Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

11 листопада 2020 року [PERSON] (надалі також - [PERSON] , позивач) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також - [PERSON] , відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Малокобелячківська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області (надалі також - третя особа-1, Малокобелячківська сільська рада), Державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець Михайло Вячеславович (надалі також - третя особа-2, Новосанжарська ДНК), в якій просив: -визнати заповіт, посвідчений 30 березня 1999 року секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі під № 11, на користь [PERSON] , недійсним; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серії та номер 215, видане 19.03.2019 Новосанжарською державною нотаріальною конторою на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер № 5323483200:00:008:0110, площею 3,37 га. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 30). 13 січня 2021 року Новосанжарський районний суд Полтавської області своєю ухвалою задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язав державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманця Михайла Вячеславовича надати належним чином засвідчені матеріали спадкової справи № 254/2018 від 05.12.2018 (а.с. 93). Ухвалою суду від 25 січня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 542/1414/20 до 90 днів (а.с. 102). На виконання ухвали суду від 13 січня 2021 року державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори надав до канцелярії суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 257/2018 від 05 грудня 2018 року після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 104-134). 03 лютого 2021 року Новосанжарський районний суд Полтавської області своєю ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача про витребування доказів та зобов`язав Малокобелячківську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області надати належним чином засвідчену відповідь сільської ради від 23.04.2020, що направлялась до суду на виконання ухвали від 02.04.2020 у справі № 542/345/19 (а.с. 153-154). Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 155-156). 05 березня 2021 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Новосанжарську селищну раду Полтавського району Полтавської області (надалі також - третя особа-3), з огляду на те, що у зв`язку з розпочатою процедурою реорганізації Малокобелячківської сільської ради шляхом її приєднання до Новосанжарської селищної ради, станом на дату розгляду справи в суді така сільська рада знаходиться в стані припинення (а.с. 179-180). Аргументи учасників справи Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказав на недійсність заповіту, складеного його батьком [PERSON] , який був посвідчений 30 березня 1999 року секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочину (посвідчення заповіту) вимог чинного на час вчинення такої дії законодавства щодо його форми та посвідчення. Так, на думку позивача, секретар Виконавчого комітету Малокобелячківської сільської ради, яка вчинила відповідну нотаріальну дію, не мала на це повноважень, оскільки рішення виконавчого комітету такої сільської ради про покладення на неї, як на секретаря сільської ради, відповідних обов`язків відсутнє. Наявне ж розпорядження сільського голови від 20 квітня 1998 року «Про прийняття на посаду касира і звільнення із посади касира», за змістом якого секретаря сільської ради зобов`язано вчиняти нотаріальні дії, не може вважатись належним рішенням, на підставі якого секретар сільської ради міг вчиняти такі нотаріальні дії, оскільки відповідні обов`язки на секретаря сільської ради у разі відсутності державного нотаріуса у відповідній місцевості, міг покласти лише виконавчий комітет сільської ради і виключно своїм рішенням. Отже, оскільки рішення Виконавчого комітету Малокобелячківської сільської ради про покладення на секретаря сільської ради обов`язку вчиняти нотаріальні дії на час посвідчення заповіту відсутнє, відповідна посадова особа без належної правової підстави посвідчила оскаржуваний заповіт, з огляду на що, на думку позивача, він має бути визнаний недійсним, як має бути визнано недійсним і свідоцтво про право на спадщину за таким заповітом серії та номер 215 від 19.03.2019. Крім цього, позивачем у позові зазначено, що у тексті посвідчувального напису спірного заповіту взагалі не зазначено прізвище та ініціали особи, яка вчиняла посвідчувальний напис, тобто взагалі неможливо ідентифікувати особу, яка посвідчила заповіт. 15 грудня 2020 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 50-53), в якому відповідач просив закрити провадження у справі. Обґрунтовуючи таку позицію, відповідач зазначив, що Новосанжарським районним судом Полтавської області вже розглядалась позовна вимога про визнання недійсним заповіту, посвідченого 30.03.1999 секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 11 на користь [PERSON] . Зокрема, рішенням суду від 24 квітня 2020 року у справі № 542/345/19 у задоволенні такої позовної вимоги відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2020 року - залишено без змін. Зважаючи на викладене, на думку відповідача, є рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно є підставою для закриття провадження у справі відповідно до частини 1 статті 255 ЦПК України. Крім цього, відповідачем у відзиві на позов, зазначено, що позивачем не надано достатніх доказів того, що секретар Малокобелячківської сільської ради не мала повноважень на посвідчення заповіту [PERSON] від 30.03.1999. Зокрема, відповідачем вказано, що зі змісту листа Малокобелячківської сільської ради від 23.04.2020, наданого на виконання ухвали суду у справі № 542/345/19, не можливо зробити однозначний висновок про відсутність рішення виконкому про надання повноважень його секретарю на вчинення нотаріальної дії. А лист Малокобелячківської сільської ради від 25.05.2020 № 02-30/125 про відсутність інформації щодо прийняття рішення виконавчого комітету Малокобелячківської сільської ради про покладення на посадових осіб обов`язку вчиняти нотаріальні дії, що були чинні станом на 30.03.1999, та відсутність й самого такого рішення, на думку відповідача викликає сумніви в достовірності викладеної в ньому інформації, з огляду на його суперечливий зміст зі змістом листа сільської ради від 23.04.2020. 29 січня 2021 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив (а.с. 135-139), відповідно до якої представник просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, спираючись на наступне. Так, у відповіді на відзив зазначено про відсутність підстав для закриття провадження з огляду на те, що у справі № 542/345/19, що розглядалась Новосанжарським районним судом Полтавської області, підставою позову для визнання заповіту, посвідченого 30 березня 1999 року, недійсним був дефект волі померлого, передбачений частиною першою статі 229 ЦК України (правочин вчинений під впливом помилки). Підставою ж позову про визнання недійсним заповіту у цій справі є стаття 541 ЦК УРСР - недотримання форми. На підтвердження того, що спір у справі № 542/345/19 не стосувався форми заповіту, представник позивача послалась на зміст постанови Полтавського апеляційного суду у справі № 542/345/19 від 30.09.2020, у якій, зокрема, зазначено, що звертаючись з позовом до суду, позивач як на підставу позову не посилався на те, що заповіти складені з порушенням вимог щодо їх форми та посвідчення. З огляду на що, така підстава визнання заповіту недійсним, як порушення його форми та вимог щодо посвідчення, не була предметом розгляду у справі № 542/345/19. Вказано також у відповіді на відзив про те, що правова позиція, на яку посилався відповідач у відзиві на позов, викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 303/5126/18, є більш ранньою, ніж ті правові позиції, на які позивач посилався у позові, зокрема, правова позиція Верховного Суду у справі № 302/1000/16-ц від 16.09.2020 та у справі № 343/22/58/17 від 09.09.2020. В судовому засіданні, що проводилося 13 травня 2021 року, позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. В судовому засіданні, що проводилось 13 травня 2021 року, відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, що є аналогічними викладеним у відзиві. Додатково представником відповідача наголошено про відсутність в матеріалах справи відомостей про створення в Малокобелячківській сільській раді виконавчого комітету, з огляду на що його повноваження виконував сільський голова, який у зв`язку з цим правомірно своїм розпорядженням передав повноваження секретарю сільської ради на вчинення нотаріальних дій. Малокобелячківська сільська рада в судове засідання не забезпечила явку свого уповноваженого представника. Про дату, час та місце судового засідання третя особа-1 повідомлялась належним чином (а.с. 224), клопотань про відкладення судового засідання, що призначалось на 13 травня 2021 року, не надсилала, про причини неявки не повідомляла. Державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманець Михайло Вячеславович, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 222), надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представників нотаріальної контори (а.с. 229). Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської областів судове засідання не забезпечила явку свого уповноваженого представника. Про дату, час та місце судового засідання третя особа-3 повідомлялась належним чином (а.с. 223). 01 квітня 2021 року від Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області до суду надійшла заява, в якій третя особа-3 просила проводити розгляд справи за відсутності свого представника, за наявними у справі документами, при вирішенні справи третя особа-3 поклалась на розсуд суду (а.с. 194). Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, допитавши свідків гр. [PERSON] у судовому засіданні 02.04.2021 та гр. [PERSON] у судовому засіданні 16.04.2021, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 1999 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрований в книзі вчинення нотаріальних дій за № 11 (а.с. 109). За змістом вказаного заповіту, [PERSON] заповідав все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося та належний йому, будинок з господарськими побудовами, що знаходиться в с. Малий Кобелячок, Новосанжарського району, Полтавської області, - [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), інформаційна довідка № 54137834 від 19.11.2018, встановлено, що у спадковому реєстрі зареєстровано вказаний заповіт за номером 43716878 (а.с. 115 -зі звороту). Зі свідоцтва про смерть (повторно) серії [NUMBER] , яке видане 23 січня 2018 року, копія якого наявна в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] , помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 15 (а.с. 15). 05 грудня 2018 року Новосанжарською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 257/2018 (а.с. 105-134). Із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом встановлено, що позивач звертався до Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 08 лютого 2018 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманцем М.В. прийнято постанову № 169/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] , так як крім [PERSON] є інші спадкоємці, а саме: син померлого - [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого Малокобелячківською сільською радою від 30.03.1999 № 11, та онук померлого - [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого Малокобелячківською сільською радою від 28.04.2016 № 73 (а.с. 14). 19 березня 2019 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманцем М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа 257/2018, зареєстровано в реєстрі за № 215, [PERSON] , у якому зазначено, що на підставі заповіту, посвідченого Малокобелячківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 30 березня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 11, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його син - [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з приватизованої земельної ділянки, що розташована на території Малокобелячківської сільської ради, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 079821, виданого Новосанжарським районним відділом земельних ресурсів у Полтавській області від 15 вересня 2005 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010554500371, кадастровий номер - 5323483200:00:008:0110, площею 3,3673 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 133). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання, в тому числі, заповіту, посвідченого 30 березня 1999 року секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 11 на користь [PERSON] недійсним, з тих підстав, що такий заповіт вчинений під впливом помилки. Рішенням Новосанжарського районного суду від 24 квітня 2020 року у справі № 542/345/19 (а.с. 54-68) в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Малокобелячківська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, Державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманцем М.В., про визнання правочинів недійсними відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 542/345/19 рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2020 року залишено без змін (а.с. 69-75). Однак, обґрунтовуючи недійсність спірного заповіту, посвідченого 30 березня 1999 року секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі під № 11, порушенням вимог, встановлених щодо його форми та посвідчення, позивач звернувся до суду із відповідним позовом, у якому просив визнати цей заповіт недійсним, а також визнати недійсним і свідоцтво про право на спадщину, що було видано на підставі такого заповіту. Зазначаючи вказані аргументи, позивач наполягав на недійсності оскаржуваного заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Надаючи оцінку позовним вимогам суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року (пункт 1 Прикінцевих та перехідних положень), а тому до правовідносин сторін підлягають застосуванню норми чинного на час складання оспорюваного заповіту Цивільного кодексу Української СРСР 1963 року (далі ЦК УРСР), оскільки заповіт був складений 30 березня 1999 року. За правилами статті 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно зі статтею 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Зміст, форма та інші вимоги до заповіту передбачені статтями 541-546 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент складання спірного заповіту). За визначенням статті 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Частина 1 статті 47 ЦК УРСР передбачала, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). У населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 38 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів. Частиною 2 статті 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент посвідчення заповіту) передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують доручення; 3) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 4) засвідчують справжність підпису на документах. Згідно з пунктом 2 розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (в редакції, чинній на момент посвідчення заповіту), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Відповідно до пункту 8 розділу 2 «Загальні правила вчинення нотаріальних дій» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Пунктом 18 розділу 2 «Загальні правила вчинення нотаріальних дій» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних,міських Рад народних депутатів України встановлено, що нотаріальне посвідчення заповітів та довіреностей передбачено, що засвідчення вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів (додатки NN 6-27). Текст посвідчувального напису може бути надрукований на друкарській машинці або написаний чорнилом від руки ясно, чітко, без підчисток, вільні місця повинні бути прокреслені, дописки та інші виправлення - застережені. Для вчинення посвідчувальних написів можуть застосовуватися штампи з текстом відповідного напису. Відповідно до пункту 33 розділу 3 «Правил вчинення окремих видів нотаріальних дій» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (в редакції чинній на момент посвідчення заповіту), заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Згідно зі статтею 545 ЦК УРСР, якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україна» (в редакції, чинній на момент посвідчення заповіту) у сільських радах, що представляють територіальні громади, які налічують до 500 жителів, за рішенням відповідної територіальної громади або сільської ради виконавчий орган ради може не створюватися. У цьому випадку функції виконавчого органу ради (крім розпорядження земельними та природними ресурсами) здійснює сільський голова одноособово. Застосовуючи відповідні норми законодавства, суд приходить до наступних висновків. Висновки щодо правозастосування Надаючи оцінку аргументу відповідача про необхідність закриття провадження у справі на підставі частини 1 статті 255 ЦПК України у зв`язку з наявністю рішення суду, яке набрало законної сили, що ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд зазначає наступне. У справі № 542/345/19, яка розглядалась Новосанжарським районним судом Полтавської області, підставою позову для визнання недійсним заповіту, посвідченого 30 березня 1999 року, був дефект волі померлого, передбачений частиною першою статі 229 ЦК України (правочин вчинений під впливом помилки). Підставою ж позову про визнання недійсним заповіту у цій справі є твердження позивача про недотримання форми і процедури посвідчення оскаржуваного заповіту. Зокрема, зі змісту постанови Полтавського апеляційного суду у справі № 542/345/19 від 30.09.2020, вбачається, що звертаючись з позовом до суду, позивач як на підставу позову не посилався на те, що заповіти складені з порушенням вимог щодо їх форми та посвідчення. З огляду на що, така підстава визнання заповіту недійсним, як порушення його форми та вимог, не була предметом розгляду у справі № 542/345/19. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач, звернувшись до суду із вимогою про визнання недійсним заповіту, вказав на іншу підставу його недійсності, ніж та, яка була предметом розгляду у справі № 542/345/19, суд приходить до висновку про те, що підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК немає. Досліджуючи спірний заповіт на предмет його відповідності чинним на момент його посвідчення нормам цивільного законодавства щодо форми та процедури посвідчення, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 30 березня 1999 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрований в книзі вчинення нотаріальних дій за № 11 (а.с. 109). За змістом вказаного заповіту, [PERSON] заповідав все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося та належний йому, будинок з господарськими побудовами, що знаходиться в с. Малий Кобелячок, Новосанжарського району, Полтавської області, - [PERSON] . Судом встановлено, що такий заповіт посвідчений секретарем Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області - гр. [PERSON] , яка працювала на посаді секретаря Малокобелячківської сільської ради з квітня 1998 року по листопад 2010 року. З матеріалів справи вбачається, що виконання обов`язків щодо ведення нотаріальних дій на гр. [PERSON] було покладено Розпорядженням сільського голови від 20 квітня 1998 року № 1 «Про прийняття на посаду касира і звільнення із посади касира» (а.с. 18). Допитана в судовому засідані в якості свідка гр. [PERSON] повідомила, що, дійсно, свої функції у 1999 році щодо посвідчення договорів здійснювала на підставі відповідного розпорядження сільського голови від 20 квітня 1998 року № 1, копія якого була їй надана в судовому засіданні для впізнання. На питання суду та учасників справи про те, чи приймалось виконавчим комітетом відповідної ради рішення про покладення на неї обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій, вона зазначила, що на той час свої повноваження вона здійснювала саме не підставі вказанного розпорядження сільського голови, інформації про наявність на час посвідчення оскаржуваного заповіту саме рішення виконавчого комітету щодо покладення на неї обов`язків здійснення нотаріальних дій їй не відомо. Своїм листом від 25.05.2020 № 02-30/125 Малокобелячківська сільська рада на запит адвоката повідомила, що громадянка [PERSON] працювала на посаді секретаря Малокобелячківської сільської ради з квітня 1998 року по листопад 2010 року. За результатами інвентаризації, що проводилась в період з 04.05.2020 по 20.05.2020 рішення виконавчого комітету Малокобелячківської сільської ради про покладення на посадових осіб обов`язку вчиняти нотаріальні дії, що були чинні на 30.03.1999 відсутнє. Інформація щодо прийняття рішення виконавчого комітету Малокобелячківської сільської ради про покладення на посадових осіб обов`язку вчиняти нотаріальні дії, що були чинні станом на 30.03.1999, згідно даних сільської ради відсутня, як і відсутнє і саме таке рішення та докази передачі його в архів (а.с. 17). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка гр. [PERSON] , який на час надання вказаної відповіді обіймав посаду сільського голови Малокобелячківської сільської ради, повідомив, що на виконання ухвали суду у справі № 542/345/19 був надісланий лист № 02-30/89 від 02.04.2020, в якому сільська рада зазначила, що не може ні підтвердити, ні заперечити питання повноважень секретаря виконавчого комітету Малокобелячківської свльської ради на момент посвідчення заповіту від 30.03.1999 (а.с. 167). Однак, в подальшому, внаслідок проведеного службового розслідування встановлено, що саме [PERSON] працювала на посаді секретаря Малокобелячківської сільської ради з квітня 1998 року по листопад 2010 року. За результатами інвентаризації, що проводилась в період з 04.05.2020 по 20.05.2020 рішення виконавчого комітету Малокобелячківської сільської ради про покладення на посадових осіб обов`язку вчиняти нотаріальні дії, що були чинні на 30.03.1999, відсутнє. Інформація щодо прийняття рішення виконавчого комітету Малокобелячківської сільської ради про покладення на посадових осіб обов`язку вчиняти нотаріальні дії, що були чинні на 30.03.1999, згідно даних сільської ради відсутня, як і відсутнє і саме таке рішення та докази передачі його в архів (а.с. 17). Додатково гр. [PERSON] зазначено, що відомостей про втрату будь-яких документів за 1999 рік в сільській раді не має, також відсутні відомості й про події, внаслідок яких відповідне рішення могло бути втрачено або пошкоджено. Відповідно до листа архівного сектору Новосанжарської райдержадміністрації Полтавської області від 18.05.2020 № б/н 01-29/52 вбачається, що в протоколах сесій та засідань виконавчого комітету Маколобелячківської сільської ради за 1972-1992 роки питання надання дозволу на здійснення нотаріальних дій на ту, чи іншу посадобу особу, не відображено. Разом з тим повідомлено, що документи Малокобелячківської сільської ради з 1993 року знаходяться на тимчасовому зберіганні в Малокобелячківській сільській раді. Отже, в архіві також відсутнє рішення або відомості про уповноваження виконавчим комітетом відповідної сільської ради секретаря сільської ради здійснювати нотаріальні дії. На питання суду про причини відмінності змістів листів № 02-30/89 від 02.04.2020 та від 25.05.2020 № 02-30/125, гр. [PERSON] повідомив, що останній лист був підготовлений на підставі проведеного службового розслідування та інвентаризації документації, наявної в сільській раді. Отже, лист 25.05.2020 № 02-30/125 є більш точним та змістовним. Таким чином, зважаючи на відсутність в Малокобелячківській сільській раді як самого рішення, так і відомостей про прийняття виконавчим комітетом такої сільської ради рішення про покладення на секретаря сільської ради обов`язків вчинення нотаріальних дій, враховуючи пояснення секретаря сільської ради, яка вчиняла на той час нотаріальні дії, про те, що вчиняла вона їх на підставі розпорядження сільського голови, суд приходить до висновку про відсутність у секретаря сільської ради [PERSON] повноважень на посвідчення оспорюваного заповіту. Факт відсутності рішення виконавчого комітету Малокобелячківської сільської ради про уповноваження секретаря сільської ради Піскової В.В. вчиняти таку нотаріальну дію, як посвідчення заповіту, вказує на недотримання під час посвідчення 30.03.1999 заповіту [PERSON] вимог закону щодо обов`язкової нотаріальної форми заповіту та, як наслідок, - його недійсність відповідно до статей 47, 541 ЦК УРСР. Твердження представника відповідача про те, що сільський голова належним чином передав секретарю сільської ради повноваження на вчинення нотаріальних дій, оскільки, взагалі, відсутні відомості про створення у Малокобелячківській сільській раді виконавчого комітету, суд оцінює критично. Досліджуючи примірник оскаржуваного заповіту, копію якого надав державний нотаріус (а.с. 109), суд встановив, що посвідчувальний напис на такому заповіті вчинений відповідно до пункту 18 розділу 2 «Загальні правила вчинення нотаріальних дій» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, із застосуванням штампу з текстом відповідного посвідчувального напису, зі змісту якого вбачається, що «цей заповіт нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Малокобелячківська рада депутатів трудящих Новосанжарський район». Враховуючи те, що при посвідчені заповіту використаний штамп саме виконавчого комітету, підстав вважати, що він взагалі не створювався, у суду не має. Аргумент відповідача про те, що позивачем не доведено те, що відповідне рішення виконавчого комітету про уповноваження секретаря сільської ради вчиняти нотаріальні дії взагалі не приймалось, суд зважаючи на викладені обставини та досліджені докази, не приймає до уваги. Крім цього, суд зауважує, що стороною відповідача не наведено достатніх підстав та не подано доказів на підтвердження того, що відповідне рішення виконавчого комітету сільської ради приймалось. Отже, суд прийшов до висновку про те, що під час посвідчення оскаржуваного заповіту було не дотримано вимог закону щодо обов`язкової нотаріальної форми заповіту, оскільки секретар Малокобелячківської сільської ради [PERSON] не мала повноважень посвідчувати спірний заповіт, з огляду на що, він відповідно до вимог статей 47, 541 ЦК УРСР має бути визнаний недійсним. Відповідних висновків про те, що факт відсутності рішення виконавчого комітету зазначеної сільської ради про уповноваження секретаря сільської ради вчиняти таку нотаріальну дію, як посвідчення заповіту, вказує на недотримання при посвідченні заповіту вимог закону щодо обов`язкової нотаріальної форми заповіту та, як наслідок, його недійсність, прийшов також і Верховний Суд у своїй постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 302/1000/16-ц, постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 343/2258/17, постанові від 12 червня 2019 року у справі № 607/15112/17-ц. Зважаючи на викладене, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази і надавши їм належну оцінку, суд дійшов до висновку, що оспорюваний заповіт відповідно до вимог статей 47, 541 ЦК УРСР має бути визнаний недійсним. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину, видане на підставі такого недійсного заповіту, серії та номер 215, що видане 19.03.2019 Новосанжарською державною нотаріальною конторою на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер № 5323483200:00:008:0110, площею 3,37 га.,також підлягає визнанню недійсним. Отже, позовні вимоги мають бути задоволені. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволений позовних вимог. З огляду на те, що позивачем за подачу вказаного позову сплачено судовий збір відповідно до квитанції № 0.0.1899665574.1 від 10.11.2020 в сумі 1681 грн 60 коп., і суд вирішив позовну заяву задовольнити, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1681 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved