Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

11.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 20.02.2014 року по 20.07.2015 року та моральної шкоди в сумі 3 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 26.09.2005 року по 17.02.2014 працювала у відповідача та була звільнена у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників. На день звільнення з роботи відповідач не провів з нею остаточний розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі, яка їй фактично була виплачена лише 20.07.2015 року. Оскільки дії відповідача щодо невиплати належної їй заробітної плати є неправомірними, то вважає, що є підстави для стягнення належного їй середнього заробітку на час затримки виплати заробітної плати при звільненні та моральної шкоди. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судова повістка була отримана уповноваженою особою 09.09.2015 року, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Захист законом права на своєчасне одержання винагороди за працю визначений статтею 43 Конституції України. За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме, в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Встановлено, що позивач працювала на М'ясокомбінаті, звідки була звільнена з посади змінного комірника 17.02.2014 року у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. В порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України відповідачем остаточний розрахунок в день звільнення з позивачем проведений не був, заборгованість по заробітній платі була виплачена в повному розмірі лише 20.07.2015 року. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), яка провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, і обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (ст.ст. 2,3 Закону). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Оскільки відповідачем при звільненні позивача не були дотримані вимоги діючого трудового законодавства, не проведено з нею остаточного розрахунку в день звільнення, що призвело до порушення її трудових прав, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки є обґрунтованими та підтверджуються належними доказами.Згідно з наданою відповідачем довідкою, середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення складала 54,78 грн., відтак середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні за період з 20.02.2014 року (дата звільнення позивача) по 20.07.2015 року (день фактичного розрахунку) становить 28 485,60 грн. (520 х 54,78), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд вважає доведеним, що внаслідок несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати відповідачем, їй була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у відповідності до положень ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, справедливості та виваженості, бере до уваги обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань позивача, майновий стан відповідача, і визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнала позивач. Крім того, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial