Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

10 липня 2018 року позивач [PERSON] 15.08.2018 року звернулась до суду із позовом про зміну порядку спілкування з онукою. В обґрунтування позову зазначила, що вона є рідною бабусею [PERSON], [INFO]. З 2011 по 2012 рік її син, [PERSON], перебував у цивільному шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу у них народилася донька, її онука [PERSON]. 06.06.2012р., незадовго після народження [PERSON], її син помер внаслідок хвороби. З того часу, Відповідач всіляко перешкоджала їйу спілкуванні з онукою намагаючись повністю ізолювати від неї. По суті, після смерті сина, онука є найріднішою їй людиною, яку вона дуже любить, невідємною частиною її життя. Внаслідок протиправних дій відповідача, матері дитини, вона неодноразово була вимушена піднімати питання спілкування з онукою на засіданнях служби у справах дітей у виконкомі. У 2013 році вона звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, де її вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з онукою було задоволено частково: зобовязано [PERSON] не чинити їй перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлено порядок зустрічей з нею у першу та третю неділю кожного місяця та в день народження дитини: з 10-00 год. до 15-00 год. Навіть після ухвалення рішення, Відповідачка відмовлялася давати онуку для спілкування, не відчиняла двері, не впускала до квартири та не приводила дитину самостійно. Внаслідок цього вона ініціювала відкриття виконавчого провадження, в рамках якого викладені нею факти повністю. 22.05.2014р. відомості про правопорушення за ст. 382 ч.1 Кримінального кодексу України, умисне не виконання судового рішення, відносно [PERSON] були внесені до ЄРДР. Лише після вказаних дій. Відповідачка почала виконувати судове рішення. В даний час вона бачиться зі своєю онукою [PERSON] за встановленим Судом порядком. Дівчинка підросла та тягнеться до неї. Проте, відносини з Відповідачем все одно залишаються напруженими. Незважаючи на те, що їх будинки знаходяться поруч та мають одне подвір'я, онуку до мене в інші проміжки часу, ніж встановлено судовим рішенням, вона не відпускає, постійно розповідає їй про позивача недобрі речі, ображає, не дає мені можливості брати участь у розвитку дитини. Позивач намагається врегулювати свої відносини з невісткою, але все марно. В жодному випадку, вона не намагається замінити дитині матір чи батька. Добре усвідомлює, що вся відповідальність за розвиток дитини покладається на них, але вважаю своїм обов'язком як бабусі також приймати участь у житті дитини, тим більше, що має на це і час і можливості, а дитина щаслива спілкуватися із нею. Відтак, вважаю, що її порядок та графік спілкування з онукою слід переглянути та встановити його іншим чином, надавиш їм з нею більше часу на взаємне спілкування. Ухвалою суду від 01 серпня 2018 року відкрито провадження по справі, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року закрито підготовче судове засідання , справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.\~Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, встановив наступне. [PERSON] зареєстрована за адресою : [INFO], відповідно до побутової характеристики від 06.07.2018 року посвідченою ПП «Домінімум», в квартирі проживає разом з чоловіком [PERSON], за час проживання скарг на неї не надходило. Згідно свідоцтва про народження серія І-КИ № 080373 від 19 липня 2006 року , виданого повторно Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON], народився 10 жовтня 1974 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] Згідно свідоцтва про народження серія І-КИ № 385397 від 15 травня 2012 року , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON], народилася 25 березня 2012 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] І-КИ № 464823 виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON], помер 06 червня 2012 року. За рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2013 року позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з онукою було задоволено частково: зобовязано [PERSON] не чинити їй перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлено порядок зустрічей з нею у першу та третю неділю кожного місяця та в день народження дитини: з 10-00 год. до 15-00 год. Постановою держаного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження 24.09.2014 року на підставі виконавчого листа № 2/212/2112/13 від 12.09.2014 року. Постановами держаного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 20.10.20014 року та 14.11.2014 року на [PERSON] накладено штрафи за невиконання рішення суду. За заявою [PERSON] до Жовтневого РВ Криворізького МУ м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.05.2014 року було внесено до ЄРДР відомості за ст. 382 ч.1 КК України, кримінальне провадження № 120140407300001553 від 15 січня 2015 року, розпочато досудове розслідування. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою\~статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 257 СК України\~баба та дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Таким чином, оскільки судом встановлені обставини чинення певних перешкод відповідачем позивачці у спілкуванні онуки, суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод [PERSON] у спілкуванні із онукою [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved