Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

11.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.09.2013 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання у в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 06.11.2017 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її спільне життя з відповідачем не склалося, останній сімєю не цікавиться. Добровільно матеріальної допомоги відповідач на її утримання не надає, хоча є фізично здоровим, працездатним, їздить на заробітки за кордон, тому має можливість та повинен утримувати її, так як вона потребує матеріальної допомоги через те, що не працює, а здійснює догляд за дитиною. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, від неї до суду надійшла заява від 22.07.2016 року про розгляд справи за її позовом до [PERSON] про стягнення утримання для дружини з чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років у її відсутності, у звязку з неможливістю прибути до суду. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.13). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує щодо його задоволення (а.с.14). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2013 року. Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], 06.11.2014 року, батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-АМ №299519 (а.с.5). Дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає з матірю, знаходиться на її утриманні. Сторони однією сімєю не проживають. Відповідач протягом часу, відколи проживає окремо від сімї, добровільно коштів на утримання дружини не надає, що вбачається з позовної заяви, заперечень щодо якої відповідач, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 12.07.2016 року, не надав, а подав заяву про визнання позову. Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не працює. наймається на тимчасові заробітки, від яких отримує дохід. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, тому може працювати та надавати допомогу на утримання дружини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання позивачки. Оскільки позивачка має на утриманні дитину, яка не досягла трирічного віку, у звязку із чим перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тому вона не працює, не має необхідних засобів до існування і потребує утримання. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України). Відповідно до ч. 1 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] визнано позовні вимоги [PERSON], що вбачається із письмової заяви (а.с.14), то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Отже, суд вважає, що позов підлягає\~ задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved