overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

10 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 11 лютого 1990 року сторони перебувають у шлюбі. Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що спільне життя із відповідачем не склалося, оскільки останній зловживає спиртними напоями, подружжя припинило шлюбні відносини з вересня 2013 року, вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, а тому просить суд розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд, із письмової згоди позивача ухвалив заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 1990 року. Мають спільного сина [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи є повнолітнім. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з вересня 2013 року, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

10 січня 2014 року до Новоазовського райсуду звернулися з заявою [PERSON] та [PERSON] Просили винести додаткове рішення по цивільній справі за їх позовом до [PERSON], Безіменської сільської ради Новоазовського району про встановлення факту належності жилого будинку та визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування заяви зазначили, що рішенням Новоазовського районного суду від 01 червня 2013 року їх позовні вимоги задоволені. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на ? частину житлового будинку зі всіма господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], та ? частину земельної ділянки площею 0,1520 га, розташованої за адресою [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на ? частину житлового будинку зі всіма господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], та ? частину земельної ділянки площею 0,1520 га, розташованої за адресою [ADDRESS]. Рішення суду набрало чинності та було надано ними до Реєстраційної служби Новоазовського райуправління юстиції з метою реєстрації права власності на нерухоме майно. Однак їм було відмовлено в прийнятті рішення суду на реєстрацію з тих підстав, що оскільки рішення суду є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, то в ньому повинні бути зазначені відомості про загальну та житлову площу будинку згідно даних технічної документації. У судове засідання особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомленими про явку до суду, не явилися, у зв'язку з чим суд розглядає справу без участі осіб, які беруть участь у справі, за правилами ч.3 ст.220 ЦПК України. У відповідності до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до технічного паспорту на жилий будинок [ADDRESS] загальна площа будинку складає 264,9 кв.м, з них житлова площа 176,2 кв.м. В резолютивній частині рішення суду дані про загальну та житлову площу будинку, на який визнано право власності, не зазначено, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

10 січня 2014 року до суду заявлено цей позов, в якому позивачка, вимагала стягнути з [PERSON] на її користь на утримання їх сина [PERSON], [INFO], аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 50 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до його повноліття, посилаючись на невиконання добровільно відповідачем законного обов'язку по утриманню дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги змінила, просила стягувати аліменти в розмірі 385,80 грн. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував. З урахуванням позицій сторін матеріалів справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що [PERSON] є рідним батьком малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.3), який перебуває на утриманні матері [PERSON], належним чином не виконує свого законного обов'язку по утриманню малолітнього сина, інших утриманців не має. Зазначені правовідносини регулюються: - ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; - ст.182 Сімейного Кодексу України, за змістом якої при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини чи батьків; - ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якою розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, згідно з якою, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню сина, чим порушує його право, то належні кошти необхідно щомісячно стягувати з нього в твердій грошовій сумі, яку з урахуванням засад розумності, добросовісності і справедливості, суд визначає в розмірі 385,80 грн., починаючи з дня звернення позивачки до суду і до повноліття дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

10 січня 2014 року заявник звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з заявою про визнання недієздатною [PERSON], [INFO], яка з 03.04.1985 року знаходиться на повному державному утриманні в Слов»янському психоневрологічному інтернаті. [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним розладом - тяжкою розумовою відсталістю з поведінковими порушеннями, у зв'язку з хворобою не може усвідомлювати значення своїх дії, керувати ними та потребує стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги. Рішення суду необхідно для захисту її інтересів та прав, та перебування у Слов»янському психоневрологічному інтернаті. На підставі вищевикладеного заявник просить суд визнати [PERSON] недієздатною. В судове засідання представник заявника не з'явилася, про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримала та просив їх задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви та просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи набуває висновку, що заявлені вимоги Слов»янського психоневрологічного інтернату, зацікавлена особа: Орган опіки та піклування виконкому Слов»янської міськради, про визнання фізичної особи недієздатною підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно протоколу засідання ВВК № 522 від 14.12.2013 року та Витягу з історії хвороби № 228 Слов»янського психоневрологічного інтернату, [PERSON] має діагноз: «тяжка розумова відсталість з поведінковими порушеннями». Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 18 від 30.01.2014 року, [PERSON], [INFO], страдає тяжкою розумовою відсталістю, в силу вираженого слаборозумовості не може усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними. Для захисту цивільних прав та інтересів потребує опіки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для повного задоволення заяви Слов»янського психоневрологічного інтернату щодо визнання [PERSON] недієздатною. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

10 січня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.01.2014 року о 09 год. 45 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON]. письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.01.2014 року о 09 год. 45 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Гамій Н.В.лікарні КЗ «ПЦРЛ №1» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, напружена, вважає, що знаходиться у «паралельному світі», « навколо мене розигрується спектакль…» Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

10 січня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.01.2014 року о 15 год. 30 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.01.14 року о 15год. 30 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна С.Н.. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, тривожний, не їсть, за собою не слідкує, зносить в квартиру хлам, агресивний до батьків. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

10 січня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.01.2014 року о 19 год. 57 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.01.14 року о 19год. 57 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Кравцевич Н.В. МЛ №14. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий відмовляється від їжі, зовні напружений. Виказує маячні ідеї отруєння. Заявляє, що оточуючі в змові проти нього. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний с-м. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

10 січня 2014 року заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій вказала, що через допущену у рішенні виконкому Хмельницької міської ради народних депутатів від 09.02.1995 року № 244 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,068 га на території Хмельницької міської ради по [ADDRESS], та у державному акті серії ХМ № 05964 виданому 28.10.1996 року на підставі зазначеного рішення, помилку її прізвище, зазначене у рішення та державному акті «[PERSON]» не відповідає її прізвищу, зазначеному у її паспорті «[PERSON]». На даний час помилка в рішенні та державному акті на право приватної власності на землю є перешкодою для здійснення заявницею її права власності на земельну ділянку, в зв'язку з чим вона просить встановити факт належності їй вказаного державного акта. Ухвалою суду неналежну заінтересовану особу - Управління Держкомзему в м. Хмельницькому Хмельницької області, було замінено на належну - Управління Держземагенства в Хмельницькому районі. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала, просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Хмельницької міської ради в судовому засіданні не заперечила проти задоволення вимог заяви. Представник заінтересованої особи Управління Держземагенства в Хмельницькому районі в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що внаслідок помилки в рішенні виконкому Хмельницької міської ради народних депутатів від 09.02.1995 року № 244 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,068 га на території Хмельницької міської ради по [ADDRESS], було видано державний акт серії ХМ № 05964 виданому 28.10.1996 року на підставі зазначеного рішення, із невірним зазначенням прізвища заявниці «[PERSON]». [PERSON] та [PERSON] дійсно є одна і та ж особа, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме копією паспорта заявниці, копією картки фізичної особи - платника податків, копією архівного витягу з рішення виконкому Хмельницької міської ради, копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, показаннями допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

10 січня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, треті особи [PERSON] та [PERSON], про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - задоволено, зустрічний позов [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, [PERSON] та [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - задоволено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року звернуто увагу суду на те, що судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України та п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що по даній справі необхідно ухвалити додаткове рішення. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

10 січня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 15.07.2002 року він уклав шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 189 з відповідачкою по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння, а тому [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явилася, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 15 липня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 189 (а.с. 11 ). Від шлюбу мають неповнолітню дитину-сина [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу відповідач просить залишити прізвище - [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved