Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

11 жовтня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи Служба у справах неповнолітніх Бабушкінського району м. Дніпропетровська, [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «Жилсервіс-2» ДМР, Бабушкінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтував наступним. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він, [PERSON], [PERSON], [PERSON] мешкають в квартирі, розташованій за адресою ж/м Тополя-3[ADDRESS], та вони ведуть спільне господарство. Вищевказана квартира належить місцевим Радам. Основним квартиронаймачем є [PERSON] Відповідач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON], прізвище під час шлюбу [PERSON]) та її дочка [PERSON], [INFO], \~в даній квартирі фактично не проживають без поважних причин, їх речі в квартирі відсутні, дитина з моменту народження проживає у свого батька відповідача [PERSON]\~\~Квартирну плату та комунальні послуги за себе та за дитину відповідачка\~\~не сплачує, не надає позивачу та членам його сім'ї документи, необхідні для отримання субсидії. Зазначає також, що реєстрація відповідачкою своєї дитини за вказано адресою порушує права позивача та третіх осіб у справі, які проживають з позивачем у вказаній квартирі, оскільки позбавляє їх законодавчо встановленої частини житлової площі, на яку позивач та треті особи мають право. Крім того, стає неможливим контроль з боку державних служб за умовами утримання дитини та умовами витрачання на дитину державних коштів які надаються як допомога при народженні. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування та проживанні у квартирі № 50, буд.1 корп.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровська. Визнати дії [PERSON] по реєстрації в квартирі № 50, буд.1 корп.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровська своєї доньки [PERSON] такими, що є зловживанням правом та протирічать моральним засадам суспільства. Зобовязати Бабушкінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області провести виключення із списків реєстрації (провести виписку) [PERSON] з квартири № 50, буд.1 корп.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровська та зареєструвати її за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, [ADDRESS]. Зобовязати Бабушкінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області провести виключення із списків реєстрації (провести виписку) [PERSON] з квартири № 50, буд.1 корп.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровська та зареєструвати її за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, [ADDRESS]. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2015 року за заявою відповідача [PERSON] вказане заочне рішення скасовано, та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Згідно автоматичному розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 03 липня 2015 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Після неодноразового уточнення позовних вимог позивач [PERSON] остаточно визначився з колом відповідачів та третіх осіб у вказаній справі та зазначив відповідачами: [PERSON], [PERSON], Виконавчий комітет Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, третіми особами: Службу у справах неповнолітніх Бабушкінського району м. Дніпропетровська, [PERSON], [PERSON], КП «Жилсервіс-2» ДМР, Бабушкінський РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області. В остаточній редакції позовних вимог позивач просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування та проживанні у квартирі № 50, буд.1 корп.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровська. Визнати дії [PERSON] по реєстрації в квартирі № 50, буд.1 корп.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровська своєї доньки [PERSON] такими, що є зловживанням правом та протирічать моральним засадам суспільства. Зобовязати Виконавчий комітет Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради здійснити зняття із реєстрації місця проживання [PERSON] в квартирі № 50, буд.1 корп.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровська та зареєструвати її за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3, [ADDRESS]. Зобовязати Виконавчий комітет Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради здійснити зняття із реєстрації місця проживання [PERSON] в квартирі № 50, буд.1 корп.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровська. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином, причини не явки не повідомила, проте на попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавала та пояснювала, що позивач у справі чинить їй всілякі перешкоди щодо користування спірною квартирою. Вона намагалася вселитися в квартиру на підставі судового рішення, вселення було проведено державним виконавцем, але наступного дня позивач змінив вхідні замки. Вона має право на користування вказаною квартирою, так як є донькою [PERSON]. В звязку з позбавленням її батьків батьківських прав вона находилась на вихованні у дитячому будинку, потім навчалась в училищі та жила в гуртожитку цього училища. Позивач є її неповнорідним (єдиноутробним) братом, має вищу юридичну освіту та ввів її в оману, переконавши, що вона буде мати право на користування квартирою лише після досягнення нею 18 років. Тому вона жила у друзів, а потім вийшла заміж, народила доньку та жила з чоловіком в квартирі його батьків. Однак залишалась прописаною у спірній квартирі. Вважає, що позивач умисно намагається позбавити її права на житло. Треті особи в судове засідання не зявилися були повідомлені належним чином, про причини своєї не явки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що квартира № 50, у буд.1 корп.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровська згідно рішення виконкому Красногвардійської районного Ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 12.05.1978 року № 626 була надана [PERSON] разом з членами родини: [PERSON] чоловік, [PERSON] донька, [PERSON] - донька, про що видано ордер на вселення № 1373 від 09.06.1978 року. Вищевказана квартира складається з трьох кімнат загальною площею 63,8 м2, житловою площею 39,1 м2, (кімнати 17,3 м2, 10,4 м2, 11,4 м2, ванна, туалет, кухня, комора, коридор). Квартира належить місцевим Радам. [PERSON] померла 21.05.2012 року, [PERSON] помер 05.06.2002 року, [PERSON] померла 08.12.1996 року, [PERSON] померла 03 січня 2015 року. В судовому засіданні встановлено, що на даний час в спірній квартирі проживає [PERSON] син [PERSON], його дружина [PERSON], та [PERSON]. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення від 02.03.2012 року у справі № 2-263/11, яким задоволено позов [PERSON], змінено договір найму квартири 50 в першому корпусі під № 1 на жилому масиві Тополя-3 у м. Дніпропетровську з укладенням окремого договору найму з [PERSON] шляхом виділення житла в користування [PERSON] і її малолітній дочці [PERSON], [INFO], у виді однієї ізольованої жилої кімнати площею 11,4 кв.м. з лоджією, залишивши в користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON] дві ізольовані жилі кімнати площею 17,3 кв.м. і 10,4 кв.м. та в їх загальному (спільному) користуванні підсобні приміщення коридору, ванни, туалету, кухні і комори. [PERSON] і [PERSON] відмовлено у зустрічному позові до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, які втратили право користування жилим приміщенням, визнання дій зловживанням правом, зобовязання вчинити певні дії. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним судовим рішенням, зокрема, встановлено, що [PERSON], [INFO], на початку 1992 року була позбавлена батьківського піклування і над нею встановлена опіка за рішенням виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради № 149 від 14.02.1992 з призначенням опікуном її баби - [PERSON], через що [PERSON] згідно з ст. 65 ЖК УРСР залишалася і надалі проживати у спірній квартирі. Також встановлено, що [PERSON] була влаштована на виховання у школу-інтернат для дітей-сиріт та у дитячий будинок для дітей-сиріт шкільного віку Самарського району м. Дніпропетровська з повним державним забезпеченням на час з січня 1998 року до серпня 2001 року, після чого зі вступом до ПТУ № 27 у зв'язку з навчанням проживала у гуртожитку протягом усього часу навчання до 30.06.2003. Ці обставини згідно з п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР віднесені до випадків збереження жилого приміщення за [PERSON], як за тимчасово відсутнім членом сім'ї наймача, понад шість місяців, на підставі чого суди першої й апеляційної інстанцій своїми рішеннями визнали за [PERSON] право користування спірною квартирою з урахуванням ч.ч. 4, 5 ст. 71 ЖК УРСР і ст. 247 СК України та на вселення до цієї квартири на правах члена сім'ї наймача. 22 листопада 2006 в присутності понятих до спірної квартири, в якій знаходився лише [PERSON], [PERSON] була примусово вселена в порядку виконання виконавчого листа № 2-2171 від 17.10.2006, яким звернуте до виконання рішення цього суду від 27.10.2005, що вбачається з акта державного виконавця ВДВС Бабушкінського району м. Дніпропетровська Проте, всі жилі кімнати в квартирі зайняті [PERSON], [PERSON], [PERSON] за встановленим за їх взаємною згодою порядком користування спірною квартирою, що фактично склався, і щодо його зміни для виділення жилої площі вселеним до квартири мешканцям відповідачі згоди з позивачем не дійшли. Крім того, [PERSON] зі словесними образами з використанням брутальної лайки застосував до позивача насильницькі дії, що тілесних ушкоджень не спричинили і фізичного болю не завдали, але були достатніми для того, аби виштовхати позивача проти її волі зі спірної квартири, що безсумнівно підтверджено письмовими поясненнями позивача у своїй заяві до суду в сукупності з поясненнями її представника в судовому засіданні, які узгоджуються з відомостями листа міліції від 03.12.2006 про вжиті заходи реагування на протиправну поведінку [PERSON] Далі суд зазначив, що у з'ясованих обставинах після примусового вселення у спірну квартиру [PERSON] створені нестерпні умови проживання внаслідок застосованого до неї [PERSON] насильства в сім'ї, та через особисту неприязнь [PERSON], [PERSON]О відмовилися добровільно встановити з [PERSON] порядок виділу їй жилої площі та спільного користування жилим приміщенням. Також, в матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON] на імя директора КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради від 08.12.2014 року, в якій вона просить оформити окремий особистий рахунок на виділену їй на підставі рішення суду кімнату площею 11,4 кв.м. у квартирі № 50, буд. 1 корп.1 ж/м Тополя-3, вказавши членом сімї доньку [PERSON] (а.с. 207). Таким чином, на думку суду, [PERSON] вчиняла дії, спрямовані на фактичне користування та проживання у спірній квартирі. Крім того, в судовому засіданні, яке відбулося 26.09.2016 року, був допитаний свідок [PERSON], який є батьком [PERSON] Свідок пояснив, що його донька хотіла жити в кімнаті, яка виділена їй за рішенням суду. Позивач [PERSON] був проти того, що вона мешкала там. [PERSON] розмовляла з позивачем по телефону, хотіла вирішити спір мирним шляхом та нормально жити. Йому відомо, що після примусового виконання рішення суду про вселення, у спірній квартирі вже на наступний день стояли залізні двері, і [PERSON] не змогла потрапити до квартири. Свідок [PERSON] повідомила, що вже довгий час знає позивача, так як він спілкується і дружить з її сином. Щодо відповідачки [PERSON], нічого зазначити не могла, оскільки знала її ще в дитинстві, коли вона стала старшою не бачила її і нічого про неї не чула. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з позивачем він не знайомий, а відповідачку [PERSON] знає дуже добре, оскільки є хрещеним батьком її доньки. З приводу предмету спору повідомив, що знайомий з [PERSON] з 2003 року, весь час [PERSON] проживає на орендованій квартирі. В спірну квартиру вона неодноразово приходила з державними виконавцями та оформлювали всі документи, проте коли вона мала намір переїхати з речами замки у квартирі вже були змінені. Через дані обставини вона майже не бачиться з донькою, яка мешкає разом з батьком. Відповідачка працює та саме себе забезпечує. Свідок [PERSON] зазначила, що знайома з позивачем з 2006 року, так як вони разом працюють. Відповідачів [PERSON] та [PERSON] вона не знає. Щодо предмету спору пояснила, що вони з позивачем мешкають у сусідніх будинках, вона не часто але бувала в спірній квартирі. В ній мешкає позивач з дружиною та донькою, про те що разом з ним жила сестра свідок не знає та жодного разу її не бачила. Відносно минулого та своєї сімї позивач ніколи не розповідав. З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами [PERSON], що вона вимушено не проживає у спірній квартирі, оскільки [PERSON] постійно створює їй перешкоди для вселення та користування спірною квартирою. Приведені в позовній заяві доводи, що [PERSON] втратила право користування спірною квартирою, так як не проживає в ній без поважних причин, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що причини, які призвели до непроживання [PERSON] та її доньки у спірній квартирі та відсутності їхніх речей у ній, є поважними. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Позивач в уточненій позовній заяві від 26 травня 2015 року зазначає, що була здійснена приватизація квартири №50 б.1, корп..1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, однак жодних доказів на підтвердження даної обставини надано не було. Проте, предметом позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Поруч з наведеним, слід зазначити, що членами сім'ї, являються особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки відповідач не являється членом родини позивача, а позивач, в свою чергу не надав підтвердження своїм доводам щодо володіння даною квартирою на підставі рішення про приватизацію, у зв'язку з чим, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed