Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

10 січня 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, з дня подачі заяви і до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що шлюб із відповідачем розірваний 05.05.2005р.. [PERSON] - відповідач у справі, не цікавиться сином та не надає матеріальну допомогу на його утримання, вихованням такого не займається. Вважає, що відповідач, маючи не регулярний дохід, повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800грн.. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши на адресу суду письмову заяву, просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримує в повній мірі. Просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Надавши на адресу суду письмові заперечення, позовні вимоги визнав частково. Вважає, що достатньою на утримання дитини буде тверда грошова сума у розмірі 400 грн.(а.с.21-22). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.174, ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі та, який 05.05.2005р. розірвано (а.с.6), у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с.7), який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.1-2). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітній син позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] правомірною. Крім цього, суд критично оцінює заперечення [PERSON] щодо відмови виплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі у зв'язку із тим, що він не має постійного місця праці та за станом свого здоров'я потребує періодичних медичних обстежень (а.с.21), а також те, що може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень, оскільки відсутні будь які докази з приводу вищезазначеного. Судом також приймається до уваги і те, що стан здоров'я відповідача, задовільний, оскільки жодних доказів з приводу стану свого здоров'я, зазначених у своїх запереченнях (а.с.21-22), суду не надав. Поряд з цим, розмір аліментів, на який претендує позивачка, суд вважає необґрунтовано завищеним, з підстав наведених нижче. Так, [PERSON] жодним доказом не доведено розмір доходів відповідача. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Слід зауважити, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VII прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено: з 1 січня в розмірі 1032 гривні, з 1 липня - 1059 гривень, з 1 жовтня - 1102 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень, з 1 липня - 1320 гривень, з 1 жовтня - 1373 гривні. Окрім цього, зазначеним вище Законом № 719-VII визначається розмір мінімальної заробітної плати, що з 1 січня 2014 року становить 1218 гривень, з 1 липня - 1250 гривень, з 1 жовтня - 1301 гривня. У такому ж розмірі визначено на цей період і прожитковий мінімум для працездатних осіб. При визначенні розміру аліментів, судом враховується, що стан здоров'я [PERSON] задовільний, йому не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу він не має. Таким чином, хоча вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини і є правомірною, однак із врахуванням наведеного вище та рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір таких на думку суду, підлягає до зменшення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів, а відповідач при наявності достатніх доказів - на зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: approved