Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

12.11.2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.05.2014 р. між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Згідно умов договору він передав відповідачці в якості оплати за належне останній на праві власності спірне майно грошові кошти в сумі 1000 грн., а [PERSON], в свою чергу, передала йому технічний паспорт на житловий будинок, договір дарування, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Оскільки угода купівлі-продажу нерухомого майна фактично відбулася, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивач виконав свої зобов'язання за договором, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на ст.ст. 220,392 ЦК України, просить визнати цей договір дійсним та визнати за ним право власності на спірну частину домоволодіння. Позивач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За загальними положеннями вимог цивільного законодавства за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Згідно ст.ст. 638-639 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Як встановлено судом, відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 18.06.1993 р., посвідченого державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Прісною Є.Г., реєстраційний номер 1650, належить 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 7-8, 9). Згідно з технічним паспортом, виготовленим ТОВ «Центр технічної інвентаризації «Крим-2013» 02.12.2013 р., домоволодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. «А-1» з тамбуром літ. «а-1» загальною площею 56,1 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., літньої кухні літ. «Б-1», гаража літ. «Г-1», сараїв літ. «К-1», літ. «Н-1», літ. «С-1», льоху літ. «П-1», вбиральні літ. «У-1», огородження №1-2, колодязя літ. «К'-1». 20.05.2014 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначене підтверджується наданою позивачем розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] в якості оплати за належне їй на праві власності майно - 49/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами - грошові кошти в сумі 1000 грн. Крім того, відповідач зобов'язалась оформити договір купівлі-продажу нотаріально, для чого передала позивачу технічний паспорт на житловий будинок, договір дарування, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копію рішення суду (а.с. 19). Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною другою даної статті передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Звертаючись з позовом до суду позивач посилається на те, що між сторонами є згода щодо всіх істотних умов договору і він ним фактично виконаний, однак з боку відповідача дії щодо нотаріального посвідчення договору не були здійснені. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що нотаріальне посвідчення договору, який позивач просить визнати дійсним, не було здійснено ані під час його укладання, ані на теперішній час з вини відповідача, яка отримавши гроші за належну їй частку у домоволодінні, ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Разом з тим, відповідач надала суду заяву, в якій визнала позовні вимоги і не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спірне майно. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно наданої суду заяви [PERSON], яка є власником 51/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS], вона не заперечує проти продажу 49/100 частин зазначеного домоволодіння [PERSON] (а.с. 30). Дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами по справі, враховуючи положення ч.2 ст. 220 ЦК України ч. 4 ст. 174 ЦПК України, роз'яснення абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та те, що відповідач повністю визнала вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу від 20.05.2014 року дійсним. На підстави викладеного,

Outcome: approved