Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

10.09.2015 р. ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» /далі Банк/ звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором від 16.11.2007 р. /далі Договір/ та договором поруки від 16.11.2007 р./далі Договір 2/ в сумі 509174,095 грн. та судових витрат. В обґрунтування вказує що відповідачі обов'язок по кредитному договору та договору поруки не виконують. Згідно умов Договору Банк надав [PERSON] кредит в сумі 24480.00 доларів США зі сплатою річних згідно графіку. Згідно Договору 2 відповідач [PERSON] поручились перед Банком за належне виконання обов'язків боржником по поверненню коштів, та належному виконанню умов Договору-1. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань по кредитному договору несвоєчасності сплати, Банк відповідно до умов Договору-1 і п.6 умов Договору-2, та ст.ст.525-526, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України має право вимагати термін повернення кредиту таким що настав. Відповідачам як солідарним боржникам, були направлені вимоги стосовно виконання зобов'язання в п'яти денний строк, які були отримані та проігноровані. Відповідно зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов закону та договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Заборгованість станом на 31.07.2015 р. перед Банком (за курсом НБУ 21.61 грн.) становить 509174,09 грн., складається з: 20152,79 доларів основний борг по кредиту, 1603,67 долар борг по відсоткам, 421,00 долар комісії, 251,49 долар пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також 1133,02 долари штрафів. Вказану суму просить стягнути як і сплачені при поданні позову судовий збір у розмірі 3654.00 грн. 09.12.2015 р. відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до Банку про визнання договору поруки припиненим. Вказує що 29.04.2011 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до Договору 1, згідно умов якого було збільшено обсяг кредитних зобов'язань з 24480 доларів до 28818,99 доларів США, збільшився щомісячний платіж з 248,75 до 304,74 долари, крім того Банк збільшив розмір неустойки та пені. Вказані зміни, що мають наслідком збільшення обсягу фінансових зобов'язань, не були узгоджені з поручителем [PERSON] Згідно ст.559 ч.1 ЦК України порука припиняється з припинення забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання позичальником своїх зобов'язань, і тягне за собою припинення поруки. Представник Банку Дробот В.В. на первісному позові наполягав, проти зустрічного позову заперечував, надав письмові заперечення. Вказує, що право Банку на стягнення підтверджується наданими до позову письмовими доказами, зустрічний позов є необґрунтованим, не підтверджується умовами укладеного між сторонами кредитного договору та договору поруки, збільшення обсягу зобов'язань не відбулося,додаткова угода укладена в межах існуючого договору. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, надав письмові заперечення, зустрічний позов підтримав, вказує також, що Банк звернувшись до суду з позовом 07.09.2015 р. пропустив строки позовної давності по Договору від 16.11.2007 р., як трирічний строк про стягнення заборгованості так і річний строк давності для стягнення неустойки передбачений ст.ст.258, 266 ЦК України, крім того вказує на відсутність підстав для стягнення комісії згідно Договору-2. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився при належному повідомленні. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає що позов Банку слід задовольнити частково в частині стягнення заборгованості за Договором-1 з [PERSON], зустрічнийпозов задовольнити. В частині первісного позову про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу). За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням, забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком, і тягне за собою припинення поруки. Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року (справа №6-172цс12) та від 25 вересня 2013 року (справа №6- 97цс13) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Крім того, з огляду на положення статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові від 03 лютого 2016 року (справа №6-1599цс15) і відповідно до положень ст.214, 360-7 ЦПК Україну він також має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору від 16.11.2007 року Банк надав [PERSON] 24480 доларів США у кредит, а позичальник [PERSON] зобов'язався повернути кредит сплачуючи щомісяця по 248, 75 доларів до 15.11.2027 року, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни передбачені кредитним договором а.с.15-18. У пункті 1 договору поруки від 16.11.2007 року укладеного між Банком та [PERSON] а.с.19, визначено, що Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих Кредитором Позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором від 16.11.2007 р., у сумі 24480 доларів США, та щомісячно сплачувати по 248,75 доларів США. Відповідно до п.2 вказаного договору поруки, Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед банком за виконання Позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Положеннями п.13 вказаного договору сторони погодилися, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою однієї з сторін, шляхом укладання додаткової угоди. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 16.11.2007 р., укладеної 29.04.2011 р. між Банком та [PERSON], сторони дійшли згоди викласти п.7.1. кредитного договору у наступній редакції: «Банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти… в розмірі 28818,99 долл.США…», «Щомісяця, починаючи з 29.04.2011 р…. позичальник повинен надавати кошти Банку ( щомісячний платіж) у сумі 304,74 долл. США для погалення заборгованості за Кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії». Аналіз зазначених пунктів договорів дає підстави для висновку, що збільшення кредиту з 24480.00 до 28819,99 доларів, та збільшення щомісячного платежу з 248,75 до 304,71 доларів призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя [PERSON] за договором поруки від 16.11.2007 року. Разом з тим, відомостей про те, що відповідачем як поручителем була надана згода на внесення вказаних змін і доповнень до кредитного договору матеріали справи не містять, тобто питання щодо збільшення розміру кредитних зобов'язань, та збільшення щомісячних платежів з поручителем не узгоджувалось, у зв'язку з цим згідно ст.559 ч.1 ЦК України порука припиняється що не дає Банку підстав для покладення на відповідача [PERSON] відповідальності за невиконання позичальником своїх зобов'язань, тягне за собою відмову в цій частині первісного позову, та задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Стосовно позову Банку до [PERSON], то позов підлягає задоволенню Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання передбачені п.п.2.2, 3.1, 7.1. Договору-1, та додаткової угоди від 29.04.2011 р. які передбачають повернення кредиту, процентів за користування кредитом які нараховуються щомісяця, винагороди, комісії у встановлені строки не виконує. Має заборгованість перед Банком по кредитному договору станом на 31.07.2015 р. в розмірі 23561,97 доларів, що за курсом НБУ - 21,61 грн. за один долар станом на 31.07.2015 р. становить 509174,09 грн., при останньому платежі по кредиту 09.07.2015 р. згідно довідки а.с.9. Заборгованість складається з: 20152,79 доларів, або 435501, 14 грн. основний борг по кредиту, 1603,67 долар, або 34655,31 грн. борг по відсоткам, 421,00 долар, або 9097,81 грн. комісії, 251,49 долар пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, або 5434, 70 грн., а також 1133,02 долари штрафів за прострочення сплати кредиту, процентна та фіксована частини, або 24462, 95 грн. Викладене підтверджується довідкою про стан розрахунків а.с.4-9. Нарахування штрафів та пені за несвоєчасність сплати кредиту передбачено п.п.4.1, 4.3. 7.4 Договору-1, штраф при простроченні більш ніж на 30 календарних днів становить 250 грн. + 5% від суми позову, пеня в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 611, 625 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, божник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином у зв'язку з простроченням кредитних зобов'язань по договору, відповідно до ст.ст.1048, 1050 ЦК України, оскільки Банк має право достроково вимагати повернення частини позики що залишилася, та сплати належних процентів; позов в частині стягнення 509174, 09 грн. підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з [PERSON] сплачений Банком судовий збір в сумі 3654.00 грн. відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України а.с.1. Заперечення відповідача з посиланням на пропуск Банком строку позовної давності, на думку суду необґрунтовані. З позовом до суду Банк звернувся поштою 07.09.2015 р. а.с.28, через 2 місяці після отримання останнього платежу від [PERSON] 09.07.2015 р. а.с.4-9. [PERSON] періодично виплачував проценти за кредитом, та пеню. Після укладеної 29.04.2011 р. додаткової угоди, що свідчить про визнання свого зобов'язання, почав проводити виплати процентів починаючи з травня 2011 р. по листопад 2014 р. нерегулярно з періодичністю через два місяці на третій, (останній платіж процентів 22.11.2014 р.) , (останній платіж пені 09.07.2015 р.) Банк в свою чергу вживав заходів до погашення, направивши відповідачу вимогу 05.08.2015 р. а.с.12-13. У вказаному випадку Банк не пропустив як річний, так і трирічний строк звернення до суду за стягненням заборгованості за договором та неустойки, оскільки строк позовної давності переривався визнанням свого зобов'язання позичальником, та починав спливати спочатку, що передбачено ст.ст.257, 258, 264 ЦК України. На підставі ст.ст. 553-554, 559, 1049-1050 ЦК України,

Outcome: partial