overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

11 липня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований Адамівською сільською радою Погребищенського району Вінницької області 08.06.2002р., актовий запис № 3. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву у якій заявлені вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився також, подав заяву у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, то, за таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

11 липня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин. Свої вимоги мотивує тим, що 06 березня 2017 року померла [PERSON]. Для оформлення спадщини після смерті [PERSON] необхідно підтвердити родинні відносини, що [PERSON] є матірю заявника, що не можливо, так як відсутні документи підтверджуючі їх родинні стосунки. В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені в заяві, просив їх задовольнити. Заінтересована особа Остерська міська рада Козелецького району Чернігівської області у судове засідання не зявилася, в матеріалах справи міститься заява з проханням справу слухати без представника. Дослідивши всі докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Вивчивши надані документи, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-ЕЛ № 261583, виданого 31.08.1979 /а.с. 10/, 01.09.1938 народилася [PERSON] 06 березня 2017 року померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 292255, видане виконавчим комітетом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області 06.09.2017) /а.с. 7/. Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ЯР № 007315, виданого 18.07.1958 /а.с. 11/, 04.07.1958 народилася [PERSON] В графі батьки зазначено [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 647 від 07.07.2017 [PERSON] проживала і була зареєстрована в [INFO] та на день смерті мала склад сімї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с. 12/. Факт родинних відносин, що [PERSON] є матірю [PERSON], підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] та матеріалами справи. Аналізуючи та оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт родинних відносин, необхідний для оформлення спадщини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд може встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника. З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги покази свідків та пояснення представника заявника, в судовому засіданні було достовірно встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а тому є обґрунтовані підстави для задоволення заяви заявника. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

11 липня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, Центральний район, вул. Героїв Сталінграду, 14-а/23. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.07.2017р. о 11 год. 15 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є безпорадним не внаслідок наявності психічної хвороби, а через наявність у нього декількох інших тяжких захворювань, лікування яких недоцільно в умовах психіатричного стаціонару, а наявність у нього психічного захворювання не є підставою для його примусової госпіталізації. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради про госпіталізацію [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

11 липня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 1990 року, актовий запис № 12, від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Мотивом для розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та неможливість продовжити спільне життя. Фактично шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства у сторін припинились з січня 2015 р. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач просив розірвати шлюб з відповідачкою. У судове засідання позивач [PERSON], не з*явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача просив задовольнити позовні вимоги. (а.с. 4). Відповідачка у судове засідання не з*явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, після розірвання шлюбу просила залишити за нею право іменуватись шлюбним прізвищем (а.с. 17-18). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 21 липня 1990 року зареєстрували шлюб (а.с. 7), від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. З січня 2015 року шлюбно-сімейні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різні погляди на життя. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, думку сторін про неможливість досягнення примирення, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 21 березня 2002 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини припинили у березні 2017 року та з того часу спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Відповідач відмовляється в добровільному порядку розривати шлюб через відділ ДРАЦС. Спір щодо поділу майна буде вирішено окремо. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 8). Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавала, про причини неявки не повідомила, тому суд відповідно до ч. 1 ст.\~224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 березня 2002 року, про що виконавчим комітетом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 9 (а.с. 7). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені у березні 2017 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. В позовній заяві позивач наполягав на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати [PERSON], 25 вересня 1988 року народженя такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 11 в будинку № 26 по вулиці Заводській в місті Павлограді Дніпропетровської області. В обґрунтування позову він зазначив, що він є квартиронаймачем, а відповідачка [PERSON] є його рідною донькою. У вищезазначеній квартирі зареєстровані він та його донька, однак [PERSON] більше пятнадцяти років у квартирі не проживає та комунальні послуги не сплачує. Всі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладенні тільки на нього і тільки він їх виконує. У добровільному порядку вона не бажає знятися з реєстрації, тому він звернувся до суду з позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував, також просив суд судовий збір з відповідачки не стягувати, та пояснив, що відповідачка пятнадцять років не проживає за адресою реєстрації, комунальні платежі не сплачує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилися, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі суду не надала. Представник третьої особи - КП «Павлограджитлосервіс» у судове засіданні не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 71,72 ЖК України, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Зняття з реєстрації обліку постійного місця проживання внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач зареєстровані за адресою ([ADDRESS]) позивач є квартиронаймачем, згідно довідки КП «Павлограджитлосервіс» № 12682 від 07 липня 2017 року (арк.с.5). Але відповідачка [PERSON], [INFO], яка є рідною донькою позивача, за адресою реєстрації ([ADDRESS]) не проживає з 2009 року, що підтверджується актами ОСББ «Заводська, 26» від 25 травня 2016 року та від 04 червня 2017 року (арк.с.6,7). Однак, добровільно відповідачка не бажає знятись з реєстрації за вищезазначеною адресою, квартплату та інші комунальні платежі не сплачує. З урахуванням наведеного, суд вважає, оскільки відповідачка не проживає в [INFO], понад шість місяців без поважних причин, тому відповідно до ст.71 ЖК України, є підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 2015 року, від якого мають доньку Марію, [INFO]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 30.07.2015 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами з боку позивача не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 02 червня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги в достатньому розмірі на утримання дитини не надає, працює механіком та отримує регулярний достатній дохід у розмірі 10 000 12 000 грн. щомісяця, він на утриманні інших дітей та батьків не має. У зв'язку з чим просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 4\~000,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, одночасно уточнила позовні вимоги, а саме просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. щомісяця (а.с. 20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 2 000,00 грн. щомісяця (а.с. 21). На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 02 червня 2007 року по 04 березня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7, 9). Від шлюбу у сторін 24 вересня 2007 року народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні (а.с. 10), відповідач добровільно допомоги на утримання дитини в достатній мірі не надає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст.ст. 182, 184 СК України, з відповідача на користь позивача на утримання дитини, повинні бути стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоровя дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 21.04.2014 року. У шлюбі народилися діти: син [PERSON] , 2012 року народження, та донька [PERSON] , 2014 року народження. Сторони з лютого 2017 року проживають окремо. Діти проживають з позивачем в с. Таращанка Новоград-Волинського району. Відповідач ухиляється від надання їй матеріальної допомоги. [PERSON] є військовослужбовцем, проходить службу у ЗСУ за контрактом та має стабільний дохід. Виховуючи дітей позивач позбавлена можливості повноцінно працювати, тому з метою захисту своїх майнових прав змушена звернутись до суду. В судове засідання позивач не з`явилася. В заяві просила справу розглядати без її присутності. На задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився також. В заяві позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглядати без його присутності. Суд відповідно до положень ст. 174 ЦПК України приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходжу до наступного. Сторони з 21.04.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , яка згідно довідки Чижівської сільської ради Новоград-Волинського району проживає та перебуває на утриманні позивача - [PERSON] (а.с. 6-7). Відповідно до довідки МО України військова частина - польова пошта [NUMBER] від 10.05.2017 року від\~ солдат [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] в с. Гончарівське Чернігівської області з 26.04.2017 року по даний час (а.с.\~\~ ).\~ Ст. 84 СК України встановлює право на утримання дружини, з якою проживає дитина, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та також встановлено, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення донькою трирічного віку. Таких висновків дійшов суд, оскільки відповідач офіційно працевлаштований, регулярно отримує заробітну плату та визнав заявлені позовні вимоги у заяві у повному обсязі. Відтак, встановлені підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 11.07.2017 року. На підставі ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача в дохід держави витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09 вересня 2000 року у Первомайському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківської області, за актовим записом № 149, мотивуючи свій позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, в сімї постійно відбуваються сварки. Спільне господарство не ведеться, сімя розпалась остаточно, подальше сумісне життя і збереження сімї вважає неможливим. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце проведення судового засідання, однак до суду не прибув про причини неявки суд не повідомив, тому, суд, отримавши згоду позивача, ухвалив розглянути справу заочно, тобто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сімї на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного і

Outcome: approved