Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

10.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Полтавської області, з залученням третьої особи Глобинського районного управління юстиції в особі реєстраційної служби ГРУЮ про визнання договору дійсним, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20 квітня 1999 року брокер брокерської контори № 20 [PERSON], діюча на підставі довіреності № З від 13 квітня 1999 року від імені Держави в особі Верховної Ради України (в управлінні Державної податкової інспекції Глобинського району Полтавської області), як продавець, та позивач [PERSON], як покупець, уклали договір купівлі - продажу житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області по вул. Л. Українки № 17. На даний час у позивача виникла потреба продати частину вищевказаного житлового будинку. Звернувшись в реєстраційну службу Глобинського районного управління юстиції з заявою щодо реєстрації за нею права власності на житловий будинок за адресою: смт. Градизьк, вул. Лесі Українки, № 17, згідно договору купівлі - продажу № 07-НД від 20.04.1999 року, виданого Кременчуцькою товарно-сировинною біржою, їй було надано відповідь, що стаття 227 ЦК Української РСР від 18.07.1963 передбачала нотаріально посвідчену форму договору купівлі-продажу житлового будинку. Позивач [PERSON] надіслала засобами поштового звязку письмову вимогу про необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, що підтверджується фіскальним чеком 000013455 00016 від 17.10.2015 року. Відповідач даного листа отримав 21.10.2015 року, що стверджується бланком рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /форма № 119/. Станом на 9 листопада 2015 року відповідачем не вжито ніяких заходів, повязаних із нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу. Оскільки від обовязку нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу відповідач ухилився безпідставно, а інші обовязкові умови виконані та дотримані, прохає визнати дійсним зареєстрований 20 квітня 1999 року Кременчуцькою товарно сировинною біржою договір купівлі продажу № 07-НД від 20 квітня 1999 року, укладений між [PERSON] та Державною податковою інспекцією Глобинського району Полтавської області. В судове засідання позивач [PERSON] направила заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представники Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили, заперечень на позов не подали. Представник третьої особи: Глобинського районного управління юстиції в особі реєстраційної служби ГРУЮ в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в зв»язку із неявкою сторін судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.\~\~ Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 20 квітня 1999 року брокер брокерської контори № 20 [PERSON], діюча на підставі довіреності № 3 від 13 квітня 1999 року від імені Держави в особі Верховної Ради України (в управлінні Державної податкової інспекції Глобинського району Полтавської області), як продавець, та [PERSON], як покупець, уклали договір купівлі продажу житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області по вул. Л. Українки № 17 та в цілому складається з житлового будинку літ. «А-1», жилою площею 16,1 кв. м, сіней літ. «а», сараю літ. «Б». Пунктами 2, 4 вказаного Договору купівлі продажу встановлено, що цей житловий будинок з господарчими будівлями належить Державі в особі Верховної Ради України (в управлінні Державної податкової інспекції Глобинського району Полтавської області) на підставі Реєстраційного посвідчення № 56, виданого Кременчуцьким МБТІ 16 лютого 1999 року на підставі копії виконавчого листа по кримінальній справі Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.02.1996 року та акта опису нерухомого майна, затвердженого суддею 07.02.96 року та зареєстрованого в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації в книзі № 1 за №56 від 16.02.99 р. Продаж вчинено за 1250 гривень, які покупцем сплачені продавцю повністю. Договір зареєстровано Кременчуцькою товарно-сировинною біржою в журналі біржових угод з нерухомістю 20 квітня 1999 року. Договору присвоєний інвентаризаційний номер постійного зберігання 07-НД. Договір підписаний продавцем по довіреності [PERSON], покупцем [PERSON], генеральним директором КрТСБ [PERSON] Відповідно до вказаного договору, сторони виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу, проте, не посвідчили його в нотаріальному порядку. Згідно свідоцтва про розірвання серія І-КЕ №067008 виданого 23 вересня 1999 року відділом РАГС Глобинського районного управління юстиції Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що як встановлено судом, спірний договір було укладено до набрання чинності Цивільним кодексом України, то до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України в ред.1963 року. Згідно зі ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2\~ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, що діяла на момент укладання договору, при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Тобто, до 2002 року договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами, як правовстановлюючий документ . Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами укладення договору купівлі-продажу є його предмет та ціна, а допустимими доказами домовленості сторін щодо цих істотних умов є лише письмові докази. Тобто, укладаючи договір купівлі-продажу, сторони досягнули згоди щодо усіх істотних умов та відповідним чином зафіксували своє волевиявлення, шляхом укладення договору купівлі-продажу та його виконання. Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», який діяв на той час, громадянин набуває права власності внаслідок укладення угод, не заборонених законом, а згідно ст.48 вказаного Закону власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Недотримання нотаріальної форми посвідчення договору позбавляє позивача можливості здійснювати свої права власника вказаного житлового будинку. Враховуючи те, що позивач та відповідач домовилися щодо усіх істотних умов договору ( про предмет договору і ціну), що підтверджується письмовими доказами, і те що відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку, що не зважаючи на недотримання встановленої законом нотаріальної форми посвідчення Договору купівлі - продажу від 20.04.1999 року, сторони договору виконали його умови, договір фактично відбувся, внаслідок чого наступили правові наслідки, а відтак вимоги позивача є законними та обґрунтованими, такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved