Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

12.01.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 18.07.2014 року в розмірі 29 925, 00 грн., інфляційних витрат в розмірі 15 261, 75 грн., 3 % річних в розмірі 897, 75 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що 18.07.2014 р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого він передав у власність відповідача кошти в сумі 1 250, 00 доларів США. Дану суму у розмірі 1 250, 00 доларів США відповідач зобовязувався повернути йому не пізніше 01.11.2014 р. Проте відповідач не виконав свої зобовязання за договором позики. Станом на день подачі позову до суду - 1250, 00 доларів США у відповідності до курсу національного банку України становить (1 долар 23, 94 грн. 29 925, 00 грн.). На підставі ст. 625 ч. 2 Цивільного Кодексу України на суму основного боргу за період з 01.11.2014 р. по 01.12.2015 р. нараховуються інфляційні витрати в розмір 15 261, 75 грн. та 3% річних, в сумі 897, 75 грн., оскільки станом на день подання позовної заяви до суду відповідач не виконав свої зобовязання за договором позики, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився довіривши на підставі довіреності від 11.02.2016 року (а.с.19) представлення своїх інтересів представнику - [PERSON], який підтримав позовні вимоги, покликаючись на вказані в позові обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції та розпискою про отримання судової повістки та рекомендованим поштовим повідомленням, заперечень на позовну заяву відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] 18.07.2014 р. позичив у позивача [PERSON] 1 250,00 доларів США., що підтверджується долученою до матеріалів справи розпискою від 18.07.2014 року. Згідно даної розписки відповідач зобовязувався повернути вказану суму у розмірі 1 250,00 доларів США не пізніше 01.11.2014 року. Проте відповідач своїх зобов'язань за договором позики не виконав та станом на час розгляду справи отримані кошти не повернув. У відповідності до 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки позивач просив стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних то такі підлягають стягненню з розрахунку заборгованості в розмірі 15 261, 75 грн. та 897, 75 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача коштів є підставними та підлягають до задоволення, а саме з відповідача слід стягнути в користь позивача 29 925, 00 грн. основного боргу, 15 261, 75 грн. інфляційних витрат та 897, 75 грн. 3% річних. В силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати в розмірі 487, 20 грн. сплаченого судового збору. Крім того, згідно п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 р. (з наступними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати 551, 20 грн. Проте, позивачем не додержано наведену вище вимогу закону та до поданої заяви додано квитанцію про сплату судового збору лише на суму 487, 20 грн. Тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути 64 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved