідачки вказану суму коштів не повернула. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки довірителя. Відповідно до ч.1 ст.1005 ЦК України повірений повинен виконати дане йому доручення особисто. Повірений має право передати виконання доручення іншій особі (замісникові), якщо це передбачено договором або якщо повірений був вимушений до цього обставинами з метою охорони інтересів довірителя. Повірений, який передав виконання доручення замісникові, повинен негайно повідомити про це довірителя, у цьому разі повірений відповідає лише за вибір замісника. Статтею 1006 ЦК України визначені обовязки повіреного, він зобовязаний повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно повернути довірителеві все одержане у звязку з виконанням доручення. За своєю правовою природою договір доручення може бути визначений як консенсуальний та двосторонній. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Згідно з цим договором кожна зі сторін має певні права та обовязки, які кореспондуються одне одному. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Тобто, законодавець визначив, що на підтвердження доручення в розумінні [PERSON] 68 ЦК України має бути укладений договір доручення або ж видаватися на підставі такого договору довіреність. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідачка не виконала вимоги ч.3 ст.1006 ЦК України про негайну передачу довірителеві всього одержаного у звязку з виконанням доручення. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Проаналузавши в сукупності матеріали справи, а саме: копію договору купівлі-продажу від 21.11.2016 року, копію довіреності від 12.04.2016 року, копію розпорядження про скасування довіреності від 26.04.2017 року, копії технічного паспорту на квартиру, копії інформаціних довідок від 13.05.2017 року, суд приходить до висновку, що позивачкою доведені вимоги та факти викладені в позовній заяві, та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором доручення в сумі 100000грн.підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності зі ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню сплачені нею витрати зі сплати судового звбору в сумі 1320,00грн. при звернені до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved