Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

10.11.2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги обґрунтовувала наступним. Постановою зарічного районного суду м. Суми від 11.08.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 грн. Позивач вказує, що в результаті укусу собаки, яка належить [PERSON], сину позивачки [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, а саме: укушено-рвана рана ската носу зліва з дефектом тканини, укушено-рвана рана правої щоки, перелом кісток носа. В звязку з тим, що дитина потребувала негайної медичної допомоги та післяопераційної реабілітації, постійного догляду та лікування, позивач витратила кошти. За період знаходження сина у лікарні та психічної реабілітації позивачем були витрачені кошти на ліки та психологічну допомогу у розмірі 13000 грн., крім того, сину потрібна буде пластична операція вартістю 10000 грн. Крім того, сама позивач в звязку з нервовим зривом, повязаним з цією ситуацією, перебувала на стаціонарному лікуванні в Сумському обласному неврологічному диспансері, де також понесла витрати на лікування у сумі 3000 грн. Крім того, позивач вказує, що зазнала моральної шкоди, яку оцінює у 4000 грн. Посилаючись на норми ст.ст. 16, 22, 1195, 1187 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача витрати понесені нею на лікування та моральну шкоду на загальну суму 30000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що всі чеки на придбання ліків, які у неї збереглися, вона надала суду, інших доказів у неї немає. Пояснила, що крім матеріальної шкоди, їй була завдана моральна шкода, а саме: в звязку з тим, що сина покусала собака, вона дуже хвилювалась за життя та здоровя дитини, пережила сильний нервовий стрес, у неї погіршилась самопочуття, і невдовзі після цієї події, вже після лікування дитини, у неї стався нервовий зрив, з приводу якого вона вимушена була лікуватись у психоневрологічному диспансері. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, надав письмові заперечення (а.с.21-22). Суть заперечень зводиться до того, що позивач не надала жодних доказів того, що нею дійсно були витрачені кошти на лікування дитини у сумі 13000 грн., крім того, позивач не довела потребу в пластичній операції та вартість пластичної операції. Також відповідач вважає, що позивач не довела, що її лікування у Сумському обласному неврологічному диспансері з 23.08.2016 року по 12,09.2016 року повязане з укусом собакою її сина 26.07.2016 року. Також відповідач вважає, що позивач не довела факт завдання їй моральної шкоди і не зазначила, в чому полягає така шкода. Крім того, відповідач вважає безпідставним застосування позивачем норми ч 1 ст. 1187 ЦК України, так як його собака не є службовою, та не є бійцівської породи, і не відноситься до порід собак з підвищеною агресивністю. Крім того, відповідач зазначає, що син позивачки, якому на час настання події було 5 років, близько 20-00 години гуляв самостійно на вулиці, в дворі не свого будинку без догляду дорослих. Відповідач вважає, що таке ставлення позивачки до виховання її дитини сприяло частковій вині в події, що трапилася. Відповідач посилається на те, що позивачка взагалі характеризується достатньо негативно. Також відповідач зазначив, що хлопчик сам спровокував собаку до того, що вона його вкусила, оскільки він до неї чіплявся. Враховуючи все вищевикладене, просив у позові відмовити повністю. Під час розгляду справи представник відповідача визнав позов частково, в частині відшкодування матеріальних збитків на лікування на суму 309,22 грн., тобто на ту суму, що підтверджена документально. В іншій частині позовних вимог, в тому числі про відшкодування моральної шкоди, просив відмовити. Заслухавши пояснення позивача та заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 26.07.2016 року близько 20-00 години собака породи лайка-метис на прізвисько Чук, власником якої є [PERSON], перебувала без повідка та намордника у дворі будинку № 13 по вул. Заливна в м. Суми та вкусила малолітнього [PERSON], [INFO]. Вказані обставини встановлені постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11.08.2016 року, якою [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 154 КУпАП (а.с.7). Та обставина, що власником собаки є [PERSON], підтверджується реєстраційним посвідченням на собаку (а.с.24). Позивач [PERSON] є матерію [PERSON], [INFO], що підтверджується копію свідоцтва про народження (а.с.8). Як вбачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON], [INFO], знаходився у стаціонарі ЛОР - відділення Сумської міської дитячої клінічної лікарні [PERSON] (м. Суми, вул. Троїцька, 28) з 27.07.2016 року по 28.08.2016 року з діагнозом: укушено-рвана рана ската носу зліва з дефектом тканини, укушено-рвана рана правої щоки. Проведено обстеження (клінічний аналіз крові). Лікування: цефтриаксон, магнію сульфат, нурофен, туалет ран з діоксидином та цефазолфіном. Виписується з відділення в середньоважкому стані. Лікувальні рекомендації: для подальшого лікування дитина переводиться в СОКЛ ЛОР відділення. Призначена консультація рабіолога на 29.07.2016 року (а.с. 7 зворот, 33-47). Як вбачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON], [INFO], знаходився у ЛОР - відділенні Сумської обласної клінічної лікарні (м. Суми, вул. Ковпака, 22) з 28.07.2016 року по 03.08.2016 року з діагнозом: укушено-рвана рана носа, перелом кісток носа. Проведено діагностичні обстеження, зроблено рентген кісток носа. Проведено лікування: під наркозом зашивання укушено-рваної рани обличчя та носа, повязки з діоксидином, призначено цефтриаксон внутрішньомязово, називін в ніс, макситрол в ліве око та ніс, УФО носа. Лікувальні рекомендації: зняття швів на 14-ту добу, таб. цетил (а.с.6). Як вбачається з консультативного висновку міського лікаря-рабіолога від 02.08.2016 року, [PERSON], [INFO], встановлений діагноз укушено-рвана рана носа, перелом кісток носа. Рекомендації: уточнити відомості про тварину, що нанесла укус. Ветеринарний нагляд за твариною протягом 10 днів з дня укусу. Лікування рани та профілактика правця проводиться хірургом територіальної поліклініки (а.с. 8 зворот). Таким чином, в суді позивачем доведено, що її малолітній син [PERSON] дійсно проходив відповідне лікування в медичних установах саме після укусу собаки, який стався 26.07.2016 року. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З матеріалів справи вбачається, що вина відповідача [PERSON] встановлена постановою суду (а.с.7). Цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законодавством принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. \~ Суд вважає, і даний факт не спростований відповідачем, що укус собакою дитини стався внаслідок порушення відповідачем правил утримання собаки, а саме: собака перебувала без повідка та намордника, а тому відповідач [PERSON] повинен відповідати за завдану шкоду і з нього підлягає стягненню матеріальна шкода відповідно до положень ст. 1166 ЦК України. Визначаючи розмір матеріальних збитків, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших \~обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показаннями свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертизи. Відповідно до ч. 4 \~ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом досліджено надані позивачем чеки на придбання ліків за призначеннями, однак суд зауважує, що вказані чеки знаходяться в неналежному (нерозбірливому для прочитання) стані (а.с.14). З усіх чеків, які були надані позивачем, виявилось можливим прочитати інформацію лише на чотирьох чеках: за 27.07.2016 року придбано перевязувальні матеріали на суму 88, 22 грн. за 28.07.2016 року придбано вікрил на суму 147,60 грн., за 28.07.2016 року придбано назальні каплі та …цетин на суму 61,40 грн., за 28.07.2016 року придбано рентгенівську плівку на суму 12 грн. Всього по вказаним чекам, які можливо прочитати, придбано ліків на суму 309,22 грн. З інших наданих позивачкою чеків неможливо встановити ні назву ліків, що придбавалися, ні дату їх придбання, ні суму, оплачену за ліки. Враховуючи викладе, суд вважає, що позивачем доведено належними доказами її витрати на лікування дитини після укусу собаки на суму 309,22 грн. Стосовно вимог позивача про відшкодування оплати майбутньої пластичної операції дитині в сумі 10000 грн., то вказані позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодних доказів з приводу її звернень до спеціалізованих медичних установ з приводу необхідності проведення дитині пластичної операції, консультацій лікарів з цього приводу, а також інформації про орієнтовну вартість пластичної операції. Стосовно вимог позивача про відшкодування витрат на лікування у сумі 3000 грн. які вона понесла в звязку з її лікуванням на стаціонарі в Сумському обласному психоневрологічному диспансері, то суд вважає ці вимоги необґрунтованими з таких підстав. Так, позивач надала суду довідку про те, що з вона дійсно з 23.08.2016 року по 12.09.2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ СОКПНД (а.с.11), і що позивачці в цей період призначалось лікування та виписувались рецепти на ліки (а.с.12-13). Суд звертає увагу, що в даній довідці не вказано діагноз позивача, підстави звернення її до диспансеру та обставини, з приводу яких вона знаходилась на стаціонарному лікуванні. Також позивачем не надано суду жодних доказів того, яку суму коштів вона витратила під час свого лікування, на які ліки та у звязку з якими призначеннями лікаря. Тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у сумі 4000 грн., то суд приходить до висновку, що згідно ст. 1167 ЦК України в даному випадку наявні підстави для стягнення моральної шкоди. Так, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а за змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що завдання малолітній дитині позивачки укушено-рваних ран носу та щоки, перелому кісток носу внаслідок укусу собаки, подальше лікування дитини в двох медичних закладах дійсно викликало у позивачки як у матері хвилювання та переживання за життя та здоровя своєї дитини, позивач пережила сильний нервовий стрес, погіршення самопочуття, і це є достатньою підставою для визнання факту заподіяння позивачці душевних страждань. Тим більше, суд приймає до уваги ту обставину, що відповідачем не було вчинено ніяких дій по відшкодуванню позивачці заподіяної шкоди, і така поведінка та байдуже відношення відповідача також сприяло посиленню глибини душевних страждань позивачки. Також суд вважає, що перебування позивачки на стаціонарному лікуванні у психоневрологічному диспансері в період з 23.08.2016 року по 12.09.2016 року могло бути викликане подією, що сталася з її дитиною (укус собакою її дитини), в звязку з нервовим стресом та переживаннями позивачки за здоровя своєї дитини. З урахуванням обставин справи, ступеня вини відповідача, який вчинив правопорушення, глибини душевних страждань позивача, яка протягом тривалого часу не отримала навіть вибачення з боку відповідача за неправомірну поведінку, з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити вимогу про відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди суму 4000 грн. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на негативну характеристику позивачки, оскільки ці доводи не стосуються суті даної цивільної справи та не звільняють відповідача від обовязку відшкодувати завдану шкоду. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги про стягнення моральної шкоди - задоволені, та позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків, повязаних з витратами на лікування - частково задоволені, а позивач за даною категорією справи була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя), то з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. за вимоги про стягнення матеріальних збитків, повязаних з витратами на лікування та судовий збір в розмірі 551,20 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди, а всього 1102,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial