Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

12.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому ставить питання про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Орендного підприємства «Шахти імені Святої Матрони Московської» на свою користь грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. На доведеність позовних вимог зазначив, що з 23.01.2012 року працював у відповідача учнем гірничоробочого підземного, гірничоробочим 3-го розряду підземним, учнем забійника на відбійних молотках з повним робочим днем на підземних роботах, забійником на відбійних молотках 6-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах. 29.07.2013 року о 23.30 годині під час виконання підземних робіт внаслідок падіння породи отримав перелом правого стегна. Через отриману виробничу травму з 29.07.2013 року по 19.11.2013 року позивач знаходився на безперервному лікуванні. Факт отримання позивачем виробничої травми підтверджено актом про нещасний випадок, пов'язаного з виробництвом №16 від 02.08.2013 року та актом про проведення розслідування нещасного випадку. 19.11.2013 року позивачу було встановлено стійку втрату професійної працездатності - 70% та встановлено ІІ групу інвалідності. Отримана виробнича травма призвела до погіршення загального стану здоров'я та порушила життєві зв'язки позивача, що спричиняє моральні страждання, а тому просив суд стягнути зазначену грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Киреєв А.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що позивач сам не потурбувався про особисту безпеку, не обстежив крівлю. Крім того вважає моральну шкоду недоведеною. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 23.01.2012 року працював на Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендного підприємства «Шахти імені Святої Матрони Московської» учнем гірничоробочого підземного, гірничоробочим 3-го розряду підземним, учнем забійника на відбійних молотках з повним робочим днем на підземних роботах, забійником на відбійних молотках 6-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] (а.с. 5-6). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до акту №16 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, та акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 29.07.2013 року о 23.30 годині в Товаристві з додатковою відповідальністю «Орендного підприємства «Шахти імені Святої Матрони Московської», 29.07.2013 року о 23.30 годині під час виконання підземних робіт внаслідок падіння породи позивач [PERSON] отримав перелом правого стегна (а.с. 7-10, 11-14). Згідно виписного епікризу №84207, позивач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 06.08.2013 року по 06.09.2013 року з діагнозом закритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням (а.с. 18). Згідно виписного епікризу №84207, позивач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 28.01.2014 року по 31.01.2014 року з діагнозом зростаючий перелом с/3 правої стегнової кістки після блокуючого остеосинтезу (а.с. 15). За даними довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 10 ААВ №492472 позивачу встановлена друга група інвалідності на строк до 01.12.2014 року та згідно довідки Серії 10 ААА №232791 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 70% (а.с. 24, 25). Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством . Згідно частини 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» (в редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, а саме підпунктом «е» пункту 1 частини першої ст. 21, частиною 3 ст. 28 передбачався обов'язок Фонду у разі настанні страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду. Проте Законом України «Про внесення змін до закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717-V, який набув чинності 20 березня 2007 року, з Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключені підпункт «е» пункту 1 частини першої ст. 21, частиною 3 ст. 28, які передали обов'язок Фонду у разі настанні страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду. З часу внесення зазначених змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 20 березня 2007 року, спеціальний закон щодо відшкодування працівнику моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров'я на виробництві відсутній, а тому до цих правовідносин повинен застосовуватися спеціальний закон, яким є ст. 237-1 КЗпП України. Правомірність застосування судом цієї норми підтвердив Конституційний Суд в своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008, в якому зазначено, скасування права застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не порушило право цих громадян на відшкодування моральної шкоди, оскільки статтею 1167 Цивільного Кодексу України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з 19.11.2013 року, а саме з часу встановлення йому стійкої втрати працездатності, тобто вже після внесення відповідних змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, регулюються саме ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до частини 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Так, порушення вимог нормативних документів з охорони праці підтверджено актом про проведення розслідування нещасного випадку від 29.07.2013 року (а.с. 11-14). Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров'я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу встановлена стійка втрата працездатності на 70% та встановлено другу групу інвалідності. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, неможливість ведення попереднього способу життя. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. суд визнає завищеною. З врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial