Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

11.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.10.2011 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання в розмірі по 200 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, посилаючись на те, що спільне життя у шлюбі з відповідачем не склалося, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, взагалі не бере участі у його утриманні, а їй одній важко утримувати дитину. Добровільної угоди про сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, але 20.11.2014 року подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.14). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки та розпискою про вручення судової повістки секретарем судового засідання Шаргородського районного суду Бабиною І.Д. в приміщенні суду 27.11.2014 року (а.с.15, 17), про причини неявки в суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності від відповідача не надходило. Заперечень щодо позову на пропозицію, викладену в ухвалі від 11.11.2014 року, відповідач не подав (а.с.9). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та повторно не з'явився до суду без поважних причин. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивачка не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.10.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.10.2011 року (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Судом встановлено, що дитина сторін - [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідки Руданської сільської ради від 23.10.2014 року за №701 (а.с.6). Сторони однією сім'єю не проживають, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв'язку із чим весь обсяг обов'язків по утриманню дитини покладено на позивачку. Заперечень щодо вказаних обставин, встановлених судом, відповідач не надав, не дивлячись на пропозицію, викладену в ухвалі суду від 11.11.2014 року (а.с.9). Відтак, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дитини та її утримання, тобто може надавати допомогу на утримання сина, оскільки, як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, покладено саме на позивачку, з якою проживає син, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови по відношенню до відповідача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 180-182, 184, 191 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина в повному обсязі, тобто в розмірі 450 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе весь обсяг витрат на утримання дитини, без участі відповідача, а відповідач від матеріального утримання дитини ухиляється. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.10.2011 року, що вони мають спільного сина - [PERSON], утримання якого є предметом даного спору, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, що відповідач може утримувати дитину належним чином, на рівні з позивачкою. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні сина і весь обсяг обов'язків по утриманню дитини покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, з огляду на вимоги позивачки і те, що відповідач заперечень щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі до суду не надав, не дивлячись на пропозицію, викладену в ухвалі суду від 11.11.2014 року. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі 450 грн. щомісячно, починаючи з 11.11.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення сином сторін повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання сином сторін коштів, необхідних для його життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відповідно до ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Тому, з врахуванням викладеного, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача на утримання позивачки 200 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, також підлягає задоволенню, з огляду на те, що позивачка не працює та потребує коштів для власного утримання, а також з огляду на те, що відповідач заперечень щодо стягнення аліментів на утримання дружини не надав, не дивлячись на пропозицію, викладену в ухвалі суду від 11.11.2014 року. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved