Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

10 квітня 2018р. позивачка звернулася до суду з позовною заявою у якої наголосила, що після смерті [INFO]. її батька [PERSON] відкрилася спадщина на його майно у вигляді земельної ділянки площею 0,0609 га з кадастровим номером [NUMBER] та цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка була власністю спадкодавця згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку. Оскільки вона є єдиним спадкоємцем за законом І-ої черги, а нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через брак оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку, то вона була змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на вказану ділянку в порядку спадкування. У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, але представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю на підставі наданих документів і просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився однак до суду надійшла заява відповідно до якої сільська Рада не заперечувала проти задоволення позову і просила суд розглянути справу за відсутністю представника сільської Ради. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши надані документи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.01.2017р. був встановлений факт того, що померлий [INFO]. [PERSON] був рідним батьком позивачки [PERSON]. У позовної заяві позивачка зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею І-ої черги за Законом, інших спадкоємців не існує, а тому позивачка притягнула до участі у справі Новодолинську сільську Раду Овідіопольського району Одеської області. Зі спадкової справи №160/2016, яка була заведена сьомою Одеською державною нотаріальною конторою вбачається, що 22.03.2016р. до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] і нотаріусом було заведено вказану спадкову справу. Право на спадщину [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона на день смерті спадкодавця проживала разом з ним однією родиною і тому є спадкоємцем 4 черги. Згідно ст. 1264 та ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є спадкоємцем 4-черги і вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на цю обставину нотаріус запропонувала [PERSON] звернутися до суду з заявою про встановлення факту мешкання з померлим однією сім'єю. Про існування спадкоємця 4 черги позивачці[PERSON]. було відомо, так як у позовної заяві нею було вказано, що вона до участі у справі [PERSON], яка теж подавала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини,не залучає, так як вона не має родинного зв'язку з батьком і не була його дружиною. Саме за цієї підстави позивачем до участі у справі була залучена Новодолинська сільська Рада, яка, згідно ст. 1277 ЦК, у разі відсутності спадкоємців мала набути право власності на спадщину, яка,в свою чергу,у встановленому законодавством порядку (ст.ст. 334 - 338 ЦПК) повинна була визнана відумерлою. Згідно ст.48 ЦПК сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Виходячи із тексту ст.175 ЦПК де йдеться про зміст позовної заяви, саме позивач встановлює відповідача у справі. За загальним правилом, позов має пред'являтися до суду належним позивачем, тобто особою, яка має право вимоги за позовом, оскільки саме її права, свободи та інтереси порушені, оспорюються або невизнані (ст. 4 ЦПК) та лише до належного відповідача - особи, яка повинна відповідати за позовом. Таке процесуальне право та обов'язок позивача та відповідача бути належним суб'єктом цивільних процесуальних відносин зумовлено матеріально - правовими відносинами, учасниками яких вони є. Належні сторони у цивільному процесі є носіями суб'єктивних прав та обов'язків, які складають зміст матеріально-правових відносин. Пред'являючи позовну заяву, позивач може помилково зазначити відповідачем особу, яка не є носієм спірного обов'язку, тобто неналежного відповідача. У разі встановлення неналежного відповідача, тобто особи, яка не повинна відповідати за позовом, оскільки не є суб'єктом спірних матеріально-правових відносин та не має обов'язків, які з них випливають, перед позивачем, то законом передбачено порядок його заміни. Так, за приписами ст. 51 ЦПК, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд першої інстанціїза клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі про що постановляється ухвала. З досліджених документів випливає, що Новодолинська сільська Рада є неналежним відповідачем, оскільки існує спадкоємець 4 черги [PERSON], яка теж претендує на спадкове майно і яка є належним відповідачем. Оскільки від позивача не надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача на належного, а суду не надано право з власної ініціативи замінювати відповідачів, то у задоволенні позовних вимог до неналежного відповідача - Новодолинськоїсільскої Ради повинно бути відмовлено, так як сільська Рада не є суб'єктом спірних матеріально-правових відносин що склалися після смерті спадкодавця, а тому вона не має обов'язків перед позивачем. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання право власності на нерухоме майно . Вартість земельної ділянки зазначив 70 680 грн., при цьому належних та допустимих доказів вартості нерухомого майна не надав . Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити, що відмова у задоволенні позову до неналежного відповідача не позбавляє можливості позивача заявити аналогічний позов до належного відповідача. При поданні позову позивачка сплатила судовий збір, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають

Outcome: dismissed