Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

11.02.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 21102013 на суму 1500 грн. 00 коп. (одна тисяча п'ятсот гривень 00 копійок), яку [PERSON] повинен був сплатити до 21.12.2013 року, у встановлений договором строк останній суму позики не повернув, у зв'язку із чим [PERSON] просить стягнути з відповідача кошти в сумі 1500 грн. 00 коп. (одну тисячу п'ятсот гривень 00 копійок) та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про визнання позову, в заяві просив розглянути справу без його участі. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 21.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 21102013 (а.с.3). Відповідно до п.1. Договору позикодавець передав позичальнику позику готівкою в сумі 1500 грн. 00 коп. (одна тисяча п'ятсот гривень 00 копійок), а п. 2 вказаного Договору передбачено, що позичальник зобов'язався повернути в термін і на умовах, передбачених Договором, суму позики. Сторони домовилися, що позичальник повністю поверне позику до 21.12.2013 року (п. 3 Договору). Факт передачі коштів сторонами визнається і відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. З встановленого випливають наступні висновки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із п.3 Договору строк повернення позики становить до 21.12.2013 року. В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань, в установлені строки заборговані суми в повному обсязі не повернув. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, відповідачем в судове засідання подано заяву про визнання позову, вона не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із квитанцією № к84/3/30 (а.с.4) позивачем було сплачено 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні 60 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved