Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

10 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Словянської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами з приватизованою земельною ділянкою, розташований за адресою: [ADDRESS], який було придбано на той час як незавершений будівництвом 10 % готовністю. Житловий будинок було добудовано померлим до 05 серпня 1992 року та право власності в КП «БТІ» не зареєстровано. Єдиним спадкодавцем після померлого [PERSON] є позивач, вона вчасно прийняла спадщину, що підтверджується отриманим свідоцтвом про право на спадщину на приватизовану земельну ділянку, яка розташована за вищевказаною адресою. На житловий будинок позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 грудня 2017 року у зв'язку із відсутністю належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу. Виходячи з викладеного виникла ситуація, за якої позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ на успадкований житловий будинок. У зв'язку із вищевказаними обставинами та для захисту своїх прав позивач вимушена звернутися до суду та просить визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок літ. «А-1», розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 58,0 кв.м., житловою площею 22,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», вбиральня «В», огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3 після померлого [INFO] року [PERSON]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі Ордеру від 04 квітня 2018 року, до судового засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням справу розглянути за їхньої відсутності та про те, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 41-42). Представник відповідача Словянської міської ради про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглянути без його участі (а.с. 38). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 липня 1988 року, виданого Відділом РАЦС м. Коканд Ферганської області, [PERSON] народилась [INFO] року та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Батькові позивача, [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 грудня 1989 року, реєстровий № 2-9032, посвідчений Першою Словянською ДНК (а.с. 13-14). [INFO] року у м. Слов'янську Донецької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 січня 2017 року, видане Словянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.11). Оскільки житловий будинок було добудовано до 05 серпня 1992 році, право власності в КП «БТІ» не було зареєстровано, що підтверджується довідкою КП «БТІ» № 698-18/0.46/01 від 15 березня 2018 року (а.с.18). 28 лютого 2018 року КП «БТІ» було виготовлено технічний паспорт на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який побудовано до 05 серпня 1992 року, у зв'язку із чим вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на підставі технічного паспорту вважається введеним до експлуатації (а.с.19-23). 22 грудня 2017 року державним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори Алперіною О.Ю. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий [NUMBER], площею 0,0507 гектарів, яка розташована у [ADDRESS] Відповідно до звіту про оцінку майна від 02 квітня 2018 року оціночна (ринкова) вартість садиби (у тому числі житлового будинку та земельної ділянки) для цілей оподаткування, без урахування ПДВ, складає 71 890 гривень 00 копійок (а.с.26). Постановою державного нотаріуса Першої слов'янської державної нотаріальної контори Алперіної О.Ю. від 22 грудня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за [ADDRESS] Згідно відповіді державного нотаріуса Першої слов'янської державної нотаріальної контори Алперіної О.Ю. від 18 травня 2018 року, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року до державного нотаріуса 28 квітня 2017 року із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], була заведена спадкова справа № 159/2017 та 22 грудня 2017 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], за реєстровим номером № 2-1235. Заяву про небажання отримувати свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя подала колишня дружина [PERSON], а також заяву про відмову від спадщини подав син [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.37). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені уст. 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Згідно із роз'ясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, якщо протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця (ст. 1220 ЦК) спадкоємець, який постійно проживав разом з померлим на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї, після закінчення 6 місяців із часу відкриття він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст.1296-1298 ЦК). З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та визнання за позивачем права приватної власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON], померлому [INFO] року.

Outcome: approved