Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

10 квітня 2018 року до суду звернулася представник заявника [PERSON], - [PERSON] (довіреність від 02 квітня 2018 року, термін дії, три роки (а.с.27) із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просила суд встановити факт проживання однією сімєю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який помер 13 вересня 2017 року, у період з 1992 року по 13 вересня 2017 року, як чоловіка та жінки. В обґрунтування заявлених вимог в заяві зазначила, що в 1988 році заявник [PERSON] познайомилася з [PERSON], після чого між ними розпочалися стосунки. З 1992 року вони почали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, буд.№30, кв.№46. З того часу заявниця та її чоловік разом вели спільне господарство, святкували домашні та державні свята, мали спільний побут, взаємно морально підтримували один одного, мали спільний бюджет, взаємні права та обовязки, тобто проживали як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. В 2002 році заявниця разом зі своїм чоловіком придбали у спільну часткову власність двохкімнатну квартиру №53 житловою площею 28,90кв.м., загальною площею 47,90кв.м., на третьому поверсі пятиповерхового житлового будинку №13, який знаходиться в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, по вул. Володимира Бизова (до перейменування, - Якіра). З того часу вони разом проживали у вказаній квартирі. Останніми роками [PERSON] тяжко хворів на цукровий діабет ІІ типу, у звязку з чим в 2012 році він переніс оперативне втручання в результаті чого йому було ампутовано ліву нижню кінцівку на рівні в/3 гомілки та він постійно потребував ретельного огляду та регулярного медичного обстеження. Після вказаного чоловік заявниці отримав другу групу інвалідності. Враховуючи стан здоровя свого чоловіка заявниця постійно піклувалась про нього та забезпечувала йому не лише постійний догляд, а також і необхідне йому медичне обстеження та лікування. 13 вересня 2017 року [PERSON] у віці 68 років помер. Так як [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю то заявниця займалася всіма справами щодо організації та проведення поховання. Після смерті свого чоловіка, заявниця звернулася до Державного нотаріуса сьомої Криворізької державної нотаріальної контори, - [PERSON], задля одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 13 вересня 2017 року. Однак постановою від 30 березня 2018 року заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як неможливо встановити факт шлюбних відносин між нею та [PERSON], як між чоловіком та дружиною, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту шлюбних стосунків між нею, [PERSON] та [PERSON], як між чоловіком та дружиною. Отже, для отримання свідоцтва про спадщину за законом, заявникові необхідно встановити факт шлюбних відносин між нею та її чоловіком, [PERSON] Факт проживання заявниці та її чоловіка за спільною адресою як однієї сімї, без реєстрації шлюбу підтверджується відповідним актом. Спільних дітей [PERSON] та [PERSON] не мають, мають дітей від попередніх шлюбів. Заявник та її представник при розгляді справи присутніми не були, кожна окремо надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримали у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у заяві, просили суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи при розгляді справи також не був присутнім, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України. Суд дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виходячи зі змісту п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вимога позивача розглядається в позовному провадженні, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення (проживання однією сім'єю без реєстрації шлюб) може бути наслідком наступного майнового спору. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року №6-97цс11, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі №6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст.360-7 ЦПК України. Судом встановлено, в 1988 році заявниця [PERSON] познайомилася з [PERSON], а з 1992 року почали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, буд.№30, кВ.№46, що підтверджується даними з їх паспортів про місце прописки (а.с.4, 5). В 2002 році [PERSON] та [PERSON] придбали у спільну часткову власність двохкімнатну квартиру №53 житловою площею 28,90кв.м., загальною площею 47,90кв.м., на третьому поверсі пятиповерхового житлового будинку №13, який знаходиться в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, по вул. Володимира Бизова (до перейменування, - Якіра), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу квартири від 26 липня 2002 року (а.с.6). За життя [PERSON] хворів на цукровий діабет ІІ типу, у звязку з чим в 2012 році він переніс оперативне втручання в результаті чого йому було ампутовано ліву нижню кінцівку на рівні в/3 гомілки (а.с.8). Після вказаного [PERSON] отримав другу групу інвалідності (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть, серія І-КИ №762392, виданого 13 вересня 2017 року Металургійним районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер 13 вересня 2017 року, актовий запис №785 (а.с.14). Похованням [PERSON] займалася заявниця [PERSON] (а.с.16, 17). Після смерті [PERSON], заявниця [PERSON] звернулася до Державного нотаріуса сьомої Криворізької державної нотаріальної контори, - [PERSON], задля одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 13 вересня 2017 року. Однак постановою від 30 березня 2018 року заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як неможливо встановити факт шлюбних відносин між нею та [PERSON], як між чоловіком та дружиною, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту шлюбних стосунків між нею, [PERSON] та [PERSON], як між чоловіком та дружиною (а.с.19). Відповідно до Акту від 05 квітня 2018 року, який завірений головою ЖБК «ВОСТОК-25» підтверджується, що з 2002 року по 13 вересня 2017 року за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Бизова, буд.№13, кв.№53, дійсно проживали разом однією сімєю та вели спільне господарство [PERSON] з [PERSON] На сьогоднішній день за вказаною адресою [PERSON] проживає одна (а.с.18). Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних звязків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сімї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto звязки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, судом достовірно встановлено, що з 1992 року по день смерті 13 вересня 2017 року, [PERSON] та [PERSON] сумісно проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, мали добрі стосунки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved