Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

10.08.2018 року до суду звернувся [PERSON] до Апостолівської районної державної адміністрації, Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В позові позивач посилався на те, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,4519 га з кадастровим номером [NUMBER], що розташована в на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, яка передана у приватну власність на підставі розпорядження голови Апостолівської районної державної адміністрації № 43/5-р від 28.01.2002 року та належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05.07.2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 121. 04.10.1993 року заповіт [PERSON] було посвідчено секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської Ради народних депутатів Апостолівського району Дніпропетровської області Пучновою О.І., останньою було заповідано все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON]. Він прийняв спадщину за заповітом, подавши нотаріусу відповідну заяву, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю оригіналу Заповіту. Прохав визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 6,4519 га з кадастровим номером [NUMBER], що розташована в на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, яка передана у приватну власність на підставі розпорядження голови Апостолівської районної державної адміністрації № 43/5-р від 28.01.2002 року та належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05.07.2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 121, як спадкоємцю за заповітом [PERSON], посвідченого секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської Ради народних депутатів Апостолівського району Дніпропетровської області Пучновою О.І. 04.10.1993 року після спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO]. 14.08.2018 року ухвалою судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Апостолівської районної державної адміністрації, Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом і справу призначено до розгляду в судове засідання. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, представником відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, представником подано заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти позову. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 05.07.2002 року головою Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Мірошниченко В. видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] на земельну ділянку площею 6,4519 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с.13). 04.10.1993 року секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області Пучновою О.І. посвідчено заповіт, яким [PERSON] заповіла все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] (а.с.20). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] керівником державного органу реєстрації актів цивільного стану (а.с.12). 21.10.2005 року [PERSON] звернувся в Апостолівську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом після своєї матері [PERSON] (а.с.58). 21.10.2005 року державним нотаріусом Апостолівськоїї державної нотаріальної контори Дніпропетровської області зареєстрована спадкова справа №449/2005 спадкодавець [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи (а.с.60). 19.10.2016 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] (а.с. 63). 20.04.2018 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] (а.с.100). 20.04.2018 року постановою державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Штельмак Н.А. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, так як заповіт втрачено, а староста села Михайлівка Момот Л.А не має повноважень видати дублікат (а.с. 110-111). Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Книгою шостою Спадкове право Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч.1ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач як спадкоємець за заповітом, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріуса в строк, встановлений ст.1270 ЦК України, прийняв спадкове майно: земельну ділянку, яка належала померлій, однак звернувшись до нотаріуса відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої, отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, так як оригінал заповіту позивачем втрачено. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.1 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином судом встановлено, що право позивача як спадкоємця за заповітом на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку не визнається нотаріусом, який відмовляє спадкоємцю за заповітом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку в зв`язку з втратою заповіту, а тому підлягає судовому захисту способом визнання права власності позивача як спадкоємця за заповітом, який прийняв спадщину, подавши заяву нотаріусу в установлений законом строк, на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності.

Outcome: approved