Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

10 січня 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про виділ з спільного майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21 листопада 1986 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого у них діти, які на цей час є повнолітніми. За час шлюбу позивач та відповідач придбали значну частину рухомого та нерухомого майна, зокрема, житловий будинок в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, вул. Грушевського, 168. Будинок складається із веранди, прихожої, зали, коридору, дитячої кімнати, спальні, ванної кімнати, кухні, веранди, літньої кухні та трьох приміщень сараю. Окрім того, в будинку знаходиться рухоме майно, яке належить позивачу та відповідачу спільно, а саме: 18 карнизів по ціні 200 грн на суму 3600 грн, 12 віконних тюлей по ціні 100 грн, вартістю 1200 грн, 8 пар штор по ціні 250 грн на суму 2000 грн, 9 люстр по ціні 400 грн на суму 3600 грн, стіл в прихожій вартістю 1500 грн, стіл в залі вартістю 1500 грн, 6 стільців по ціні 160 грн на суму 960 грн, килим вартістю 600 грн, мякий куточок вартістю 5500 грн, набір посуду на суму 250 грн, меблева стінка в залі вартістю 3700 грн, три дивани по ціні 2500 грн на суму 7500 грн, шафа вартістю 2500 грн, компютерний стіл вартістю 1200 грн, стілець для компютера вартістю 360 грн, компютер вартістю 5000 грн, принтер вартістю 1000 грн, меблевий комплект «Спальня» вартістю 2800 грн, телевізор вартістю 1000 грн, килим в спальні вартістю 800 грн, етажерка пластикова у ванній вартістю 200 грн, бойлер вартістю 1000 грн, умивальник вартістю 600 грн, ванна вартістю 800 грн, станція на подачу води у ванній вартістю 1800 грн, меблевий комплект в кухні вартістю 3000 грн, газова плита вартістю 1200 грн, витяжка вартістю 400 грн, газовий котел вартістю 7000 грн, всього на суму 62\~570 грн. Також спільно нажито: набір кастрюль на суму 600 грн, килим вартістю 600 грн, холодильник вартістю 3000 грн, морозильну камеру вартістю 2000 грн, шафу вартістю 1500 грн, три ліжка по ціні 1200 грн на суму 3600 грн, комод вартістю 800 грн, телевізор вартістю 800 грн, шафа в літній кухні вартістю 1500 грн, всього на суму 14400 грн. Окрім того спільно нажито підсобне господарство: корова вартістю 10000 грн, 5 свиней по ціні 1300 грн на суму 6500 грн, 30 курей по ціні 80 грн на суму 2400 грн, всього на суму 18900 грн. Відповідач добровільно ділити майно не бажає. З огляду на викладене, позивач просить: - виділити йому в будинку по вул. Грушевського, 168 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області: коридор, дитячу кімнату, спальню, ванну кімнату, кухню, веранду та половину площі в приміщеннях сараю; - виділити рухоме майно: 5 карнизів по ціні 200 грн на суму 1000 грн, 3 віконних тюлі по ціні 100 грн, вартістю 300 грн, 3 пари штор по ціні 250 грн на суму 750 грн, 5 люстр по ціні 400 грн на суму 2000 грн, стіл в прихожій вартістю 1500 грн, 6 стільців по ціні 160 грн на суму 960 грн, набір посуду на суму 250 грн, меблеву стінку в залі вартістю 3700 грн, три дивани по ціні 2500 грн на суму 7500 грн, компютерний стіл вартістю 1200 грн, стілець для компютера вартістю 360 грн, компютер вартістю 5000 грн, принтер вартістю 1000 грн, меблевий комплект «Спальня» вартістю 2800 грн, телевізор вартістю 1000 грн, килим в спальні вартістю 800 грн, етажерку пластикову у ванній вартістю 200 грн, бойлер вартістю 1000 грн, умивальник вартістю 600 грн, ванну вартістю 800 грн, станцію на подачу води у ванній вартістю 1800 грн, газовий котел вартістю 7000 грн, корову вартістю 10000 грн, всього на суму 52\~520 грн. 12 червня 2017 року позивачем до суду подано заяву про часткову зміну предмету позову (а.с. 65-67). Зі змісту заяви вбачається, що позивач просить: - визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок «А», веранду «а», ганок «а1», підвал «А1», вхід в підвал «а2», літню кухню з господарськими прибудовами «Б», прибудови «б», прибудови до літньої кухні «В», веранду «в», огорожу «1-3», які знаходяться по вул. Грушевського, 168 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області; - виділити позивачу 1/2 частину приміщень в житловому будинку по вул. Грушевського, 168 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, а саме: житлову кімнату «1-3», площею 24,8 м кв, житлову кімнату «1-4», площею 18,42 м кв, коридор «1-5», площею 9,06 м кв, всього по будинку приміщень загальною площею 51,28 м кв, в тому числі житловою площею 43,22 м кв, підвал «А1», віхд в підвал «а2», прибудову до літньої кухні «В», веранду «в», 1/2 огорожі «1-3»; - виділити рухоме майно: 5 карнизів по ціні 200 грн на суму 1000 грн, 3 віконних тюлі по ціні 100 грн на суму 300 грн, 3 пари штор по ціні 250 грн на суму 750 грн, 5 люстр по ціні 400 грн на суму 2000 грн, 6 стільців по ціні 160 грн на суму 960 грн, набір посуду на суму 250 грн, меблеву стінку в залі вартістю 3700 грн, три дивани по ціні 2500 грн на суму 7500 грн, шафу вартістю 2500 грн, компютерний стіл вартістю 1200 грн, стілець для компютера вартістю 360 грн, компютер вартістю 5000 грн, меблевий комплект «Спальня» вартістю 2800 грн, телевізор вартістю 1000 грн, килим в спальні вартістю 800 грн, етажерку пластикову у ванній вартістю 200 грн, бойлер вартістю 1000 грн, умивальник вартістю 600 грн, ванну вартістю 800 грн, станцію на подачу води у ванній вартістю 1800 грн, газовий котел вартістю 7000 грн, корову вартістю 10000 грн, всього на суму 51\~520 грн. 22 червня 2017 року представником позивача [PERSON] до суду подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 69). Ухвалою суду від 22 червня 2017 року клопотання представника позивача задоволено і у вказаній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу (70, 71). 28 листопада 2017 року на адресу суду надійшов висновок експертизи (а.с. 86-178), у звязку з чим 08 грудня 2017 року позивачем подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимог (а.с. 182, 183). Зі змісту заяви вбачається, що позивач просить: - визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок «А», веранду «а», ганок «а1», підвал «А1», вхід в підвал «а2», літню кухню з господарськими прибудовами «Б», прибудови «б», прибудови до літньої кухні «В», веранду «в», огорожу «1-3», загальною вартістю 248\~579 грн, які знаходяться по вул. Грушевського, 168 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області; - виділити позивачу 1/2 частки (46/100 частин) приміщень в житловому будинку по вул. Грушевського, 168 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, а саме: житлову кімнату «1-3», площею 24,8 м кв, житлову кімнату «1-4», площею 18,42 м кв, коридор «1-5», площею 9,06 м кв, всього по будинку приміщень загальною площею 52,28 м кв, в тому числі житловою площею 43,22 м кв, підвал «А1», вхід в підвал «а2», прибудову до літньої кухні «В», веранду «в»; у спільне сумісне користування 1/2 огорожі «1», хвіртки «2», воріт «3», загальною вартістю 105\~684 грн; - встановити порядок користування сторонами земельною ділянкою по вул. Грушевського, 168 в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області відповідно до варіанту 1 експертизи, закріпивши за позивачем 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,1617 га для ведення особистого селянського господарства та 0,01 (по 0,0050 кожному) га у спільне сумісне користування для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - виділити рухоме майно: 5 карнизів по ціні 200 грн на суму 1000 грн, 3 віконних тюлі по ціні 100 грн на суму 300 грн, 3 пари штор по ціні 250 грн на суму 750 грн, 5 люстр по ціні 400 грн на суму 2000 грн, 6 стільців по ціні 160 грн на суму 960 грн, набір посуду на суму 250 грн, меблеву стінку в залі вартістю 3700 грн, три дивани по ціні 2500 грн на суму 7500 грн, шафу вартістю 2500 грн, компютерний стіл вартістю 1200 грн, стілець для компютера вартістю 360 грн, копютер вартістю 5000 грн, меблевий комплект «Спальня» вартістю 2800 грн, телевізор вартістю 1000 грн, килим в спальні вартістю 800 грн, етажерку пластикову у ванній вартістю 200 грн, бойлер вартістю 1000 грн, умивальник вартістю 600 грн, ванну вартістю 800 грн, станцію на подачу води у ванній вартістю 1800 грн, газовий котел вартістю 7000 грн, корову вартістю 10000 грн, всього на суму 51\~520 грн; - стягнути із відповідача на користь позивача компенсацію вартості будинку та господарських будівель і споруд, що не вистачає до ідеальної частки в сумі 18\~605, 5 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позові та заяві про уточнення та збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, причин неявки суду не повідомила. Із письмових заперечень відповідача проти позову (а.с. 23) вбачається, що відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки за час шлюбу ними спільно нажито частину майна, однак уже десять років позивач та відповідач спільно не проживають. Розглянувши документи та матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 326761 (а.с. 6). Від шлюбу у сторін народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виокнавчого комітету Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 4487 від 08 листопада 2016 року. 15 грудня 2016 року [PERSON] на адресу [PERSON] рекомендованим листом надіслав претензію з приводу добровільного поділу майна (а.с. 9, 10). Згідно виписки з рішення № 5 від 17 січня 1991 року [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку на три кімнати, житловою площею 44 кв м в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області по вул. Чапаєва, 145, площею 0,12 га (а.с. 33) Із технічного паспорта на житловий будинок по вул. Чапаєва, 168 (145) в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, виданого на імя [PERSON] у 2008 році вбачається, що житловий будинок «А» складається із веранди «І», площею 11,83 м кв, житлової кімнати «1», площею 18,6 м кв, житлової кімнати «2», площею 21,07 м кв, житлової кімнати «3», площею 24,8 м кв, житлової кімнати «4», площею 18,42 м кв, коридора «5», площею 9,06 м кв, загальною площею 91,95 м кв, житловою площею 82,89 м кв. (а.с. 38, 39). Із інвентаризаційної справи вбачається, що домоволодіння в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, вул. Грушевського, 168 складається з житлового будинку «А», веранди «а», ганку «а1», входу в підвал «а2», підвалу «А1», літньої кухні з господарськими будівлями «Б», прибудови «б», прибудови до літньої кухні «В», веранди «в», огорожі «1-3». Актом державної приймальної комісії від 18 березня 2008 року прийнято в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку у с. Клекотина по вул. Чапаєва, 168 (а.с. 58). Розпорядженням Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 31 березня 2008 року № 135, затверджено зазначений вище акт державної приймальної комісії (а.с. 59). Аналізуючи вищевикладене, суд установив, що під час шлюбу з позивачем, відповідач стала забудовником спірного житлового будинку, будівництво якого було завершено також за час спільного шлюбу сторін. Водночас, ні позивач, ні відповідач не надали суду документів на придбання кожним із них будівельних матеріалів, про оплату проведення будівельних робіт під час зведення будинку. З огляду на установлені обставини суд вважає, що позивач та відповідач, які під час будівництва будинку перебували в шлюбі, зводили його спільно, з метою проживання у ньому сімєю. При цьому, на переконання суду, позивач, як і відповідач, вкладав кошти та особисту працю у зведення будинку. Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом. Стаття 41 Конституції України\~гарантує кожному право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Так, стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. З огляду на викладене, суд вважає, що спільно зведений сторонами будинок у с. Клекотина Шаргородського району по вул. Грушевського (Чапаєва), 168 є обєктом спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON], а, відтак, позовна вимога щодо визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо решти позовних вимог, суд вважає їх безпідставними та вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст. 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У пункті 15 постанови пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, розяснив, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У звязку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Отже, новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Слід зазначити, що нормами статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення. Окрім того, відповідно до частин 1 та 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови ПВС України від 12 червня 2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Отже, зміст положень ЦПК України, ЦК України дає підстави для висновку, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного\~права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.2, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України , абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). При цьому обставину дійсного (реального) порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді. В інших випадках, не дивлячись навіть на те, що порушення мало місце раніше, позов не підлягатиме задоволенню, оскільки до моменту ухвалення судового рішення обєкт захисту буде відсутній. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа\~ має\~ право\~ мирно\~ володіти своїм майном.\~ Ніхто не може бути позбавлений свого майна\~\~ інакше як в інтересах суспільства і на умовах,\~ передбачених законом\~ або загальними принципами міжнародного права. У п. 38 рішення Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року зазначено, що 38 стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як «окремі», тобто не пов'язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» (Lithgow and Others v. the United Kingdom) від 8 липня 1986 року, п. 106, серія A, N 102). В ході судового розгляду справи встановлено, що спірний будинок введений в експлуатацію, проте, право власності на нього в установленому законом порядку не зареєстровано, а отже, звернення позивача з позовними вимогами про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку є передчасним, відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Окрім того, позовна вимога про встановлення порядку користування сторонами земельною ділянкою та стягнення грошової компенсації вартості будинку та господарських будівель є доцільною у разі поділу майна, оскільки дала б можливість реалізувати сторонам право користування та обслуговування житлового будинку. Зважаючи на те, що судом відмовлено позивачу у задоволенні вимог щодо виділення нерухомого майна, вимога про встановлення порядку користування земельною ділянкою та стягнення грошової компенсації не підлягає задоволенню. Водночас позивачем заявлено вимогу щодо виділу рухомого майна, однак належними та допустимими доказами не доведено наявність майна в натурі та його вартість, що позбавляє суд можливості дослідити усі обставини та виділити рівні частки сторонам, відтак, у цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial