Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

12.11.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь [PERSON] , з 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 50 збитків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення сином [PERSON] повноліття. Свій позов обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем [PERSON] 24.07.2009 року було зареєстровано шлюб, який 21.11.2012 розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу і до цього часу він справно сплачує аліменти, визначені рішенням суду за позовом [PERSON] , заборгованості з виплати не має і не мав. Усі роки він сплачував навіть більше, ніж встановлено рішенням суду. Але вже 1,5 роки Відповідачка не бажає отримувати аліменти. Його перекази аліментів спочатку весь час поверталися неотриманнми. Потім позивач звернувся до виконавчої служби, відкрив рахунок на ім`я свого сина та наразі кожного місяця продовжує справно переховувати туди аліменти. Однак позивач вважає, що оскільки відповідачка не бажає їх отримувати, то можна обґрунтовано зробити висновок, що вони їй не потрібні. При цьому, позивач зазначає, що зараз у нього народилися ще двоє малолітніх дітей та його дружина повністю знаходиться на його утриманні, перебуваючи у декретній відпустці, оскільки тільки народила молодшу дитину. Таким чином, зважаючи на те, що Відповідачка відмовляється отримувати аліменти, що вказує на непотрібність їй таких сум коштів, позивач просить суд врахувати наявність у нього ще трьох людей, що знаходяться на повному його утриманні, та зменшити стягувану суму аліментів з 1/4 до 1/8 від заробітку, при цьому не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 12.03.2021 відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила суд 1. змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на її користь з 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% мінімальної заробітної плати, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі та збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] з 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% мінімальної заробітної плати, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 7000 грн (сім тисяч грн), щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі 31215 грн. Свій зустрічний позов позивач за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що 24.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції було дійсно зареєстровано шлюб між нею та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , який розірвано 21 листопада 2012 року Харківським районним судом Харківської області. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2012 року було стягнуто аліменти з [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% мінімальної заробітної плати, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач за зустрічним позовом в своїй заяві також зазначила, що твердження Відповідача за зустрічним позовом у первісній позовній заяві про те, що протягом 1,5 років вона не бажає отримувати аліменти та платежі поверталися, не відповідає дійсності. Адже за період з грудня 2019 року переказ грошових коштів в якості сплати аліментів було проведено лише один раз, у сумі 29 761 грн, а саме 24.06.2020 року поштовим переказом № 0246570288, копію якої надаю. Позивачка за зустрічним позовом також зазначила, що інших переказів з червня 2020 року по січень 2021 року не було. Посилання Позивача за первісним позовом щодо того, що ним відкрито рахунок на ім`я сина та наразі кожного місяця він продовжує перераховувати туди аліменти позивач за зустрічним позовом вказує, що вказане не відповідає дійсності. В матеріалах справи відсутні докази щодо відкриття такого рахунку. Така інформація відсутня і в матеріалах виконавчого провадження. Також [PERSON] зазначила, що 22 жовтня 2019 року [PERSON] було подано позовну заяву до неї щодо витрачання нею перерахованих аліментів нецільовим використанням коштів та зобов`язано її не менше двох разів на рік надавати йому звіт про використання отриманих аліментів на утримання сина з наданням підтверджуючих документів. Судовим рішенням її зобов`язано два рази на рік, у травні та листопаді кожного року, надавати в Службу у справах дітей за місцем проживання дитини звіт про використання аліментів на утримання дитини з наданням підтверджуючих документів, що нею виконується. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначила, що з липня 2020 року через спалах короновірусної інфекції та запровадженого карантину на території всій країни відділ державної виконавчої служби перейшов у режим роботи он-лайн. Задля полегшення перерахування аліментів на її ім`я вона направила листа на офіційну електронну пошту державної виконавчої служби з реквізитами своєї банківської картки для перерахування грошових коштів, але з 20 серпня 2020 року на її картковий рахунок жодних переказів здійснено не було. Жодних повідомлень, листів або квитанцій на її ім`я не надходило. 24 лютого 2021 року, після звернення [PERSON] з позовною заявою до суду, Московський ВДВС перерахував їй аліменти в розмірі 10019.84 грн та 1456,31 грн одним платежем через поштовий переказ, який вона отримала. Таким чином, їх спільний син знаходиться повністю на її утриманні, позивач за зустрічним позовом зазначає, що вона працює, отримує зарплатню, намагається надавати дитині все необхідне для його розвитку. Дитина відвідує курси програмування, англійської мови, постійно бере участь у всіх класних та позакласних заходах, намагається двічі на рік вивозити дитину для відпочинку та оздоровлення на море. Також позивач за зустрічним позовом зазначає, що листом ДФС №Ю480/П/99-99-17-02-02-14 від 11.11.2015р щодо розрахунку суми доходу фізичної особи - підприємця на спрощеній системі оподаткування з метою утримання аліментів зазначено, що якщо доводиться сплачувати аліменти, а особа є підприємцем, який використовує спрощену систему оподаткування - необхідно перейти на загальну систему оподаткування. Тобто, законодавчо не існує чіткої відповіді на те, як саме обраховувати чистий дохід для обчислення суми, з якої утримуються аліменти. А отже можна дійти до висновку, що такий доход є мінливим та нерегулярним, а значить сума аліментів, яка підлягає стягненню повинна бути встановлена в твердій грошовій сумі. На сьогодні державним виконавцем здійснюється розрахунок аліментів виходячі з середньої заробітньої плати регіону. Таким чином, позивачка за зустрічним позовом зазначає, що у зв`язку з тим, що на спрощеній системі оподаткування неможливо вирахувати дохід, а законодавство не забороняє змінювати спосіб стягнення аліментів, вважає за доцільне встановити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 грн., щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що за її підрахунками, підтвердженими чеками, сума першочергових та найнеобхідніших витрат на утримання сина складає в середньому на місяць 12 809 грн. Такі витрати їй самостійно важко нести, а тому вона вважає, що батько дитини, який є фізично здоровим та працездатним може сплачувати щомісячно 7000,00 грн на утримання дитини, до лютого цього року він перераховував добровільно в середньому саме цю суму аліментів, про що містяться докази в матеріалах справи. Крім того, позивачка за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до відомостей, що містяться в матеріалах виконавчого провадження та деклараціях, що додані до первісної позовної заяви Відповідачем за зустрічною позовною заявою було надано звіти до ДПС щодо його доходів, з вказаних рохрахунків вбачається, що доходи відповідача збільшилися, що вказує на поліпшення його матеріального становища, а не погіршення. Крім того, позивачка за зустрічною позовною заявою зазначила, що відповідач за зустрічною позовною заявою повинен компенсувати їй додаткові витрати, що були нею понесені задля розвитку здібностей дитини, а саме нею придбавалися путівки до Єгипту у січні 2020 року у сумі 13 333 грн, путівка на відпочинок на Арабатській стрілці (проживання 9 днів, їжа та розваги, квитки та трансфер від вокзалу та в зворотньому напрямку) 9000 грн, нею також придбано ігровий ноутбук з мишкою у жовтні 2020 року вартістю 24 309 грн, телевізор в дитячу кімнату у грудні 2019 року вартістю 12 498 грн та мобільний телефон вартістю 3 289 грн, а разом 62 429 грн. Відповідач за зустрічною позовною заявою повинен компенсувати їй половину понесених витрат - 31 215 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2021 позовні вимоги за зустрічним позовом в частині зміни способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру об`єднанні в одне провадження з первісним позовом. В частині вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд роз`яснив, що відповідач не позбавлена права на звернення за захистом своїх порушених прав у загальному порядку. 09.04.2021 представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Світлична Я.О. надала до суду відзив на зустрічну позовну заяву. в якому зазначила, що з позовними вимогами за зустрічним позовом позивач згоден частково , а саме він не заперечує перейти від відсокового нарахування аліментів до нарахування твердої суми. Однак, [PERSON] висловлює вимогу про збільшення аліментів до 7000,00 грн. на місяць. Представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що наразі у [PERSON] дуже низькі доходи, а [PERSON] бажає отримувати всі його доходи у якості аліментів, які вона навіть не забирає з виконавчої служби та не отримує при особистих переказах. При цьому, слід врахувати, що троє людей, знаходяться на повному утриманні [PERSON] та при такому розмірі аліментів на користь [PERSON] призведе до неможливості забезпечити матеріально теперішню дружину та двох молодших дітей позивача за первісним позовом. Крім того, представник позивача за первісним позовом у відповіді на зустрічний позов зазначила, що посилання [PERSON] на факт купівлі автомобіля дружині [PERSON] пять років тому нащзад, ніяким чином не відображає його матеріальний на сьогодні. В той час можливості Позивача були більшими, він перераховував на утримання свого сина по 6-7 тисяч гривень аліментів щомісячно (це в 3-4 рази більше встановленої рішенням суду суми). Дані про ці зарахування містяться в матеріалах справи, розрахунки виконавчої служби додані до позовної заяви. крім того, автомобіль був куплений сумістно з новою дружиною, у зв`язку з народженням дитити, для можливості сім`ї більш мобільно пересуватися у власних потребах. Представник позивача за первісним позовом також зазначила у відповіді на відзив, що сама [PERSON] також суттєво поліпшила своє фінансове становище після розлучення, купивши квартиру (на гроші, які при розлученні вивезла з квартири [PERSON] ). Ця квартира не використовується як місце реєстрації або проживання дитини, або [PERSON] та є додатковим житлом, що використовується для здачі в аренду та отримання додаткового прибутку. Крім того, представник позивача за первісним позовом зазначила, що взагалі [PERSON] не надано жодних доказів, що вона займається розвитком дитини, і хлопчик відвідує спортивні секції або додаткові заняття. Тому позивач за первісним позовом та його представник вважає, що [PERSON] не доведено щомісячних витрат на 7000,00 грн. та при цьому погіршення матеріального стану [PERSON] разом з дуже великим зростанням його витрат на утримання трьох людей (двоє дітей та дружина в декретній відпустці), що тепер знаходяться на його утриманні доводять, що він не може сплачувати 7000,00 грн. А також з урахуванням небажання відповідачки за первісним позовом отримувати перекази аліментів, [PERSON] просить стягувати з нього аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 07.05.2021 позивач за зустрічним позовом [PERSON] надала до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначила, що посилання позивача за первісним позовом у своєму відзиві на зустрічну позовну заяву про те, що ноутбук не є дитячий - є лише доказом того, що він, як батько дитини, жодної хвилини не займався дитиною і навіть не пам`ятає, в якому віці вона знаходиться зараз. Твердження позивача щодо того, що ноутбук не потрібен дитині для розвитку є неприпустимим. Дитина навчається за допомогою ноутбуку, виконує домашні завдання з інформатики та інших предметів, особливо зараз, коли час від часу навчання здійснюється онлайн у зв`язку з пандемією коронавірусу, також навчається на курсах програмування та вдома виконує додаткові завдання та дивиться відео курси з англійської мови та інформатики. Крім того, позивачка за зустрічним позовом у відповіді на відзив зазначила, що посилання [PERSON] про те, що я не забираю аліменти, вводять суд в оману, тому що аліменти ним не переводились жодного разу за період з липня 2020 р по лютий 2021 року. Доказом того, що Позивач за первісною позовною заявою та Відповідач за зустрічною позовною заявою знову надає неправдиві свідчення є лист- відповідь від Укрпошти про справжні суми і строки переказів аліментів за останні пів року. Також позивач ка за зустрічним позовом зазначила, що кошик для дитини 10 років на рік коштує 49 524.05 грн., а на місяць складає 4 127,71 грн. При цьому, в кошику зазначені лише мінімально необхідні продукти для харчування дитини, немає різноманітності, по деяким категоріям наприклад чай - 100 г на рік. чи горіхи - 600 г на рік вказана катастрофічно маленька вага. Бо виходить що дитина має користуватись одним і тим же пакетиком чаю цілий місяць, чи мати всього 50 г горіхів на місяць, коли 50 г горіхів дитина має їсти на день. Крім того, позивачка за зустрічним позовом вказує, що позивач за первісною позовною заявою в своєму відзиві визнав, що 5 років тому, коли ним було придбано новий автомобіль Mitsubishi Pajero Sport 2016, що коштує 45 000 доларів США, паркінг для цієї машини в новобудові, площею 14,2 кв. м., що коштує біля 20000 доларів США - в нього був дуже гарний матеріальний стан, але ж за 2015 рік його задекларований дохід склав 1 015 235,19 грн, а в 2020 р його прибутки ще більше зросли - до 1 356 895.16 грн. Тому посилання на погіршення стану позивача є взагалі неправдивими. Таким чином, позивач наполягає на задоволення її позовних вимог за зустрічною позовною заявою. Суд, в дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21.11.2012 року (справа № 2034/10074/2012) (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають спільну дитину, сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, та зроблено відповідний актовий запис № 1181 (а.с. 80). Матеріалами справи встановлено та не заперечується також сторонами, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12.10.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки від його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з серпня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 03.09.2014 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 1086. (а.с. 6). Від вказаного шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] батьками дітей вказані: батько - [PERSON] мати - [PERSON] (а.с. 7-8). Таким чином, оскільки позивач має на своєму утриманні двох малолітніх дітей, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, він вважає, що його майновий стан змінився, тому він просив в своїй позовній заяві зменшити розмір стягуваних на користь [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі ј на 1/8. В подальшому, у відзиві на зустрічну позовну заяву не заперечував проти зміни способу стягнення аліментів з частини у тверду грошову суму, однак з урахуванням зміни його матеріального становища, просив стягувати тверду грошову суму у розмірі 2000 грн. Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно до положень статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу та дружина, яка на теперішній час не працює та перебуває у декретній відпустці, що змушує від нього втрату значних додаткових матеріальних зусиль на забезпечення родини, тобто посилався на зміну матеріального та сімейного стану. Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини 1 статті 81 Сімейного кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1статті 80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування. Аналогічного висновок зробив Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 по справі№442/7666/15 та від 30.06.2020 по справі № 760/9783/18-ц. Суд зазначає, що позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження факту погіршення його матеріального стану. Також позивачем не надано доказів, що станом на день розгляду справи його дружина продовжує перебуває у декретній відпустці, та немає ніякого доходу, у зв`язку з чим, вона сама та їх двоє малолітніх дітей перебувають на його повному утриманні. Відповідно до наданого до суду висновку вбачається, що дитина [PERSON] потребує догляду [PERSON] з 20.10.2019 по 19.04.2020. Натомість, матеріали справи містять відомості про те, що матеріальний стан [PERSON] з кожним роком поліпшувався. Так, згідно відповіді Головного управління ДПС у Харківській області та відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової служби України про суми виплачених доходів вбачається, що фізична особа [PERSON] перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Харківській області як суб`єкт господарювання фізична особа-підприємець з 11.06.2008 року. Згідно поданих декларацій платника єдиного податку, обсяг доходу за звітний період складає: 2012 рік - 149567,49 грн; 2013рік - 14285,86 грн; 2014 рік - 120400,00 грн; 2015 рік - 1015235,19 грн; 2016 рік - 1464217,04 грн; 2017 рік - 1477167,11 грн; 2018 рік - 2034828,79 грн; 2019 рік - 2212289,69 грн; За перше півріччя 2020 року - 1321141,95 грн. Згідно поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік, сума одержаного доходу складає 865648, 18 грн. Таким чином, суд критично ставить до пояснень представника позивача за первісним позовом, що сплата аліментів на утримання сина, [PERSON] в розмірі ј призводить до голодування осіб, які перебувають на утриманні позивача за первісним позовом [PERSON] , а саме : двох молодших його дітей та дружини, та що він матеріально не в змозі сплачувати такий розмір аліментів, а навпаки, судом встановлено, що матеріальний стан [PERSON] значно покращився. Крім того, при винесенні рішення суд також враховує пояснення позивача, що він здійснював оплату аліментів в більшому розмірі ніж той, що йому було нараховано, що також свідчить про його задовільний матеріальний стан. В результаті переплат, у нього утворилась переплата по аліментам в розмірі 201 768,05 грн., що підтверджується розрахунком по заборгованості по аліментам від 12.02.2020 ВП № 39397045/В-10, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та зменшення розміру аліментів. Таким чином, з урахуванням того, що позивач за первісним позовом [PERSON] не заперечує проти вимог позивачки за зустрічним позовом [PERSON] в частині зміни способу стягнення аліментів з ј частини в тверду грошову, а також з урахуванням того, що в судово засіданні встановлено, що матеріальний стан платника аліментів значно покращився, суд приходить до висновку, що вимоги позички за зустрічним позовом про зміну способу стягнення аліментів підлягають задоволенню, однак з урахуванням того, що на утриманні відповідача за зустрічним позовом [PERSON] перебувають ще двоє його малолітніх дітей, суд вважає, що достатнім розміром аліментів, будуть аліменти в розмірі 5000 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню та зустрічний позов [PERSON] з урахуванням сімейного стану платника аліментів задовольнити частково. З приводу вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, то склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачкою за зустрічним позовом не було документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у первісному позові, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача за первісним позовом [PERSON] . Крім того, оскільки позивачка за зустрічним позовом була звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви та з урахуванням часткового задоволення її позовних вимог, судовий збір в розмірі 908,00 грн. на користь держави слід стягнути з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial