Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

11 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач належним чином не бере участі в матеріальному утриманні їх сумісної дитини - дочки [PERSON], чим порушує її права на достатній рівень життя. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені в заяві, та зазначила, що з 28 листопада 1997 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні. З березня 2014 року вони з відповідачем припинили сімейні стосунки і на теперішній час проживають за різними адресами, не ведуть спільне господарство і майже не спілкуються між собою. Відповідач не виявляє до сина достатньої і належної батьківської турботи та піклування, домовленості з ним про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню дитини не досягнуто, вважає за необхідне і бажає встановити стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину за рішенням суду, чим буде забезпечено для дитини мінімальний прожитковий мінімум. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснивши, що він згодний виплачувати аліменти на утримання дочки у встановленому законом порядку та зазначеному позивачкою розмірі. Він фізично здоровий, працює має стабільний заробіток, на його утриманні немає інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів родини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що громадяни України [PERSON] і [PERSON] з 28 листопада 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання подружжя мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на її вихованні і утриманні. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в частині 2 статті 51 Конституції України і статті 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 СК України). За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Позивачка [PERSON] працює у приватному акціонерному товаристві «Макіївкокс» на посаді комірника. Відповідно до довідки товариства її середня заробітна плата становить 3260,93 грн. на місяць. З наданих сторонами документів убачається, що [PERSON] працездатний, має стабільний заробіток. Він проживає окремо від сім'ї, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Зазначені обставини визнані відповідачем у судовому засіданні. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей та порядку сплати аліментів не досягнуто. Згідно з приписами частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на наведене, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів у частковому відношенні не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому, враховуючи наведені обставини, сімейний та майновий стан відповідача, його згоду з вказаним розміром аліментів, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) їх батька - [PERSON]. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved