Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

11.02.2019 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпрі Ради, Служба у справах дітей Петриківської районної державної адміністрації. В своїй заяві позивач посилається на те, що з відповідачкою [PERSON] він уклав шлюб 09.08.2013. У шлюбі у них народилися двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . На даний час подружжя фактично разом не проживають. Позивач зазначає, що за його місцем проживання створено всі необхідні умови для проживання дітей, їх виховання, навчання та морального, фізичного, духовного розвитку. Він здійснює та в подальшому може і буде здійснювати матеріальне забезпечення дітей, сплачує вартість їх перебування в дитячому садочку, навчання тощо. Приділяє та в подальшому також буду приділяти більшу увагу, турботу про своїх дітей. Вбачає сенс свого життя в своїх дітях, в створенні умов для їх найкращого розвитку та життя. Спиртними напоями не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до своїх дітей. Діти проживають із ним та до теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей, а тому [PERSON] вимушений звернутися до суду із даним позовом та просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , із ним - [PERSON] . З урахуванням положень ч. 3 ст. 14 ЦПК України справа передана для розгляду головуючому судді Говорусі В.О. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 28.02.2019 ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 24.06.2019 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просить їх задовільнити. Стверджує, що не чинить жодних перешкод в спілкуванні матері зі своїми дітьми. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала вважаючи, що визначення місця проживання їх дітей з позивачем, на даний час, відповідає інтересам дітей. Підтвердила, що має можливість спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Представник третьої особи: служби у справах дітей виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпрі Ради надав до суду висновок з вирішення питання про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , при цьому, просив розглядати справу без їх участі (а.с. 79, 91). Представник третьої особи: служби у справах дітей Петриківської районної державної адміністрації надав до суд заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так судом встановлено, що з 09.08.2013 сторони перебувають у шлюбі, під час якого у них народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13). Діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , де є належні умови проживання дітей, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 04.02.2019, 03.05.2019, складеним службою у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради і довідкою про склад сім`ї (а.с. 6-9, 17, 58-59). За результатами розгляду питання про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Індустріальної районної у місті Дніпрі ради 07.05.2019 вирішено за доцільне визначити місце проживання дітей, разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 75-78). Вирішуючи даний спір суд керується тим, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.4 ст. 10 ЦПК України). Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права. Так, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду постановою від 17 жовтня 2018 року по справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), вказали, що при вирішення спору судом, з ким із них буде проживати малолітня дитина слід врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під забороною розлучення дитини з матір`ю в контексті Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Таким чином, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком за місцем його постійного проживання, оскільки зібрані у справі докази з урахуванням думки сторін і висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання дітей з батьком найкраще забезпечить їх інтереси. На підставі викладеного та

Outcome: approved