Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

12.05.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] . Позивач просить суд визначити, що частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , становлять по 1/3 кожному. [PERSON] позов обгрунтовує тим, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Також спадкоємцем першої черги є її мати [PERSON] та дружина померлого. Після смерті батька відкрилась спадщина на належну частку спірної квартири. Позивач звернулась з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, проте листом від 11.05.2021 приватного нотаріуса Ланського А.В. вказано, що не можливо визначити склад спадкового майна через невизначеність частки померлого у спільній власності на квартиру. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити. 15.06.2021 відповідачем подано заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20.06.1994 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів видано Свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , яка належить на правах приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі розпорядження (наказу) від 20.06.1994 № 40462 та зареєстровано у реєстровій книзі за № ІІ-2896. Згідно з свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 12.02.1977) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . 17.07.1999 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про одруження [NUMBER] від 17.07.1999). Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смертю серія [NUMBER] від 15.10.2020). Позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Листом від 11.05.2021 вих. № 67/02-14 приватний нотаріус Ланський А.В. відмовив у прийняття спадщини, оскільки [PERSON] є співвласником кв. [ADDRESS] , проте у свідоцтві про право власності не зазначено частку у спільній власності, яка належала спадкодавцю. У зв`язку з чим, неможливо визначити склад спадкового майна, на яке має бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Відповідно до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Згідно із положеннями ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також згідно із ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст.357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 (в редакції на час видачі свідоцтва) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч.1 ст.355 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач та відповідач, які є співвласниками квартири та позбавлені можливості у позасудовому порядку (нотаріально) визначити частки у праві спільної сумісної власності, через смерть одного з співвласників. Згідно з Свідоцтвом від 20.06.1994 право власності на житло - квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, частки співвласників у квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] є однаковими - по 1/3 кожному, з урахуванням частки померлого [PERSON] . При цьому не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири. Суд зазначає, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки між позивачем і відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення, що частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становлять по 1/3 кожному, відповідають вимогам закону, а тому підлягають задоволенюю. Проте у задоволенні позовних вимог щодо визначення, що частки за померлим [PERSON] у розмірі 1/3, слід відмовити з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч. 4 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до ст. 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial