Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

12 березня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини з 700,00грн. до 1200,00грн. щомісяця. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 21.04.2007 перебувала у шлюбі з [PERSON], який було укладено у відділі реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького РУЮ Харківської області, актовий запис № 29. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 02.12.2010 шлюб був розірваний. Від даного шлюбу сторони по справі мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачем і знаходиться на її повному утриманні. Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 22.11.2010 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання спільного сина у розмірі 300,00грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25.11.2015 розмір аліментів за вищевказаним рішенням суду був збільшений з 300,00грн. до 700,00грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] зазначила, що відповідач у вихованні сина, додаткових витратах на нього участі не приймає, крім того, аліменти сплачує нерегулярно та несвоєчасно. На даний час спільна дитина ходить до школи, витрати на його утримання збільшились, суми аліментів, які були визначені рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25.11.2015 у розмірі 700,00грн. для забезпечення дитині достатніх умов для життя та навчання не вистачає. У звязку з чим, [PERSON] була вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17.07.2018 позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.10.2018 заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 17.07.2018 було скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено по справі судове засідання на 30.11.2018 о 16год. 00хв., яке було перенесене на 31.01.2019, у звязку із перебуванням судді Токарєвої Н.М. у нарадчій кімнаті. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовну заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити частково, а саме, стягнути аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2007 року, від якого у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 118907. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2010 року у справі № 2-6048/10. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2010 року у справі № 2-6060 2010 року, з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 300 (триста) гривень. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року у справі № 635/8142/15-ц розмір аліментів на утримання дитини збільшено з 300,00грн. до 700,00грн. щомісяця. Рішення судів набрали законної сили, однак відповідачем не виконуються у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виконаним Старшим державним виконавцем Нововодолазького районного ВДВС ГТУЮ в Харківській області від 28 лютого 2018 року, заборгованість по сплаті аліментів з відповідача становить 14120,00грн. Позивач самостійно забезпечує дитину харчуванням, одягом, взуттям, канцелярськими товарами, організовує дозвілля та розвиток доньки, відповідач нерегулярно забезпечує матеріально сина. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що на даний час грошових коштів визначені у якості аліментів за вищевказаним рішенням суду, об'єктивно не достатньо для утримання дитини на належному рівні. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини 2 та 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитини. Відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня 2018 року 1860 гривень, з 01 липня - 1944 гривні, з 01 грудня - 2027 гривень. Згідно принципів Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно змісту ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як розяснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки відповідач [PERSON] просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, а саме: змінити розмір аліментів та стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає інтересам дитини, їх не порушує та прямо передбачене законом, суд вважає за необхідне, задовольнивши позовну заяву [PERSON] частково, змінити розмір аліментів з 700,00грн. на тверду грошову суму у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у сумі 704,80грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial