Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

10.12.2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Красноградського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. 21.12.2018 року позивачами подано уточнену позовну заяву, згідно якої вони просять [PERSON], [PERSON] визнати осіб такими, що втратили право користування житлом В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 20.05.2004 року [PERSON] є власником 1/3 частини будинку за адресою [ADDRESS]; власником 2/3 частини вищевказаного будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі заповіту від 29.09.2004 року є [PERSON] Відповідач [PERSON] [INFO] та її син [PERSON], [INFO] значаться зареєстрованими в будинку, що належить на праві власності позивачам, але не проживають в ньому з квітня 2017 року, при цьому порушують права позивачів, як власників житла. Позивачі в судове засідання не з'явилися, від їхнього представника - адвоката [PERSON] надійшла заява в якій вона просить справу розглянути без її участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В зв'язку з тим, що відповідачі не з'явилася в судове засідання, про час і місце якого були повідомлені судом у встановленому порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, від них до суду не надходило заяви про розгляд справи за їх відсутності, не подавали відзив, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно д ч.2 ст.247 ЦПК України розгляути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які є в справі, суд вважає за можливе позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні позову [PERSON] відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що на праві приватної власності [PERSON] належить 1/3 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування частини житлового будинку від 20.05.2004 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8299948 від 09.09.2005 року (а.с. 9, 10). Відповідач [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) перебувала в шлюбі з позивачем [PERSON], рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 22.03.2018 року шлюб між ними розірвано.(а.с. 17). [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] З довідки Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області та акту обстеження депутата Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області від 24 грудня 2018 року вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] та її син [PERSON], [INFO] значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS], але з квітня 2017 року за вказаною адресою не проживають, їх речі в житловому будинку відсутні.(а.с.15 16) ). Відповідно до ст.2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року №1382-1V громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які в становлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, предбачених Конституцією , законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом ч.1 ст.29 ЦПК України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи моєже бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попередьного місяця проживання. За вимогами ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1V зняття з реєстрації місяця проживання здійснюється органами реєстрації, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] дійсно не проживають з квітня 2017 року і по тепершній час в будинку за адресою: [ADDRESS], 1/3 частина, якого належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, але залишаються зареєстрованими в ньому, чим порушують її права власника на володіння та користування будинком, в зв'язку з чим її позов підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, так як позивач не довів, що станом на час розгляду справи він являється власником 2/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], а заповіт № 2628 від 29.09.2004 року складений на його ім'я не підтверджує право його власності на вказаний будинок. На підставі викладено та

Outcome: approved