Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

10 вересня 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просять виділити їм в натурі спільно 2/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] в місті Чернігові згідно варіанту № 2 висновку експертів № С-321 від 01.12.2014 (згідно технічного паспорта МБТІ від 14.06.1994), а саме: передню 3-1, площею 3,5 кв.м, кімнату 3-2, площею 7,2 кв.м, кімнату 3-3, площею 13,2 кв.м, кімнату 3-4, площею 16,8 кв.м, кімнату 3-5, площею 12,7 кв.м, кухню 3-6, площею 6,9 кв.м, сіниІ, площею2,4 кв.м, частину кімнати 1-4, площею 5,3 кв.м, а також зобов'язати співвласників житлового будинку в існуючій площі забудови виконати ремонтно-будівельні роботи для перепланування та переобладнання будинку на окремі ізольовані квартири, а саме: влаштування перегородки в кімнаті № 1-4, площею 9,1 кв.м, згідно додатку № 2 до висновку експертів № С-321 від 01.12.2014; демонтаж частини стіни з подальшим влаштуванням дверного прорізу між приміщеннями № 1-4 та 3-5 (№ 1-4 та 2-1 за технічним паспортом від 05.06.2008), згідно додатку № 2 до висновку експертів № С-321 від 01.12.2014. В порядку виконання рішення зобов'язати сторони для влаштування окремих систем інженерного забезпечення, у відповідності з вимогами чинних нормативних документів України, розробити і затвердити у встановленому законом порядку відповідними службами і установами проектно-кошторисну документацію. Ухвалою суду від 25.05.2015 позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії залишений без розгляду. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що будь-який варіант поділу будинку порушує права відповідача. Позивачідо суду не з'явилися про час та місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 08.10.1991, [PERSON] належало 2/3 частини житлового будинку з приналежними до нього будовами та спорудами, що знаходиться в м. Чернігові по [ADDRESS] (а.с. 5). 01 квітня 2008 року [PERSON] передав 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних споруд у власність [PERSON] безоплатно, що підтверджується договором дарування від 01.04.2008 (а.с. 9). [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина будинку [ADDRESS] про що свідчить свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок від 08.10.1991 (а.с. 31). Зазначений вище розподіл часток спірного будинку між співвласниками підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 148-150). Як убачається з інформаційної довідки КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 27.01.2015 № 25236, станом на 13.11.2014 частина житлового будинку [PERSON] складається: кухня літ.1-1, площею 5,6 кв.м, кімната літ. 1-2,пл. 8,3 кв.м, кімната літ. 1-3,пл.14,4 кв.м, кімната літ. 1-4,пл. 9,1 кв.м, кімната літ. 1-5,пл.7,9 кв.м, веранда І,пл.3,2 кв.м, шафа літ.ІІ, пл.0,7 кв.м, кімната 1-6,пл.18,3 кв.м, комора літ. 1-7,пл.4,5 кв.м, загальною площею 72,0 кв.м, житловою 58,0 кв.м., сарай літ. Б-1, гараж літ. Б1-1, погріб літ. б-1, літній душ літ. б1 -1, сарай літ. б2-1, оглядова яма літ. б3-1, убиральня літ. 3-1, навіс літ. з-1 (а.с. 160). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з цим, згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті364 ЦК України співвласнику надане право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13. У висновку експертів № С-321 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 01.12.2014 запропоновано три варіанти поділу спірного житлового будинку (а.с. 90-106). Варіант № 1: Виділити [PERSON] в окреме користування приміщення: кухню 1-1, площею 5,6 кв.м, кімнату 1-2, площею 8,3 кв.м, кімнату 1-3, площею 14,4 кв.м, кімнату 1-4, площею 9,1 кв.м, веранду І, площею 1,9 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в окреме користування приміщення: передню 3-1, площею 3,5 кв.м, кімнату 3-2, площею 7,2 кв.м, кімнату 3-3, площею 13,2 кв.м, кімнату 3-4, площею 16,8 кв.м, кімнату 3-5, площею 12,7 кв.м, кухню 3-6, площею 6,9 кв.м, сіниІ, площею2,4 кв.м. Згідно із запропонованим варіантом № 1 розподілу будинку між співвласниками, не потрібно виконувати в існуючій площі забудови будинку ремонтно-будівельні роботи для перепланування та переобладнання будинку на окремі ізольовані квартири. При цьому компенсація складає 37 964 грн. на користь позивачів. Варіант № 2: Виділити [PERSON] в окреме користування приміщення: кухню 1-1, площею 5,6 кв.м, кімнату 1-2, площею 8,3 кв.м, кімнату 1-3, площею 14,4 кв.м, веранду І, площею 1,9 кв.м, кімнату 1-4, площею 3,8 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в окреме користування приміщення: передню 3-1, площею 3,5 кв.м, кімнату 3-2, площею 7,2 кв.м, кімнату 3-3, площею 13,2 кв.м, кімнату 3-4, площею 16,8 кв.м, кімнату 3-5, площею 12,7 кв.м, кухню 3-6, площею 6,9 кв.м, сіниІ, площею2,4 кв.м, кімнату 1-4, площею 5,3 кв.м. Згідно із запропонованим варіантом № 2 розподілу будинку між співвласниками, потрібно виконувати в існуючій площі забудови будинку ремонтно-будівельні роботи для перепланування та переобладнання будинку на окремі ізольовані квартири, а саме влаштування перегородки в кімнаті № 1-4, площею 9,1 кв.м, як зазначено схематично в додатку № 2 до висновку експертів № С-321 від 01.12.2014; демонтаж частини стіни з подальшим влаштуванням дверного прорізу між приміщеннями № 1-4 та 3-5 (№ 1-4 та 2-1 за технічним паспортом від 05.06.2008). При цьому компенсація відсутня. Варіант № 3: Виділити [PERSON] в окреме користування приміщення: кухню 1-1, площею 5,6 кв.м, кімнату 1-2, площею 8,3 кв.м, кімнату 1-3, площею 14,4 кв.м, веранду І, площею 1,9 кв.м. Виділити [PERSON] та [PERSON] в окреме користування приміщення: передню 3-1, площею 3,5 кв.м, кімнату 3-2, площею 7,2 кв.м, кімнату 3-3, площею 13,2 кв.м, кімнату 3-4, площею 16,8 кв.м, кімнату 3-5, площею 12,7 кв.м, кухню 3-6, площею 6,9 кв.м, сіниІ, площею2,4 кв.м, кімнату 1-4, площею 9,1 кв.м. Згідно із запропонованим варіантом № 3 розподілу будинку між співвласниками, потрібно виконувати в існуючій площі забудови будинку ремонтно-будівельні роботи для перепланування та переобладнання будинку на окремі ізольовані квартири, а саме:демонтаж дверного блоку (коробки) з подальшим замуровуванням дверного прорізу між приміщеннями № 1-4 та № 1-3; № 1-4 та 1-5 з подальшим штукатуренням з обох сторін; демонтаж частини стіни з подальшим влаштуванням дверного прорізу між приміщеннями № 1-4 та 3-5 (№ 1-4 та 2-1 за технічним паспортом від 05.06.2008). При цьому компенсація на користь відповідача складає 27 219 грн. Виконавчий комітет Деснянської районної у м. Чернігові ради в рішенні від 12.01.2015 № 8 вирішив вважати технічно можливим переобладнання будинку [ADDRESS] в місті Чернігові відповідно до одного з трьох варіантів, запропонованих експертами у висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-321 від 01.12.20147 (а.с. 155). Суд погоджується з позивачами та враховуючи інтереси обох сторін у справі вважає за доцільне виділити позивачам 2/3 частки спірного житлового будинку згідно із запропонованим варіантом № 2 судової будівельно-технічно експертизи, який передбачає лише переобладнання кімнати 1-4, в той час як згідно варіанту № 1 передбачена грошова компенсація на користь позивачів в сумі 37 964 грн., проти чого категорично заперечує відповідач, а згідно варіанту № 3 необхідно провести як переобладнання, так і сплатити грошову компенсацію відповідачеві в сумі 27 219 грн. При цьому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо користування та належності їй на праві власності кімнати 1-4 на підставі інформаційної довідки КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 27.01.2015 № 25236 та неможливості у зв'язку з цим її поділу, виходячи з наступного. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лишевідповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділенів користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньої спільною частковою власністю, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном. Що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою. Враховуючи викладене, а також відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів належності відповідачеві на праві власності кімнати 1-4, суд вважає, що володіння та користування [PERSON] зазначеною кімнатою у спірному житловому будинку не може бути перешкодою у реалізації позивачами як співвласниками передбаченого положеннями ст. 364 ЦК України права розпоряджатися своєю часткою у спільному майні сторін. Крім того, відповідач у своїх запереченнях проти позову зазначає, що при визначенні варіантів розподілу експертом не враховано вартість прибудов до спірного житлового будинку, вказаних в генеральному плані (схемі) станом на 1994 рік (а.с. 41). Проте, під час розгляду справи судом встановлений та визнавався сторонами, що в силу положень ст. 61 ЦПК України не потребує доказування, той факт, що зазначені в генеральному плані будови за станом на 1994 рік знесені як позивачами, так і відповідачем, а побудовані на їх місці нежилі приміщення на даний час не введені в експлуатацію. Відповідач до звернення до суду позивачів з даним позовом погоджувалась з такими змінами у домоволодінні і жодного разу не ставила питань про зміну у зв'язку з цим ідеальних часток у домоволодінні. Інші заперечення відповідача не вливають на оцінку судом доказів у справі, а тому враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивачів та виділу їм в натурі спільно 2/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] в місті Чернігові згідно варіанту № 2 висновку експертів № С-321 від 01.12.2014 (згідно технічного паспорта МБТІ від 14.06.1994), а саме: передню 3-1, площею 3,5 кв.м, кімнату 3-2, площею 7,2 кв.м, кімнату 3-3, площею 13,2 кв.м, кімнату 3-4, площею 16,8 кв.м, кімнату 3-5, площею 12,7 кв.м, кухню 3-6, площею 6,9 кв.м, сіниІ, площею2,4 кв.м, частину кімнати 1-4, площею 5,3 кв.м. Також з відповідача на користь кожного з позивачів належить стягнути по 121,80 грн. судового збору.

Outcome: approved