Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

10 січня 2020 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на заподіяння її підопічному [PERSON] , [INFO] , неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , який є сином відповідача, матеріальної шкоди в сумі 1129,11 грн., яка полягає у витратах на лікування, а також моральної шкоди, оціненої в сумі 80000 грн., внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення. В обґрунтування позову зазначає, що неповнолітній [PERSON] вчинив відносно її підопічного [PERSON] злочин, передбачений ч. 4 ст. 152 КК України, а саме дії сексуального характеру - насильно задовольнив стосовно малолітнього [PERSON] свою статеву пристрасть орогенітально, без добровільної згоди потерпілого. Ухвалою суду від 06.11.2019р. встановлена винуватість [PERSON] у вчиненні вказаного суспільно-небезпечного діяння та постановлено застосувати до останнього примусові заходи виховного характеру, оскільки на момент вчинення злочину [PERSON] , за рівнем свого інтелектуально-мнестичного, емоційно-вольового, особистісного розвитку, не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність. Як зазначає законний представник позивача, внаслідок цього злочину неповнолітній [PERSON] зазнав значного емоційного стресу, який супроводжувався почуттям страху за своє життя та здоров`я, що призвело до негативних психосоматичних та психоемоційних змін - порушення сну, зниження настрою, пригніченого стану, емоційної напруги та настороги, у зв`язку з чим виникла необхідність у відвідуванні лікаря-психіатра, прийомі заспокійливих препаратів та рекомендовано перейти до інклюзивної форми навчання. В судовому засіданні законний представник позивача та її представник вимоги позову підтримали, просили його задовольнити. В свою чергу відповідач позов визнала в повному обсязі. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06.11.2019р. у справі № 589/2182/19 /а.с.9-11/ встановлено, що 19.02.2019р. [PERSON] , [INFO] , вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України, а саме дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло малолітнього [PERSON] , який на той час не досяг чотирнадцяти років, з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілого. Вказаним судовим рішенням, у зв`язку з недосягненням на момент вчинення злочину [PERSON] , за рівнем свого інтелектуально-мнестичного, емоційно-вольового, особистісного розвитку, віку, з якого настає кримінальна відповідальність, до останнього застосовані примусові заходи виховного характеру. Внаслідок таких подій [PERSON] з 04.03.2019р. по 23.04.2019р. перебував в Обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, з метою проходження психологічної реабілітації, у зв`язку з тим, що став жертвою булінгу. Вказані обставини підтверджуються довідкою Обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 27 від 04.10.2019р. /а.с. 12/. Як вбачається з повідомлення служби у справах дітей Шосткинської районної державної адміністрації № 01-04/339 від 09.10.2019р. /а.с. 13/ [PERSON] з 26.02.2019р. поставлений на облік як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах, потребував психологічної реабілітації, оскільки зазнав сексуального насильства. Зі змісту характеристики Собицького навчально-виховного комплексу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - дошкільного навчального закладу Шосткинської районної ради Сумської області /а.с. 14/ вбачається, що [PERSON] зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень. Мав навчальні досягнення достатнього рівня, але після події, яка трапилася у лютому 2019 pоку, навчальні досягнення учня значно погіршилися. Зараз [PERSON] навчається не в повну міру своїх можливостей, потребує контролю з боку вчителів та батьків, не завжди виявляє зацікавленості до навчання. На уроках часто неуважний, інколи пасивний. Повільний, може замислюватися і через це не встигає за іншими учнями виконувати завдання. Пам`ять у [PERSON] розвинена, але увага останнім часом нестійка. Мовлення розвинуте добре, але мова невиразна, думки висловлює нечітко, хвилюється під час відповіді, хоча словниковий запас має значний. [PERSON] потребує регулярної роботи з психологом та йому рекомендовано інклюзивне навчання, що підтверджується консультаційними висновками спеціалістів від 11.09.2019р. /а.с. 15/. Як вбачається з матеріалів справи /а.с. 16-18/ за рецептом, виписаним дитячим психіатром [PERSON] , малолітньому [PERSON] були призначені заспокійливі, седативні препарати. Всього на курс лікування було витрачено 1129 грн 11 к., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями /а.с.19-20/. Наведене змусило опікуна малолітнього [PERSON] - [PERSON] , призначену розпорядженням голови Шосткинської районної державної адміністрації Сумської області від 05.05.2009р. № 287 /а.с. 8/, звернутись до суду за захистом прав малолітнього підопічного з вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Вирішуючи дані вимоги, слід звернутись до норм законодавства, якими врегульовано питання відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Так, за загальним правилом, відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Крім того, у разі ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати, зокрема на її лікування (ч. 1 ст. 1199 ЦК України). З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що протиправними діями [PERSON] , які полягали у діях сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло малолітнього [PERSON] , з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілого, завдано шкоди психічному здоров`ю останнього, чим заподіяно йому матеріальну шкоду на суму 1129 грн 11 к., яка полягає у понесених витратах на його лікування. Щодо вимог позову про стягнення моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі « [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] » зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Вчинення [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] сексуального насилля призвело до фізичних страждань останнього, а також до душевних страждань, його переживань з приводу вчиненого по відношенню до нього суспільно небезпечного діяння, настання негативних наслідків для психічного здоров`я потерпілого, що в цілому істотно відобразилося на способі його життя, тобто потерпілому заподіяно моральну шкоду. Дані обставини повністю підтверджуються приведеними вище документами. Між вказаним протиправним діянням [PERSON] та заподіяною [PERSON] моральною шкодою мається причинний зв`язок і вбачається вина заподіювача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення злочину щодо потерпілого, який направлений проти статевої свободи та статевої недоторканості, вчинений відносно малолітньої особи, характер фізичних та душевних страждань потерпілого, пов`язаних з порушенням стану психічного здоров`я, ступенем тяжкості вимушених змін у житті, негативними психоемоційними змінами, а тому суд, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності, задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди повністю в розмірі 80000 грн. При цьому, оскільки [PERSON] є неповнолітнім, а отже в силу приписів ст. 32 ЦК України має неповну цивільну дієздатність, суд звертається до положень законодавства, якими регульовані питання цивільно-правової відповідальності неповнолітніх. Так, згідно з приписами ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. В такому випадку, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень відповідача, [PERSON] не має самостійного доходу та майна у своїй власності, а отже позивач у даному випадку правомірно просить стягнути розмір завданої шкоди саме з відповідача - матері особи, яка заподіяла шкоду, яка позов визнала. Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та обставини справи, суд вважає, що визнання стороною відповідача позову в даному випадку не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1681 грн 60 к. На підставі викладеного,

Outcome: approved