Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

11 січня 2018 року [PERSON],[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до Філії ПАТ«Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Богданівецький комбінат хлібопродуктів»(ПАТ»ДПЗКУ») про скасування наказу №310 від 21 грудня2017 року «Про відсторонення від роботи»; просили стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 1000 грн. кожному позивачу, зобовязати виплатити премії. Підстава видачі наказу-доповідна заступника начальника охорони про крадіжку зерна 21 грудня 2017 року позивачами по справі. Судом здійснено заміну відповідача на належного ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України «Богданівецький комбінат хлібопродуктів» В ході судового розгляду справи в червні 2018 року позовні вимоги було уточнено. У звязку з поновленням позивачів на роботі, виплатою заробітної плати за час відсторонення від роботи. Позивачі просили стягнути з відповідача моральну шкоду по 10000 грн. кожна. [PERSON] обґрунтовувала моральну шкоду тим, що її було позбавлено законної роботи, засобів до існування,позбавлення премії, порушено нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного життя, утримання та виховання дітей. Вона змушена була отримувати кредити, з метою розрахунків за комунальні. [PERSON] обґрунтовувала моральну шкоду порушеними життєвими звязками, обмеженням у засобах до існування, позбавленням премії,безпорадним станом, фізичними стражданнями, кардіо хворобою. [PERSON] обґрунтувала моральну шкоду порушеними життєвими звязками, обмеженням у засобах до існування, позбавленням премії, фізичними стражданнями. Змушена позичати гроші з метою уникнення заборгованості за комунальними платежами. На її утримання перебуває донька та неповнолітня онука. Позивачі вказали, що звинувачення їх у розкраданні зерна, принизили їх честь, гідність та ділову репутацію. Інформація стала доступна не лише працівникам комбінату, але й серед мешканців населеного пункту, де проживають позивачі. В судовому засіданні позивачі та їх адвокат позов підтримали та наполягали на їх задоволені. [PERSON], [PERSON], їх адвокат вказали про погіршення стану здоровя, внаслідок незаконного відсторонення від роботи; обмеженість у засобах до існування позбавила можливості придбавати лікарські засоби. [PERSON] зазначила, що її переживання були зумовлені також і труднощами з працевлаштуванням людей її віку-52 роки. [PERSON] зауважила, що незаконні дії відповідача зумовили моральні страждання, оскільки її діти почали жалітися, що з них у школі кепкують-бо їх мама крадійка. [PERSON] розлучена та самостійно утримує дітей. Період безгрошівя, зумовлений незаконним відстороненням від роботи, позбавив не лише її, а і її дітей засобів до існування. Представник відповідача подала письмовий відзив на позов, де позовні вимоги не визнала. Вказала, що відсутній причинний зв'язок між завданою шкодою та наслідками зазначеними позивачами. Не доведений факт розповсюдження інформації, що завдала моральної шкоди. Зазначила, що позивачам виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Преміювання працівників-це право, а не обовязок підприємства. В поясненнях в судовому засіданні представник відповідача зауважила, що не притягнення позивачів до відповідальності за розкрадання зумовлено недоліками оформлення факту, що мав місце 20 грудня 2017 року. Вказала на недоведеність наявності у [PERSON] утриманців. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню частково. 21грудня 2017 року згідно наказу в.о. директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Богданівецький комбінат хлібопродуктів» [PERSON] №310 позивачів було відсторонено від роботи. Підставою для відсторонення була доповідна записка заступника начальника служби охорони. За доповідною записку зафіксовано факт виявлення 20.12.2017 року у робочій башні елеватора 8 штук набраних мішків сої вагою близько 450 кг та 3 штуки похідних рюкзаків. Вказаний факт мав місце під час роботи бригади [PERSON]-майстра елеватора. У позивачів по справі було відібрано пояснення за даним фактом. Наказом№311 від 22 грудня 2017 року встановлено термін відсторонення від роботи працівників [PERSON],[PERSON], [PERSON] до моменту завершення службового розслідування, без збереження заробітної плати. Вищевказані накази носять публічний характер та не є закритою інформацією. Накази не були оформлені щодо кожного позивача окремо. Зміст наказів відомий, в тому числі і виконавцю-особам, що їх виготовляла, та підписувала, тому, відповідно, охоплює поняття поширення інформації в розумінні Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, п.15. За результатами службового розслідування, комісією запропоновано, накази в.о. директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Богданівецький КХП» від 21.12.2017 року №310 та від 22.12.2017 року №311, скасувати. Наказом в.о. директора філії \~ПАТ «ДПЗКУ» «Богданівецький КХП» від 30.03.2018 року №120 вищезазначені накази скасовано та зобовязано здійснити нарахування та виплати позивачам у відповідності до норм ст.235 КЗпП України. Позивачами отримано усі нарахування за час вимушеного прогулу у відповідності із законодавством України, а самі працівники приступили до виконання своїх обовязків з 01.04.2018 року. Як зауважено представником відповідача в судовому засіданні, неналежне оформлення факту виявлених мішків, мало наслідком не притягнення позивачів до відповідальності в установленому порядку. Конституція України закріплює право кожного на повагу до його честі та гідності, які належить до особистих \~невідємних прав людини. Гідність це обєктивна властивість людини, яка відображає її унікальну, неперевершену цінність. З моменту народження кожного його гідність є однаковою, «рівною» із гідністю інших людей. Усвідомлення цього усіма приводить до формування у кожної особи почутті гідності, очікування поваги до неї з боку інших людей, установку на відстоювання своїх прав, а також визнання нею рівних прав усіх інших людей. \~ Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного(презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій(наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо).(п.15. Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи). Статтями \~Конституції України передбачено: \~ - \~ \~ у ст.21, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права та свободи людини є невідчужуваними та непорушними; \~ - \~ \~ у ст.28 - кожен має право на повагу до його гідності; \~ - \~ \~ у ст.62 - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. \~ -\~уст.43- кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканним. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. \~ Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушено, на відшкодування шкоди, а саме якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. \~ Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.(ст.237-1 КЗПП). Трудове законодавство, таким чином, містить норму, яка є спеціальною, по відношенні до норми, що є в Цивільному кодексі, про підстави відшкодування моральної шкоди. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~\~\~1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Враховуючи, що\~КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а\~стаття 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Позивач [PERSON]Є розлучена, що підтверджується рішенням суду від 26.09.2008 року, має на утриманні двох дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] Відсторонення від роботи [PERSON]позбавило її засобів до існування, порушило нормальні життєві звязки. Аліменти, що виплачує батько дітей-по 500 грн. на дітей за виконавчим листом від 24.11.2008 року не могли забезпечити мінімальний прожитковий мінімум, що покривав би елементарні потреби дітей у їжі та одязі. [PERSON] не підтвердила суду належними та допустимим доказами факт наявності утриманців. Проте суд бере до уваги її стан здоровя після звільнення, оскільки, безумовно, відсутність засобів до існування, не могла не відзначитись на організації життя та налагодження нормальних життєвих звязків, як от придбання ліків, продуктів харчування при звичайних обставинах, за умови працевлаштування. Суд зважає і на вік [PERSON]-52 роки та її душевні переживання у звязку з відстороненням від роботи та труднощами у працевлаштуванні, враховуючи економічну ситуацію в України та ситуацію на ринку зайнятості. Відсторонення від роботи позитивно не відобразилось і на репутації [PERSON]-майстра елеватора, яка теж вимушена була докладати зусиль для нормальної організації життя, придбання ліків у звязку з хворобою після відсторонення, здобуття засобів до існування. Хвороби [PERSON] та [PERSON] можливо і не перебувають в прямому причинному звязку з незаконними діями відповідача у звязку з відстороненням від роботи, але беззаперечним є факт, що відсутність грошових коштів внаслідок вказаних обставин, не є позитивним моментом у організації життя позивачів, їх лікуванні, внаслідок неможливості співвіднесення необхідних витрат з відсутніми доходами. Громадський осуд інкримінованого вчинку по місцю роботи, враховуючи масштаби населеного пункту, кількість населення більше однієї тисячі чоловік, не могли позитивно вплинути на репутацію позивачів по справі, мав місце наслідок-втрата нормальних життєвих звязків позивачами. Поновлення позивачів на роботі, виплата втраченого заробітку підтверджує неправомірність дій відповідача по справі. Висловлювання представника відповідача в судовому засіданні, що неналежне оформлення факту виявлених мішків, мало наслідком не притягнення позивачів до відповідальності в установленому порядку, є підтвердженням ставлення відповідача до позивачів та доводить реальність моральних страждань осіб, вина яких у злочині чи адміністративному правопорушенні не доведена належними та допустимими доказами. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з вимог ст.23 ЦК України, з врахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги те, що саме позитивне вирішення спору є елементом моральної компенсації позивачам, способом сатисфакції, вчинення дій відповідачем щодо поновлення позивачів на роботів, компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу через три місяці після винесення наказу про відсторонення, суд вважає, що на користь позивачів підлягає стягненню моральна шкода у розмірі по 5000 грн. кожному. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів пропорційно сумі задоволених вимог в порядку ст.141 ЦПК.

Outcome: approved