Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

10 червня 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому зазначає, що 28 жовтня 2011 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З відповідачем вона спільного господарства не веде і має намір розірвати шлюб, разом з дітьми проживає у будинку своїх батьків. Матеріальної допомоги на утримання дітей [PERSON] не надає і добровільно надавати не бажає, хоча має таку можливість, інших дітей у нього немає. У 2014 році рішенням Камінь-Каширського районного суду задоволено її позов та з відповідача стягуються аліменти на утримання старшого сина [PERSON]. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 23 червня 2015 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги, а саме просить, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 400 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить справу розглянути у її відсутності та не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив і заяву про розгляд справи у його відсутності до суду не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ № 208723, виданим 09 грудня 2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4, 5). Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 08 вересня 2014 року постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 26 серпня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог ст. 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Неповнолітній син сторін [PERSON] проживає з матір'ю. Між сторонами немає домовленості про розмір і порядок сплати аліментів на його утримання. Відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, проте матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON] не надає, хоча має таку можливість. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги матеріальне становище відповідача, який офіційно не працевлаштований, разом з тим є працездатним, з нього стягуються аліменти на утримання ще й іншої дитини - неповнолітнього сина [PERSON], а також враховуючи відсутність доказів про незадовільний стан здоровя відповідача, і те, що обов'язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, суд вважає за доцільне та необхідне позовні вимоги задовольнити повністю та стягувати з [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн., починаючи з 10 червня 2015 року. На думку суду [PERSON] спроможний сплачувати аліменти у такому розмірі і вони забезпечать необхідні потреби його неповнолітнього сина [PERSON]. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць до негайного виконання. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір та враховуючи, що позивачка [PERSON] при подачі позову звільнена від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] в дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved