Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

12.08.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Іванівської селищної ради Херсонської області про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування розпорядження Іванівської селищної ради Херсонської області № 168-ОС від 12.07.2019 про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у розмірі 4 000,00 грн, судових витрат, посилаючись на те, що з 09.08.2013 наказом відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області № 32-к була призначена на посаду директора Іванівської гімназії. На підставі рішення сесії Іванівської селищної ради Херсонської області від 16.08.2016 № 140 «Про створення округу з опорним навчальним закладом та філіями» створено округ з опорним навчальним закладом - Іванівська гімназія. З 03.02.2017 наказом відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області № 8-к позивач призначена на посаду директора Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області (далі Іванівська гімназія (опорний заклад). Засновником Іванівської гімназії є Іванівська селищна рада Херсонської області. Розпорядженням Іванівської селищної ради Херсонської області № 168-ОС позивач звільнена із займаної посади з 12.07.2019 за прогул на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, яке вважає незаконним, оскільки здійснено відповідачем без з`ясування причин відсутності на роботі. Просить суд визнати звільнення незаконним, поновити на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад), стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 4 000,00 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу (т.1, а.с.1-3). Відповідач 23.08.2019 направив відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що 05.07.2018 Іванівською селищною радою Херсонської області прийнято рішення № 268 «Про створення Іванівського ліцею № 1 Іванівської селищної ради Херсонської області, яке передбачає реорганізацію юридичної особи Іванівська гімназія (опорний заклад) шляхом приєднання до Іванівського ліцею № 1 Іванівської селищної ради Херсонської області (далі Іванівський ліцей № 1). Іванівською селищною радою Херсонської області 11.02.2019 проведено засідання конкурсної комісії на посаду директора Іванівського ліцею № 1, в якому приймала участь і позивач [PERSON] . Переможцем конкурсі призначена [PERSON] , а позивач [PERSON] підлягала звільненню у зв`язку з реорганізацією. 13.02.2019 позивач [PERSON] повідомила працівників навчального закладу, що захворіла, але не призначила особу, яка буде виконувати обов`язки директора Іванівської гімназії (опорний заклад), не передала цій особі гербову печатку, трудові книжки та ключі від сейфу, де вони зберігалися, на телефонні дзвінки не відповідала. До лікарні Комунального некомерційного підприємства «Іванівська центральна районна лікарня» відповідачем направлено запит та отримано підтвердження, що [PERSON] знаходиться на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 13.02.2019. В свою чергу 01.07.2019 [PERSON] був направлений рекомендований лист, який вона одержала 04.07.2019, з вимогою надати листки непрацездатності. 08.07.2019 [PERSON] через свого сина [PERSON] передала частину листків непрацездатності за період з 28.02.2019 до 08.05.2019, а саме: сер АДВ № 943108 від 28.02.2019; серії АДВ № 943159 від 29.03.2019; серії АДВ № 943363 від 08.05.2019, видані Комунальним некомерційним підприємством «Генічеська центральна районна лікарня» Генічеської районної ради Херсонської області, та серії АДЛ № 768958 від 15.04.2019, виданого Некомерційним підприємством «Генічеський центр первинної медико-санітарної допомоги» Генічеської районної ради Херсонської області. При опрацюванні листків непрацездатності, зокрема серії АДЛ № 768958 від 15.04.2019 та серії АДВ № 943363 від 08.05.2019 встановлено, що після видачі листка непрацездатності серії АДЛ № 768958 від 15.04.2019 [PERSON] повинна була стати до роботи 20.04.2019, який був вихідним, а наступний за ним робочий день був понеділок 22.04.2019. Наступний листок непрацездатності серії АДВ № 943363 від 08.05.2019 починався з 23.04.2019. Тому в табелі обліку робочого часу за 22.04.2019 [PERSON] проставлено прогул. В період з 13.02.2019 до дня звільнення [PERSON] не повідомляла відповідача або відділ освіти про причини своєї відсутності на роботі. 08.07.2019 [PERSON] був направлений рекомендований лист про необхідно з`явитися до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Іванівської селищної ради в строк до 15.07.2019 та надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі з 10.052019, несвоєчасної подачі листків непрацездатності та відсутності на роботі 22.04.2019, який [PERSON] отримала 23.07.2019. Факт відсутності на роботі [PERSON] встановлено 08.07.2019, про що складено акт. 12.07.2019 [PERSON] вийшла на роботу, їй було запропоновано надати пояснення про причини нез`явлення на роботу 22.04.2019 та надати листки непрацездатності з 09.05.2019. [PERSON] відмовилася надати пояснення, про що було складено акт. 12.07.2019 [PERSON] звільнена із посади директора Іванівської гімназії (опорний заклад) на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період з 09.08.2018 до 12.07.2019. Просив суд в позові відмовити в повному обсязі (т.1, а.с.24-30). На підтвердження заперечень проти позову відповідачем надані документи (т.1, а.с.31-59). 27.02.2020 рішенням Іванівського районного суду Херсонської області позов\~ задоволено частково (т.1, а.с.190-194), яке переглядалося: 16.07.2020 Херсонським апеляційним судом за скаргою відповідача, що залишена без задоволення (т.1, а.с.219-226,300-306); 04.11.2020 - Касаційним цивільним судом Верховного Суду за касаційною скаргою відповідача, що задоволена частково, зокрема рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, справа передана на розгляд до суду першої інстанції. У постанові суд касаційної інстанції зазначив, що оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач змінив підставу звільнення [PERSON] з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, видавши розпорядження № 8-ос, то незалежно від зміни підстави або предмету позову, суд першої інстанції зобов`язаний був досліджувати законність звільнення позивача за п. 5 ст. 40 КЗпП України, пропонуючи їй надати докази незаконності звільнення за цією підставою (т.2, а.с.31-36). 20.11.2020 справа надійшла на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с.40). 01.02.2021 представник позивача [PERSON] адвокат Куценко В.В. подав заяву про зміну підстав позову, посилаючись на те, що розпорядженням селищного голови Іванівської селищної ради Херсонської області № 8-ос від 20.01.2020 внесені зміни до розпорядження № 168-ос від 12.07.2019, відповідно до яких змінено підставу звільнення [PERSON] з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, що передбачає одночасну наявність двох складових: проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, та факт безперервної непрацездатності працівника впродовж зазначеного часу. Відповідно до п. 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 189 від 09.04.2008, у разі, якщо особа стала непрацездатною з приводу того самого захворювання, травми до виходу на роботу, випадок тимчасової непрацездатності не переривається, при виникненні іншого захворювання, травми, випадок тимчасової непрацездатності вважається новим. Оскільки листки непрацездатності [PERSON] видані різними лікувальними закладами з приводу різних захворювань, то безперервна тимчасова непрацездатність протягом більш як чотирьох місяців підряд відсутня, що відповідачем під час звільнення не враховано. Також у звільненні [PERSON] не було виробничої необхідночті, оскільки відповідач звільнив [PERSON] не під час тимчасової непрацездатності, на що мав право, а після того як вона одужала і приступила до роботи. Звільнення [PERSON] є незаконним, завдало позивачу моральних і душевних страждань, супроводжується депресивним станом, безсонням, порушенням нормальних життєвих зв`язків, погіршенням стану здоров`я, матеріального стану. Позивачу заподіяна моральна шкода в сумі 4 000,00 грн. Просить суд визнати незаконним і скасувати розпорядження Іванівської селищної ради Херсонської області № 168-ос від 12.07.2019 та № 8-ос від 20.01.2020 про звільнення [PERSON] , поновити [PERSON] на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад), стягнути з Іванівської селищної ради Херсонської області середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з утримання всіх обов`язкових платежів, моральну шкоду в сумі 4 000,00 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу (т.2, а.с.76-84,т.3, а.с.1-8). На підтвердження зміни підстави позову представником позивача [PERSON] адвокатом Куценком В.В. надані письмові докази (т.2, а.с.85-114, т.3, а.с.10-42). 08.02.2021 представником позивача [PERSON] - адвокатом Куценком В.В. подана заява про збільшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що 05.07.2018 Іванівською селищною радою Херсонської області прийнято рішення № 268 «Про створення Іванівського ліцею № 1 Іванівської селищної ради Херсонської області», яким\~ передбачена реорганізація юридичної особи - Іванівської гімназії (опорний заклад) шляхом приєднання до Іванівського ліцею № 1 та затверджено Статут Іванівського ліцею № 1, відповідно до п. 1.2. якого Іванівський ліцей № 1 є правонаступником Іванівської гімназії (опорний заклад). Реорганізацією є покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган. Якщо ліквідація державної установи відбувається одночасно із створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, то обов`язок роботодавця (держави) працевлаштувати працівників ліквідованої установи. У випадку ж незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право підлягає поновленню шляхом поновлення на посаді, з якої його незаконно було звільнено. Просить суд поновити [PERSON] на посаді директора Іванівського ліцею № 1 (т.2, а.с.122-123, т.3, а.с.43-44). На підтвердження збільшення позовних вимог представником позивача [PERSON] - адвокатом Куценком В.В. надані письмові докази (т.2, а.с.124-148, т.3, а.с.46-97). На заяву про збільшення розміру позовних вимог, представником відповідача - адвокатом Ільченком Д.О. подано заперечення, де зазначено, що представник позивача під видом збільшення позовних вимог доповнив немайновий позов новою (додатковою) вимогою, яка не підлягає розгляду в рамках заявленого позову. В обґрунтування збільшення позовних вимог, представник позивача посилається на рішення Іванівської селищної ради Херсонської області № 268 від 05.07.2018 про реорганізацію Іванівської гімназії (опорний заклад) в Іванівський ліцей № 1, яке рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2019 за позовом [PERSON] скасовано. Натомість рішенням Іванівської селищної ради Херсонської області № 1629 від 24.02.2020 Іванівська гімназія (опорний заклад) припинена шляхом ліквідації без визначення правонаступника. Статут Іванівського ліцею № 1 затверджено рішенням Іванівської селищної ради Херсонської області № 1449 від 20.12.2019, який не передбачає правонаступництво. Отже, заявлена вимога є самостійною та не підлягає розгляду, оскільки обов`язок роботодавця по працевлаштуванню виникає у разі ліквідації закладу, а в справі, що розглядається, оскаржується звільнення у зв`язку із тривалою хворобою (т.3, а.с.118-119).\~ На підтвердження заперечень проти збільшених позовних вимог, представник відповідача - адвокатом Ільченком Д.О. надані письмові докази (т.3, а.с.120-136). Позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Куценко В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, що в них зазначені та доповнили їх тим, що причиною звільнення позивача є особисті неприязні відносини\~ селищного голови. Представник відповідача Іванівської селищної ради Херсонської області - адвокат Ільченко Д.О. в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини, зазначені в запереченнях проти збільшених позовних вимог, та те, що позивач пропустив строк для зміни підстав позову, оскільки звільнення позивача відбулося 20.01.2020, а позовні вимоги змінено в 2021 році. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 189 від 09.04.2008, на яке посилається представник позивача не підлягає застосування у даних правовідносинах. Звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є законним. Підстав для стягнення моральної шкоди немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Щодо вимог про визнання незаконним і скасування розпоряджень Іванівської селищної ради Херсонської області № 168-ос від 12.07.2019 та № 8-ос від 20.01.2020 про звільнення [PERSON] . У зв`язку із зміною підстави звільнення [PERSON] з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України до закінчення розгляду справи, суд перевіряє законність звільнення позивача за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з ч. 4, ч. 2 ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Із матеріалів справи видно, що [PERSON] призначена на посаду директора Іванівської гімназії з 09.08.2013 (наказ начальника відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області № 32-к від 09.08.2013) (т.3, а.с.22). Рішенням Х сесії VІІ скликання Іванівської районної ради № 140 від 16.08.2016 Іванівську гімназію реорганізовано у Іванівську гімназію (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області (т.3, а.с.23); директором Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області з 03.02.2017 призначено [PERSON] (наказ начальника відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації від 03.02.2017) (т.1, а.с.23); рішенням ІІІ сесії VII скликання Іванівської селищної ради № 54 від 29.12.2017 змінено засновника Іванівської гімназії (опорний заклад) на Іванівську селищну раду Іванівського району Херсонської області (т.3, а.с.24); Іванівською селищною радою Херсонської області прийнято рішення за № 268 від 05.07.2018 «Про створення Іванівського ліцею № 1 Іванівської селищної ради Херсонської області», яким передбачена реорганізація юридичної особи - Іванівська гімназія (опорний заклад) шляхом приєднання до Іванівського ліцею № 1, яке 19.06.2019 рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано (т.3, а.с.120-123). 12.07.2019 [PERSON] розпорядженням секретаря Іванівської селищної ради Херсонської області [PERSON] за № 168-ОС звільнена з займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин, підстава -\~\~ доповідна записка начальника Відділу освіти, культури, молоді та спорту селищної ради Бондаренко К.В. від 12.07.2019 (т.1, а.с.54); 20.01.2020 на підставі розпорядження селищного голови Іванівської селищної ради Херсонської області Дебелого В.О. за № 8-ос до розпорядження № 168-ОС від 12.07.2019 внесені зміни, згідно яких звільнення [PERSON] з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України змінено на п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності (том 1, а.с.126). 13.07.2020 в трудову книжку [PERSON] на підставі розпорядження № 29-ос від 02.03.2020 внесено запис № 21 про поновлення на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області (т.3, а.с.25). Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ч. 4, ч. 2 ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Згідно правового висновку Верховного Суду, зазначеного в постанові від 18.04.2018 у справі № 809/763/14 (провадження № К/9901/1390/18), застосування п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачає одночасну наявність двох складових її диспозиції - як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи. Таким чином, звільнення працівника на підставі вказаної норми можливе лише після закінчення строків, зазначених у цій нормі, та за умови, що працівник не став до роботи. Вихід працівника на роботу хоча б на один день перериває чотиримісячний строк, і надалі цей строк має обчислюватися спочатку. Звільнення за цим пунктом можливе, якщо працівник унаслідок тимчасової непрацездатності (не враховуючи відпустки по вагітності та пологах) відсутній на роботі понад чотири місяці поспіль або понад установлений законодавством більш тривалий строк, протягом якого за ним зберігається місце роботи (посада) за певних захворювань. Якщо працівник став до роботи, навіть якщо до цього хворів понад зазначені строки, його звільнення вважається незаконним. Із листків непрацездатності видно, що [PERSON] в період з 13.02.2019 до 11.07 2019 хворіла на різні захворювання, зокрема з 13.02.2019 до 27.02.2019 - загальне захворювання (листок непрацездатності виданий Комунальним некомерційним підприємством «Іванівська центральна районна лікарня») (т.3, а.с.26); з 28.02.2019 до 25.03.2019 - перелом зовнішньої кістки правої гомілки без зміщення (листок непрацездатності виданий Комунальним некомерційним підприємством «Генічеська центральна районна лікарня» Генічеської районної ради) (т.3 а.с.27; з 26.03.2019 до 12.04.2019 - перелом зовнішньої кістки правої гомілки без зміщення (листок непрацездатності виданий Комунальним некомерційним підприємством «Генічеська центральна районна лікарня» Генічеської районної ради) (т.3, а.с.28); з 15.04.2019 захворювання загальне (листок непрацездатності виданий Комунальним некомерційним підприємством «Генічеський центр первинної медико-санітарної допомоги») (т.3, а.с.30); з 23.04.2019 до 08.05.2019 - загальне захворювання (листок непрацездатності виданий\~ Комунальним некомерційним підприємством «Генічеська центральна районна лікарня» Генічеської районної ради) (т.3, а.с.29); з 10.05.2019 до 06.06.2019, з 07.06.2019 до 11.07.2019 - розрив зв`язок лівого г/ступневого суглобу (два листки непрацездатності видані\~\~ Комунальним некомерційним підприємством «Генічеська центральна районна лікарня» Генічеської районної ради) (т.3 а.с.31-32). 22.04.2019 (понеділок) [PERSON] поліклінікою Комунального некомерційного підприємства «Генічеська центральна районна лікарня» Генічеської районної ради видана довідка про звернення до лікарня з приводу захворювання посттравматичний артрозо-артрит правого г/стопного суглобу (т.1 а.с.67). Таким чином, після закінчення попереднього випадку тимчасової непрацездатності починався новий, або ж день, коли позивач повинна була стати до роботи припадав на вихідний або святковий день. Так, у листку непрацездатності серії АДВ № 943159 від 29.03.2019 зазначено «стати до роботи 13.04.2019» (т. 2, а.с.99), що згідно календаря є суботою, вихідним днем; у листку непрацездатності серії АДЛ № 768958 від 15.04.2019 зазначено «стати до роботи 20.04.2019» (т.2, а.с.101), що згідно календаря є суботою, вихідним днем; у листку непрацездатності серії АДВ № 943363 від 08.05.2019 зазначено «стати до роботи 09.05.2019» (т.2, а.с.100), що згідно зі ст. 73 КЗпП є святковим днем. Загальний строк перебування [PERSON] на лікарняному в період з 13.02.2019 до 11.07.2019 становить чотири місяці 29 днів, до роботи за цей період не приступала, листки непрацездатності [PERSON] видавалися різними закладами охорони здоров`я, з приводу різних захворювань та травми. Останній день спливу чотирьохмісячного строку перебування на лікарняному припадає на 13.06.2019. Згідно з п. 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 189 від 09.04.2008 (далі Положення № 189), непрацездатність (утрата працездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Випадок тимчасової непрацездатності - тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, підтверджується видачею листка непрацездатності з можливим продовженням лікування в одному або декількох закладах охорони здоров`я до відновлення працездатності, що підтверджується закриттям листка непрацездатності - «стати до роботи». У разі, якщо особа стала непрацездатною з приводу того самого захворювання, травми до виходу на роботу або відпрацювала неповний робочий день, випадок тимчасової непрацездатності не переривається. При виникненні іншого захворювання, травми, відпустки в зв`язку з вагітністю випадок тимчасової непрацездатності вважається новим. Згідно з п. 4.1. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13 листопада 2001 року (далі - Інструкція № 455), направлення хворого для огляду до МСЕК здійснюють ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування при наявності стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим самим захворюванням або його ускладненнями за останні дванадцять місяців, а при захворюванні на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності. Список захворювань, за яких роботодавець має зберігати за працівником місце роботи й посаду, відсутній, однак, зважаючи на вищенаведений пункт 4.1 Інструкції № 455, конкретний строк збереження місця роботи й посади, а саме: 10 місяців із дня настання непрацездатності, встановлено лише у випадку захворювання працівника на туберкульоз, що в свою чергу, узгоджується з приписами частини другої статті 25 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», в якій вказано, що особам працездатного віку, в яких уперше виявлено захворювання на туберкульоз або стався його рецидив, листок непрацездатності для проведення безперервного курсу лікування та оздоровлення може видаватися на строк до 10 місяців. За такими особами протягом цього строку зберігається місце роботи. Отже, звільнення працівника за п. 5 ч. 1 ст. 40 КзпП України за ініціативою власника або уповноваженого ним органу можливо у разі нез`явлення працівника на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, якщо така непрацездатність не пов`язана: з вагітністю та пологами, захворюванням на туберкульоз,\~ професійним захворюванням або трудовим каліцтвом. Аналогічний правовий висновок зазначено у постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 759/10039/18 (провадження № 61-10705св19), від 24.06.2020 у справі № 495/2574/17 (провадження № 45325св18). В судовому засіданні встановлено та підтверджено листками непрацездатності те, що тимчасова непрацездатність [PERSON] протягом більш як чотирьох місяців підряд на день видання розпорядження № 8-ос від 12.07.2019 не була пов`язана із захворюваннями або трудовим каліцтвом, внаслідок яких за працівником зберігалося місце роботи і посада протягом строку, що перевищує чотири місяці. Тимчасова непрацездатність [PERSON] на думку суду\~ не була безперервною, оскільки пов`язана з різними захворюваннями та травмами. З кожним захворюванням та травмою у [PERSON] виникали нові випадки непрацездатності, що не перевищували чотири місяці підряд. На день звільнення (12.07.2019) працездатність [PERSON] була відновлена і вона стала до роботи. Суд вважає, що роботодавець не мав законних підстав для звільнення [PERSON] за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Розпорядження секретаря Іванівської селищної ради Херсонської області Щастливої В.С. за № 168-ОС від 12.07.2019 про звільнена із займаної посади [PERSON] за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - прогул без поважних причин, до якого були внесені зміни розпорядженням селищного голови Іванівської селищної ради Херсонської області Дебелим В.О. № № 8-ос від 20.01.2020 про зміну підстав звільнення [PERSON] з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, - суд вважає незаконними і такими, що підлягають скасуванню. Також, у звільненні [PERSON] за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не було виробничої необхідності, оскільки на день звільнення (20.01.2020) всі працівники були переведені до Іванівського ліцею № 1 (05.03.2019), що підтвердила свідок [PERSON] , яка в період з 10.01.2018 до 29.08.2019 працювала начальником відділу освіти Іванівської селищної ради Херсонської області. Свідок пояснила, що за період її роботи на посаді начальника відділу освіти питання про звільнення [PERSON] у зв`язку з виробничою необхідністю не виникало, оскільки в період тимчасової непрацездатності [PERSON] , її обов`язки виконувала заступник директора [PERSON] , яка з ними справлялася. Необхідність у звільненні [PERSON] була викликана особистими стосунками між селищним головою [PERSON] та сином [PERSON] [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що його мати [PERSON] була звільнена з посади директора Іванівської гімназії у зв`язку з неприязними відносинами, що виникли між ним та селищним головою [PERSON] . Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача [PERSON] в тій частині, що вихід позивача на роботу 12.07.2020 не підтверджено доказами, оскільки вони спростовується записом в трудовій книжці про звільнення позивача з посади директора Іванівської гімназії з 13.07.2020 (т.3, а.с.25); доповідною запискою начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Іванівської селищної ради [PERSON] , в якій зазначено, що 12.07.2019 [PERSON] з`явилася на роботі (т.1, а.с.48-49); 12.07.2019 [PERSON] під особистий підпис була ознайомлена із розпорядження № 168-ос від 12.07.2019 про звільнення (т.1, а.с.54). В судовому засідання свідок [PERSON] підтвердила, що 12.07.2019 [PERSON] вийшла на роботу, але не могла попасти на роботу, оскільки всі замки були змінені, до свого кабінету зайшла лише після виклику поліцейських. Свідок в той час була головою ліквідаційної комісії Іванівської гімназії (опорний заклад) і вела табель обліку робочого часу. Оскільки останній день роботи перед звільненням є робочим днем, то вона зробила відмітку про те, що [PERSON] працювала, що відповідало дійсності. Згідно з\~ ч. 1 ст. 43, ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема п. 5 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника). Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. В судовому засіданні встановлено, що на день звільнення [PERSON] за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, всі працівники Іванівської гімназії (опорний заклад), крім директора, були переведені до Іванівського ліцею № 1. Згідно з п. 1.2. Примірного положення про первинну профспілкову організацію організаційну ланку членської організації Федерації профспілок України, затвердженого постановою Президії Ради Федерації професійних спілок України № П-30-7 від 15.11.2000, первинна профспілкова організація створюється відповідно до статуту профспілки при наявності не менше 3 осіб, які виявили бажання утворити первинну профспілкову організацію. Із листа голови первинної профспілкової організації Іванівського ліцею № 1 Іванівської селищної ради Херсонської області Крижановської О.М. від 08.11.2019, видно, що у зв`язку з реорганізацією Іванівської гімназії (опорний заклад) 05.03.2019 працівники навчального закладу, крім директора [PERSON] , були переведені до Іванівського ліцею № 1, де створена первинна профспілкова організація, до якої [PERSON] не має відношення. Первинна профспілкова організація Іванівської гімназії втратила своє існування (т.1, а.с.97). Голова ради голів профкомів та профорганізацій працівників освіти Іванівського району [PERSON] у листі від 15.10.2019 № 2 підтвердила, що 12.07.2019 до неї зверталися спеціалісти Іванівської селищної ради з питанням погодити звільнення з посади директора Іванівської гімназії [PERSON] , на що їм було надано роз`яснення, що це компетенція виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рада голів профкомів та профорганізацій працівників освіти Іванівського району не є первинною профспілковою організацією та не має права вирішувати питання про надання згоди на звільнення (т.1, а.с.98). Оскільки на день звільнення позивача первинної профспілкової організації Іванівської гімназії (опорний заклад) не існувало, то це позбавило відповідача обов`язку отримати згоду на звільнення позивача. Щодо строку про збільшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позивач порушила строк для заявлених вимог про поновлення на роботі у зв`язку із звільненням її за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з чим суд не погоджується з таких підстав. Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Згідно правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду у справі № 922/404/19 від 09.07.2020, у справі 923/1061/18 від 10.12.2019, у справі N 925/185/19 від 19.12.2019, у справі N 925/186/19 від 23.01.2020 звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під\~ предметом позову\~ розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Із матеріалів справи видно, що предметом позову [PERSON] є поновлення на роботі, підставою позову незаконність звільнення. Первісний позов заявлений у зв`язку із звільненням позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку з тим, що до закінчення розгляду справи відповідач змінив підставу звільнення позивача з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, то під час підготовчого засідання позивач змінила підстави позову тим, що просила прийняти судове рішення з приводу її звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Предмет позову (поновлення на роботі) не змінився, а підстави позову змінилися у зв`язку із зміною обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема зміна підстав звільнення позивача, ліквідація навчального закладу. Позивач звернулася до суду в передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України місячний термін з дня, коли дізналася про порушення свого права (12.07.2019). Зміна позивачем підстави позову (20.01.2020), пов`язана із зміною підстав її звільнення (шляхом внесення змін до розпорядження за яким вона була змінена за попередньою підставою), яка не розглядається як окрема підстава звільнення, а така, що пов`язана з предметом і підставами позову в первісній редакції. Позивачем строк звернення до суду не пропущений. Що стосується збільшення позовних вимог про поновлення на посаді директора Іванівського ліцею № 1, то суд вважає, що зазначені вимоги не є збільшенням позовних вимог, а стосуються предмету позову (поновлення на роботі).\~ Щодо вимог про поновлення на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад). Згідно записів № 17 та № 18 в трудовій книжці [PERSON] від 03.02.2017 рішенням Х сесії VII скликання Іванівської селищної ради Херсонської області № 140 від 16.08.2016 Іванівська гімназія перетворена в Іванівську гімназію (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області № 18 від 03.02.2017, директором навчального закладу призначена [PERSON] (т.3, а.с.23). Рішенням ІІІ сесії VІІ скликання Іванівської селищної ради Херсонської області № 54 від 29.12.2017 затверджено нову редакцію Статуту Іванівської гімназії, згідно з п. 1.1., п. 1.5., п. 4.2., п. 9.1. якого Іванівська гімназія є опорним загальноосвітнім навчальним закладом, юридичною особою, керівництво опорним закладом здійснюють директор, який призначається на конкурсній основі, та його заступники. Рішення про реорганізацію або ліквідацію опорного закладу приймає засновник. Реорганізація відбувається шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділення. Ліквідація проводиться ліквідаційною комісією, призначеною засновником, а у випадках ліквідації за рішенням господарського суду ліквідаційною комісією, призначеною цим органом. Із часу призначення ліквідаційної комісії до неї переходять повноваження щодо управління опорним закладом (т.1, а.с.271-295). Рішенням Х сесії VІІ скликання (друге пленарне засідання) Іванівської селищної ради Херсонської області за № 268 від 05.07.2018 створено юридичну особу Іванівський ліцей № 1 та затверджено\~ Статут, п. 6 якого передбачено початок процедури реорганізації, зокрема юридичної особи Іванівської гімназії (опорний заклад) шляхом приєднання до Іванівського ліцею № 1, яке рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 визнано протиправним і скасовано (т.3, а.с.120-123,127-128). Згідно з п. 1.2. Статуту Іванівського ліцею № 1 - ліцей є правонаступником Іванівської гімназії (опорного закладу), перебуває у комунальній власності відповідно до рішення\~ ІІІ сесії VІІ скликання (друге пленарне засідання) Іванівської селищної ради Херсонської області від 29.12.2017 № 54 «Про прийняття зі спільної власності територіальних громад сіл, селища Іванівського району у комунальну власність територіальної громади Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області бюджетних установ» (т.2, а.с.130); згідно з п. 1.3. Статуту Іванівського ліцею № 1 засновником ліцею є Іванівська селищна рада Херсонської області (т.2,а.с.130). 16.07.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 14901110022000084 про припинення юридичної особи - Іванівської гімназії (опорний заклад) на підставі рішення щодо його припинення (т.3, а.с.184). Таким чином, на день звільнення позивача за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (20.01.2020) Іванівська гімназія (опорний заклад) не була припинена, а на день розгляду справи припинена, що унеможливлює поновлення позивача на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад). Згідно запису № 22 в трудовій книжці [PERSON] від 02.03.2020 розпорядженням № 30-ОС від 02.03.2020 її звільнено у зв`язку з ліквідацією закладу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т.3, а.с.25). Згідно абз. 3 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 (далі Постанова № 9 від 06.11.1992) у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. Оскільки за останнім записом в трудовій книжці від 02.03.2020 позивач звільнена за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, то з метою уникнення дублювання формулювання підстав звільнення, суд вважає, що підстави для поновлення позивача на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад) та зміни формулювання підстав звільнення 20.01.2020, - відсутні. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі Порядок). Згідно з абз. 3 п. 2., п. 5. розділу IV Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8. Порядку розраховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Згідно з абз. 2, абз. 3 п. 8. Порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки про доходи, наданої Комунальною установою «Центр по обслуговуванню закладів освіти, культури, фізичної культури та спорту» Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області (т.1,а.с.174), заробітна плата за повні два останні місяці роботи, що передували звільненню [PERSON] , становила: за грудень 2018 року - 17 471,72 грн, за січень 2019 року - 14 930,18 грн, всього - 32 401,90 грн (17 471,72 грн + 14 930,18 грн = 32 401,90 грн), кількість відпрацьованих днів за цей період - 41 день. Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 790,29 грн (32 401,90 грн : 41 день = 790,29 грн). Загальна кількість днів затримки розрахунку з моменту звільнення, а саме з 13.07.2019 по 02.03.2020 (день звільнення у зв`язку з ліквідацією закладу) включно становить 161 робочий день. Загальна сума середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що підлягає виплаті [PERSON] , становить 127 236,69 грн (790, 29 грн х 161 день = 127 236,69 грн) без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових зборів і внесків. В судовому засіданні встановлено що [PERSON] виплачено на підставі за скасованого рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 27.02.2020 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 125 656,11 грн (т.3, а.с.150-151). Середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь [PERSON] становить 1 580,58 грн (127 236,69 грн 125 656,11 грн = 1 580,58 грн) (різниця між середнім заробітком за весь час вимушеного прогулу у сумі 127 236,69 грн, нарахованого за цим рішенням, та виплаченою сумою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у сумі 125 656,11 грн за скасованим рішенням) без урахування податку з фізичних осіб та інших обов`язкових зборів та внесків). Щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яcнено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди, позивач [PERSON] посилається на те, має 35 років педагогічного стажу, неодноразово нагороджувалася грамотами за сумлінну роботу на посаді директора Іванівської гімназії. Її зусилля та педагогічного колективу, який вона очолювала, були направленні на розвиток знань у школярів. Під час її роботи директором, завдяки зусиллям педагогічного колективу та дітей, рейтинг Іванівської гімназії серед навчальних закладів області підвищився. Педагогічний колектив та учні мали за мету зберегти статус Іванівської гімназії як опорного закладу освіти в районі, приймали участь у конкурсах та займали призові місця. Планувалося оснащення кабінетів відповідно до новітніх технологій. Проте все змінилося після того, як її син [PERSON] , будучи директором ДП Шовкорадгосп «Шотівський» не знайшов порозуміння з селищним головою [PERSON] . Під видом її звільнення була запроваджена реорганізація Іванівської гімназії (опорний заклад) шляхом приєднання до Іванівського ліцею № 1, а після того як нею було оскаржено рішення органу місцевого самоврядування про створення Іванівського ліцею № 1, то відразу було прийнято рішення про ліквідацію Іванівської гімназії (опорний заклад), внаслідок якого вона була незаконно звільнена. З дня незаконного звільнення і до цього часу вона відчуває моральні страждання, викликані нездійсненими планами в професійній діяльності, емоційно-пригніченим станом, безсонням, порушенням її нормальних життєвих зв`язків.\~ Свідок [PERSON] пояснила, що коли працювала начальником відділу освіти Іванівської селищної ради Херсонської області, селищним головою Дебелим В.О. та секретарем виконкому [PERSON] перед нею було поставлено завдання звільнити директора Іванівської гімназії (опорний заклад) - [PERSON] з будь-яких підстав. [PERSON] працювала сумлінно, мала грамоти за високий професіоналізм, була відмінним адміністратором, організатором. До її роботи не було ніяких претензій, підстави для її звільнення були відсутні. Тоді для звільнення [PERSON] була використана реформа освіти. Іванівська гімназія (опорний заклад) з філією початкової школи могла бути реорганізована шляхом перейменування, що передбачало переведення всіх працівників до новоствореного Іванівського ліцею (опорний заклад) № 1. Проте з метою звільнення [PERSON] був обраний шлях реорганізації шляхом приєднання Іванівської гімназії (опорний заклад) до новоствореного Іванівського ліцею (опорний заклад) № 1. [PERSON] оскаржила рішення органу місцевого самоврядування до суду і воно було скасовано. Тоді Іванівська селищна рада Херсонської області прийняла рішення про ліквідацію Іванівської гімназії (опорний заклад), що передбачало проведення конкурсу на посаду керівника новоствореного навчального закладу. Після того, [PERSON] чотири місяці перебувала на лікарняному та вийшла 12.07.2019. Із наданих [PERSON] листків непрацездатності виявлена перерва в один день, в який вона не з`явилася на роботу. [PERSON] за цей день пред`явила довідку, що відвідувала лікаря, яка не була зарахована, в результаті її було звільнено за прогул. Суд вважає, що незаконним звільненням позивача за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в несправедливому ставленні до неї відповідача, який не дивлячись на її сумлінну працю, визнану та відзначену грамотами (т.1, а.с.142-155), за відсутності виробничої необхідності звільнив її, що без сумніву викликало моральні страждання, емоційно-пригнічений стан, потягло втрату нормальних життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначену позивачем суму 4 000,00 грн, суд вважає достатньою для компенсації моральних втрат позивача. Щодо вимог про поновлення на посаді директора Іванівського ліцею № 1. Суд вважає, що поновлення на посаді директора Іванівського ліцею № 1 може розглядатися під час перевірки звільнення [PERSON] за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке в межах заявленого позову не оскаржується. Згідно з ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України на сторони у справі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається судовий збір. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При подачі позову до суду позивач, яка звільнена від сплати судового збору повинна була сплатити судовий збір: в сумі 2 024,99 грн (1 256,59 грн (майнова вимога) + 768,40 грн (немайнова вимога) = 2 024,99 грн). Оскільки майнова та немайнова вимога позивача задоволена, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 024,99 грн.

Outcome: partial