Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

11.04.2018 року [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], в якому просили розірвати догорів дарування домоволодіння за адресою: вул. Лисенка, 11, м. Тлумач, Івано-Франківська область, посвідчений приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу [PERSON], номер за реєстром 1546. Свої вимоги обґрунтовували тим, що 03.02.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], які являються відповідно матірю та дочкою, було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу [PERSON], номер за реєстром 1546, згідно якого позивач подарувала відповідачу домоволодіння за адресою: вул. Лисенка, 11, м. Тлумач, Івано-Франківська область, яке складається з: житлового будинку, загальною площею 79,8 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., зазначеного в технічному паспорті під літ. А; сараю, загальною площею 20,5 кв.м., зазначеного в технічному паспорті під літ. Б; літньої кухні, загальною площею 16,0 кв.м., зазначеної в технічному паспорті під літ. В; сараю, загальною площею 15,3 кв.м., зазначеного в технічному паспорті під літ.Г; вбиральні, загальною площею 1,0 кв.м., зазначеної в технічному паспорті під літ. Д; колодязя, зазначеного в технічному паспорті під номером 1; огорожі, загальною площею 36,0 кв.м., зазначеної в технічному паспорті під номером 2; огорожі, загальною площею 23,0 к.м. зазначеної в технічному паспорті під номером 3. Вищевказане домоволодіння належало позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності від 19.10.2000 року. Оскільки домоволодіння було набуте позивачем [PERSON] шляхом його побудови під час шлюбу з позивачем [PERSON] і являлося їхньою спільною сумісною власністю, то останній при укладенні договору дарування надав свою нотаріальну згоду на укладення позивачем [PERSON] договору дарування. Однак, 27.10.2017 року відповідач вчинила щодо позивачів злочин, передбачений ч.\~1 ст. 125 КК України. Так, згідно обвинувального акта від 01.02.2018 року у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 125 КК України, внесеному в ЄРДР за № 12017090240000256 від 27.10.2017 року: «27.10.2017 року близько 08 год. 00 хв. під час сварки, яка виникла на грунті тривалих неприязних відносин на подвірї домоволодіння за адресою: : вул. Лисенка, 11, м. Тлумач, Івано-Франківська область, відповідач, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень [PERSON], усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесла два удари господарським інструментом [PERSON], внаслідок чого остання втратила рівновагу та впала на землю. В цей час позивач [PERSON], перебуваючи в будинку, почув шум та крик на подвірї господарства і побачив конфлікт. [PERSON] намагався припинити конфлікт, забравши з рук відповідача господарський інструмент, однак відповідач, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень [PERSON], усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, нанесла [PERSON] один удав по правій частині голови, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю. Внаслідок нанесених ударів відповідач спричинила [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці правого плечового суглобу, правої лопатки, які згідно висновку експерта № 2/736-Д від 26.01.2018 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, а [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого ока, садна в лобній ділянці справа, які згідно висновку експерта № 3/770-Д від 30.01.2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень». Як обставина, що помякшує покарання відповідача зазначене її щире каяття. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2018 року кримінальне провадження № 12017090240000256 про обвинувачення відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілих від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення на підставі ст. 248 КК України тобто з нереабілітуючих підстав. Оскільки відповідач вчинила щодо позивачів умисний злочин проти їх здоровя, що встановлено обвинувальним актом від 01.02.2018 року та ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2018 року по справі № 353/128/18, яка має приюдиційне значення для розгляду даної справи, у позивачів виникло право вимагати розірвання договору дарування домоволодіння на підставі ст. 727 ЦК України, через вчинення відповідачем щодо них злочину проти їх здоровя. До початку розгляду справи по суті, а саме 25.04.2018 року відповідач [PERSON] подала через канцелярію Тлумацького районного суду Івано-Франківської області відзив на позовну заяву про розірвання договору дарування, в якому просила відмовити з задоволенні позову повністю. Вказала, що наведені мотиви позовної заяви [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, оскільки, за змістом ч. 1 ст. 727 ЦК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоровя, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Таким чином, для застосування норми ч. 1 ст. 727 ЦК україни, обовязковою умовою є наявність такого, що набрав законної сили обвинувального вироку суду щодо особи обдаровуваного, який вчинив злочин. За відсутності належного та допустимого доказу вчинення нею злочину, у вигляді обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, відсутні підстави для застосування ч. 1 ст 727 ЦК України до спірних правовідносин, у звязку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Також разом із відзивом на позовну заяву відповідач [PERSON] подала заяву про застосування строку позовної давності, в якій просила застосувати в цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до неї про розірвання договору дарування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. В заяві вказала, що договір дарування між нею та [PERSON] був укладений 03.08.2012 року, а отже з вказаною позовною вимогою, з підстав передбачених с. 727 ЦК України, позивачі мали звернутися в суд протягом одного року, тобто до 03.08.2013 року. Отже строк позовної давності сплив ще 03.08.2013 року, а позивачі звернулися до суду тільки 11.04.2018 року, тобто через 5 років і 8 місяців з дати укладення договору дарування. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому, просила його задовольнити. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в ньому, просив його задовольнити. Вказав, що в долучених до матеріалів справи матеріалах кримінального провадження №\~12017090240000256 від 27.10.2017 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, міститься заява [PERSON] та протокол допиту підозрюваного від 31.01.2018 року, в яких відповідач [PERSON] визнала свою вину у вчиненому 27.10.2017 року, тобто в тому, що вона умисно вчинила злочин проти позивачів. Позивачі доведені до відчаю, через конфлікти вони не мають де жити. Ніякого самозахисту зі сторони відповідача не було, вона сама напала на позивачів. Стосовно строків позовної давності вказав, що перебіг стоків позовної давності слід рахувати з моменту вчинення злочину, тобто з 27.10.2017 року, а не з часу укладення договору дарування 03.08.2012 року, тому строки позовної давності в даному випадку не можуть застосовуватися. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак на адресу суду надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, розгляд справи провести його відсутності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, з підстав зазначених у відзиві на позов, просила застосувати строки позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Пояснила, що у неї з батьками постійно виникають сварки та конфлікти стосовно житлового будинку. Батьки її виганяють з будинку, мотивуючи це тим, що він є їхнім житлом. 27.10.2017 року між нею та її батьками, позивачами по справі, [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт, батьки спровокували її на бійку, оскільки вони також її били, а вона була змушена захищатися від них. У неї також були побої, однак нікуди з цього приводу вона не зверталася, оскільки це її батьки, їй соромно, що вона не може з ними мирно спільно проживати. Вислухавши думку сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити з таких підстав: Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 19.10.2000 року, виданого на підставі рішення виконкому Тлумацької міської ради № 360 від 19.10.2000 року, [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок в цілому та приналежні до нього господарські будівлі по вул. Лисенка,\~11 в м. Тлумачі Івано-Франківської області (а.с. 4). Дані відомості також підтверджуються копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 34898994 від 20.07.2012 року (а.с. 5). 03.08.2012 року [PERSON] (позивач) уклала договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 1546, яким безоплатно передала у власність [PERSON] (відповідач) належне їй на праві власності домоволодіння в цілому, що розташоване за адресою: вул. Лисенка, 11, м. Тлумач, Івано-Франківська область, що розміщене на земельній ділянці, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 627,0 кв.м., кадастровий номер 2625610100:20:014:0010. Відповідно до Витягу з реєстру прав власносі на нерухоме майно, виданого ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 20.07.2012 року за № 34898994, відчужуване домоволодіння має наступну характеристику: житловий будинок із цегли, загальною площею 79,8 кв.м., житловою площею 55,7 кв.м., зазначений в технічному паспорті під літ. А; сарай із цегли, загальною площею 20,5 кв.м., зазначений в технічному паспорті під літ. Б; літня кухня із цегли, загальною площею 16,0 кв.м., зазначена в технічному паспорті під літ. В; сарай із шлакоблоків, загальною площею 15,3 кв.м., зазначений в технічному паспорті під літ. Г; вбиральня із цегли, загальною площею 1,0 кв.м., зазначена в технічному паспорті під літ. Д; колодязь із бетонних кілець, зазначений в технічному паспорті під номером 1; огорожа із дощок, загальною площею 36,0 кв.м., зазначена в технічному паспорті під літерою 2; огорожа із металу, загальною площею 23,0 к.м., зазначена в технічному паспорті під літерою 3 (а.с. 51). 01.02.2018 року відносно [PERSON] складено обвинувальнийо акт у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 125 КК України, внесеному в ЄРДР за № 12017090240000256 від 27.10.2017 року, затверджений прокурором у кримінальному провадженні прокурором Тлумацького відділу Тисменицької місцевої прокуратури в Івано-Франківській області юристом 2-го класу [PERSON] (а.с. 116-117). Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2018 року кримінальне провадження № 12017090240000256 про обвинувачення [PERSON]П, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.\~125 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілих [PERSON] та [PERSON] від обвинувачення (а.с. 8-9). Згідно положень статті 727 ЦК України дарувальник має\~право вимагати\~розірвання договору\~дарування нерухомих\~речей чи\~іншого особливо\~цінного майна,\~якщо обдаровуваний\~умисно вчинив\~злочин проти\~життя,\~здоров'я,\~власності дарувальника,\~його батьків,\~дружини (чоловіка)\~або дітей. Якщо\~обдаровуваний вчинив\~умисне вбивство\~дарувальника,\~спадкоємці дарувальника\~мають право\~вимагати розірвання\~договору дарування. Дарувальник\~має право\~вимагати розірвання\~договору дарування,\~якщо обдаровуваний\~створює загрозу\~безповоротної втрати\~дарунка,\~що має\~для дарувальника\~велику немайнову\~цінність. Дарувальник\~має право\~вимагати розірвання\~договору дарування,\~якщо внаслідок\~недбалого ставлення\~обдаровуваного до\~речі,\~що становить\~культурну цінність,\~ця річ\~може бути\~знищена або\~істотно пошкоджена. Дарувальник\~має право\~вимагати розірвання\~договору дарування,\~якщо на\~момент пред'явлення\~вимоги дарунок\~є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. Як випливає із ст. 727 ЦК України для її застосування обовязковою умовою повинна бути наявність такого, що набрав законної сили, вироку суду щодо особи обдаровуваного, яка вчинила злочин, а не обвинувального акту, оскільки обвинувальний акт це процесуальний\~документ, яким\~прокурор\~висуває\~обвинувачення\~особі у вчиненні\~кримінального правопорушення\~і яким завершується\~досудове розслідування. В обвинувальному акті викладаються юридично значимі обставини злочину і надається його\~юридична кваліфікація. Обвинувальний акт складається\~слідчим\~або\~прокурором\~після\~повідомлення особи про підозру\~та перевірки підозри, за умов, якщо: слідство отримало достатньо\~доказів\~для обвинувачення особи у вчиненні злочину; відсутні підстави закриття\~кримінального провадження. В обвинувальному акті (висновку) слідчий викладає результати проведеного слідства, формулює обвинувачення, яке підтверджує матеріалами слідства. Обвинувальний висновок\~- це головний документ слідства. За своєю природою він є актом обвинувальної влади держави. Він виходить від\~обвинувача\~і виражає тезу, яку обвинувач доказує, на визнанні правильності якої він наполягає. Обвинувальний акт є необхідною умовою для того, щоб обвинувачений міг побудувати свій захист у суді. Згідно статті\~62\~Конституції України\~особа вважається\~невинуватою у\~вчиненні злочину\~і не\~може бути\~піддана кримінальному\~покаранню,\~доки її\~вину не\~буде доведено\~в законному\~порядку і\~встановлено обвинувальним\~вироком суду. Ніхто\~не зобов'язаний\~доводити свою\~невинуватість у\~вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до статті 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Згідно п.\~5\~ч.\~2\~ст.\~258\~ЦК України\~ позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про розірвання договору дарування (стаття 728\~цього Кодексу); Відповідно до\~статті 267\~ЦК України\~ссоба,\~яка виконала\~зобов'язання\~після спливу\~позовної давності,\~не має\~права вимагати\~повернення виконаного,\~навіть якщо\~вона у\~момент виконання\~не знала\~про сплив\~позовної давності. Заява\~про захист\~цивільного права\~або інтересу\~має бути\~прийнята судом\~до розгляду\~незалежно від\~спливу позовної\~давності. Позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON], на те, що перебіг стоків позовної давності слід рахувати з моменту вчинення злочину, тобто з 27.10.2017 року, а не з часу укладення договору дарування 03.08.2012 року, як встановлено ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дрування встановлений скорочений строк озовної давності терміном один рік. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Таким чином, обчислення строку позовної давності починається від дня, коли дарувальник довідався або повинен був довідатися про обставини, передбачені ст. 727 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні договір дарування позивачем [PERSON] був укладений 03.08.2012 року, про що будо відомо як позивачам, так і відповідачу, дані обставини не заперечувалися сторонами та представником у судовому засіданні. В порушення вимог ст. 728 ЦК України позивачі звернулися до суду із позовною завою 11.04.2018 року після закінчення передбачених ст. 728 ЦК України строків для розірвання договору дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями частин 1 статтей 15, 16, 20 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору дарування слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При такому вирішенні спору, суд вважає, що понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору слід віднести на її рахунок. На підставі наведеного, ст.ст. 4, 15, 16, 20, 258, 267, 727, 728 ЦК України,

Outcome: dismissed