Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

12.05.2017 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та за борг по аліментах. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментах у розмірі 30 233, 30 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 9 168, 60 грн. за період з 24.07. 2014 року по 01.02. 2017 року. У позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог позивач покликається на такі обставини: відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання [PERSON], [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 24.07.2014 року. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати аліментів у нього наявна заборгованість по аліментах у розмірі 30 233, 30 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 9 168, 60 грн. за період з 24.07. 2014 року по 01.02. 2017 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, проте остання подала суду письмову заяву у якій вказує, що заявлені позовні вимоги підтримує, позов просить задоволити, справу розглядати без участі позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.07. 2013 року, яке набрало законної сили у справі № 450/1813/13-ц шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.09. 2014 року, яке набрало законної сили у справі № 450/2042/14-ц ухвалено стягувати з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], на утримання малолітніх дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень на кожну, щомісячно, починаючи з 24.07.2014 року і до досягнення дітьми повноліття з індексацією цієї грошової суми відповідно до закону; допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць; стягнути з [PERSON] в доход держави 243,60 гривень судового збору. Із Розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа № 450/2042/14-ц від 03.12. 2014 року виданий Пустомитівським районним судом Львівської області слідує, що заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів станом на 01.03. 2017 року складає 30 233, 30 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Враховуючи те, що норми ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих ним повноважень судом створені належні умови для надання сторонами доказів, заявленя клопотань витребування додаткових доказів. Проте позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами наявність між сторонами спору про розмір заборгованості. Відтак, позовні вимоги заявлені позивачем в частині стягнення з відповідача заборгованість по аліментах у розмірі 30 233, 30 грн. задоволення не підлягає. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 196 цього Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Із аналізу встановлених вище обставин в сукупності із зазначеними вище нормами закону слідує висновок, що позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення з відповідача неустойки підставні. При визначені розміру (пені) суд виходить із того, що ВСУ у Постанові від 16.03. 2016 року у справі № 6-300цс16 висловлена така право позиція: виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Позивачем надано розрахунок заборгованості пені з якого слідує, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 24 липня 2014 року по 01 січня 2017 року відповідача перед позивачем складає 9 168,6 грн. Проаналізувавши такий розрахунок, судом встановлено, що він (розрахунок) відповідає зазначеним нормам закону та узгоджується із правовою позицією висловленою ВСУ у Постанові від 16.03. 2016 року у справі № 6-300цс16. Відтак, заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved