Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

12.06.2015 р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страхові гарантії» ( далі по тексту [PERSON] «СК «Страхові гарантії») про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 19.11.2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, що сталася в м. Одесі на перехресті вулиць Рішельєвська та Буніна. Дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю належного позивачу транспортного засобу Subaru Legasy, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER]. Транспортний засіб належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 052269. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб був застрахований у відповідача, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 000695/01/14-ОД від 27.06.2014 року. Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та додатковим обладнанням цього транспортного засобу, дані яких вказані у цьому договорі. Позивачем було виконано всі обовязки, закріплені розділом 13 Договору, зокрема повідомлено відповідача про настання страхового випадку, відповідно до п.п.13.3 та 15.3.7 Договору, та надано всі документи, закріплені п. 14.1 Договору для отримання страхового відшкодування. В порушення умов Договору, своїм листом №1003-кв від 26.01.2015 року, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на заяву про добровільне страхування наземного транспортного засобу від 27.06.2014 року і п. 17.1.8 Договору, зазначивши, що під час ДТП ТЗ керував син позивача, який на момент ДТП не мав стажу водіння не менш 3-х років. Позивач вважає відмову відповідача безпідставною, неправомірною та незаконною, а положеннями діючого законодавства передбачено обовязок відповідача здійснити страхове відшкодування позивачу. Пунктом 17.1.8 Договору встановлено, що до страхових випадків не відноситься і виплати страхового відшкодування не здійснюються при знищені, пошкоджені, незаконному заволодінні транспортним засобом внаслідок або під час зміни страхового ризику (зміна або збільшення кількості водіїв, які мають право керувати транспортним засобом, типу протиугінних пристроїв, форми власності, передача транспортного засобу в оренду, лізинг, заставу, використання транспортного засобу в якості таксі тощо), яка не була письмово прийнята страховиком до настання страхового випадку. Вважає, що страховим ризиком є факт пошкодження транспортного засобу у цій дорожньо-транспортній пригоді, відповідно до п.7.1 договору. Отже, ніякої зміни страхового ризику у звязку з настанням страхового випадку (ДТП) не відбулося. Зміна або збільшення кількості водіїв, які мають право керувати транспортним засобом не є страховим ризиком, та взагалі не передбачена умовами договору. Зазначив, що Відповідач помилково вважає заяву про добровільне страхування наземного транспортного засобу від 27.06.2014 року невідємною частиною договору та безпідставно на неї посилається. Заява підписана лише позивачем. Заява, як невідємна частина договору, повинна укладатися лише у письмовій формі, а для додержання письмової форми обовязковим є викладення заяви у формі документа, та підписання обома сторонами, зокрема, посадовою особою відповідача, який є юридичною особою. На думку позивача, заява, як окрема частина правочину договору, є нікчемною у звязку з недодержанням письмової форми при її укладанні, а тому відповідно недійсною з моменту вчинення, та не створює ніяких юридичних наслідків для позивача та відповідача. Для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу позивач звернувся до спеціалізованої станції технічного обслуговування автомобілів марки Subaru в м. Одесі, де було оглянуто автомобіль позивача спеціалістом станції та одночасно було складено калькуляцію (вартість ремонту автомобіля позивача після ДТП). Відповідно до калькуляції № 777-12-14 від 23.12.2014, яка складена представниками спеціалізованої станції технічного обслуговування, вартість ремонту автомобіля позивача складає 219219,70 грн. Згідно п. 16.3 договору, розмір страхового відшкодування визначається з фактичного розміру збитків, завданих транспортному засобу (ДО) в результаті страхового випадку. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, понесеного страхувальником (вигодо набувачем), та розміру страхової суми, зазначеної в договорі. Страхова сума, яка зазначена у п. 8 Договору, становить 142000,00 грн. Пунктом 7.1. договору закріплено, що франшиза становить 1%. Відповідно до ст. 9 Закону «Про страхування», франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача становить 140580,00 грн. Оскільки позивач є страхувальником, що уклав з відповідачем страховиком договір з метою захисту своїх майнових інтересів у разі настання страхового випадку, тобто замовив страхові послуги для задоволення своїх власних побутових потреб, він є споживачем згідно Закону України «Про захист прав споживачів». Відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виробниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, захист прав та інтересів споживачів також регулюється Законом України «Про захист прав споживачів». Просить суд стягнути з [PERSON] «СК «Страхові гарантії» на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 140580,00 грн., а також судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] «СК «Страхові Гарантії» в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій просив слухати справу без його участі (вх. № 30079 від 21.07.2015 року) та зазначив, що позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених у письмових запереченнях (вх. № 28605 від 13.07.2015 року), просив суд в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] «Страхова компанія «Страхові гарантії» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування в сумі 140580,00 грн. відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що одним із страхових ризиків, передбачених умовами договору страхування, є ризик пошкодження чи знищення транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зміна або збільшення кількості водіїв, які керують транспортним засобом, є фактором, який безпосередньо впливає на ступінь страхового ризику (рівень безпеки застрахованого обєкта і ймовірність реалізації ризику, тобто, настання страхового випадку). Для укладення Договору страхування позивач 27.06.2014 року подав до [PERSON] «СК «Страхові Гарантії» письмову заяву на укладення договору страхування, у якій зазначив обставини, які впливали на ступінь страхового ризику та дозволяли страховикові оцінити можливість подальшого укладення договору страхування. Заява на добровільне страхування наземного транспортного засобу є невідємною частиною договору страхування №000695/01/14-ОД, про що чітко зазначено в заяві, а також в п.20.4 Договору. В даному випадку при укладені договору страхування було додержано вимог законодавства України. Твердження позивача про те, що заява на страхування є нікчемною частиною правочину, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки форма Заяви жодним чином не порушує норм діючого законодавства. Пунктом 2 ст. 21 Закону України «Про страхування» передбачений обовязок страхувальника при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику. У заяві на страхування позивач зазначив, що стаж осіб, що допускаються до керування транспортним засобом становить не менше 3х років. Із наданих страхувальником документів та довідки УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 28.11.2014 року №7/3633-22 було встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди 19.11.2014 року автомобілем Subaru Legasy, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] керував син позивача [PERSON] Відповідно до копії посвідчення водія ВВТ568043, воно було видано 26.11.2013 року, тобто на дату ДТП стаж особи, допущеної до керування автомобілем ([PERSON]В.), складав менше одного року. Згідно п.17.1.8. договору страхування до страхових випадків не відносяться і виплати страхового відшкодування не здійснюються при знищенні, пошкодженні внаслідок або під час зміни страхового ризику (зміна або збільшення кількості водіїв, які мають право керувати ТЗ, типу протиугінних пристроїв, форми власності, передача ТЗ в оренду, лізинг, заставу, використання ТЗ в якості таксі, тощо), яка не була письмово прийнята страховиком до настання страхового випадку. Надання неправдивих відомостей про водійський стаж допущеної до управління застрахованим автомобілем особи само по собі є порушенням умов договору страхування, з вчиненням якого страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, незалежно від інших обставин. В заяві на страхування міститься підпис страхувальника, яким він підтверджує відомості, вказані в заяві. Таким чином, підписуючи заяву на страхування, та надаючи її страховику в якості підстави для укладення договору страхування, страхувальник усвідомлював, що надає завідомо неправдиві дані, що в свою чергу може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Пунктом 15.3.2 договору страхування страхувальник зобовязаний письмово інформувати страховика про будь-яку зміну страхового ризику протягом двох робочих днів. Зміною страхового ризику згідно умов договору є зміна будь-якої інформації., наведеної страхувальником у заяві на страхування та/або зазначеної у договорі страхування (зміна або збільшення кількості водіїв, які мають право керувати ТЗ, типу протиугінних пристроїв, форми власності, передача ТЗ в оренду, лізинг, заставу, використання ТЗ в якості таксі, тощо). Вважають, що оскільки застрахованим автомобілем Subaru Legasy, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] на момент скоєння дорожньо транспортної пригоди керував [PERSON], який має водійський стаж менше одного року, то [PERSON] не має права на отримання страхового відшкодування. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 19.11.2014 року на перехресті вул. Рішельєвська та вул. Буніна в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля Subaru Legasy, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок ДТП автомобілю завдано механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою №9465449 за № 603 від 28.11.2014 року (а.с.52-55). На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб був застрахований в [PERSON] «СК «Страхові Гарантії», згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 000695/01/14-ОД від 27.06.2014 року (а.с. 5-8) У звязку з настанням страхового випадку власник пошкодженого автомобіля Subaru Legasy, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] 21.11.2014 року звернувся до [PERSON] «СК «Страхові Гарантії» із заявою про виплату страхового відшкодування, про що свідчить заява про настання страхової події (а.с. 50-51). Як вбачається з листа [PERSON] «СК «Страхові гарантії» № 1003-к6 від 26.01.2015 року [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування за фактом події, що сталася 19.11.2014 року з автомобілем Subaru Legasy, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], на підставі п.17.1.8 Договору страхування (а.с. 34). Суд вважає відмову [PERSON] «СК «Страхові гарантії» у виплаті [PERSON] страхового відшкодування обґрунтованою з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 07.03.1996 року, добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 07.03.1996 року страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Як вбачається з договору добровільного страхування наземного транспорту № 000695/01/14-ОД від 27.06.2014 (а.с.5) одним із страхових ризиків є ризик пошкодження чи знищення транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 07.03.1996 року для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Пунктом 2 статті 989 ЦК України страхувальник зобовязаний при укладанні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про обєкт страхування або про факт настання страхового випадку. 27.06.2014 року позивачем було подано до [PERSON] «СК «Страхові гарантії» письмову заяву для укладення Договору страхування (а.с.47), яка згідно п.20.4. Договору добровільного страхування наземного транспорту № 000695/01/14-ОД від 27.06.2014 року (а.с.5) є його невідємною складовою. Як вбачається з заяви на добровільне страхування наземного транспортного засобу від 27.06.2014 року водіями, що мають право керувати ТЗ є будь-яка особа на законних підставах, водійський стаж яких (відповідної до застрахованого ТЗ категорії) не менше 3-ох років. (а.с.47) Із зазначеною заявою [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його підпис (а.с.47). Пунктом 2 ст. 21 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 07.03.1996 року передбачений обовязок страхувальника при укладенні договору страхування надати інформацію Страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику. Як вбачається з довідки УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 28.11.2014 року №7/3633-22 під час дорожньо-транспортної пригоди 19.11.2014 року автомобілем Subaru Legasy, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] керував син позивача [PERSON] (а.с.52-55), посвідчення водія якому було видано 26.11.2013 року (а.с.56). Згідно п.17.1.8 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 000695/01/14-ОД від 27.06.2014 року (а.с.7) зміна страхового ризику (зміна або збільшення кількості водіїв, які мають право керувати ТЗ, типу протиугінних пристроїв, форми власності, передача ТЗ в оренду, лізинг, заставу, використання ТЗ в якості таксі тощо), яка не була письмово прийнята Страховиком до настання страхового випадку. Прийняття зміни ризику Страховиком відбувається шляхом внесення відповідних змін в цей Договір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зазначив, що будь-яких письмових повідомлень страховику про зміну страхових ризиків [PERSON] не надавав, додаткових угод до договору страхування з приводу зміни страхових ризиків не укладалось. Враховуючі вищевикладене, оскільки, в даному випадку страхувальник порушив п. 2 ст. 21 Закону України «Про страхування», п.2 ст. 989 ЦК України, п.15.3.2 Договору страхування, надавши страховикові недостовірну інформацію, що має істотне значення для оцінки ступеня страхового ризику стосовно дійсного водійського стажу особи допущеної до керування застрахованим автомобілем, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed