Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

10.10.2018р. позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані ще він, його дружина та дочка [PERSON] Останні десять років дочка проживає за кордоном. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням добровільно виписатися з вище вказаної квартири, однак дочка відмовлялась, оскільки немає часу та можливості на поїздку до України. На сьогоднішній час реєстрація в помешканні відповідача перешкоджає позивачу в розпорядженні житлом та позбавляє можливості оформити субсидію, так як він отримує мінімальну заробітну плату, а витрати за комунальні послуги занадто великі. А тому змушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. В судове засідання сторони не прибули. Від позивача надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася також. Рекомендованим листом повістка з ухвалою суду та копіями документів направлялися по місцю реєстрації, однак конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також від відповідача на адресу суду надійшов лист з м. Калуги Російської Федерації, в якому вона просить справу розглядати без її участі. Позов визнає повністю та просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи та письмові пояснення сторін вважаю, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 10.12.1997 року одноособовим власником квартири [ADDRESS] являється [PERSON] (а.с. 6). Відповідач - [PERSON], [INFO], уродженка м. Новоград-Волинський, зареєстрована з 03.03.2004 року за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями, зафіксованими в паспорті та повідомленням адресної довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади Новоград-Волинської міської ради Центру надання адміністративних послуг (а.с. 4-5, ). Також встановлено, що з 2006 року відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується і актами депутата Новоград-Волинської міської ради [PERSON] від 09.07.2018р. та від 08.10.2018р. Акт сформовано на підставі свідчень сусідів [PERSON], проживаючої за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], проживаючої по [ADDRESS] (а.с. 8-9). Стаття 405 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад дванадцять років, тобто з 2006 року по жовтень 2018 року, не повідомила про поважність причини своєї відсутності за зареєстрованим місцем проживання, домовленості про інше між сторонами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратила право на користування житлом позивача. Крім того, стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відмову відповідача в добровільному порядку знятися з реєстрації суд вважає порушенням права власника - [PERSON] - щодо вільного розпорядження своєю власністю. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратила право на користування житловим приміщенням і задовольняє позов повністю. Відтак встановлені підстави для задоволення позову. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 704 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved