Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

11 березня 2014 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог вказувала, що її мати [PERSON], яка померла [INFO] року, до дня смерті проживала та була зареєстрована у вищевказаному житловому будинку. Після її смерті позивачка залишилася проживати в ньому із своєю донькою [PERSON], та з того часу самостійно несе витрати з утримання цього будинку. Також у вказаному будинку зареєстровані її сестра відповідачка [PERSON] та її син [PERSON], але у цьому будинку не проживають більше 20 років, не сплачують комунальні платежі, особистих речей в будинку не мають. Перешкод в користуванні жилим приміщенням для відповідачів вона не створює. Однак комунальні нарахування здійснюються згідно кількості зареєстрованих осіб, що змушує її нести додаткові витрати, тому, посилаючись на вимоги ст.ст. 71, 72 ЖК України, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином., у зв'язку із чим судом. Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зобов'язання від 27.09.1983 року [PERSON] при оформленні купівлі-продажу переселенського будинку видала зобов'язання про придбання у розстрочку житлового будинку та його виплату (а.с. 21). Відповідно до довідки, виданої 08.01.1999 року КСП «Воскресенське», [PERSON] виплатила вартість переселенського будинку, в якому мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Зазначене вказує на права матері позивачки щодо цього майна, проте будь-якого правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності [PERSON] відносно цього будинку суду не надано. За даними Воскресенської селищної ради, на час смерті [INFO] року [PERSON] мешкала у вищевказаному житловому будинку, та із нею зареєстровані доньки [PERSON] та [PERSON], а також онуки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-13, 20). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до спадкоємця переходять всі права та обов'язки, що мав спадкодавець на час смерті. За положеннями ст. ст. 1261, 1269 ЦК України [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті їх матері та такими, що спадщину прийняли, адже проживали із спадкодавцем на час смерті, а отже їх права відносно спадкового майна рівні, як і право членів сім'ї власників спадкового майна. Проте позивачкою не надано суду будь-яких доказів щодо належності їй права власності відносно вищевказаного будинку, а тому і її права щодо його розпорядження та визначення прав інших осіб у цьому будинку, в тому числі вирішення питання про визнання осіб, втратившими право користування вказаним житловим приміщенням (ст. 319, 391, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України ). За вищевказаного позивачка не має підстав на звернення до суду із цим позовом. Звернення до суду із позовною заявою щодо втрати особою права користування житловим приміщенням відповідно до ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України також належить органу, уповноваженому державою здійснювати функції управління та розпорядження державним чи комунальним житловим фондом, а отже посилання [PERSON] на вказані законодавчі норми є безпідставними.

Outcome: dismissed