Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

12.03.2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до Судівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, третя особа: [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. Вимоги звернення до суду мотивовані тим, що [INFO] померла їх двоюрідна тітка [PERSON] , яка проживала в с. Шпортьки Новосанжарського району Полтавської області. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Новосанжарського нотаріального округу Полтавської області Охрея М.А. з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за законом, однак постановами нотаріуса від 26.11.2019 року їм було відмовлено, оскільки відсутні документи, які підтверджують їхні родинні відносини з померлою [PERSON] . Вказані обставини змусили позивачів звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.08.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.12.2020 року свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] піддано приводу в судове засідання. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.01.2021 року піддано приводу в судове засідання свідків [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 01.02.2021 року свідків [PERSON] та [PERSON] повторно піддано приводу в судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Плішкін Ю.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. В судовому засіданні 04.01.2021 року пояснила, що померла [PERSON] рахувалась у сільській раді як одинока особа, про існування родичів представник сільської ради інформації не має. Пояснила, що вона, як секретар Судівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 09.09.2014 року посвідчила заповіт, яким [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] . Заповіт був записаний нею зі слів [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] через вади зору не могла особисто прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням текст заповіту до його підписання був зачитаний уголос запрошеними нею свідками [PERSON] та [PERSON] та підписаний [PERSON] . Особи заповідача, свідків та особи, яка підписала заповіт, секретарем сільради були встановлені, їх дієздатність перевірено. У зв`язку з похилим віком заповідача заповіт складено та посвідчено в домогосподарстві [PERSON] за адресою: с. Шпортьки Новосанжарського району Полтавської області після попереднього виїзду та бесіди заповідача з секретарем сільської ради. Заповіт був зареєстрований в реєстрі за № 172. Третя особа [PERSON] та його представник, адвокат Євтухова Т.Д. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Заслухавши сторони, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. За частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.\~12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх видів процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання та право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.10.2019 року (а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять, зокрема житловий будинок, приватизована земельна ділянка площею 0,2291 га з кадастровим номером 5323486710:10:001:0072, приватизована земельна ділянка площею 0,4369 га з кадастровим номером 5323486710:10:001:0073 та приватизована земельна ділянка площею 3,00 га, які знаходяться у с. Шпортьки Новосанжарського району Полтавської області. З постанов приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Охрея М.А. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.11.2019 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 57883046 від 10.10.2019 року) вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] 10.10.2019 року заведена спадкова справа № 29/2019 (а.с. 12-14). Також, вищезазначеним постановами нотаріуса позивачам [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують їхні родинні відносини. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). За своєю юридичною природою позов це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Статтею 175\~ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, третя особа [PERSON] , як спадкоємець за законом, на підставі ст. 1264 ЦК України звернувся до приватного нотаріуса Охрея М.А. з документами для видачі після померлої [INFO] [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, приватизовану земельну ділянку площею 0,2291 га з кадастровим номером 5323486710:10:001:0072, приватизовану земельну ділянку площею 0,4369 га з кадастровим номером 5323486710:10:001:0073 та приватизовану земельну ділянку площею 3,00 га, які знаходяться у с. Шпортьки Новосанжарського району Полтавської області. Відтак, відповідач по справі Судівська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області не може виступати відповідачем у справі, оскільки належним відповідачем є інший спадкоємець на спадкове майно померлої [PERSON] , а саме третя особа [PERSON] , з яким у позивачів виникли спірні правовідносини, так як останній заперечує щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Тобто, право на спадкове майно оспорює інша особа, яка не була залучена до участі у справі в якості відповідача, у зв`язку з чим заявлення позивачами позовних вимог до Судівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області є необґрунтованим. Згідно статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Позивачами не ставилось питання щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем (співвідповідачем). Суд дійшов висновку, що первісний відповідач є особою, яка не повинна відповідати за пред`явленим позовом, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не спростовують висновку суду. Разом з тим, позивачі не позбавлені права звернутись до суду з позовом до належного відповідача, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є порушеним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, сплачений судовий збір залишається на позивачеві.

Outcome: dismissed