Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

11.01.2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.09.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис за №\~1590. Позивач посилається на такі обставини. 20.09.2014 вона та [PERSON] зареєстрували шлюб.Дітей від цього шлюбу сторони не мають. Починаючи з середини 2015 року однією сімєю не проживають, зв'язку майже не підтримують, будь-які почуття між ними відсутні. Одне для одного сторони повністю різні і чужі люди, перебування у шлюбі яких немає сенсу. Причинами розпаду сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя, забезпечення побуту, взаємні права і обов'язки подружжя, байдужість відповідача до потреб родини. Збереження шлюбу і примирення вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. Від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС відповідач відмовився. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надіславши суду заяви, в яких вказала, що позов підтримує і просить задовольнити її позовні вимоги та справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON], повідомлений про місце, день і час судового розгляду (розписка про отримання виклику від 25.03.2017), в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позову суду не подав. У зв'язку з вказаними обставинами, враховуючи письмову згоду позивача, суд ухвалив: вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів ухвалити заочне рішення у справі відповідно до положень статей\~224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі Свідоцтвом про шлюб серії І-СР №\~110290, виданим 20.09.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у названому Відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис за №\~1590. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON]. Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Починаючи з середини 2015 однією сімєю не проживають проживають окремо в різних населених пунктах, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Причинами розпаду сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя, байдужість відповідача до облаштування спільного побуту і інтересів, потреб позивача. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Клопотання про відновлення дошлюбного прізвища позивач не подала. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З норм статей 55, 56 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері, а дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька, при цьому дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Конституцією України у ч. 1 статті 51 закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. З наведеної норми вбачається, що шлюб не може ґрунтуватися та існувати на примусі однієї із сторін, за відсутності наміру і волі одного з подружжя проживати в шлюбі з другим з подружжя. На підставі наведеного вище, суд вважає, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечить інтересам позивача, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 551,20\~грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу в сумі 400,00\~грн., то суд вважає, що ці витрати стягненню з відповідача не підлягають з таких підстав. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №\~4191-VI від 20.12.2011 визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Матеріали справи містять квитанцію № 072985 від 28.12.2016, відповідно до якої [PERSON] за послугу «підготовка позову (розірвання шлюбу)» сплатила 400,00\~грн. адвокату [PERSON]. Разом з тим, склад та розмір витрат, витрати часу, пов'язані з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до наведених вимог, матеріали справи не містять розрахунку витрат на підготовку позову, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: approved