Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

10.11.2020 р. на адресу суду надійшов позов [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», згідно якого просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О.М. від 16.10.2020 р. № 14-с про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до [PERSON] , фельдшера виїзної бригади, за невиконання наказу про відстрочення від роботи та не дотримання вимог медичної етики, деонтології, загальних морально-етичних норм поводження; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі витрати на професійну правову допомогу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 02.01.2013 р. працює в Комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». 16.10.2020 р. наказом Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О.М. від 16.10.2020 р. № 14-с до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання наказу про відстрочення від роботи та не дотримання вимог медичної етики, деонтології, загальних морально-етичних норм поводження. Позивач посилаючись на вимоги ст.ст. 149, 252 КЗпП України, вважає, що вказаний наказ є неправомірний, а тому звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою від 07.12.2020 р. відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.04.2021 р. на адресу суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні вимог позову. В свою чергу, 15.04.2021 р. на адресу суду надійшла від позивача відповідь на відзив, в якій останній виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у його відзиві заперечень. 22.04.2021 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. Третя особа в судове засідання не з`явилась, свого представника не направила, повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.01.2013 р. працює на посаді фельдшера виїзної бригади Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». 22.09.2020 р. службовою запискою В.о. начальника станції [PERSON] № 298 було повідомлено Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О.М. про те, що 15.09.2020 р. бригада ЕМД № 218 у складі: фельдшера [PERSON] , [PERSON] , водія [PERSON] здійснювала перевезення з КНП БМР «Білоцерківська МЛ№2» пацієнта [PERSON] додому після стаціонарного лікування, якому було проведено 19.09.2020 р., в приватний лабораторії «Нео Лаб» обстеження методом ПЛР на СOVID-19. В свою чергу, 21.09.2020 р. під час перевезення пацієнта до КОКЛ № 1, реабілітаційного центру бригадою ЕМД № 216 в складі: фельдшерів [PERSON] , [PERSON] , водія [PERSON] о 15:00 год. було з`ясовано, що в пацієнта виявлено РНК коронавірус SARS-Cov-2 методом ПЛР, а тому [PERSON] просила прийняти управлінське рішення - відправити бригаду ЕМД № 218 на самоізоляцію, як контактних осіб по СOVID-19 до з`ясування обстеження на ПЛР. Наказом Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О.М. від 22.09.2020 р. № 214, працівників підприємства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсторонити від роботи і відправити на самоізоляцію строком 14 календарних днів від останнього контакту, у зв`язку з тим, що при виконанні службових обов`язків зазначені працівники знаходились без засобів індивідуального захисту і мали безпосередній контакт з громадянами з підтвердженим СOVID-19, з позитивним ПЛР тестом. Здійснити тимчасове переведення цих осіб за їх згодою на іншу роботу, не пов`язану з ризиком поширення інфекційних хвороб, неможливо. Відповідно до акту складеного В.о. начальника станції [PERSON], головним фельдшером [PERSON] 23.09.2020 р., про те, що о 19:00 год. 23.09.2020 р. в робочому кабінеті головного фельдшера БСЕМД ознайомили з наказом № 214 від 22.09.2020 р. про відсторонення від роботи працівників, які мали контакт з хворим на СOVID-19, але фельдшер [PERSON] відмовився ставити особистий підпис про ознайомлення з наказом. 16.10.2020 р. наказом Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О.М. № 14-с, до [PERSON] , фельдшера виїзної бригади, було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання наказу про відсторонення від роботи та не дотримання вимог медичної етики, деонтології, загальних морально-етичних норм поводження. Як на підставу для задоволення своїх вимог позивач вказує, що наказ № 214 про відсторонення його від роботи був скасований іншим наказом відповідача № 216 від 25.09.2020 р., з підстав встановлення дати забору аналізу та результатів тесту [PERSON] , хоча відповідачу дата забору і дата негативного тесту була відома до прийняття наказу № 214, при цьому інша підстава для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а саме порушення правил медичної етики та деонтології, була надумана і ніколи не існувала, крім того, позивач наголошує, що відповідачем не було отримано згоди профспілкового органу, оскільки він є членом Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної організації, а тому були відсутні підстав для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани. З матеріалів справи, судом встановлено, що [PERSON] є головою Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги. Частиною 2 статті 252 КЗпП України передбачено, що зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. 29.09.2020 р., на виконання вимог ч.2 ст. 252 КЗпП України, відповідачем було вручено члену профспілки [PERSON] лист про надання згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності члена Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги [PERSON] . Із службової записки [PERSON] від 01.10.2020 р., встановлено, що [PERSON] особисто передала голові Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги [PERSON] лист відповідача від 29.09.2020 р. про надання згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] . Отже, суд не бере до уваги доводи позивача щодо неотримання відповідачем згоди від профспілкового органу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки факт ненадання профспілкового органу відмови, суд розцінює, як згоду на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Крім того, щодо інших підстав скасування наказу № 14 - с від 16.10.2020 р., то наказом Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О.М. № 9-с від 05.04.2021 р. було внесено зміни до наказу № 14 - с від 16.10.2020 р. та виключено з нього, у зв`язку з закінченням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, одну з підстав притягнення особи, яка притягається до дисциплінарної відповідальності - [PERSON] , а саме: недотримання вимог медичної етики, деонтології, загальних морально-етичних норм поводження. Згідно положень ч.1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 569/9812/16-ц, підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 р. у справі № 569/9812/16-ц. Так, Наказом Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О.М. від 25.09.2020 р. № 216 поновлено на роботі працівників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відсторонених від виконання посадових обов`язків. Наказ відповідача «про відсторонення від роботи працівників, які мали контакт з хворим на СOVID-19» № 214 був винесений 22.09.2020 р., ознайомлено позивача з ним було 23.09.2020 р., а вже 25.09.2020 р. його було скасовано, тобто фактично позивач був відсторонений від посади один день. При цьому, з матеріалів справи встановлено, що стороною відповідача не було запропоновано позивачу надати пояснення, стосовно не виконання, на їх погляд, наказу Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О.М. від 22.09.2020 р. № 214, що порушує вимоги статті 149 КЗпП України. У постанові Верховного Суду України у справі від 19.10.2016 р. у справі № 6-2801цс15 зазначено, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. У пункті 3.3. Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності, затвердженої Наказом МОЗ України від 14.04.1995 р. № 66, визначено, що відсторонення від роботи або іншої діяльності осіб, які є носіями збудників особливо небезпечних та небезпечних інфекційних хвороб, здійснюється відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Згідно з пунктом 39 Наказу МОЗ України «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» від 19.07.1995 р. № 133 до особливо небезпечних інфекційних хвороб віднесено COVID-19. Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11.03.2020 р., в редакції від 10.04.2020 р., особами, які потребують самоізоляції, є особи, які мали контакт з хворим на COVID-19, крім осіб, які перебували у засобах індивідуального захисту у зв`язку з виконанням службових обов`язків. Згідно пункту 1.2. Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності, затвердженої Наказом МОЗ України від 14.04.1995 р. № 66, відстороненню від роботи або іншої діяльності підлягають: хворі на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби; особи, які є носіями збудників інфекційних захворювань; особи, які були в контакті з хворими на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби; особи, які відмовляються або ухиляються від обов`язкового медичного огляду; особи, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень. При цьому, варто зазначити, що особами, які були в контакті з хворими на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, визнаються ті, хто знаходилися у діючому епідемічному (епізоотичному) вогнищі та зараження яких припускається за висновком лікаря-епідеміолога. Як вже було встановлено, наказ «про відсторонення від роботи працівників, які мали контакт з хворим на СOVID-19» № 214 від 22.09.2020 р. був винесений на підставі службової записки В.о. начальника станції [PERSON] № 298 від 22.09.2020 р., яка не є лікарем-епідеміологим, крім того відповідач зазначає, що позивач контактував з хворим на COVID-19 без засобів індивідуального захисту при виконанні службових обов`язків, проте матеріали справи не містять підтверджуючих доказів вказаного. Крім того, наказом відповідача № 216 від 25.09.2020 р. було скасовано наказ № 214 від 22.09.2020 р., з підстав отримання результату та встановлення дати забору, та замовлення ПЛР - тесту пацієнта на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену корона вірусом SARS-Cov-2. В той же час, у доповідній записці, яка стала підставою винесення наказу № 214 від 22.09.2020 р., була вказана дата - 19.09.2020 р. забору та замовлення ПЛР - тесту пацієнта, більше того,стороною відповідача було надано результати дослідження пацієнта [PERSON] , з яким контактував позивач, де зазначено, що дата замовлення 19.09.2020 р., а дата друку 21.09.2020 р., тобто сторона відповідача знала коли саме було здійснено тест, ще до прийняття наказу № 214. Таким чином, докази надані стороною позивача та відповідача, у своїй сукупності, не підтверджують той факт, що [PERSON] без поважних причин не виконував наказ Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О.М. від 22.09.2020 р. № 214, оскільки останній був фактично скасований відповідачем через відсутність підстав його прийняття. З огляду на вищевикладене, оскільки факт порушення трудової дисципліни не підтверджений наданими суду доказами, беручи до уваги те, що позивачу не було надано можливості надати пояснення, суд приходить до висновку, що необхідно визнати протиправним наказ Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О.М. від 16.10.2020 р. № 14-с про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до [PERSON] , фельдшера виїзної бригади, за невиконання наказу про відстрочення від роботи та не дотримання вимог медичної етики, деонтології, загальних морально-етичних норм поводження, та скасувати його. Також в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн., при цьому суд не знаходить правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21000,00 грн., оскільки жодного доказу на підтвердження їх сплати не надано.

Outcome: partial