Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

12.08.2020 року [PERSON] через свого представника - адвоката Крикунова О.В. звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] : - аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 4 000,00 грн., але не менше прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з дня подачі позову й до досягнення навчання, тобто до [INFO] ; - 50% додаткових витрат на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з 15.08.2020 року по 30.06.2022 року, які складають 50% від вартості навчання згідно контракту, а саме: 4 755,00 грн., які потрібно сплатити не пізніше 15.08.2020 року; 4 755,00 грн. - не пізніше 20.01.2021 року; 5 230,00 грн. - не пізніше 30.08.2021 року; 5 230,00 грн. - не пізніше 20.01.2021 року, а загалом - 19 970,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу у неї та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Вказала, що [PERSON] досяг повноліття, проживає з нею та перебуває на її утриманні, а також продовжує навчання і є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Київського національного торговельно-економічного університету згідно договору з оплатою за навчання: з 01.09.2020 року по 31.08.2021 року - 19 020,00 грн., з яких 9 510,00 грн. потрібно сплатити не пізніше 15.08.25020 року, та 9 510,00 грн. - не пізніше 20.01.2021 року; з 01.09.2021 року по 30.06.2022 року - 20 920,00 грн., з яких 10 460,00 грн. потрібно сплатити не пізніше 30.08.2021 року, 10 460,00 грн. - не пізніше 20.01.2022 року, а загалом з 01.09.2020 року по 30.06.2022 року вартість навчання становить 39 940,00 грн. У свою чергу, [PERSON] утримувати сина відмовляється, хоча є працездатною особою, працює в таксі на власному автомобілі, інших дітей на утриманні не має, матеріальної допомоги іншим особам не надає, тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, вважає, що витрати, які вона очікує понести на навчання сина є додатковими витратами, а тому з відповідача має бути стягнуто половину їх вартості. Ухвалою від 14.08.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 06.11.2020 року (а.с. 18-19). Ухвалою від 06.11.2020 року розгляд справи відкладено на 30.03.2021 року (а.с. 24). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 10, 11). 10.09.2018 року між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі проректора Шаповал С.Л., як виконавцем, та [PERSON] , як замовником, було укладено договір № 3407д/6к-2018 про навчання (підготовку), за умовами якого виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання освітньої послуги (навчання, підготовку) громадянина України [PERSON] за першим (бакалаврським) рівнем; факультет: Торгівлі і маркетингу; спеціальність: Філологія; форма навчання: Денна, починаючи з 1 курсу; термін навчання: 3 роки 10 місяців (а.с. 7-8). Пунктами 4.2., 4.3. вказаного договору визначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 72 950,00 грн., замовник вносить плату готівкою або в безготівковій формі поетапно, а саме: І курс (з 01.09.2018 року по 31.08.2019 року) 15 720,00 грн. так: 7 860,00 грн. -при укладенні договору; 7 860,00 грн. - не пізніше 20.01.2019 року; 2 курс(з 01.09.2019 року по 31.08.2020 року) так: 8 645,00 грн. - не пізніше 15.08.2019 року; 8 645,00 грн. - не пізніше 20.01.2020 року; 3 курс (з 01.09.2020 року по 31.08.2021 року) так: 9 510,00 грн. - не пізніше 15.08.2020 року; 9 510,00 грн. - не пізніше 20.01.2021 року; 4 курс (з 01.09.2021 року по 30.06.2022 року) так: 10 460,00 грн. (не пізніше 15.08.2021 року); 10 460,00 грн. - не пізніше 20.01.2022 року. Відомості про проведену оплату матеріали справи не містять. Відповідно до довідки КНТЕУ № 308 від 06.07.2020 року [PERSON] є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу КНТЕУ, закінчує навчання за навчальними планами здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» в червні 2022 року (а.с. 6). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначає, що син проживає разом з нею, відповідач утримувати сина відмовляється, так як і відмовляється нести додаткові витрати на оплату навчання. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] досягнув повноліття, продовжує навчання та перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивача. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу КНТЕУ, закінчує навчання за навчальними планами здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» в червні 2022 року, отримує освіту за кошти фізичних та/або юридичних осіб, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання в закладі становить 72 72 950,00 грн. Тобто, [PERSON] , будучи студентом денної форми навчання та навчаючись на платній основі є таким, що потребує матеріальної допомоги. [PERSON] має право на отримання від батька матеріальної допомоги за наявності відповідних на те правових підстав. Відомості про те, що [PERSON] не має можливості надавати повнолітньому сину, який продовжує навчання, матеріальну допомогу, матеріали справи не містять. У матеріалах справи відсутні також докази того, що [PERSON] є працевлаштованим, має можливість поєднувати навчання з роботою та отримувати доходи, що давало б підстави стверджувати про відсутність у нього потреби у матеріальній допомозі з боку батька у порядку ст. 199 СК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Крім того, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що [PERSON] не працює, матеріально себе не утримує та проживає з матір`ю, що не спростовано сторонами, зокрема, стороною відповідача, в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Враховуючи викладене, беручи уваги те, що дитина сторін проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання їх сина. Що стосується додаткових витрат на дитину, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які утримуються одним з батьків на утримання дитини. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17, від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та у постановах Верховного Суду від 17.05.2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), 01.04.2019 року у справі № 233/3518/17, від 31.01.2020 року у справі № 484/2230/17. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України), а у своїй сукупності - достатніми (ст. 80 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. На підтвердження обґрунтованості своїх вимог, позивач надала суду в якості доказів копію договір № 3407д/6к-2018 від 10.09.2018 року, укладеного між адміністрацією Київського національного торговельно-економічного університету і нею, копії квитанцій про оплату послуг за навчання позивач не надала. Разом з тим, ст. 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування ст. 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 521/2016/16-ц. Отже, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Такі витрати не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України, а вартість навчання має бути врахована при стягненні аліментів у порядку ст. 199 СК України. З огляду на викладене, визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, та, виходячи з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, враховуючи те, що відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, доводи позивача не спростовано, а судом встановлено, що син сторін навчається на платній основі з метою здобуття професійної освіти, що не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, вважає за необхідне на підставі ст. 184 СК України визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн. щомісячно на період навчання [PERSON] , починаючи з дня пред`явлення позову, а саме: з 12.08.2020 року, і до закінчення навчання, тобто до 20.06.2022 року. При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, також керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої, визнається судом достатньою та такою, що відповідатиме принципу розумності та виваженості і забезпечуватиме розвиток дитини. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. В той же час, за викладених вище обставин, суд надходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача додаткових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 840,80 грн. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial