Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

12.06.2020 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві та викладено наступну позицію. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15.04.2005 розірвано. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася дитина - дочка [PERSON] . Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 22.11.2004 у справі №2-1025 з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 35% його заробітку, щомісячно, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.10.2004. Він своєчасно, добросовісно та в повному обсязі виконує рішення суду і сплачує аліменти на утримання дитини. Проте, на даний час відбулися зміни (в порівнянні із обставинами, що були наявні на час ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів), які є істотними для зміни розміру аліментів, а саме їх зменшення. Зокрема відбулася зміні його сімейного та матеріального стану, оскільки він вдруге одружився і у нього народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . На утримання сина за судовим наказом Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.04.2019 він сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу),, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму. Таким чином, сукупний розмір аліментів, що стягуються із нього на утримання двох дітей становить більше 50% його доходів. А це, в свою чергу, ставить його в скрутне матеріальне становище. Окрім того, існує нерівнозначний підхід до утримання його дітей, оскільки розмір аліментів на дочку становлять 35%, а на сина 25%, що в загальному складає 60% його доходу. Посилаючись на положення ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 192 СК України, просить зменшити розмір аліментів, який з нього стягується на користь відповідача на утримання дочки з 35% його доходу на 1/4 частину його доходу щомісячно (а.с. 3-5). Відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с. 31-33), у якому викладено наступну позицію. Батько, окрім сплати аліментів, абсолютно не приймає участі у житті дитини, не цікавиться її життям, досягненнями, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та не приймає участі у її вихованні. Посилання позивача на те, що він своєчасно і в повному обсязі сплачує аліменти, не зовсім відповідають дійсності. Оскільки в повному обсязі позивач сплачує аліменти лише після того як в грудні 2011 року вона звернулася до ДВС та було відкрито виконавче провадження №30319410. Добровільно сплачувати аліменти він відмовився. А з 2004 року і до моменту відкриття виконавчого провадження позивач аліменти взагалі не платив. Дочка є надзвичайно енергійною дитиною, соціально активною та талановитою. Вона є Президентом школи, Головою районного об`єднання «Лідер», переможницею олімпіад районного рівня, переможницею та лауреаткою різних конкурсів. Вказані досягнення отримані шляхом надзвичайно важкої праці дитини та значних матеріальних затрат, а саме додаткові заняття із викладачами, навчання вокалу, сценічні костюми, і це не увесь перелік того, на що постійно потрібні кошти. Зазначає також, що батьки зобов`язані давати не лише необхідний мінімум для життя та розвитку дитини, а й максимально сприяти розвитку здібностей і таланту дитини. Тому через зменшення розміру аліментів постраждають інтереси її дочки, вона не зможе бути забезпеченою рівне життя, який потрібен для її повноцінного розвитку. Та сума аліментів, що сплачує позивач не покриває навіть 25% витрат, які виникали у неї у зв`язку із забезпеченням необхідного рівня життя дитини, а зменшення розміру аліментів поставить відповідачку у скрутне становище та вона не зможе забезпечувати свою дочку всім необхідним та давати їй можливість займатися вокалом та розвивати свої здібності. На підставі викладеного просить в задоволенні позову відмовити. Позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив (а.с. 48-49). У відповіді на відзив викладено наступну позицію. із аргументами відповідачки викладеними у відзиві на позовну заяву позивач категорично не згоден. Оскільки посилаючись на досягнення дитини, відповідачкою не підтверджено жодним доказом матеріальні витрати, які позивачка здійснила у зв`язку із такими досягненнями дитини. Окрім того, відповідачка жодного разу не зверталася до нього із питання відшкодування додаткових витрат, пов`язаних із розвитком дитини. Також зазначає, що аргументи відповідачки щодо витрат на розвиток здібностей дитини не є предметом даного спору і мають вирішуватися в окремому порядку. Щодо аліментів, то вони необхідні для забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини. На підставі викладеного просить його позовні вимоги задоволити. Стронами не заявлено клопотань про витребування доказів, забезпечення доказів чи будь-яких інших. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просив його задоволити, а справу розглянути у його відсутність (а.с. 53) Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що позов не визнає та просила в задоволенні позову відмовити. Просила справу розглянути у її відсутність (а.с. 55) Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України, враховуючи що вони скористався своїми процесуальними правами. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, докази, оцінивши їх в сукупності, судом установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказав, що після ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини у нього змінився сімейний та матеріальний стан, що негативно впливає на його здатність сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, а тому просить зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються з 35% його доходу на 1/4 частину його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про зменшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду. З копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 9), вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] [INFO] розірвано. Після розірвання шлюбу йому присвоєно прізвище [PERSON] , їй - [PERSON] . Відповідно до копії рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 22.11.2004 (а.с. 10) з [PERSON] , 1979 року народження, проживаючого в [ADDRESS] , працюючого на газокомпресорній станції м. Іллінці, на користь [PERSON] , 1979 року народження, проживаючої в [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 35% його заробітку щомісячно, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, до досягнення повноліття [PERSON] , починаючи з 27.10.2004. З копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2011 (а.с. 14) вбачається, що на виконання у Іллінецькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління у Вінницькій області перебуває виконавчий лист №2-1025, виданий 22.11.2004 року Іллінецьким районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 35% його доходу щомісячно, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 27.10.2004 року і до досягнення повноліття дитини. Боржником вказаний [PERSON] , стягувачем - [PERSON]. З копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 11) вбачається, що [INFO] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . З копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 9), вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Агрономічненської середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №01-40/122 від 15.07.2020 (а.с. 35) [PERSON] , батько учениці 11 класу [PERSON] участі в житті дочки упродовж її навчання в закладі освіти не барв, зі школи до дому не забирав, на батьківські збори жодного разу не приходив. Дані докази суд приймає до уваги, оскільки вони є належними, достовірними та допустимими, підтверджують ті обставини, на які посилаються сторони. Разом із тим, суд не приймає до уваги в якості доказу, подану позивачем копію судового наказу виданого 04.04.2019 Іллінецьким районним судом Вінницької області у справі №131/423/19 (провадження №2-н/131/17/2019) відповідно до якого з [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 13), оскільки при визначені розміру аліментів в даному судовому наказі вказано його розмір - «1/4» та прописом зазначено «(одна третя)». Тобто, не зрозуміло в якому ж розмірі з [PERSON] стягнуто аліменти. При ухваленні рішення суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, при наявності особливих обставин викликаних хворобою дитини стягувач аліментів має право звернутися до суду із відповідним позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в разі виникнення спору щодо участі іншого з батьків у таких витратах. Разом із тим, суд не приймає до уваги докази надані відповідачем, а саме копії грамот та дипломів (а.с. 36-46), якими нагороджена дочка сторін у справі - [PERSON] .. Оскільки дані документи, якими відзначено здобутки дитини, можуть підтверджувати особливі обставини викликані розвитком здібностей дитини та можуть бути предметом розгляду при вирішенні відповідного позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в разі виникнення спору щодо участі іншого з батьків у таких витратах, і а ж ніяк не є предметом розгляду спору щодо визначення розміру аліментів, що стягуються. Таким чином встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами - у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено ч. 3 ст.181 СК України. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору суд враховує, що у позивача з часу стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання їх дитини, змінився сімейний стан, оскільки позивач вдруге одружився та в нього народилася друга дитини. Однак, як на єдину підставу для зменшення раніше визначеного розміру аліментів, позивач посилається на наявність судового наказу, виданого 04.04.2019 Іллінецьким районним судом Вінницької області про стягнення із нього аліментів в розмірі 1/4 частини його доходу, що в свою чергу із розміром аліментів, визначених рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 22.11.2004 в сумі 35% його доходу, разом становить 60% всього його заробітку. Проте, позивачем не представлено суду доказів того, що судовий наказ, виданий 04.04.2019 Іллінецьким районним судом Вінницької області про стягнення із нього аліментів, стягувачем - [PERSON] був пред`явлений до виконання та на його підставі відкрито виконавче провадження і з позивача за вказаним судовим наказом такі стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд, за відсутності будь-яких клопотань сторін, дійшов висновку, що позивачем [PERSON] не доведено заявлені ним позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 22.11.2004 на користь відповідачки на утримання їх дочки [PERSON] , оскільки сам факт наявності судового наказу про стягнення аліментів із відповідача на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] , не свідчить про фактичне стягнення цих аліментів, оскільки не надано доказів фактичного стягнення за вказаним судовим наказом, а саме пред`явлення його до виконання. З огляду на все вищезазначене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed