Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

11.02.2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 грудня 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №48. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, зазначивши, що з серпня 2014 року шлюбні відносини з відповідачем припинили і з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тобто їх шлюб на сьогодні носить формальний характер. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Причиною розпаду сім'ї сталі різні погляди на життя, за весь час спільного проживання вони з відповідачем так і не змогли порозуміти один одного, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім'ю, у зв'язку з чим між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Примирення між ними неможливе, оскільки кожен з них живе власним життям, бажання на збереження шлюбу не мають, тому виникла необхідність у юридичному оформленні розлучення. Спору про місце проживання дитини та майнового спору між ними не має. Відповідач позов визнала та просила його задовольнити, зазначивши, що останнім часом відповідач змінив до неї своє відношення, пішов від них з дитиною, вона не бажає розлучатися з чоловіком, так як хоче, щоб у дитини була повноцінна сім'я, але враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вона надає згоду на розірвання шлюбу, так як збереження сім'ї тільки з її боку, без участі чоловіка, не можливо, тому строку на примирення просить не надавати. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов з наступних підстав. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 23 грудня 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №48, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №48, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON] /а.с.14/. [INFO] року у подружжя [PERSON] народився син - [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень сторін суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини ними припиненні з серпня 2014 року, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.105,110,112 СК України,

Outcome: approved