Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

11 квітня 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, який в процесі розгляду справи було уточнено, до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля, визнання права власності на частку автомобіля, витребування автомобіля з чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 13.07.1996р. вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, під час якого за спільні кошти придбали автомобіль марки Kia Sorento, 2,5 D, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER], чорного кольору. Даний шлюб було розірвано рішенням суду від 08.05.2012 р., однак вказаний автомобіль 21.03.2012р. [PERSON] був відчужений [PERSON] на підставі біржової угоди, укладеної ПП «МДФ», що підтверджується довідкою рахунком ПП «МДФ» серії ДПІ № 193661. Таким чином даний автомобіль був придбаний позивачем та відповідачем під час шлюбу та є їх спільною сумісною власністю. Їй належить право власності на 1/2 автомобіля. Проте, [PERSON] продав його без її дозволу під час перебування у шлюбі. Жодної угоди про надання дозволу на відчуження чи укладення договору купівлі - продажу автомобіля позивачка не надавала. Таким чином, даний договір суперечить ч.3 ст.65 СК України. Також зазначає, що [PERSON] є недобросовісним набувачем, оскільки він є батьком її чоловіка та був обізнаний з тим, що на момент укладення угоди той перебував у зареєстрованому шлюбі, проте не з'ясував наявність згоди дружини на відчуження автомобіля. В ході судового розгляду справи [PERSON] здійснив відчуження спірного автомобіля [PERSON] На даний час власником вказаного автомобіля є [PERSON], відтак просить витребувати у нього цей автомобіль. Відповідач [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання добросовісним набувачем автомобіля. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що його син - [PERSON] справді перебував у шлюбі з [PERSON] з 13.07.1996 р. по 08.05.2012 р., проте спірний автомобіль був придбаний за кошти, подаровані його сину, а не за спільні кошти подружжя. Відтак, для відчуження даного автомобіля не було потрібно дозвіл [PERSON] Зважаючи на те, що спірний автомобіль був придбаний ним за відплатним договором, а [PERSON] не є і не була співвласницею автомобіля, то відповідно він є добросовісним набувачем. Окрім цього, відчуження автомобіля відбулося в 2012 році, про що було відомо [PERSON], проте в суд з позовом про оспорювання вказаного правочину вона звернулася лише через два роки. Враховуючи те, що він на законних підставах придбав автомобіль, сплативши за нього грошові кошти, просить визнати його добросовісним набувачем. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні тим, що викладені у поданому до суду позові та уточненнях, проти задоволення зустрічного позову заперечила. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні, в подальшому в судові засідання не з'являлася. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення. Зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 13.07.1996р. зареєстрували шлюб. 11.01.2012р. [PERSON] подав в Шевченківський районний суд м.Львова позовну заяву про розірвання шлюбу з [PERSON] Однак на підставі його заяви від 07.02.2012р. ця позовна заява була повернута ухвалою від 08.02.2012р. Повторно з позовом про розірвання шлюбу [PERSON] звернувся в суд 21.03.2012р. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 08.05.2012р. шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 18.05.2012р. За час перебування сторін у шлюбі ними придбано автомобіль Kia Sorento 2,5D, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], чорного кольору, д.н.з. [NUMBER]. Цей автомобіль зареєстровано на [PERSON], з правом керування [PERSON] Про це свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 25.07.2008р. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.70 СК України, ст.372 ЦК України частки співвласників майна є рівними. Таким чином, діє презумпція належності майна придбаного за час шлюбу до спільної сумісної власності подружжя. Ця презумпція відповідачем [PERSON] в судовому порядку не оспорювалася, він питання про визнання автомобіляKia Sorento 2,5D особистою власністю не ставив. Отже, вказаний Kia Sorento 2,5D, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], їх частки у праві власності на майно є рівними. [PERSON] належить право власності на 1/2 часину цього автомобіля. Судом встановлено, що 21.03.2012р. [PERSON] здійснив відчуження автомобіля Kia Sorento 2,5D, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], чорного кольору, д.н.з. [NUMBER], в користь батька [PERSON] Договір купівлі-продажу автомобіля укладений у формі довідки-рахунку серії ДПІ від 21.03.2012р., виданої торгівельною організацією ПП «МДФ», на ім'я [PERSON]. За висновком експертного товарознавчого дослідження від 21.03.2012р. вартість автомобіля становить 78573,00грн. За ч.1,2,3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Оспорюваний позивачкою договір купівлі-продажу автомобіля виходить за межі дрібного побутового договору. Враховуючи вартість автомобіля, його можна вважати цінним майном. Суд вважає, що оспорюваний договір укладений без відома та згоди позивачки [PERSON] Такий висновок суду ґрунтується на тому, що в день продажу автомобіля 21.03.2012р. відповідач [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу. У позовній заяві вказав, що з листопада 2011року він проживає окремо від [PERSON], вони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], вони встановлені рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин згода [PERSON] на продаж автомобіля повинна була бути висловлена письмово. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таке ж рівне право співвласників майна закріплено і в ст.369 ЦК України. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля [NUMBER], укладений у формі довідки-рахунку серії ДПІ від 21.03.2012р., виданої ПП «МДФ», на ім'я [PERSON], укладений [PERSON] без згоди співвласника автомобіля [PERSON], такий договір слід визнати недійсним. За ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Суд вважає, що [PERSON], як батько [PERSON], знав і міг знати про те, що спірний автомобіль придбаний сином за час перебування у шлюбі, син [PERSON] в листопаді 2011р. залишив дружину [PERSON] та дитину [PERSON], [INFO]., проживає окремо від сім'ї, а відтак, міг з'ясувати наявність або відсутність згоди [PERSON] на відчуження автомобіля. Підстав вважати, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного автомобіля немає. Верховним Судом України надані відповідні роз'яснення щодо витребування майна від набувача, як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна, яка не мала права його відчужувати, в Узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними. Зазначено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК. Оскільки [PERSON] після недійсного договору купівлі-продажу автомобіля від 21.03.2012р. відчужив цей автомобіль 02.09.2014р. [PERSON] на підставі довідку-рахунку та відповідно до листа начальника центру надання послуг пов'язаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м.Львів та Пустомитівського району від 13.01.2015р. на [PERSON] зареєстрований спірний автомобіль Kia Sorento 2,5D, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], чорного кольору, з присвоєнням д.н.з. [NUMBER], то цей автомобіль підлягає витребуванню від [PERSON] Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що первісний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов до задоволення не підлягає.

Outcome: approved