Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

11 серпня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 06/МК-08 від 19 лютого 2008 року в розмірі 126370,05 доларів США на наступні обєкти нерухомого майна: квартира [ADDRESS] у будинку №96 [ADDRESS] [ADDRESS] по вулиці Карла Лібкнехта із виселенням із зазначених житлових приміщень відповідачів та інших осіб, що у них мешкають. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] помер 27 січня 2011 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя залучено до участі у справі правонаступника після його смерті - його дружину [PERSON]. [PERSON] померла 31 жовтня 2014 року. Відповідно до уточнених позовних вимог до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також до спадкоємців померлої [PERSON] [PERSON] та [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів (т.1 а.с. 207-212). В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №06/МК-08 від 19 лютого 2008 року, згідно з умовами якого останній було надано кредит у розмірі 150000 доларів США з остаточною датою повернення 15 лютого 2018 року. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідачкою [PERSON] утворилася заборгованість у сумі 126370,05 доларів США, що за курсом 8.78 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 лютого 2014 року складає 1109529,04 гривень, та складається з: заборгованість за кредитом в сумі 108636,34 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 16338,33 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 1395,38 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань між сторонами договору також було укладено наступні договори іпотеки. Між позивачем та [PERSON], [PERSON] 19 лютого 2008 року, згідно умовами якого останні надали в іпотеку квартиру за № 113 у будинку № 119 по проспекту Перемоги у місті Маріуполі. 19 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно умов якого осатаній надав у іпотеку квартиру за № 127 у будинку № 96 по вулиці Київській в м.Маріуполі. 19 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно умов якого остання надала у іпотеку квартиру за № 28 у будинку № 17 по провулку Ровенському в м. Маріуполі. 19 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно умов якого остання надала у іпотеку квартиру за № 142 у будинку № 110/43 по вулиці Карла Лібкнехта в м.Маріуполі. Іпотекодатель [PERSON] помер 27 січня 2011 року, спадкоємицею після смерті якого є [PERSON]. [PERSON] померла 28 листопада 2014 року, спадкоємицями після смерті якої відповідно до відповіді Четвертої державної нотаріальної контори є [PERSON] та [PERSON]. З урахуванням переліченого позивач зазначає, що існує факт наявності у спадкоємців відповідальності перед ПАТ КБ «Приватбанк» за невиконане зобовязання по кредитному договору № 06/МК-08 від 19 лютого 2008 року на загальну суму 126 370,05 доларів США. З підстав наведеного, у звязку із порушенням відповідачкою [PERSON] умов кредитного договору та на підставі ст.33 ЗУ «Про іпотеку» просили звернути стягнення на зазначені обєкти нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 06/МК-08 від 19 лютого 2008 року в розмірі 126370,05 доларів США на наступні обєкти нерухомого майна: квартиру [ADDRESS] у будинку №96 [ADDRESS] по провулку Ровенському, квартиру [ADDRESS] продажу зазначених обєктів ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, із виселенням із зазначених житлових приміщень відповідачів та інших осіб, що у них мешкають та із зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу квартири. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того суду пояснила, що позивачем не порушено строк предявлення вимоги до спадкоємців [PERSON] [PERSON] та [PERSON], оскільки про смерть [PERSON] стало відомо в процесі розгляду даного позову, тобто після предявлення вимоги, та його дружина [PERSON] була повідомлена про вимоги банку, так як була відповідачем по даній справі та їй було відомо про наявність позову та вимог до неї, а відповідно про вимоги банку було відомо її спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] Просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]- адвокат [PERSON], діюча на підставі договорів про надання правової допомоги, позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» порушено строк предявлення вимоги до спадкоємців [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Про смерть [PERSON] представника ПАТ КБ «Приватбанк» було повідомлено 28 листопада 2014 року у судовому засіданні, про що не заперечує сам представник. Ані після смерті [PERSON], померлого 27 січня 2011 року, ані після смерті [PERSON], померлої 31 жовтня 2014 року, ПАТ КБ «Приватбанк» не предявив жодної вимоги до спадкоємців. Оскільки позивач не предявив свої вимоги до спадкоємців у строки, встановленні ч.2 ст.1281 ЦК України, вважає, що позивач втратив право вимоги за заявленим позовом. Окрім того, вважає, що позивачам повинно бути відмовлено в позові також на підставі ст.1281 ЦК України, оскільки ставити питання щодо звернення стягнення на спадкове майно кредитор має право тільки у разі відмови від сплати спадкоємцем одноразового платежу. Зазначена ж сума не визначена позивачем взагалі. Ані [PERSON], ані [PERSON] не є сторонами за кредитними договорами та договором іпотеки, у звязку із чим, для того, щоб вони не виконали свої зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» їм повинно бути предявлено вимогу, у якій зазначено яку суму їм необхідно сплати кредитору, а якщо вони вимогу не виконають звертати стягнення на предмет іпотеки. Крім того, представник відповідачів посилається на положення статті 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, відповідно до якого протягом терміну дії цього закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37, стаття 38 (у частині реалізації права іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки), статті 40, статей 41, 43-47 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до розпорядження КМ України від 02 грудня 2015 року, Маріуполь віднесено до зони проведення АТО. Також просила відмовити позивачу у позовних вимогах щодо виселення відповідачів з іпотечного майна з підстав, передбачених ст.109 ЖК Української РСР, оскільки як вбачається з договорів іпотеки, зазначене житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою для цього житла. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не зявилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не зявилась, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, просила суд відмовити у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до неї. У заяві зазначила, що дійсно прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] Спадщина складається з двох квартир за адресою: [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. Жодних повідомлень від ПАТ КБ «Приватбанк» щодо наявності майнових зобовязань вона не отримувала або вимоги із визначенням суми зобовязання, яку вона повинна сплатити як спадкоємець банку вона не отримувала, у звязку із чим вважає, що не є належним відповідачем по справі, оскільки нічим не порушила права позивача. Окрім того, зазначила, що ні вона, ні її батьки [PERSON] та [PERSON] за життя не отримували повідомлень щодо наявності кредитної заборгованості за кредитним договором [PERSON], тому просила відмовити у позові також із застосуванням строку позовної давності. Представник третьої особи служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради до судового засідання не зявився, надавши до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, просив суд при постановленні рішення максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. 19 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №06/МК-08 (далі за текстом Кредитний договір), згідно з умовами якого останній було надано кредит у розмірі 150000 доларів США з процентною ставкою 14 річних та остаточною датою повернення 15 лютого 2018 року, на споживчі потреби. У відповідності до умов кредитного договору [PERSON] зобовязалася повертати кредит періодичними платежами, сплатити проценти та комісії за кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором( а.с. 75 т.2). В забезпечення зобовязань за зазначеним кредитним договором було залучено майнових поручителів та укладено наступні договори іпотеки. 19 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в заставу банку було передано квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.6 зазначеного договору встановлено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою 03 березня 2004 року(а.с.203 т.1). 19 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в заставу банку було передано квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.6 зазначеного договору встановлено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою 22 березня 2005 року (а.с. 201 т.1). 19 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в заставу банку було передано квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.6 зазначеного договору встановлено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] 22 лютого 1999 року (а.с.202 т.1). 19 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в заставу банку було передано квартиру [ADDRESS]. Згоду на укладання договору іпотеки також надавав муж іпотекодавця [PERSON]. Відповідно до п.6 зазначеного договору встановлено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору міни, посвідченого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою 08 квітня 1997 року, та договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] 19 вересня 2000 року (а.с. 204 т.1). З наведеного вбачається, що спірні обєкти іпотеки було придбано власниками не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою для цього житла. Відповідно до п. 2 зазначених іпотечних договорів за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором №06/МК-08 у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу. Згідно із п.п. 15.7.1, 15.7.2 зазначених іпотечних договорів у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що сума боргу [PERSON] станом на 20 лютого 2014 року за кредитним договором № 06/МК-08 від 19 лютого 2008 року складає 126370,05 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1109529,04 за курсом 8.78 відповідно до службового розпорядження НБУ на день розрахунку. [PERSON] помер 27 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 27 січня 2011 року Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції (а.с. 76,77 т.1). Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори звернулася дружина померлого [PERSON], що підтверджується копією матеріалів зі спадкової справи за № 536/11 (а.с. 87 т.1, а.с.1-3 т.2). 03 вересня 2011 року нотаріусом Четвертої маріупольської нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на імя [PERSON] на нежитлове приміщення, що знаходилось в залогу ПАТ КБ «Приватбанк»: квартира [ADDRESS] (а.с.4 т.2 ). 03 вересня 2011 року за вих.№ 2434/02-14 нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори направлено повідомлення до ПАТ КБ «Приватбанк» щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] на імя його дружини [PERSON] із зазначенням адреси останньої ( а.с. 6 т.2)). [PERSON] померла 31 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 31 жовтня 2014 року Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції (а.с.102 т.1). Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулися донька померлої [PERSON] (дошлюбне прізвище Павленко) [PERSON], родинний зв'язок з якою підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], копією витяга з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб між [PERSON] та [PERSON], а також копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 130 т.1, а.с. 30,31 т.2). Донька померлої [PERSON] 30 квітня 2015 року звернулася до Четвертої державної нотаріальної контори із заявою про відмову від належної їй частки у спадщині, яка залишилась після смерті [PERSON] на користь її онука [PERSON] ( а.с.10 т.2). [PERSON] син [PERSON] у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подав заяву до Четвертої державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі [PERSON]. Родинний зв'язок підтверджується: копією свідоцтва про народження [PERSON], де у графі мати зазначено [PERSON] ( дошлюбне прізвище Павленко) [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON], відповідно до якого у графі мати зазначено Павленко( шлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON], витягом з актового запису про шлюб між [PERSON] та [PERSON], а також копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]( а.с.130 т.1, а.с.11 т.2, а.с.57 т.2., а.с.71 т.2, а.с.95 т.2). Таким чином судом встановлено, що спадкоємцями, що прийняли спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] та онук [PERSON]. Ввідповідно до відповіді Четвертої державної Маріупольської нотаріальної контори претензії кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання майнової вимоги до спадкоємців померлої [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори не надходили. Згідно відповіді ПАТ КБ «Приватбанк» від 06 червня 2016 року за № 30.1.0.0/2-20160524/5357, наданої на запит суду, вимоги кредитора після смерті [PERSON] та [PERSON] не відправлялися. Відповідно до ст. ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Аналогічні роз'яснення містяться й у постанові № 5 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин». Відповідно до норм Цивільного кодексу України визначаються два способи прийняття спадщини після смерті спадкодавця: - відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї; - згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Суд вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» (глава 87 ЦК України) та «оформлення спадщини» (глава 89 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини, згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що лінчували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Враховуючи викладені норми діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки до спадкоємців іпотекодавця вони несуть відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості іпотечного майна лише за забезпеченим зобов'язанням тобто як майнові поручителі за договором іпотеки. Той факт, що жодним з спадкоємців [PERSON]- відповідачами [PERSON]., [PERSON] не було отримано свідоцтва про право на спадщину на вищевказані квартири не позбавляє їх права на спадщину та не спростовує факту її прийняття, отже відсутність у спадкоємців-відповідачів свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. З підстав наведеного суд приходить до висновку про задоволеня позову ПАТ КБ «Привтабанк» щодо звернення стягнення на обєкти нерухомого майна, що були передані у іпотеку померлими [PERSON] та [PERSON], та прийняті у спадщину спадкоємцями - відповідачами [PERSON], [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS] та квартиру за № 127 у будинку 96 по вулиці Київській у місті Маріуполі. Відповідно до ч.2,3,4 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року з наступлення строку вимоги. Кредитор спадкоємця, який не предявив вимоги до спадкоємця, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою, позбавляється права вимоги. Оскільки позивачу про смерть [PERSON] стало відомо в процесі розгляду даного позову, який було подано до суду 11.03.2014 року, тобто після предявлення вимоги у вигляді позову, та його дружина [PERSON] була повідомлена про вимоги банку, так як була відповідачем по даній справі та їй було відомо про наявність позову та вимог до неї, а відповідно про вимоги банку було відомо її спадкоємцям [PERSON] та [PERSON], які були залучені в якості правонаступників, тому суд приходить до висновку, що позивачем не порушені строки предявлення вимоги до спадкоємців в сенсі ст. 1281 ЦК України, а тому не приймає до уваги посилання представника відповідачів адвоката [PERSON], що підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на майно, яке належало [PERSON] спадкоємцями якої є [PERSON], [PERSON], є пропущення строків предявлення вимоги кредитором до спадкоємців. Суд також приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за № 113 у будинку № 119 по проспекту Перемоги та квартири за № 142 у будинку № 110/43 по вулиці Карла Лібкнехта в м.Маріуполі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленого ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Оскільки судом встановлено факт невиконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, зобовязання за яким забезпечене зазначеним іпотечним майном, то з підстав наведеного, вимоги позивача в частині звернення стягнення на спірні квартири підлягають задоволенню. Суд не може погодитися з доводами представника відповідачів про відсутність підстав для звернення стягнення на предмети іпотеки через дію мораторію на продаж майна, яке знаходиться на території проведення АТО. Так, відповідно до положень статті 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року протягом терміну дії цього закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам-підприємцям) або юридичним особам субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37(у частині реалізації права іпотеко держателя на набуття права власності на предмет іпотеки), стаття 38 (у частині реалізації права іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 ( у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до розпорядження КМ України за № 1275-р від 02 грудня 2015 року, пункт 20, місто Маріуполь віднесено до зони проведення АТО. Таким чином, положення ст.9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» застосовується під час виконання рішення суду та не унеможливлює ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст.11 п.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» дія цього закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Оскільки квартира [ADDRESS], квартира за № 127 у будинку 96 по вулиці Київській у місті Маріуполі, квартира за № 113 у будинку № 119 по проспекту Перемоги та квартира за № 142 у будинку № 110/43 по вулиці Карла Лібкнехта у місті Маріуполі знаходяться у зоні проведення АТО, суд з урахуванням вищенаведених норм права приходить до висновку щодо відстрочки рішення суду в частині звернення стягнення на зазначенні обєкті нерухомого майна на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Також суд приходить до висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі за № 113 у будинку № 119 по проспекту Перемоги та квартири за № 142 у будинку № 110/43 по вулиці Карла Лібкнехта у місті Маріуполі, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, та в частині виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у зазначених житлових приміщеннях з квартири [ADDRESS] та квартиру за № 127 у будинку 96 по вулиці Київська у місті Маріуполі з наступних підстав. Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 Закону «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Зазначені правові позиції викладені у листі Верховного Суду України від 01 липня 2015 року «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.355 ЦПК України за 1 півріччя 2015 року». Оскільки по справі встановлено, що в іпотеку передано квартира за № 113 у будинку № 119 по проспекту Перемоги та квартира за № 142 у будинку № 110/43 по вулиці Карла Лібкнехта у місті Маріуполі, які придбані не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог в частині виселення відповідачів без надання їм іншого постійного житла. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує в дольовому порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 3654,00 гривень, по 730,80 гривень з кожного.

Outcome: partial