Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

10.12.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно з дати подачі позову до повноліття дитини. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з нього на користь [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання їх з нею сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрально-Міського районного суду районного суду м. Кривого Рогу від 28.08.2019 р. з нього стягнуті аліменти в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] . Крім того, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.10.2019 року (справа №216/2250/19) з нього на користь третьої особи по даній справі - [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів на її утримання. За таких обставин вбачається, що аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його доходу є занадто великими та він не може в повній мірі утримувати обох дітей та непрацездатну дружину. До того ж, він повинен сплачувати комунальні та інші платежі, тому йому на проживання нічого не залишається. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Свої заперечення обґрунтувала тим, що їх спільна неповнолітня дитина проживає з нею, всі витрати щодо належного її утримання покладені на неї. Відповідач взагалі не приймає участі у вихованні та додаткових витратах на дитину, стягнуті аліменти є єдиним джерелом, що забезпечує позивач дитині. Оскільки вона не взмозі самостійно забезпечити належний рівень утримання дитини та потребує допомоги по належному утримання з боку позивача. Звертає увагу на те, що витрати на харчування, одяг, взуття, лікування збільшуються, у звязку із чим вважає необґрунтованою вимогу про зменшення розміру аліментів. Також, їх неповнолітній син має хронічне захворювання - бронхіальну астму, у зв`язку із чим потребує особливої уваги та додаткових витрат на лікування з боку батьків, але позивач не приймає участі, не цікавиться станом здоров`я дитини та ігнорує будь-які її звернення щодо участі у реабілітації дитини. Також, позивачем не доведено чому саме на утримання неповнолітнього [PERSON] повинно бути зменшено розмір аліментів з ј до 1/10 частини зі всіх видів заробітку. Позивач вказує, що він не може в повній мірі утримувати обох дітей та йому не вистачає коштів для існування, проте не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених вимог, які слугували підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач є працездатним, працює, отримує щомісячний дохід, має задовільний стан здоров`я, доказів погіршення його матеріального становища не надано, а факт наявності у позивач не дитини не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. 26.05.2020 року [PERSON] надав відповідь на відзив в якому вказав, обставини викладені в позові та додатково вказав, що з відзивом не згоден та вказав, що він не заперечує проти утримання свого сина, він купує йому речі, однак відповідач ніде не працює та живе за рахунок аліментів. Після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів її матеріальний стан значно погіршився (а.с. 39-42). Ухвалою суду від 18.02.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовне провадження по справі (а.с. 21). У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог з підстав викладених у позовні заяві. Третя особа у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.09.2017 року справа №214/4603/17 (а.с. 50). Від шлюбних стосунків сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що не заперечується сторонами. На підставі рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2016 року з [PERSON] присуджено стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Як вказувала відповідач їх дитина має хронічне захворювання бронхіальна астма, у зв`язку з чим син потребує матеріальної допомоги та розмір аліментів не підлягає зменшенню. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, [PERSON] посилався на зміни в його матеріальному та сімейному становищі, які ускладнюють сплату ним аліментів в дійсному розмірі. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Так, відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інших випадках, передбачених СК України. Аналогічне роз`яснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3. При цьому, з аналізу ст.192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Разом із тим, право вимагати зміни розміру аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст.182-184 СК України, та відсутність імперативного припису на неможливість зміни їх розміру, не може обмежуватися разовим здійсненням визначення їх розміру. Отже, в разі зміни окремих обставин, які визначають доцільність перегляду попередньо визначеного розміру аліментів, той з батьків, з ким проживає дитина, вправі подати до суду позовну заяву про зміну порядку чи способу їх стягнення шляхом збільшення розміру аліментів. Оскільки спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, тому при визначенні їх розміру та доцільності зменшення попередньо визначеного відповідно до ст.182 СК України суд обов`язково враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших аліментних зобов`язань; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В ході судового розгляду встановлено, що після ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у нього змінився сімейний стан. Так, 17.02.2018 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , від цього шлюбу у [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі 216/2248/19 від 28.08.2019 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини, виконавчий лист з приводу примусового виконання рішення перебуває у Довгинцівському відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області та рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі 216/2250/19 від 21.10.2019 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання матері до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку (а.с. 6-12). За даних обставин суд приходить до висновку про дійсність та істотність змін в сімейному та матеріальному становищі [PERSON] як платника аліментів в порівнянні з тим, що існувало на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання сина від першого шлюбу. Відповідно до ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Посилання відповідача на несення нею витрат у зв`язку із наявністю хронічної хвороби у їх сина та потребою у витраченні коштів у зв`язка із лікуванням, суд розцінює як особливі обставини, які впливають на рівень матеріального забезпечення дитини, однак не можуть бути істотними підставами при вирішенні питання про стягнення аліментів, оскільки в порівнянні з аліментними зобов`язаннями мають іншу правову природу та є самостійним, окремим обов`язком батьків по їх сплаті. З огляду на викладене, такі доводи відповідача суд залишає поза увагою, оскільки вони не в повній мірі стосуються предмету спору, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з окремим позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відповідно до ст.185 СК України з доказовим обґрунтуванням їх розміру та доцільності стягнення, якщо порядок несення додаткових витрат на дитину сторонами в добровільному порядку не буде врегульованим. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Як визначено в ч.3 ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положення вказаних норм деталізовано в ч.4 ст.2 ЦПК України, згідно з якою закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким збільшено розмір аліментів, хоча і відповідає інтересам дітей, покращуючи їх матеріальне становище, однак тим самим погіршує становище платника аліментів, обсяг аліментних зобов`язань якого відповідно збільшується, а тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з відсутності у Закону зворотної дії в часі. Таким чином, аналіз вищенаведених правових норм та дійсних обставин справи дає підстави вважати, що здійснення відрахувань в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) [PERSON] в рахунок сплати аліментів на користь [PERSON] , на утримання їх сина [PERSON] за наявності у нього на утриманні сина від іншого шлюбу, що є свідченням істотних змін в його сімейному та матеріальному стані, суперечитиме зазначеним у ст.3 ЦК України засадам розумності, справедливості і добросовісності, та з урахуванням права сторін на належне матеріальне забезпечення, враховуючи зміни в законодавстві щодо мінімального розміру аліментів та позовні вимоги [PERSON] , в даному випадку у суду наявні підстави для зміни розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] з 1/4 частки до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та Згідно з загальних вимог процесуального права щодо набрання рішенням суду законної сили, аліменти у зменшеному розмірі підлягають стягненню з часу набрання рішенням суду законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем не заявлялась вимога про відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача.

Outcome: partial