Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

11.10.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщеннямта зняття її зреєстрації. Провадження в справі було відкрите в частині позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою, [ADDRESS], Дніпропетровська область. Вказаний будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку зареєстрованого Петриківською державною нотаріальною конторою Дніпропет\-ровської області за № 973653 від 21.09.2006 року. 20.11.2012 року до нього звернулася знайома, [PERSON], з проханням дозволити їй проживати в його будинку. Оскільки, на той момент, він фактично проживав в будинку своєї матері, [PERSON], за адресою [ADDRESS], він дав свою згоду. При цьому, погоджуючись на тимчасове проживання відповідачки у його будинку, він поставив умову, що при першій його вимозі вона повинна, на протязі місяця, звільнити займану житлову площу. У 2015 році, унаслідок важкої хвороби, він вимушений був почати процедуру продажу житлового будинку. З цією метою він запропонував відповідачці звільнити займану о житлову площу і знятися з реєстрації. Відповідачка відмовилася добровільно виїхати з житлового будинку. Свою відмову вона нічим не мотивувала. Вважає, що факт проживання та реєстрації в його будинку відповідачем, є порушенням його прав власника житла, передбачених статтями 316, 319 ЦК України, а також статтею 150 Житлового кодексу України, відповідно яких він, як власник, має право розпоряджатися та користуватися майном за власним розсудом. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження його майном. Зі свого боку позивач неодноразово просив відповідачку знятися з реєстраційного обліку та звільнити займану нею житлову площу в його будинку розташованому за адресою, [ADDRESS], але відповідачка відмовляється добровільно виконати вимоги у зв'язку з чим він вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Представники позивача в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник позивача [PERSON] суду повідомила, що не було будь-яких домовленостей між її братом позивачем по справі [PERSON] та відповідачем про, те що будинок за адресою [ADDRESS] буде переоформлений на відповідача. При цьому їй відомо, що [PERSON] писав якусь розписку відповідачу, але вона стосувалася того, що він не заперечує, щоб остання проживала в його будинку. Також повідомила, що будинок за адресою [ADDRESS] був придбаний за кошти позивача, які він отримував, працюючи на заводі ЖБК в м. Дніпродзержинську. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. В судовому засіданні послалася на свої письмові заперечення (а.с. 55-59) та пояснила, що її батько [PERSON] та матір позивача [PERSON] з 2006 року неофіційно, а з 13.01.2007 року офіційно перебували в шлюбі. Шлюб розірваний в 2012 році. В 2006 році вони сумісно придбали будинок за адресою [ADDRESS], в якому проживали разом з [PERSON] до розлучення. Крім того в період шлюбу вони придбали в кредит інший будинок. Після розірвання шлюбу її батько [PERSON] домовився з матір'ю позивача [PERSON], що будинок по [ADDRESS] залишиться його дочці - відповідачу по справі, а він не буде мати претензій до будинку, який він разом з [PERSON] придбав в кредит в період шлюбу та за який сплачував свої кошти у розмірі 30 000 грн.. Крім того, [PERSON] були додатково передані кошти у розмірі 7000 грн., про що останній написав розписку та зобов'язався переоформити будинок на відповідача, а відповідач була в ньому зареєстрована. В серпні 2016 року відповідач вимушена була покинути будинок по [ADDRESS], так як сестра позивача [PERSON] та його матір [PERSON] по телефону наполегливо на цьому наполягали, погрожуючи викликати міліцію. Також повідомила, що а ні вона, а ні її батько з позовними заявами з приводу оспорюваного майна до суду не зверталися. Ознайомившись з матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні власником будинку за адресою [ADDRESS] є позивач по справі [PERSON] Вказана обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.12.2006 року, договором купівлі-продажу житлового будинку зареєстрованого Петриківською державною нотаріальною конторою Дніпропет\-ровської області за № 973653 від 21.09.2006 року, витягом з Державного реєстру правочинів, технічним паспортом на будинок (а.с. 4-9). Згідно довідки, виданої Петриківською селищною радою 05.07.2016 року, копією домової книги, паспорта [PERSON], відповідач з 20.11.2012 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 10, 15-17, 83). Також в судовому засіданні були досліджені докази, що були відповідачем: Розписка [PERSON] від 13.10.2012 року, в якій зазначено, що останній жодних претензій до відповідача не має і зобов'язується переоформити будинок за адресою [ADDRESS] на відповідача [PERSON] (а.с. 78 ). Копії квитанцій про сплату за комунальні послуги (а.с. 62). Акт обстеження проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] з якого вбачається, що остання проживає за вказаною адресою з серпня 2016 року (а.с.64). Свідоцтво про народження [PERSON] № [NUMBER], згідно якого батьком відповідача є [PERSON] (а.с. 80). Свідоцтво про шлюб [PERSON] [NUMBER], з якого вбачається зміна прізвища відповідача з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.79). Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача, та їй відомо, що будинок за адресою [ADDRESS] був придбаний в 2006 році за сумісні кошти її батька [PERSON] та матері позивача [PERSON] Будинок вирішили оформити на ім'я [PERSON] Згодом [PERSON] та [PERSON] взяли в кредит інший будинок. Після розлучення її батько [PERSON] домовився з матір'ю позивача [PERSON], що будинок по [ADDRESS] залишиться його дочці - відповідачу по справі, а він не буде мати претензій до будинку, який вони взяли в кредит, а [PERSON] були додатково передані кошти у розмірі 7000 грн. В серпні 2016 року відповідач вимушена була покинути будинок по [ADDRESS], так як сестра позивача [PERSON] та його матір [PERSON] постійно цього вимагали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 2016 року є сусідкою відповідача, та повідомила, що в 2016 році вона була свідком телефонної розмови відповідача з [PERSON] та [PERSON], в якій останні вимагали у відповідача покинути спірний будинок, у зв'язку з чим відповідач [PERSON] в серпні 2016 року покинула будинок та на даний час там не проживає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача, та їй відомо, що батько відповідача [PERSON] та матір позивача [PERSON] з 2006 року неофіційно, а з 13.01.2007 року офіційно перебували в шлюбі. В 2006 році був придбаний будинок за адресою [ADDRESS], за чиї саме кошти їй не відомо. Згодом батьки [PERSON] та [PERSON] взяли в кредит будинок по [ADDRESS], при цьому кредит сплачувався [PERSON], який їздив на заробітки та пересилав своїй дружині кошти. Після розлучення її батько [PERSON] домовився з матір'ю позивача [PERSON], що будинок по [ADDRESS] залишиться його дочці - відповідачу по справі, а він не буде мати претензій до будинку, який вони взяли в кредит, а [PERSON] були додатково передані кошти у розмірі 7000 грн. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком відповідача. В 2006 році він проживав в неофіційному шлюбі з матірю позивача [PERSON] та ними за сумісні кошти був придбаний будинок по [ADDRESS], в якому проживав він, [PERSON] та [PERSON] Після розлучення з [PERSON] запропонував переоформити будинок на його дочку [PERSON] з його доплатою у розмірі 7000 грн. Отримавши вказані кошти, відповідач склав розписку, однак нотаріус відмовився її завіряти. На питання суду, чому замість розписки в нотаріальній конторі не був засвідчений договір купівлі продажу вказаного будинку, відповісти не зміг. Згідно ст.. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать, зокрема дружина власника, їх діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст.. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Суд вважає, що посилання відповідача на ст.. 405 ЦК України як на підставу своїх заперечень є безпідставним, оскільки вказана норма законодавства визначає право на користування житлом членами сім'ї власника житла, які разом з ним проживають, в той час як в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі ніколи разом не проживали та членами сімї не являються, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги докази відповідача про не проживання в оспорюваному будинку менше одного року, а сааме: копії квитанцій про сплату за комунальні послуги, акт обстеження проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] з серпня 2016 року. Належних та допустимих доказів того, що батьку відповідача [PERSON] на відповідних правових підставах належить право розпоряджатися будинком за адресою [ADDRESS], відповідачем надано не було. Пояснення свідків на стороні відповідача стосуються взаємовідносин матеріального характеру між батьком відповідача [PERSON] та матір'ю позивача [PERSON], які виникли під час та після сумісного їх проживання, але не відносяться до предмету доказування в даній справі. Суд також не приймає до уваги розписку позивача [PERSON] від 13.10.2012 року, оскільки вона не є домовленістю між сторонами про порядок користування оспорюваним будинком. Наявність даної розписки може бути підставою для звернення відповідача з вимогами майнового характеру до особи, яка її складала, але ж ні як не може слугувати підставою заперечень позивача по даній справі, оскільки факти, які вона може підтвердити не можливо застосувати до правовідносин, які виникли між сторонами по даній справі. Згідно ст.ст. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження його майном. Зважаючи, що [PERSON] є єдиним законним власником будинку розташованого за адресою, [ADDRESS], визнання відповідача такою, що втратила право на користування будинком позивачу необхідне йому для реалізації своїх прав як власника будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивачем не заявлено позовної вимоги про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем

Outcome: approved