Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

11.02.2016 [PERSON] звернувся в суду з позовом до [PERSON], КП «Батиївське», в якому просить зобов'язати КП «Батиївське» розділити особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] на два окремих особових рахунка для співвласників квартири [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в грудні 1999 року він та відповідач [PERSON] перебуваючи у шлюбі придбали квартиру [ADDRESS]. На даний час він та відповідач [PERSON] спільно користуються згаданою квартирою. Встановити порядок користування даною квартирою неможливо, оскільки квартира є однокімнатною. Вказана квартира була приватизована ним та відповідачем [PERSON] у рівних частинах. Право на користування квартирою мають лише він та відповідач. 03.05.2001 шлюб між ним та відповідачем [PERSON] розірвано. Він веде окреме господарство та самостійно себе утримує. Проте змушений самостійно нести витрати на управління, утримання та збереження спільного майна, а саме квартири [ADDRESS], оскільки відповідач [PERSON] відмовляється сплачувати комунальні послуги та квартирну плату відповідно до своєї частки у спільному майні. Він звернувся до відповідача КП «Батиївське» з проханням розділити особовий рахунок на квратиру між співвласниками, проте КП «Батиївське» відмовило йому у розподілі особового рахунку та порадило звернутися з цим питанням до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечувала. В обгрунтування заперечень вказала, що на даний час вона є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. Позивач не є співвласником спірної квартири. Порядок користування спірною квартирою не встановлено, оскільки квартира є однокімнатною. За таких обставин розподіл особових рахунків є неможливим. Позовні вимоги вважає незаконними та необґрунтованими. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані та проживають у [ADDRESS]. Дана квартира складається з однієї кімнати площею 17, 5 кв. м, кухні площею 6 кв. м, коридору площею 2,5 кв. м та ванної кімнати площею 2 кв. м, загальна площа квартири складає 28 кв. м та належить на праві власності відповідачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 09.12.1999, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори Солонець Т.М., зареєстрованого в реєстрі за номером 1с-2554. Право власності відповідача [PERSON] зареєстроване у встановленому законом порядку, що вбачається із реєстраційного посвідчення Київського міського БТІ. У відповідності до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло, визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Здійснення громадянами житлових прав та виконання житлових обов'язків здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР. При вирішенні питання щодо розділення особових рахунків в приватизованих квартирах необхідно врахувати ряд важливих моментів. Так, за законом, постачання житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі укладеного з власником квартири договору про обслуговування прибудинкової території та оплату комунальних послуг. Даний документ тісно пов'язаний з порядком користування житлом (в якості основних параметрів виступає кількість зареєстрованих і площа квартири). Вищезазначена угода укладається з одним із мешканців квартири, який повинен проводити щомісячну оплату послуг ЖКГ. Інші члени сім'ї мають рівні права на користування житлом. Статтею 156 Житлового кодексу УРСР встановлюються права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) та передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Житлового кодексу (дружина наймача, їх діти і батьки, при цьому членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 Житлового кодексу, яка встановлює, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. При цьому плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідальність за своєчасність таких виплат покладається рівною мірою на всіх членів сім'ї. Якщо ж один з мешканців відмовляється проводити оплату, може виникнути спір, який вирішується шляхом поділу особового рахунку. Поділ особового рахунку має здійснюватися на прохання наймача, оскільки в результаті такого поділу змінюється суть договору найму. Право на поділ особового рахунку має дієздатний і повнолітній громадянин України, що зареєстрований та проживає в квартирі. Для поділу рахунків до ЖЕКу повинні бути здані заяви від усіх співвласників житла. При цьому оплата за комунальні послуги проводитися з урахуванням кількості зареєстрованих мешканців у квартирі. При відсутності лічильників розмір платежів багато в чому залежить від площі приміщення. Якщо органом ЖКГ договір найму не переукладається та за наявністю спору між співнаймачами, заява про поділ особового рахунку подається до суду. Для цього необхідно визначити частку оплати для кожного члена сім'ї. При поділі обов'язково повинен враховуватися порядок користування квартирою (житловим будинком), коли однією частиною житлоплощі (коридором, санвузлом, ванною, кухнею тощо) користуються всі мешканці, а інша (житлові кімнати) ділиться на всіх порівну. При подачі позовної заяви, питання про необхідність поділу особових рахунків, має бути поставлено чітко і коректно. Важливо визначитися з порядком користування житлом (кому і яка кімната буде належати). Варто врахувати, що після поділу житлові умови членів сім'ї не повинні погіршитися. Після винесення позитивного рішення про поділ особового рахунку, квартира або будинок, залишається у загальному користуванні, але кожен власник стає власником своєї частини житла та здійснює оплату за неї. Як вже згадувалося, одна частина квартири (кімнати) виділяється в окреме користування, а друга - в загальне. Якщо квартира занадто маленька, то для чіткого визначення порядку користування може проводитися будівельна експертиза. Крім цього, при поділі особових рахунків в приватному житловому фонді, за анологією закону, необхідно враховувати наступне. Відповідно до ст. 104 ч.1 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу. Згідно ст. 63 ЖК України предмет договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Статтею 47 ЖК України встановлено норму житлової площі в розмірі 13,65 кв.м на одну особу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» відповідно до ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ житлового приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділене ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Таким чином, з викладеного вище вбачається, що необхідною передумовою розподілу особового рахунку у квартирі, яка належить до приватного житлового фонду, є визначення конкретного порядку користування житловими приміщеннями у ній. Як видно з матеріалів справи та встановлено з пояснень сторін, на час розгляду справи порядок користування житловими приміщеннями у квартирі [ADDRESS] між позивачам [PERSON] та відповідачем [PERSON] не визначався. При цьому відповідно до роз'яснень, що викладені у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» конкретний порядок користування житловим приміщенням може бути встановлений саме між учасниками спільної сумісної чи спільної часткової власності, у разі неможливості поділу квартири в натурі. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за відповідачем [PERSON]. Відповідачем не надано суду документу на підтвердження того, що він є співвласником спірної квартири. Позивач заперечує дану обставину. Доводи позивача про те, що він є співвласником квартири, оскільки остання придбана у шлюбі, суд визнає необґрунтованими. Сам по собі факт придбання квартири у шлюбі є юридичним фактом, який має значення у разі поділу майна подружжя. В той же час даний факт не є правовстановлюючим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 182, ч. 4 ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з дня державної реєстрації. Позивачем не надано суду документу на підтвердження того, що він є співвласником спірної квартири. Враховуючи викладені вище обставини, з врахування конкретних обставин справи, доказів наданих сторнами на підтвердження своїх доводів і заперечень, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку вимога позивача про розподіл особового рахунку задоволенню не підлягає тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed