Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

12.11.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до відповідача ПАТ «Маріупольгаз», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним договору № 49/В-70555 від 26.06.2019 року укладеного між ПАТ «Маріупольгаз» та [PERSON] щодо розстрочення погашення заборгованості в розмірі 9599,59 грн. (Справа № 222/2255/19). В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, щоїй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2002 року належить жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В 2019 року вона надала довіреність на ім`я її доньки [PERSON] з обмеженими повноваженнями, зокрема, згідно довіреності остання має право оформити землевпорядну документацію та здійснити супутні дії. Інших повноважень вона [PERSON] не надавала. 05.09.2006 року між нею та відповідачем ПАТ «Маріупольгаз» було укладено договір № 6201 про надання послуг з газопостачання, в подальшому в 2015 році нею була надана заява-приєднання до умов типового договору розподілу природного газу. В серпні 2019 року їй стало відомо, що між відповідачем ПАТ «Маріупольгаз» та [PERSON] було укладено договір № 49/В-70555 розстрочення погашення заборгованості від 26.06.2019 року на суму 10099,59 грн., яку визнано за нарахування не облікованих об`ємів природного газу згідно акту про порушення від 19.06.2019 року № 07-6В/19. Вона звернулась до відповідача з письмовим запитом та пропозицією розірвати укладений без її дозволу та відома договір розстрочення погашення заборгованості. З отриманої відповіді від 02.08.2019 року № 08-1167 ПАТ «Маріупольгаз» вбачається, що спірний договір було укладено згідно якоїсь заяви [PERSON] . Додатково, посилаючись на діюче законодавство України, відповідач вказує, що ініціатором розірвання спірного договору може бути тільки [PERSON] . Зазначає, що тільки вона є одноособовою власницею житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , тому всі особисті рахунки по наданню комунальних послуг відкриті тільки на неї - споживача. До того ж саме їй, як споживачу, надавались відповідачем послуги з газопостачання, відповідно до підписаних договорів. З огляду на наведене укладення спірного договору з будь-якою іншою особою, окрім неї, мало відбуватись на підставі довіреності, а не заяви від 26.06.2019 року, як це зазначено у вищевказаній відповіді. Вона спірний договір не визнає, бо жодної згоди на його укладення вона не надавала, а в подальшому до його виконання не приступила, про наявність акту про порушення від 19.06.2019 року № 07-6В/19 довідалась також з пояснень відповідача. Комунальні послуги з газопостачання вона оплачує в розмірі фактично використаного газу. На теперішній час вона має виконувати зобов`язання покладені на неї відповідачем та [PERSON] при підписанні договору № 49/В-70555, хоча учасником такого договору вона не була. Вказане є підставою для визнання договору недійсним згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень та відсутністю волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. Крім цього, 18.12.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до відповідача ПАТ «Маріупольгаз» про скасування рішення комісії по розгляду акту порушень ПАТ «Маріупольгаз» оформлений протоколом розгляду порушення від 26.06.2019 року відповідно до якого було проведено нарахування об`єму та вартості не облікованого природного газу відповідно до п. 8 глави 3 розділом ХІ Кодексу газорозподільних систем, а також визнати недійсним акт-розрахунок неврахованих обсягів природного газу внаслідок виявлених порушень за період з 19.01.2018 року по 19.06.2019 року відносно неї на суму 10099,59 грн. (Справа № 222/2062/19). В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2002 року належить жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В 2019 року вона надала довіреність на ім`я її доньки [PERSON] з обмеженими повноваженнями, зокрема, згідно довіреності остання має право оформити землевпорядну документацію та здійснити супутні дії. Інших повноважень вона [PERSON] не надавала. 05.09.2006 року між нею та відповідачем ПАТ «Маріупольгаз» було укладено договір № 6201 про надання послуг з газопостачання, в подальшому в 2015 році нею була надана заява-приєднання до умов типового договору розподілу природного газу, при цьому акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності між нею та відповідачем не підписувався. Вона регулярно щомісячними платежами проводила оплату за споживання газу відповідно до показників лічильника. В серпні 2019 року їй стало відомо, що між відповідачем ПАТ «Маріупольгаз» та [PERSON] було укладено договір № 49/В-70555 розстрочення погашення заборгованості від 26.06.2019 року на суму 10099,59 грн., яку визнано за нарахування не облікованих об`ємів природного газу згідно акту про порушення від 19.06.2019 року № 07-6В/19. Суму заборгованості та наявність не облікованого об`єму природного газу вона не визнає, а тому звернулась до відповідача з письмовим запитом та пропозицією розірвати укладений без її дозволу та відома договір розстрочення погашення заборгованості. З отриманої відповіді від 02.08.2019 року № 08-1167 ПАТ «Маріупольгаз» вбачається, що спірний договір було укладено згідно якоїсь заяви [PERSON] . Додатково, посилаючись на діюче законодавство України, відповідач вказує, що ініціатором розірвання спірного договору може бути тільки [PERSON] . За таких обставин, вона звернулась до суду із позовною заявою про визнання спірного договору недійсним, судовий розгляд триває. 19.06.2019 року її донька [PERSON] повідомила їй, що працівники ПАТ «Маріупольгаз» зняли лічильник на планову перевірку. Проте, в результаті листування з відповідачем їй стало відомо, що 19.06.2019 року разом з актом про демонтаж лічильника № 07-6в/19 було складено акт про порушення № 07-6В/19. У вказаних актах підпис ставила [PERSON] . Пізніше, 24.06.2019 року було проведено експертизу лічильника та складено акт № 08/166-19, а також розрахунок не облікованого об`єму газу на суму 10099,59 грн., знову ж таки за її відсутності та без повідомлення. Відповідно до акту № 08/166-19 експертизи засобу вимірювальної техніки та пломб від 24.06.2019 року, несправність лічильника викликана позаштатним режимом роботи лічильника, внаслідок чого витрата природного газу лічильником не обліковується, не з вини споживача, несанкціонованого втручання не виявлено. Вказує, що тільки вона є одноособовою власницею житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , тому всі особисті рахунки по наданню комунальних послуг відкриті тільки на неї - споживача. До того ж саме їй, як споживачу, надавались відповідачем послуги з газопостачання, відповідно до підписаних договорів. З огляду на наведене проведення демонтажу лічильника «Самгаз» G4 заводський номер 2627947, 2005 року випуску, складання акту про порушення, розгляд цього акту мав би відбуватись за її присутності, а про складання кожного документу вона мала б бути повідомлена. Зі змісту протоколу розгляду порушення від 26.06.2019 року вбачається, що його підписала [PERSON] , яка повноважень на його підпис не мала. Щодо порушення, то в акті зазначено, що виявлено несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу, а саме - лічильник не фіксує витрати газу. Проте, такий висновок суперечить змісту акту № 08/166-19 експертизи засобу вимірювальної техніки та пломб від 24.06.2019 року експертизою встановлено: цілісність заводської пломби та повірочного тавра; цілісність лічильного механізму; відсутність механічних пошкоджень; герметичність лічильника; позаштатний режим роботи лічильника. На підставі акту-розрахунку не облікованого об`єму природного газу було нараховано 1028,29 м3 на суму 10099,59 грн. Вважає, що даний розрахунок не мав складатись взагалі, а той, що складений має помилки, бо ціна 1 м3 при здійсненні розрахунку перевищує вартість газу взагалі. Також, відповідачем безпідставно взято за розрахунковий період - 19.12.2018 р. по 19.06.2019 р. Навіть якщо виходити з наданого розрахунку, то за вищевказаний період нею було використано 1028,29 м3 газу, вартість якого 7,64 грн. (на 19.06.2019 року), всього на 7856,13 грн., замість 10099,59 грн. нарахованих відповідачем. Крім цього, за період з 01.12.2018 року по 19.06.2019 року нею було зроблено щомісячну оплату за користування газом на суму 2515,75 грн., 1921,50 грн., 1067,57 грн., 640,50 грн., 42,70 грн., 43,40 грн., 41,21 грн., у зв`язку з чим кінцева сума за не облікований газ повинна бути зменшена на суму, яка оплачена за вказаний період за лічильником. В іншому випадку сума сплачена за лічильником за цей період буде обраховуватися безпідставним отриманим майном ПАТ «Маріупольгаз». Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 13.11.2019 року по цивільній справі № 222/2255/19 за позовом [PERSON] до ПАТ «Маріупольгаз», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним договору щодо розстрочення погашення заборгованості відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Крім цього, ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 21.12.2019 року по цивільній справі № 222/2062/19 за позовом [PERSON] до ПАТ «Маріупольгаз» про скасування рішення комісії по розгляду акту порушень від 26.06.2019 року та визнання недійсним акту-розрахунку неврахованих обсягів природного газу внаслідок виявлених порушень відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 18.02.2020 року за клопотанням представника відповідача цивільну справу № 222/2062/19 за позовом [PERSON] до ПАТ «Маріупольгаз», третя особа: [PERSON] про визнання договору щодо розстрочення погашення заборгованості недійсним об`єднано в одне провадження з цивільною справою № 222/2255/19 за позовом [PERSON] до ПАТ «Маріупольгаз» про скасування рішення комісії по розгляду акту порушень від 26.06.2019 року та визнання недійсним акту-розрахунку неврахованих обсягів природного газу внаслідок виявлених порушень, присвоївши цивільній справі № 222/2062/19 (провадження № 2/222/92/2020) та призначено розгляд справи по суті за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Представником відповідача надано відзиви на позовну заяву, в яких останній позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Свої заперечення обґрунтував тим, що позивачка [PERSON] має статус споживача природного газу. 19.06.2019 року працівниками ПАТ «Маріупольгаз» за адресою: [ADDRESS] , в присутності представника споживача [PERSON] , яка є донькою позивачки [PERSON] , був складений акт про порушення № 07-6В/19, яким встановлено порушення Кодексу ГС, зокрема, лічильний механізм не фіксує витрату газу. Згідно п.2 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГС акт про порушення після пред`явлення представником оператора ГРС службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. Донька позивачки [PERSON] зареєстрована та проживає разом зі своєю сім`єю за вказаною адресою, тому є незаінтересованою особою в розумінні п.2 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГС. 19.06.2019 року працівниками ПАТ «Маріупольгаз» в присутності представника споживача [PERSON] було демонтовано лічильник природного газу типу «Самгаз» G4, заводський № 2627947, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи № 07-6В/19 від 19.06.2019 року. Вказаний акт також був підписаний без зауважень. 24.06.2019 року експертною комісією у складі працівників ПАТ «Маріупольгаз» та державного повірника Маріупольського метрологічного відділу ДП «Донецькстандартметрологія» проведено експертизу лічильника газу позивачки, за результатами якої комісією було складено Акт № 08/166-19 експертизи засобів вимірювальної техніки та пломб від 24.06.2019 року. У вказаному акті комісією вказані наступні висновки: позаштатний режим роботи лічильника газу, внаслідок чого витрата природного газу лічильником не обліковується. 26.06.2019 року відбулось засідання комісії з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яке було оформлено протоколом розгляду порушення від 26.06.2019 року, згідно якого комісією було винесено наступне рішення: акт про порушення від 19.06.2019 року № 07-6В/19 задовольнити частково; згідно п.п.1 п.3 гл.2 розділу ХІ Кодексу ГС дане порушення є роботою комерційного вузла обліку в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується; у відповідності до п.8 гл.3 розділу ХІ Кодексу ГС провести донарахування не облікованих об`ємів природного газу за аналогічний період споживання попереднього з 19.12.2018 року по 19.06.2019 року у розмірі 1028,29 м3 на суму 10099,59 грн. На засіданні комісії була присутня донька позивачки [PERSON] , яка повідомила комісію, що є представником споживача [PERSON] та надала довіреність від 04.02.2019 року видану їй [PERSON] , де серед інших повноважень [PERSON] надається право вести від імені позивачки справи у всіх державних установах, громадських, приватних організаціях. З висновками комісії та сумою заборгованості [PERSON] погодилась та подала заяву про укладення з нею договору розстрочки заборгованості на суму 10099,59 грн., що виникла з донарахованих об`ємів не облікованого газу. Згідно заяви [PERSON] від 26.06.2019 року з нею був укладений договір № 49/В-70555 від 26.06.2019 року про розстрочку погашення заборгованості у сумі 10099,55 грн. на строк 12 місяців з 26.06.2019 року по 26.06.2020 року. У своїй заяві від 26.06.2019 року [PERSON] визнала, що проживає за адресою: [ADDRESS] , користується природним газом, який постачається за даною адресою, та оплачує його вартість. Зазначає, що договір № 49/В-70555 від 26.06.2019 року про розстрочку погашення заборгованості цілком відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та при його укладенні вимоги ст. 207 ЦК України виконані. Вимога позивачки про визнання вищевказаного договору недійсним порушує право на здійснення цивільних прав як відповідача ПАТ «Маріупольгаз» так і третьої особи [PERSON] . Даний договір не стосується жодних майнових прав чи обов`язків позивачки, а тому не може бути нею оскаржений. Крім цього, у своєму позові [PERSON] вказує, що її донька [PERSON] 19.06.2019 року повідомила її про зняття лічильника газу, що належить останній. Таким чином, позивачці відомо було про необхідність з`явитись на експертизу лічильника газу та на засідання комісії з розгляду акта про порушення і позивачка свідомо не виконала свій обов`язок бути присутнім на експертизі та комісії. Також, зазначає, що акт-розрахунок не облікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості та протокол розгляду порушення від 26.06.2019 року є внутрішніми документами ПАТ «Маріупольгаз» і не належать до актів у розумінні ст. 16 ЦК України. Таким чином, оскарження дій відповідача лише щодо факту складання зазначених документів не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. Інших клопотань учасниками справи не заявлялося. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 09.09.2020 року підготовче провадження було закрито та справа була призначена до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, в позовній заяві позивачка просила справу розглянути у її відсутність за участі її представника - адвоката Коваленко К.О. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Коваленко К.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, проте в останнє судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду письмову заяву, в якій на задоволенні позову наполягала та просила справу розглянути за її відсутності. Представники відповідача ПАТ «Маріупольгаз» під час розгляду справи позов не визнали та заперечували проти його задоволення, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Крім цього, представник [PERSON] , в останньому судовому засіданні зазначив, що на даний час строк дії договору про розстрочку погашення заборгованості сплив, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу у відсутність позивачки, та завершив розгляд справи у відсутність нез`явившегося її представника. Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши письмову заяву представника позивачки, дослідивши матеріали справи, письмові докази, заяви по суті справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 18.09.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Пірго В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2705, [PERSON] на праві приватної власності в цілому належить житловий будинок [ADDRESS] , що також підтверджується реєстраційним написом на правовстановлювальному документі Володарського бюро технічної інвентаризації від 25.10.2002 року. Позивачка [PERSON] , склавши заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), приєдналася до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498, за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ). Відповідно до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕПК від 30 вересня 2015 року № 2498, Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Згідно акту про порушення № 07-6В/19 від 19.06.2019 року, складеного працівниками ПАТ «Маріупольгаз», за участю доньки споживача [PERSON] - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем: несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а саме лічильний механізм не фіксує витрату газу. Також даний акт підписаний представником споживача [PERSON] та містить зауваження останньої про проведення експертизи без її участі, претензій вона не має. Слід зазначити, що донька позивачки [PERSON] - [PERSON] зареєстрована та проживає разом з родиною за вказаною адресою, а тому вона є незаінтересованою особою в розумінні п.2 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем. Відповідно до акту-протоколу про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи № 07-6в/19 від 19.06.2019 року, відповідно до акту про виявленні порушення від 19.06.2019 року № 07-6В/19 лічильник газу типу Самгаз G4, заводський № 4102409 з показами 02821 м3, що встановлений за адресою: [ADDRESS] , у споживача [PERSON] , було демонтовано представниками ПАТ «Маріупольгаз» для проведення його експертизи. Згідно акту експертизи засобу вимірювальної техніки та пломб № 08/166-19 від 24.06.2019 року, складеного комісією ПАТ «Маріупольгаз» у відсутність споживача [PERSON] , при проведенні експертизи лічильника газу типу Самгаз G4, заводський № 26277947, встановлено, що заводська пломба, повірочне тавро та лічильний механізм цілі, механічні пошкодження відсутні. Втрати тиску не перевищують 200Па. Герметичний. Похибка лічильника за обсягом витрати газу - Q max = -100%, Q max = -100%, Q min = -100%. Висновки комісії: позаштатний режим роботи лічильника газу, внаслідок чого витрата природного газу лічильником не обліковується. Після проведення експертизи лічильник газу спрямований в брак. 26.06.2019 року відбулось засідання комісії щодо розгляду Актів порушень ПАТ «Маріупольгаз», за участю уповноваженої особи споживача - [PERSON] , про що було складено протокол розгляду порушення від 26.06.2019 року, відповідно до якого частково задоволено акт про порушення від 19.06.2019 року № 07-6В/19, в частині роботи лічильника газу в позаштатному режимі. Відповідно п.п.1 п.3 гл.2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем дане порушення є роботою комерційного вузла обліку у позаштатному режимі, внаслідок чого споживання природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується.Відповідно до п. 1 гл. 3 розділу ХІ КГС проведено донарахування не облікованих об`ємів природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу за період з 19.12.2018 року по 19.06.2019 року у розмірі 10099,59 грн., які підлягають оплаті ПАТ «Маріупольгаз». Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.3 ст. 5 Законом України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання неправомірним акта, від якого залежать цивільне право особи на отримання послуг газопостачання. Як вбачається зі ч.1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 даного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч.1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За приписами частини 1 статті 59 Закону України «Про ринок природного газу» від 9 квітня 2015 року № 329-VIII суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Положеннями пункту 39 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що суб`єкт ринку природного газу - оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про ринок природного газу» правопорушеннями на ринку природного газу зокрема є: несанкціонований відбір природного газу. Визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем Кодекс газорозподільних систем, затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунікаційних послуг від 30.09.2015 року № 2494. Пунктом 1 глави 2 розділу 11 Кодексу газорозподільних систем передбачено, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу), та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: 1) наявність несанкціонованого газопроводу; 2) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3) несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема, лічильника газу); 4) несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; 5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); 6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу. Види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування визначені главою 2 розділу 11 Кодексу газорозподільних систем. Зокрема, п. 3 цієї глави визначено, що до порушень (за умови відсутності несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу ЗВТ), що сталися внаслідок пошкодження чи позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ або його складових (які кваліфікуються як «не з вини споживача»), але внаслідок яких споживачу здійснюється перерахунок розподіленого (спожитого) об`єму природного газу, належать:пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно. Пунктом 6 глави 6 розділу 10 Кодексу газорозподільних систем, визначено, що уразі виявлення позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ чи його складових, пошкодження ЗВТ або пошкодження пломб чи захисних елементів власник (користувач), на території або у приміщенні якого встановлений комерційний ВОГ чи його складові, має терміново поінформувати про це Оператора ГРМ та за потреби вжити заходів для недопущення аварійної ситуації з урахуванням техніки безпеки. Позаштатний режим роботи комерційного ВОГ, зокрема, включає: 1) витоки газу з елементів та конструкції комерційного ВОГ, у тому числі імпульсних ліній манометрів, датчиків тиску і температури тощо; 2) відсутність зміни показань лічильника газу (обчислювача або коректора об`єму газу), загальмованість або рух з ривками зчитувального механізму при фактичній витраті (споживанні) природного газу; 3) наявність сторонніх шумів та нехарактерних звуків при роботі лічильника газу чи іншого ЗВТ; 4) індикація або наявність повідомлень про порушення в роботі ЗВТ, в тому числі про необхідність зміни елементів живлення; 5) забруднення або відкладання осадів, потрапляння сторонніх предметів до внутрішньої порожнини вимірювального трубопроводу або лічильника газу чи на робочі поверхні первинних перетворювачів; 6) інші ознаки порушень вимог щодо експлуатації ЗВТ, які можуть вплинути на результати вимірювання. Верховний Суд у постанові від 04.04.2019р. №535/868/18 щодо несанкціонованого втручання висловив правову позицію про те, що суди попередньої інстанції обґрунтованого виходили із того, що позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт вчинення відповідачем правопорушення на ринку природного газу щодо несанкціонованого відбору природного газу, пошкодження цілісності пломб, повірочного тавра лічильника газу, що впливає на результати вимірювання, або несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу, тобто знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку. У постанові від 24.10.2019 № 914/2384/17 щодо несанкціонованого втручання споживача в роботу ЗВТ, Верховний Суд указав, що несанкціонованим втручанням є не лише доведення факту пошкодження конструкції ЗВТ/лічильника, зокрема, наявності наскрізного отвору в корпусі лічильника споживача, а й встановлення факту викривлення даних обліку природного газу. Отже, для покладення відповідальності на споживача має бути доведено, що саме останній втрутився в роботу лічильника газу, що призвело до утворення необлікованого природного газу. Проте, як вбачається з матеріалів справи, побутовим споживачем природного газу [PERSON] не було здійснено жодного порушення, зокрема, пошкодження пломб, втручання у роботу лічильника та інших умисних дій, які мали наслідком несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, внаслідок чого витрата природного газу лічильником не обліковувалася. З наданих позивачкою копій квитанцій вбачається, що за період з грудня 2018 року по травень 2019 року нею використано 880 м3 газу, що свідчить про те, що лічильник здійснював облік використаного позивачкою газу, за який вона сплачувала кошти в повному обсязі. Між тим, в акті-розрахунку не облікованих об`ємів природного газу, виконаному внаслідок виявлених порушень, в порушення вимог підпункту 3 пункту 11 розділу 5 Кодексу газорозподільних систем не віднято об`єм природного газу, фактично сплачений позивачкою протягом періоду порушення. Відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження неправомірності дій позивачки [PERSON] , побутовий споживач природного газу не є тією особою, яка має можливість самостійно встановити коректно чи некоректно обліковуються лічильником витрати природного газу, оскільки не є фахівцем і спеціалістом в роботі лічильника, і такого прямого обов`язку він взагалі немає. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачкою несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, внаслідок якого витрата природного газу лічильником не обліковувалась (тобто знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку), в той час, як для доведення правомірності здійснених відповідачем донарахувань позивачці об`ємів природного газу необхідно довести наявність факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ (лічильника газу) з боку позивача, а тому суд з урахуванням загальноправових засад щодо справедливості, розумності і добросовісності, прийшов до висновку, що позов частині скасування рішення комісії ПАТ «Маріупольгаз» з розгляду акта про порушення, оформленого протоколом розгляду порушення від 26.06.2019 року, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивачки про визнання недійсним договору № 49/В-70555 від 26.06.2019 року щодо розстрочення погашення заборгованості, слід зазначити наступне. Як було встановлено вище, позивачка [PERSON] є одноособовою власницею житлового будинку [ADDRESS] , та всі особисті рахунки по наданню комунальних послуг, зокрема послуг з газопостачання, які надає ПАТ «Маріупольгаз», з яким 05.09.2006 року укладено відповідний договір, відкриті лише на неї. Згідно заяви від 26.06.2019 року [PERSON] відповідно до довіреності від [PERSON] просила укласти з нею договір про погашення заборгованості, оскільки вона проживає та зареєстрована зі своєю родиною і користується послугою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору про розстрочку погашення заборгованості № 49/В-70555 від 26.06.2019 року укладеного між ПАТ «Маріупольгаз» та [PERSON] , остання визнала за собою заборгованість з нарахування не облікованих об`ємів природного газу згідно акту про порушення від 19.06.2019 року № 07-6В/19 за період з 19.12.2018 року по 31.05.2019 року в сумі 10099,55 грн. та зобов`язалася сплатити заборгованість протягом 12 місяців з 26.06.2019 року по 26.06.2020 року з щомісячною сплатою в розмірі 799,9658 грн. Відповідно до листа ПАТ «Маріупольгаз» № 08-1167 від 02.08.2019 року [PERSON] було відмовлено у розірванні договору № 49/В-70555 розстрочки погашення заборгованості на суму 10099,55 грн., оскільки даний договір було укладено з [PERSON] згідно її заяви написаної 26.06.2019 року, а згідно діючого законодавства України ініціатором розірвання договору може виступати тільки одна із сторін, яка його підписала, у даному випадку [PERSON] . Між тим, слід зазначити, що згідно довіреності від 04.02.2019 року, посвідченої секретарем Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області Твердохліб Г.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 6, [PERSON] уповноважила [PERSON] оформити землевпорядну документацію на земельну ділянку, надану у власність, отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку у відділі Держземагенства у Нікольському районі, виконати реєстрацію права власності на земельну ділянку та отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права у реєстраційній службі Нікольського районного управління юстиції. Для чого надала їй право: подавати від її імені заяви, у тому числі позовні, отримувати необхідні довідки, документи, розписуватися за неї, вести від її імені справи у всіх державних установах, громадських, приватних організаціях, та виконувати всі інші дії, що пов`язані з виконанням даної довіреності в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України. Тобто, дана довіреність дає повноваження [PERSON] лише на вчинення вищевказаних дій щодо оформлення землевпорядної документації на земельну ділянку. Згідно ч.ч.1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.. За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом пункту 8 аналізу окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суди, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, мають виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 ППВСУ № 9 про не вчинення чи не укладення договору не застосовується. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. Таким чином, оцінюючи в сукупності достовірно встановлені докази, враховуючи, що договір щодо розстрочки погашення заборгованості було підписано особою, яка не має на це повноважень, та в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження волевиявлення [PERSON] , як одноособового власника домоволодіння та споживача послуги з газопостачання, на укладення даного договору та в подальшому його схвалення, а тому суд приходить до висновку, що спірний договір не відповідає загальним вимогам ЦК України, а тому його слід визнати недійсним, задовольнивши позов і в цій частині. Щодо вимоги позивачки про визнання недійсним акту-розрахунку неврахованих обсягів природного газу внаслідок виявлених порушень, то дана вимога задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Так, відповідно до правових висновків Верховного Суду України, що викладені в постанові від 12 вересня 2011 року у справі № 6-25цс11 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 14-503цс18 - складені газорозподільною організацією акти про порушення та акти-розрахунки, безпосередньо, не встановлюють для позивача будь-яких обов`язків, а лише є фіксацією виявленого порушення, а тому їх оскарження не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту порушених прав. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним акту-розрахунку неврахованих обсягів природного газу внаслідок виявлених порушень задоволенню не підлягає, оскільки законом не передбачено такого способу захисту прав. Розглядаючи справу повно, всебічно, та даючи оцінку всім обставинам справи слід зазначити, що інші доводи сторін не спростовують висновків суду. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при зверненні до суду з трьома вимогами немайнового характеру була звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за дві вимоги немайнового характеру: 1) про скасування рішення про часткове задоволення акту про порушення в розмірі 768,40 грн. та 2) визнання недійсним договору щодо розстрочення погашення заборгованості в розмірі 768,40 грн., а всього 1536,80 грн. Судові витрати за вимогу немайнового характеру про визнання недійсним акту-розрахунку неврахованих обсягів природного газу внаслідок виявлених порушень в розмірі 768,40 грн., в якій позивачці було відмовлено, слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial