Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

12 березня 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між позивачем і відповідачем договору б/н від 13.08.2008 року відповідач отримав у позивача платіжну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 2457,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 %. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач свої зобовязання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 30.11.2017 року у нього утворилась заборгованість в сумі 28295,67 грн., яка складається з: 2233,49 грн. заборгованість за кредитом; 20765,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3711,65 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи в сумі 250 грн. штраф (фіксована частина) та 1335,51 грн. штраф (процентна складова). У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 28295,67 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 1762,00 грн. Ухвалою судді від 14.03.2018 року позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 16.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 10.05.2018 року судове засідання відкладено на 29.05.2018 року. Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. Позивач в судове засідання не зявився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання 10.05.2018 року та 29.05.2018 року не зявилася, відзив на позовну заяву не надіслала, судові повістки направлялись їй за зареєстрованим місцем проживання і були повернені підприємством поштового звязку без вручення. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Зважаючи на те, що судом вживались всі можливі заходи для виклику відповідача в судове засідання, та з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідача, на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що 13.08.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримала у позивача кредитну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 2457,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, обумовивши пунктами 3.1, 3.2 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент. Відповідно до п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає клієнту картки, їх вид і строк дій визначений в заяві і в памятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Згідно з п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідачем зобовязання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, який охоплює період з 13.08.2008 року по 30.11.2017 року, починаючи з вересня\~2008\~року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у звязку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 30.11.2017 року в сумі 28295,67 грн., яка складається з: 2233,49 грн. заборгованість за кредитом; 20765,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3711,65 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи в сумі 250 грн. штраф (фіксована частина) та 1335,51 грн. штраф (процентна складова). В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Таким чином,\~суд вважає,\~що з\~відповідача має\~бути стягнута\~сума заборгованості\~по кредиту\~за кредитним\~договором б/н\~від 13.08.2008\~року,\~а саме: 2233,49 грн. заборгованість за кредитом; 20765,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3711,65 грн. заборгованість за пенею. Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу в розмірі 1585,51 грн. суд виходить з наступного. Пунктом 8.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено суму штрафу за порушення клієнтом строків платежів більш ніж на 120 днів по будь-якому з грошових зобовязань в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Водночас, банком нараховано позичальнику пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. Таким чином, сума штрафу та пені передбачені за однакове за характером порушення порушення строків сплати обовязкових платежів, і визначення підстав для сплати штрафу як порушення зобовязань більше ніж на 120 днів, не змінює суті і характеру такого порушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. У звязку зі стягненням на користь позивача суми пені, то стягнення суми штрафів, які нараховані також за прострочення виконання грошового зобовязання, суперечить ст. 61 Конституції України, а тому в цій частині позову слід відмовити. На підставі\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України,\~суд стягує\~з відповідача\~на користь\~позивача пропорційно\~до задоволених\~позовних вимог\~суму судового\~збору в\~розмірі 1656\~грн.\~28\~коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial