Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

1. 19 лютого 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , треті особи регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Дніпропетровська обласна державна адміністрація, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що нежитлова будівля [ADDRESS] та земельна ділянка під нею належали державі в особі Фонду державного майна України. Державне космічне агентство України здійснювало управління цим майном, а ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» виступало його балансоутримувачем. Позивачам стало відомо про те, що у червні 2015 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська право власності на спірну будівлю протиправно було передано ПП «ОПО» (припинено). 11.02.2016 вказане рішення було скасоване, проте до такого скасування ПП «ОПО» продало спірне майно [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частині). 28.10.2016 [PERSON] та [PERSON] за договорами купівлі-продажу продали спірне нерухоме майно [PERSON] 10.05.2017 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене рішення про визнання за [PERSON] права власності на спірну будівлю, а також земельну ділянку під нею. 09.10.2017 відповідач придбав у [PERSON] спірне нерухоме майно. Згодом рішення від 10.05.2017 було скасоване, а заявлений позов залишено без розгляду (25.04.2018). Між тим, дотепер відповідач залишається власником незаконно відчужених будівлі та земельної ділянки. Викладені обставини стали причиною звернення позивачів до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про витребування спірного майна з незаконного володіння відповідача, скасування відповідних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і записів про право власності (т. 1 а.с.а.с. 2 12, 138, 181 187). 2. 13 березня 2019 року суд за заявою позивачів забезпечив позов, наклавши арешт на спірне нерухоме майно та заборонивши дії з його відчуження (т. 1 а.с.а.с. 134, 137). 3. 31 жовтня 2019 року відповідач подав до суду заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності (т. 2 а.с.а.с. 144 148). 4. 01 листопада 2019 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 175). 5. 06 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом третьої особи про визнання права власності на спірне нерухоме майно. 20.07.2020 ухвалою суду зазначений позов було повернуто третій особі (т. 2 а.с.а.с. 186 201, т. 3 а.с.а.с. 151, 152, 237 241). 6. 27 січня 2020 року позивачі звернулися до суду із заявою про поновлення строку позовної давності, у якій зазначили, що твердження відповідача про порушення позивачами строку звернення до суду є безпідставним, оскільки його було побудовано на обізнаності про відчуження майна органів прокуратури, а не самих позивачів. Крім того, рішення суду про визнання за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно було ухвалене лише 10.05.2017, а незаконне відчуження цього майна відповідачеві відбулося 09.10.2017. При цьому вказане рішення було скасоване 25.10.2017, отже строк звернення до суду ще не минув (т. 2 а.с.а.с. 220 231). 7. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позов, пояснивши, що нежитлова будівля [ADDRESS] та земельна ділянка під нею належали державі в особі Фонду державного майна України. Державне космічне агентство України здійснювало управління цим майном, а ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» виступало його балансоутримувачем. Позивачам стало відомо про те, що у червні 2015 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська право власності на спірну будівлю протиправно було передано ПП «ОПО» (припинено). 11.02.2016 вказане рішення було скасоване, проте до такого скасування ПП «ОПО» продало спірне майно [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частині). 28.10.2016 [PERSON] та [PERSON] за договорами купівлі-продажу продали спірне нерухоме майно [PERSON] 10.05.2017 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене рішення про визнання за [PERSON] права власності на спірну будівлю, а також земельну ділянку під нею. 09.10.2017 відповідач придбав у [PERSON] спірне нерухоме майно. Згодом рішення від 10.05.2017 було скасоване, а заявлений позов залишено без розгляду (25.04.2018). Між тим, дотепер відповідач залишається власником незаконно відчужених будівлі та земельної ділянки. Твердження відповідача про порушення позивачами строку звернення до суду є безпідставним, оскільки воно ґрунтується на обізнаності про відчуження майна органів прокуратури, а не самих позивачів. Крім того, рішення суду про визнання за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно було ухвалене лише 10.05.2017, а незаконне відчуження цього майна відповідачеві відбулося 09.10.2017. При цьому вказане рішення було скасоване 25.10.2017, отже строк звернення до суду ще не закінчився. 8. Представник відповідача у суді заперечував проти позову, пояснивши, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна, отже підстав для його витребування у позивача не має. Крім того, звернувшись до суду з позовом у лютому 2019 року, позивач порушив строк позовної давності, оскільки був обізнаний про порушення свого права ще 2015 року. 9. Представник [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що підстав для задоволення позову не існує, оскільки останні за цілком законними правочинами придбали спірне майно у ТОВ «ОПО» і згодом продали його [PERSON] . 10. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. до суду не з`явився, звернувшись з клопотаннями про розгляд справи за його відсутності (т. 1 а.с. 157, т. 2 а.с. 128). 11. Представники регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, [PERSON] , [PERSON] до суду не з`явилися, були повідомлені належним чином. 12. Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 13. Судом встановлено, що державі Україна в особі Державного космічного агентства України (суб`єкт управління) та ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» (балансоутримувач) належало нежитлове нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] (площа 119,2 м2), про що свідчить витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, наданий Фондом державного майна України (т. 1 а.с.а.с. 34 36). 14. 03 червня 2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №200/7824/15-ц за позовом приватного підприємства «ОПО» (тепер припинене) до [PERSON] про розірвання договору та визнання права власності було ухвалене заочне рішення про визнання за ПП «ОПО» права власності на спірне нежитлове приміщення. Право власності останнього на набуте майно було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.07.2015 (т. 1 а.с.. 66, т. 2 а.с.а.с. 44 46, 49, 55 65). 15. Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 22.03.2016 №р-121/0/3-16 ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» у постійне користування було надано земельну ділянку площею 0,0255 га (кадастровий номер 1210100000:06:005:0100), на якій розташоване зазначене нежитлове нерухоме майно (т. 1 а.с. 40). 16. 21 січня 2016 року між ПП «ОПО» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав 1/2 частину спірного нежитлового приміщення. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. (номер у реєстрі 15) (т. 2 а.с.а.с. 72 76). 17. Того ж дня між ПП «ОПО» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала 1/2 частину спірного нежитлового приміщення. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. (номер у реєстрі 19) (т. 2 а.с.а.с. 39 43). 18. 11 лютого 2016 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2015 було скасоване, а у позові відмовлено (т. 1 а.с.а.с. 78 80). 19. 10 травня 2016 року право постійного користування ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» вказаною земельною ділянкою було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 42). 20. 28 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав 1/2 частину спірного нежитлового приміщення. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А. (номер у реєстрі 1608) (т. 2 а.с.а.с. 66, 68). 21. Того ж дня між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав 1/2 частину спірного нежитлового приміщення. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А. (номер у реєстрі 1611) (т. 2 а.с.а.с. 69 71). 22. 10 травня 2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №202/2588/17 за позовом [PERSON] до ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля», ПП «ОПО», [PERSON] про припинення права власності, визнання права власності було ухвалене заочне рішення про визнання за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно (будівлю та земельну ділянку). Право власності останнього на набуте майно було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.08.2017 (т. 2 а.с.а.с. 81 90). 23. 09 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав спірне нежитлове приміщення. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В. (номер у реєстрі 1002) (т. 2 а.с.а.с. 77 80). 24. Того ж дня між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав спірну земельну ділянку. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В. (номер у реєстрі 1003) (т. 2 а.с.а.с. 95 99). 25. 25 жовтня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська своєю ухвалою скасував заочне рішення від 10.05.2017, ухвалене у цивільній справі №202/2588/17 (т. 1 а.с.а.с. 88, 89). 26. 11 грудня 2018 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/4135/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, скасування запису про реєстрацію права було ухвалене рішення про визнання за [PERSON] права власності на спірне нежитлове приміщення (т. 1 а.с.а.с. 90 95). 27. 10 липня 2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2018 було скасоване, а у позові відмовлено. Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції, зокрема, зазначив, що «...вибуття спірного майна з володіння власника Держави, на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, свідчить про те, що вказане майно вибуло з володіння Держави поза її волею, а тому позивач, який набув майно у власність від [PERSON] та [PERSON] , не мав жодних правових підстав подавати віндикаційний позов, адже власником є сама Держава» (т. 2 а.с.а.с. 103 109). 28. 10 червня 2020 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду постанову Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2019 було залишено без змін (т. 3 а.с.а.с. 132 145). 29. Розв`язуючи заяву відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд виходить з такого. 30. Відповідно до статей 256, 257, частини 1 статті 260 Цивільного кодексу України (далі ЦК) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу. 31. Згідно з частиною 1 статті 254 ЦК строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. 32. За правилами, встановленими частиною 1 статті 261 ЦК, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 33. Частинами 3, 4 статті 267 ЦК визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 35. Судом встановлено, що за спірними правовідносинами позовна давність не закінчилася, оскільки почалася 26.10.2017 (наступний день за днем скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2017). При цьому суд бере до уваги ті факти, що ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» не було обізнано про ухвалення вказаного рішення, а само рішення через набрання законної сили було об`єктивною перешкодою для пред`явлення позову віндикаційного характеру. Державне космічне агентство України у справі №202/2588/17 участі не брало взагалі. 36. Крім того, саме цим рішенням держава уперше була позбавлена права власності на спірну земельну ділянку, а ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» права користування нею. 37. Що стосується права на подання віндикаційного позову саме до відповідача, то воно для позивачів виникло лише 10.10.2017 наступного дня після реєстрації права власності відповідача на спірне нерухоме майно. 38. Відтак суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності. 39. За змістом статей\~317,\~319\~ЦК саме власникові належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. 40. Відповідно до статті 387 ЦК\~за загальним правилом власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. 41. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1\~статті 388 ЦК. 42. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1\~статті 388 ЦК\~пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. 43. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.\~\~ 44. Згідно зі\~статтею 388\~ЦК випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. 45. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. 46. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1\~статті 388 ЦК, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. 47. Судами у цивільній справі №203/4135/17 було встановлено, що вибуття спірного майна з володіння держави на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, свідчить про те, що таке майно вибуло з її володіння поза волею власника. 48. У вказаній справі брали участь і [PERSON] , і ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля», отже в силу частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) зазначена обставина не підлягає додатковому доведенню у цій справі (є встановленою). 49. З огляду на викладене суд вважає за необхідне задовольнити заявлений у справі позов у частині витребування спірного майна з незаконного володіння відповідача. 50. Суд при цьому вважає такою, що не має правового значення, різницю у площі спірного приміщення (119,2 м2 у первинних документах, та 152,5 м2 у всіх документах після вибуття майна з володіння держави), і виходить з відомостей, що фігурували у першоджерелах: витязі з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, наданому Фондом державного майна України, та технічному паспорті, виготовленому станом на 13.08.2012 (т. 1 а.с.а.с. 34 36, 247 250). 51. Розв`язуючи позовні вимоги про скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію прав власності та відповідних записів державних реєстраторів, суд виходить з того, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно було зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, інші похідні вимоги власника майна є неефективними. 52. Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. 53. Отже, судове рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно виключно у разі, якщо право власності на це майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. 54. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення вказаних вимог. 55. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 (справа №554/904/16-ц), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом. 56. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля» пропорційно задоволеній частині позову підлягає стягненню компенсація судових витрат останнього у сумі 7\~062,23\~грн (т. 1 а.с.а.с. 1, 100). 57.

Outcome: partial