Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

10 листопада 2020 року уповноважений представник позивача [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з березня 2006 року по вересень 2011 року позивач проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу із [PERSON] , від якого [INFO] народила сина [PERSON] . На момент реєстрації дитини між сторонами існували непорозуміння. Проте відповідач визнавав своє батьківство щодо дитини та обіцяв подати відповідну заяву до органів драцсу. При реєстрації народження вона зазначила ім`я неіснуючого батька « [PERSON] », оскільки була ображена на відповідача через те, що він не забрав її із пологового будинку. Реєстрація народження дитини була проведена згідно з вимогами ч. 1 ст. 135 СК України, тобто запис про батька дитини вчинено з її слів. Відповідач надавав матеріальну допомогу та виховував сина, був присутній на святкуванні днів його народження, дарував подарунки. Проте з кінця 2019 року припинив надання допомоги та висловив сумнів щодо свого батьківства.Інших утриманців відповідач не має, тому просить визнати, що відповідач є батьком [PERSON] , зобов`язати третю особу внести зміни до актового запису про народження дитини щодо батька, змінити по батькові дитини на « [PERSON] », стягнути із відповідача на її користь аліменти на сина у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 1 лютого 2020 року за клопотанням представника позивача призначено судово-генетичну експертизу. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просить стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на сина у розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, позов підтримав повністю, відповідач позов визнав повністю. Виходячи з наведеного суд вбачає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно ч. 4 до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з березня 2006 року по вересень 2011 року [PERSON] проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу із [PERSON] . Вони вели спільне господарство. [INFO] позивач народила сина [PERSON] . В свідоцтві про його народження матір`ю записана [PERSON] , батьком - [PERSON] . Запис про батька вчинений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] визнає своє батьківство, що підтверджується також висновком експерта від 27 квітня 2021 року № 103-43-2021, відповідно до якого вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш, ніж 99,99%. Таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Відповідач повідомив, що він має задовільний стан здоров`я, є приватним підприємцем, має сім`ю, у складі якої три малолітні дитини. Із кінця 2019 року він ухиляється від утримання дитини [PERSON] . Враховуючи право відповідача на визнання позову та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову. Роз`яснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. На підставі ст. 430 ЦПК України вбачається за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення аліментів за один місяць. Позивач при подачі позову сплатила судовий збір у розмірі 1681,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 420,40 грн, визначений на момент звернення позивача до суду, враховуючивизнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вбачається за необхідне повернути позивачу із державного бюджету 50 відсотків судового збору, який підлягав до сплати при поданні позову, що становить 840,80 грн, на підставі копії цього рішення та копії квитанції про сплату судового збору. Решту понесених витрат стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved