Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

11 липня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 15 жовтня 2018 року він надав у борг відповідачці грошові кошти у сумі 40 000 грн., які остання зобов`язалася повернути до 01 червня 2019 року, на підтвердження чого надала боргову розписку. Відповідачка в добровільному порядку відмовляється повернути борг, мотивуючи тим, що у неї відсутні кошти та вона не спроможна повернути борг у повному обсязі. Просив стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 40 000 грн., а також судові витрати в розмірі 768 грн. 40 к 30 липня 2019 року на адресу суду надійшли дані про реєстрацію місця проживання відповідача. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 01 жовтня 2019 року. 01 жовтня 2019 року розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням судді Березюк Н.П. на амбулаторному лікуванні з 30 вересня по 30 жовтня 2019 року. В судове засідання 29 жовтня 2019 року позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, не заперечив проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася в установленому порядку за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті «Судова влада України», на адресу суду повернулися поштові відправлення з відміткою відділення поштового зв`язку, з зазначенням причини невручення «адресат відсутній», в судове засідання повторно не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутність суду не надала. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики, за яким 15 жовтня 2018 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 40 000 грн., які зобов`язалася повернути в строк до 12 червня 2019 року, що відповідачем визнано в судовому засіданні, а тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору, всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргову розписку про повернення боргу, суд приходить до висновку, що вказаний документ, виданий боржником ( [PERSON] ) кредитору ( [PERSON] ) за договором позики на підтвердження укладення договору, його умов, строку та порядку повернення коштів, а також, засвідчує отримання боржником від кредитора грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Позичальник свої зобов`язання, у встановлений договором строк, не виконав, борг в повному обсязі не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал договору позики (боргової розписки), наданий позивачем в судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики в розмірі 40 000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 768 грн. 40 к. та 10 грн. 00 к. На підставі викладеного,

Outcome: approved