Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

10.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на його користь суму основного боргу за договором позики від 08.01.2014 року у розмірі 11995,00 грн., 3% річних у розмірі 237,60 грн. та витрати від інфляції у розмірі 1521,44 грн. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказав, що 08.01.2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно умов якого відповідач ([PERSON]) отримав від позивача ([PERSON]) грошові кошти у розмірі 11 995,00 (одинадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. для особистих потреб. Умовами договору встановлено зобов'язання відповідача повернути грошові кошти до 31.01.2014 року. Факт укладання договору позики та передачі грошових коштів у розмірі 11 995,00 грн. між позивачем та відповідачем підтверджується розпискою від 08.01.2014 року. Однак, ані у встановлений строк, ані до теперішнього часу грошові кошти відповідач не повернув і далі використовує їх у власних потребах. Оскільки [PERSON] порушив умови договору позики від 08.01.2014 року, зобов'язання взяті на себе не виконує, [PERSON] просив задовольнити позов. У судове засідання [PERSON] не з'явився, до суду надав заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав, справу просив розглядати у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про розгляд справи, в порядку ст. 76 ЦПК України, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в ній, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Судом встановлено, що 08.01.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в позику у розмірі 11 995 грн. та зобов'язувався повернути їх в строк до 31.01.2014 року. /а.с. 4/ Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України, допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей, або кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Таким чином, судом встановлено, що 08.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений письмовий договір позики грошей, що підтверджується копією розписки, наданою позивачем до суду. На даний час, відповідач отримані грошові кошти не повернув. Відповідно до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідно до листа Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 62-97 року індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і друкується в пресі, зокрема, газеті «Урядовий кур'єр»з 5 по 10 число наступного за звітним місяцем. Процентні та інфляційні розраховуються на день пред'явлення позову до суду чи претензії боржнику (п. 3 Роз'яснень «Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції»від 12.05.1999 року № 02-5/223), а починають рахувати з дати, наступної за датою прострочення платежу (ст. 253 ЦК України). Провівши системний аналіз норм діючого законодавства, суд дійшов висновку про те, що належна до стягнення сума з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, розраховується на момент пред'явлення позову. Крім цього, для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою. Якщо в періоді прострочення присутній повний календарний рік, для полегшення розрахунків беруться індекси інфляції за кожний рік у цілому (вони визначені також множенням помісячних індексів). Причому інфляційні розраховуються не на кожну дату, а в середньому за місяць, тому умовно вважають, що якщо заборгованість виникла в період з 1 до 15 числа місяця, цей місяць бере участь в розрахунку. Якщо ж заборгованість виникла з 16 до 31 числа, то для розрахунку використовується індекс інфляції вже за наступний місяць. Аналогічно й для місяця, в якому подається претензія (позов). Індекс інфляції за цей місяць не береться, тому що він буде опублікований тільки наступного місяця -з 5 по 10 число. Береться індекс попереднього місяця, якщо він вже відомий (опублікований), або ж того місяця, що передує попередньому (цей вже точно відомий). Тому фактично розмір інфляційних визначається на перше число місяця, в якому подається претензія (позов), чи попереднього місяця, а не на дату подання претензії (позову). Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню грошової суми в розмірі 11995 грн. за письмовою розпискою про отримання коштів від [PERSON], яка, відповідно до Закону, є обов'язковою до виконання, суд приходить до висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики у розмірі 11995 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 13754,04 грн. Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Outcome: approved