Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

10.07.2019 представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, з тих підстав, що 13 грудня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 02.06.2015 року Деснянським районним судом м. Києва було розірвано шлюб, справа №754/5015/15-ц. Батько дітей після того, як почали жити окремо допомагає фінансово в утриманні дітей не регулярно і тільки з примусу. Щомісячно надавати грошові кошти на дітей відмовляється, пояснюючи це тим, що не отримує постійного доходу і не має постійного місця роботи. На сьогоднішній день відповідач навмисно ухиляється від покладеного на нього ст.160 СК України обов`язку утримувати своїх дітей. Діти знаходяться на утриманні матері та її рідних. Утримувати дітей одній дуже важко. Користуючись правом звернулася до суду на стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частини від заробітку відповідача. 08.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження, направлено матеріали позову відповідачу, повідомлено учасників у справі про розгляд справи. У судове засідання сторони не прибули, повідомлені належно, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштової кореспонденції №0222515022131 (відповідач), №1953100029716 (позивач). Позивач надала заяву про слухання за її відсутності, підтримує позовні вимоги. Відповідач не прибув, причини не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи не надходило. Ураховуючи викладене вище, а також те, що заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзив на позов до суду не надходили, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частинами 7, 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. 13.12.2002 року [PERSON] , позивач у справі, [PERSON] , відповідач у справі, зареєстрували шлюб, та у подружжя народилися діти: [PERSON] (11.12.2003 року, підтверджено Свідоцтвом про народження [NUMBER] , актовий запис №2630 від 18.12.2003р.); [PERSON] (22.11.2008 року, підтверджено Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , актовий запис №268 від 29.01.2008р.); [PERSON] (10.11.2010 року, підтверджено Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , актовий запис №3386 від 16.11.2010р.); [PERSON] (08.03.2014 року, підтверджено Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , актовий запис №786 від 19.03.2014р.). 02.06.2015 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Батьки дітей проживають окремо. За нормами п.17 постанови ПВС України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р., за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Домовленості між батьками щодо сплати аліментів по утриманню синів, як і наявності у відповідача інших утриманців, судом не встановлено. За нормами ст. ст. 180, 183 Сімейного кодексу України, батьки повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому, частка заробітку, що стягується як аліменти на дитину, визначається судом у розмірі передбаченому законодавством - ст.182 СК України, за відсутності домовленості щодо способу виконання батьками обов`язку по утриманню дитини, ст.181 СК України. Троє і більше дітей, згідно закону, претендують на половину заробітку батька, платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За нормами ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд, при визначені розміру аліментів, ураховує, що відповідач є особою працездатного, молодого, віку, інвалідності не встановлено, має можливість отримувати доходи, а також те, що відзиву на позов не подав, як і не надав жодних доказів свого матеріального стану чи стану здоров`я. Отже, позов підлягає до задоволення. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. За нормами ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved