Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

10 червня 2000 року було укладено шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище «[PERSON]») та [PERSON]. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 23.08.2013 по справі № 322/605/13-ц, яке набрало законної сили 03.09.2013, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 10 червня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, актовий запис № 193. Як передбачено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з наведеного, сторонами у справі під час шлюбу було набуте наступне майно, яке є спільною сумісною власністю: - квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31.03.2007, зареєстрованим за № 555, вартість якої, згідно з висновком комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної та авто товарознавчої експертизи № 1801/1802/1803-14 від 15.01.2015 (далі - висновок експертизи), становить 494 924,00 грн.; - земельна ділянка площею 8,30 га (кадастровий № [NUMBER]), розташована на території Підгірненської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.11.2010, зареєстрованим за № 2003, вартість якої, згідно з висновком експертизи становить 90 000,00 грн.; - трактор колісний Беларус-82.1, державний номер [NUMBER], заводський № [NUMBER], 2010 року виготовлення, вартість якого, згідно з висновком експертизи становить 180 107,56 грн., причіп 2ПТС-4, державний номер [NUMBER], заводський № [NUMBER], 1985 року виготовлення, вартість якого, згідно з висновком експертизи становить 5210,82 грн., комбайн зернозбиральний, СК-5М-1 «НИВА», державний номер [NUMBER], заводський № [NUMBER], 1990 року виготовлення, вартість якого, згідно з висновком експертизи становить 43 844,05 грн., трактор колісний Беларус-892, державний номер [NUMBER], заводський № [NUMBER], 2008 року виготовлення, вартість якого, згідно з висновком експертизи становить 170 487,10 грн., що підтверджується листом Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 18.12.2013 № 7425; - легковий автомобіль DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER], вартість якого, згідно з висновком експертизи становить 62 927,25 грн., легковий автомобіль TOYOTA CAMRY, державний номер [NUMBER], вартість якого, згідно з висновком експертизи становить 278 520,10 грн., легковий автомобіль MITSUBISHI L200, державний номер [NUMBER], вартість якого, згідно з висновком експертизи становить 162 601,48 грн., що підтверджується листом центру № 3 з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Запоріжжя, Вільнянського та Новомиколаївського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області вих. № 10-ПВ175 від 29.01.2014. Докази набуття за час шлюбу іншого майна, про яке зазначено в позовній заяві, а саме автомобіля ГАЗ 3507, державний номер [NUMBER], суду надані не були. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За правилом частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, вирішуючи даний спір між сторонами, суд виходить з того майна, яке було наявним у сторін на момент розірвання шлюбу між ними, тобто станом на 03.09.2013. Відповідно до листа центру № 3 з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Запоріжжя, Вільнянського та Новомиколаївського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області вих. № 10-ПВ175 від 29.01.2014, вищезазначені легкові автомобілі TOYOTA CAMRY та MITSUBISHI L200, які належали відповідачу, були зняті ним з реєстрації 04.06.2013. Під час розгляду справи відповідач не заперечував факту продажу ним вищезазначених легкових автомобілів TOYOTA CAMRY та MITSUBISHI L200, з метою погашення заборгованості за договором позики (розпискою). При цьому, згідно з ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Позивачем не були оскаржені укладені відповідачем угоди щодо відчуження вищезазначених легкових автомобілів TOYOTA CAMRY та MITSUBISHI L200, отже за загальним правилом вважається, що відповідач діяв за згодою позивача. За таких обставин, оскільки легкові автомобілі TOYOTA CAMRY, державний номер [NUMBER], та MITSUBISHI L200, державний номер [NUMBER], були відчужені відповідачем під час шлюбу та, відповідно, перестали бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вони підлягають виключенню з обсягу спільного майна подружжя, яке підлягає поділу при розірванні шлюбу. Крім цього, з листа центру № 3 з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Запоріжжя, Вільнянського та Новомиколаївського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області вих. № 10-ПВ175 від 29.01.2014 та листа Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 18.12.2013 № 7425 випливає, що відповідач після розірвання шлюбу самостійно розпорядився частиною вищезазначеного майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: легковим автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER], трактором колісним Беларус-82.1, державний номер [NUMBER], заводський № [NUMBER], 2010 року виготовлення, комбайном зернозбиральним, СК-5М-1 «НИВА», державний номер [NUMBER], заводський № [NUMBER], 1990 року виготовлення, трактором колісним Беларус-892, державний номер [NUMBER], заводський № [NUMBER], 2008 року виготовлення. Загальна вартість цього майна, відповідно до висновку експерта, складає 457 365,96 грн. Частинами 1, 2 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Враховуючи самостійне відчуження відповідачем частини майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та факт проживання дитини з позивачем, суд дійшов висновку про необхідність відступу від засад рівності часток дружини та чоловіка при поділі між сторонами в натурі наявного майна, а саме: квартири [ADDRESS]; земельної ділянки площею 8,30 га (кадастровий № [NUMBER]); причепа 2ПТС-4, державний номер [NUMBER], заводський № [NUMBER], 1985 року виготовлення. Визначаючи частку позивача і відповідача у вказаному майні, суд виходить з його вартості, згідно з висновком експерта, та враховує вартість майна, що було самостійно відчужено відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність виділення позивачу квартири [ADDRESS] та 1/3 частини земельної ділянки площею 8,30 га (кадастровий № [NUMBER]), вартість яких складає: 494 924,00 грн. + (90 000/3) 30 000,00 грн. = 524 924,00 грн., а відповідачу - причепа 2ПТС-4, державний номер [NUMBER], заводський № [NUMBER], 1985 року виготовлення та 2/3 частин земельної ділянки площею 8,30 га (кадастровий № [NUMBER]), вартість яких складає: 5210,82 грн. + 60 000,00 грн. = 65 210,82 грн. З урахуванням вартості того майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та яким відповідач розпорядився самостійно після розірвання шлюбу, вартість частки відповідача становить: 457 365,96 грн. + 65 210,82 грн. = 522 576,78 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1000,00 грн. грошової компенсації за частку у неподільному майні суд визнає безпідставними, оскільки вартість частки позивача є більшою за вартість частки відповідача на: 524 924,00 грн. - 522 576,78 грн. = 2 347,22 грн. Заперечення представника позивача проти висновку експерта, стосовно того, що з дати висновку до моменту розгляду справи змінився курс гривні до долара США, суд визнає необґрунтованими, оскільки зміна курсу валют, відповідно змінюватиме вартість майна, яке підлягало оцінці, у бік збільшення або зменшення, та не впливатиме на розмір часток сторін у майні. З огляду на викладене, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню у вищезазначеній частині. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В матеріалах справи наявні квитанції від 20.11.2013 № 76 на суму 900,00 грн., від 21.01.2014 № 11 на суму 121,80 грн., від 01.04.2014 № 18 на суму 121,80 грн., якими підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1143,60 грн., отже відповідна сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з цим, суд, відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України, визнає за необхідне стягнути з позивача на користь держави суму недоплаченого судового збору за подання позовної заяви, виходячи з ціни позову, встановленої судом під час розгляду справи, та ставок судового збору, які діяли на момент подання позовної заяви, а саме: 1147,00 грн.*3 = 3441,00 грн. - 900,00 грн. = 2 541,00 грн. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати на проведення судової експертизи, які згідно з актами здачі-приймання висновку судового експерта, складають 6848,64 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial