Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

12 березня 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив винести рішення, яким визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 27/100 частини житлового будинку [NUMBER] , загальною площею 101,6 кв.м , житловою площею 64,8 кв.м ., з надвірними спорудами (сарай-В , погріб-Г, Д, вбиральня-Ж, літня кухня -Б , тр. колодязь - №1, огорожа №2), який розташований по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), зареєстрований 20 травня 1996 року за № 5/76-НД на Павлоградській товарній біржі - дійсним, та визнати за ним право власності на 27/100 частини житлового будинку [NUMBER] , загальною площею 101,6 кв.м, житловою площею 64,8 кв.м ., з надвірними спорудами (сарай-В , погріб-Г, Д, вбиральня-Ж, літня кухня -Б , тр. колодязь - №1, огорожа № 2), який розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що 20 травня 1996 року між його рідною тіткою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна на 27/100 частини житлового будинку [NUMBER] , загальною площею 101,6 кв.м, житловою площею 64,8 кв.м ., з надвірними спорудами (сарай-В , погріб-Г, Д, вбиральня-Ж, літня кухня -Б , тр. колодязь - №1, огорожа № 2), який розташований по [ADDRESS] . Договір було укладено на Павлоградській товарній біржі 20 травня 1996 року, а 28 травня 1996 року його було зареєстровано в Павлоградському міжміському бюро технічної інвентаризації. Правочин було виконано обома сторонами повністю, ні заперечень, ні зауважень, ніхто із сторін по правочину не заявляв. 05 квітня 2012 року [PERSON] склала на його ім`я заповіт, яким заповіла належну їй частку житлового будинку з усіма надвірними побудовами та земельною ділянкою до неї, за адресо: [ADDRESS] . [INFO] року його тітка [PERSON] померла. 26 лютого 2019 року при усному зверненні до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи, що наданий договір купівлі-продажу зареєстровано 20 травня 1996 року Павлоградською товарною біржею, який згідно вимог ст.657 ЦК України, повинен укладатися в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Під час укладання договору з травня 1996 року, сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст.47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Тому він змушений звернутися до суду з позовною заявою, щодо захисту своїх прав. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Павлоградської товарної біржі в судове засідання не з`явився, однак належним чином був повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи без її присутності. Покладається на рішення суду. Зі згоди представника позивача, та на підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 травня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (арк.с.11). Згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 27/100 частини жилого будинку з надвірними будовами і спорудами, загальною площею 101,6 кв.м, житловою площею 64,8 кв.м., розташований на земельній ділянці, загальною площею 899 кв.м в [ADDRESS] . Як вбачається з договору, то відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, даний договір зареєстровано 20 травня 1996 року на Павлоградській товарній біржі за №5/76-Н, та не підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначений договір 28 травня 1996 року було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації м. Павлограда. Позивач [PERSON] є рідним племінником [PERSON] . 05 квітня 2012 року нею було складено заповіт (арк.с.12), згідно якого вона на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] належну їй частину житлового будинку з усіма надвірними побудовами та земельною ділянкою до неї, за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 14 червня 2018 року (арк.с.14). Позивач звернувся до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з усною заявою, щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На яке йому 26 лютого 2019 року було надано письмове роз`яснення, що письмова заява про прийняття спадщини за заповітом, ним була своєчасно належним чином оформлена і подана, але видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Позивачем було надано договір купівлі-продажу 27/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , який зареєстрований 20 травня 1996 року Павлоградською товарною біржею за реєстраційним номером 5/76 НД. Згідно вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі Отже вищезазначений договір підлягає нотаріальному посвідченню, однак на теперішній час втрачено таку можливість. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Всі істотні умови зазначеного договору сторонами було виконано, але на даний час договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved