Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

11.10.2019 року [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), в якій просить розірвати зареєстрований між ними шлюб. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 18.11.2015 р. Від шлюбу мають неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] [INFO] . Протягом останнього часу спільне життя між подружжям погіршувалося, що призвело до припинення шлюбних відносин з 07.04.2019 року. Вважає, що примирення не можливе, що стало причиною для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. 31.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 08.01.2020 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала, пояснила, що з 07.04.2019 вони з відповідачем проживають окремо, діти проживають з нею. Вважає що примирення між ними не можливе і просить про розірвання шлюбу. Відповідач в судовому засіданні не погодився на розірвання шлюбу, посилаючись на те, що діти повинні проживати в повній сім`ї. Він намагався примиритись, але позивач не відповідає на його дзвінки. Просив надати їм строк на примирення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 301. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки сторони припинили 07.04.2019, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Діти проживають з відповідачем, що не заперечувалось в судовому засіданні сторонами. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відтак, системний аналіз згаданих норм вказує на те, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач в судовому засіданні заперечувала можливість збереження шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними неможливе. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Отже, якщо позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За таких обставин, суд приходить до переконання, що примирення подружжя є не можливим, оскільки примушування позивачки до збереження шлюбних відносин є неприпустимим та суперечить як вимогам діючого законодавства, так і моральним засадам суспільства. Крім того, суд враховує ту обставину, що позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу у жовтні 2019 року, проте протягом чотирьох місяців відповідачем не вчинялось будь-яких дій щодо примирення з позивачем. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved