Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

10.08.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі у період 17.05.2003 року по 06.02.2014 року. Шлюбні відносини були припинені ще за п'ять років до судового рішення, яке постановлено 27.01.2014 року. Від шлюбу у них є малолітній син [PERSON], [INFO], який після розлучення проживає разом позивачкою за адресою: проспект Незалежності (колишня назва вулиця [PERSON]), 23[ADDRESS]. Відповідач проживає у [INFO]. Відповідач за домовленістю з позивачкою у добровільному порядку сплачує на утримання сина аліменти, більше ніякої іншої допомоги на утримання сина не надає, не ініціює з ним зустрічі, не цікавиться його самопочуттям, не турбується про його розвиток. Позивачка та її син бажають поїхати разом в гості до доньки позивачки від першого шлюбу, яка мешкає у своїй власній квартирі разом з чоловіком за адресою: [ADDRESS], Російська Федерація. Причиною звернення позивачки до суду є той факт, що відповідач, не дає письмової згоди на його поїздку в гості до доньки у Російську Федерацію, вимагає за свою згоду 7000 гривень, яких у позивачки немає, тому на підставі вказаного просить позов задовольнити. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись не те, що не надасть дозвіл на тимчасовий виїзд позивачки з його дитиною, оскільки в Росії дуже холодні кліматичні умови, що може погано вплинути на здоровя дитини, та висловив своє небажання надавати дозвіл у звязку з тим, що Росія це країна агресор, тому дуже непокоїться про дитину. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав вказаних у позові. Суд, заслухавши сторони та представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач з 17.05.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано (а.с.6, 8). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7). З довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради від 09.08.2016 року № 1374 встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає з позивачкою за адресою: проспект Незалежності, 23/46, м. Зеленодольськ Дніпропетровської області (а.с. 5). З пояснень позивачки, наведених в позовній заяві, які підтвердженні в судовому засіданні, встановлено, що позивачка має намір виїхати з дитиною до Російської Федерації, відповідач заперечує проти цього, не надаючи вагомих аргументів та нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон не надає. Маючи намір та можливість виїхати тимчасово за межі України, позивачка не може це зробити, оскільки відповідач чинить перешкоди. Зі свідоцтва про народження серії V-КИ № 398758 від 05.03.2008 року встановлено, що 29.07.1987 року народилася [PERSON], батьками якої вказані [PERSON] та позивачка (а.с. 11). Зі свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 058459 від 14.10.2006 року встановлено, що 14.10.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у результаті чого остання змінила своє прізвище на «Гармаш» (а.с. 13). Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КИ № 119143 від 10.07.2009 року встановлено, що 10.07.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружині залишено «Гармаш» (а.с. 14). Зі свідоцтва про шлюб серії І-ФС № 583300 від 25.07.2014 року встановлено, що 25.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у результаті чого остання залишила прізвище «Гармаш» (а.с. 15). Зі свідоцтва про державну реєстрацію від 03.08.2015 року встановлено, що [PERSON] має громадянство Російської Федерації та постійно проживає за адресою: [INFO] - Сахалінськ, вул. Південо - Сахалінська, 10/16 (а.с. 16). З довідки № 120 від 01.08.2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO], працевлаштована в (мовою оригіналу) ООО «Старый дом-ЖЭУ» на посаді директора з 05.08.2014 року по теперішній час (а.с. 17). З довідок про доходи № 8 та № 9 від 01.09.2016 року встановлено, що [PERSON] має постійних регулярний дохід (а.с. 25-26). З довідок Зеленодольської ЗШ І-ІІІ ступенів № 2 Зеленодольської міської ради № 100 від 11.08.2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно навчається у 7-А класі, та адміністрація школи дозволяє йому бути відсутнім на уроках в період з 20.12.2016 року по 20.01.2017 року (а.с. 26-27). Статтею 33 Конституції України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої\~статті 135 Сімейного кодексу України\~(під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема,\~стаття 155 Сімейного кодексу України\~визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (далі - Порядок), затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.150\~та ч. 1 ст.155 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення\~ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства»\~та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки у позивачки є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, позивач зверталася до відповідача по цьому питанню, однак відповідач відмовився надавати такий дозвіл, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, а виїзд в такий проміжок часу та в такі країни зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини, та її потреб у реалізації соціального та духовного розвитку, відмова батька у наданні дозволу у виїзді дітей за кордон є безпідставною та неаргументованою, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. При винесенні рішення суд також враховує вік дитини, в зв'язку з цим право на виїзд дитини за кордон має бути надано матері тимчасово, що в подальшому не позбавлятиме можливості батька виконувати свої батьківські обов'язки, та не порушуватиме його батьківських прав. Стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved