Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

11 червня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ТДВ «ФШП Козак», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Державний нотаріус Фастівської міської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області Бойко О.О. про зняття арешту зі спадкового майна, мотивуючи вимоги тим, що після смерті [INFO] матері [PERSON] , [INFO] позивач звернувся до Фастівської міської державної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину, а саме на 9/20 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 09.02.1961 року належали його батькові [PERSON] , [INFO] який помер [INFO] , спадкоємицею якого була його мати, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Постановою від 04.01.2019 року державний нотаріус Фастівської міської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину перевіркою за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів встановлено, що на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладений арешт на підставі повідомлення швейної фабрики м. Фастів б/н від 21.02.1990 року про отримання працівником [PERSON] , ссуди (позики) в сумі 3000 рублів, в зв`язку з цим видача свідоцтва про спадщину затримується до зняття арешту. На підставі викладеного просив скасувати арешт житлового будинку номер [ADDRESS] частини якого належать [PERSON] , який помер [INFO] , який був накладений Фастівською міською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 1242500 від 17.08.2004 року). 12 червня 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, просив розгляну справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В підготовче судове засідання представник відповідача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Третя особа в підготовче судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника та постановити рішення згідно чинного законодавства. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, виданим 07.02.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міського управління юстиції у Київській області, серія [NUMBER] /а.с.6/. 17 лютого 2002 року батько позивача - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18.02.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, серія [NUMBER] /а.с.9/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 09.02.1961 року, [PERSON] належала 9/20 частина житлового будинку [ADDRESS] , зареєстрована в реєстрі за №303 /а.с.7-8/. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, серія [NUMBER] /а.с.10/. Після смерті [PERSON] на вищевказану частину будинку відкрилась спадщина. Реалізовуючи свої спадкові права позивач звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після померлої матері [PERSON] , а саме на 9/20 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 09.02.1961 року належали батькові позивача [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємицею якого була дружина померлого [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, однак нотаріусом було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку тим, що на частину житлового будинку накладено арешт /а.с.11/. Як вбачається з наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладений арешт на підставі повідомлення швейної фабрики м. Фастів б/н від 21.02.1990 року про отримання працівником [PERSON] , ссуди (позики) в сумі 3000 рублів /а.с.13/. Відповідно до довідки «Фастівського швейного підприємства «Козак» №1 від 01.02.2019 року вбачається, що [PERSON] дійсно працювала на Фастівській швейній фабриці з 15.02.1963 року по 01.02.1992 року. На дату звільнення заборгованості перед підприємством [PERSON] не мала /а.с.14/. Отже, позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту, позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на житловий будинок є безпідставним, оскільки порушує право власності позивача. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимога позивача, що ґрунтується на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про зняття арешту з майна підлягає до задоволення.

Outcome: approved