Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

12.03.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. В будинку зареєстровані колишні власники житла - [PERSON] та [PERSON], які з 2013 року в будинку не проживають, особистих речей в будинку не мають. Оскільки відповідачі не мешкають у вказаному будинку вже більше п'яти років, а їх реєстрація в будинку створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.28). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, судові повістки, що направлялися на їх адресу, повернулися за закінченням строків зберігання (а.с.25, 26). За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.03.2017 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Орловою Л.О. ( а.с.9) З домової книги для приписки громадян, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-16). Згідно Акту № 271 від 10.11.2018 року, складеного керівником Комітету мікрорайону «Славкурорт», [PERSON] та [PERSON] з 2013 року по теперішній час не мешкають у будинку [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Судом встановлено, що відповідачі не мешкають у спірному будинку більше п'яти років, самостійно покинули зазначений будинок та перестали у ньому мешкати. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідачі мають бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки їх право користування будинком [ADDRESS] перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не наполягає на стягненні з відповідачів судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved