Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

11.01.2020 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В заяві позивачка посилалась на те, що з відповідачем у справі перебувають у шлюбі, в якому у подружжя народився син. Спільне життя з відповідачем не склалося, протягом тривалого часу шлюбних відносин не підтримують, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, кожен живе своїм життям та фактично сім`я припинила своє існування. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, крім того просила слухати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду письмовий відзив, якому не заперечив щодо розірвання шлюбу та заяву в якій позов визнав та просить розглядати справу без його участі. Ухвалою судді від 27.01.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 27.09.2008 року між позивачем і відповідачем був зареєстрований шлюб, про що зроблений актовий запис під № 129 Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved