Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

11 липня 2019 року до суду подано позовну заяву, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 09 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 140. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09.10.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 140. Під час спільного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони біля восьми місяців проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки, спільне господарство не ведеться, в кожного утворився окремий бюджет. Спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. Термін на примирення позивач просила не надавати. У підготовче засідання позивач та відповідач не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 09.10.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON]. 09 жовтня 2010 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 140. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвом про його народження, копію якого долучено до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися. Сторони біля восьми місяців проживають окремо, у них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки, спільне господарство не ведеться, в кожного утворився окремий бюджет. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій заяві відповідач зазначила, що після розірвання шлюбу, бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч.3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі частково задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З матеріалів справи встановлено, що адвокат Прокопенко О.П. надавав позивачу [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 10 липня 2019 року. Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 10 липня 2019 року адвокатом адвокатського об`єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» Прокопенком О.П. була надана правова допомога за договором про надання правової допомоги від 10 липня 2019 року в такому обсязі: роз`яснення та надання консультацій з положень сімейного та цивільно-процесуального законодавства, вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, підготовка позовної заяви до суду - 1 година. Вартість послуг, наданих довірителю адвокатом Прокопенком О.П. та оплачених довірителем, на час розгляду справи у суді складає 400 гривень. Оплату витрат позивачем [PERSON] за надання їй правничої допомоги адвокатом Прокопенком О.П. згідно договору від 10 липня 2019 року підтверджено квитанцією та актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 10 липня 2019 року на загальну суму 400 гривень. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 400 гривень. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, від сплати якого звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved