Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

11 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Своїм заповітом від 17 вересня 2011 року померлий [PERSON] заповів їй все належне йому майно. Після смерті його смерті відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 0,24 га на території Біликівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Позивачка у встановленому законом прийняла спадщину. При підготовці документів для оформлення спадщини в органах нотаріату зясувалося, що в Державному земельному кадастрі відсутня інформація про зазначену земельну ділянку на імя [PERSON] що не дає змоги отримати позивачці витяг з Державного земельного кадастру. Коли [PERSON] звернулася до Другої миргородської державної нотаріальної контори то державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у звязку з відсутністю реєстрації права власності на земельну . У звязку з вказаними вище обставинами, [PERSON] не може в повній мірі користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а тому вона звернулася до суду з позовом по визнання права власності на земельну ділянку. [PERSON] надала на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести без своєї участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, Біликівська сільської ради Миргородського району Полтавської області, надала суду заяву про розгляд справи без участі свого представника. Проти задоволення позову не заперечує. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.05.2009 року зареєстрованому в реєстрі за № 2-627, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], яке складається з земельної ділянки розміром 0,24 га, що розташована на території Біликівської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області. Землю передано для догляду за будівлями 0,18 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,06 га. (а.с.7). Вказана земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Біликівською сільською Радою Миргородського району 02 січня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №319, кадастрового номеру [NUMBER] (а.с.8). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5) Згідно посвідченого у встановленому законом порядку заповіту від 17 вересня 2011 року [PERSON] заповів все належне йому майно своїй доньці, [PERSON] (а.с.6) [PERSON] в порядку та у строк передбачений законом прийняла спадщину після смерті батька. Коли позивачка звернулася до Другої миргородської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину то виконуючим обовязки в порядку заміщення державного нотаріуса Другої миргородської державної нотаріальної контори , державним нотаріусом Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. їй у цьому було відмовлено у звязку з тим що на померлого 21.04.2014 року [PERSON] не зареєстровано право власності на земельну ділянку в управлінні Держземагенства у Миргородському районі, Полтавської області. Згідно ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень , визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. На підставі ст.126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном . Згідно ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Частина перша ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову [PERSON]. На підставі ст. ст. 328 ,392, 1218,1220, 1261, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved