Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

12.08.2019 р. до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, згідно розпорядження від 31.07.2019 р. голови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, надійшла вказана цивільна справа. Розпорядження, на підставі ст. ст. 31, 41 ЦПК України, мотивоване тим, що позивач [PERSON] є працівником Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу та перебуває на посаді секретаря судового засідання. Після задоволення відводів (самовідводів) усім суддям суду по вказаній справі, неможливо утворити новий склад суду (а.с. 44). Ухвалою від 13.08.2019 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, на підставі ст. 32 ЦПК України, вказану справу прийнято до провадження та визначено, відповідно до ст. ст. 19, 274 ЦПК України, розгляд вказаної справи проводити з 25.09.2020 р. в спрощеному проваджені без повідомленням сторін. Також, 13.08.2020 р. відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про залучення її до участі в розгляді справи в якості третьої особи, так як вона у своїй заяві не зазначила на стороні позивача або відповідача, вона бажає вступити у справу в якості третьої особи, а також не вказала номер рішення, яким було стягнуто на її користь аліменти та з кого, а також не долучила його копію. 20.08.2019 р. до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, повторно надійшла заява [PERSON] про залучення її в якості третьої особи, у зв`язку з тим, що з 22.07.2016 р. на її користь з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] .. Ухвалою від 25.09.2019 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, [PERSON] було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подачі в суд позовної заяви до повноліття сина, посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач відзив на позов не надав, але надіслав на адресу суду заяву про визнання позову. Третя особа - [PERSON] , надала до суду текст письмових пояснень, де зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2006 р. по 2016 р.. Під час шлюбу у них [INFO] народилась дитина - донька [PERSON] . Рішенням від 18.10.2016 р. Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, з [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти в розмірі ј частини його доходу, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] , з 2017 р. та по теперішній час перебуває у шлюбі з [PERSON] , і фактично проживає та веде з ним спільне господарство. Вона постійно їх зустрічає в магазині, де вони разом купують продукти харчування. Також спільне проживання [PERSON] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та ведення ними спільного господарства підтверджують їх сусіди. Вважає, що [PERSON] у своїй позовній заяві виклала неправдиву інформацію і тим самим має за мету позбавити її - третьої особи - неповнолітню дитину - [PERSON] отримувати аліменти в тому ж розмірі, що зазначено в рішенні 18.10.2016 р. Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу. Тяжкий матеріальний стан [PERSON] не підтверджений жодним доказом. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши позов, заяву відповідача, пояснення третьої особи, письмові матеріали, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2017 р.. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] . Як вбачається з акту від 29.10.2019 р., сторони проживають дійсно разом за адресою: [ADDRESS] (а.с. 2, 3, 110). Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18.10.2016 р. позов [PERSON] задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 57). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондується обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачено законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, що незалежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Відповідач матеріальної допомоги на спільну з позивачем дитину не надає, чим ставить дитину в скрутне матеріальне становище, оскільки позивач не працює, так як вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, інших доходів позивач не має. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 цього кодексу. Матеріали справи свідчать, що в ході розгляду справи відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, враховуючи викладене, обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, врахувавши визнання позову відповідачем суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У випадку, коли встановлено, що особа, до якої пред`явлено позов про сплату аліментів на дитину вже сплачує відповідні платежі на іншу дитину, суд, ухвалюючи рішення, має дотриматись вимог чинного законодавства щодо встановлення всіх необхідних обставин справи при визначенні розміру аліментів, і виходити при цьому з найкращих інтересів дитини, а також застосувати принцип співмірності інтересів усіх дітей, яких зобов`язана утримувати особа, до якої пред`явлено позов. Суд вважає безпідставними доводи третьої особи стосовно того, що позов подано з метою зменшення розміру аліментів, що стягуються на їх спільну з відповідачем дитину - [PERSON] .. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, при цьому застосовує принцип співмірності інтересів обох дітей відповідача, який зобов`язаний їх утримувати. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (20.05.2019 р.) та до досягнення дитиною повноліття. Третя особа не довела належними та допустимими доказами, що між сторонами не існує спору, щодо утримання їх спільної дитини. Та обставина, що сторони проживають разом не позбавляє можливості позивача права звертатись з вимогами про стягнення аліментів на утримання її дитини. Крім того, суд враховує, що відповідач проти позову не заперечує, а третя особа не довела, що стягнення аліментів на спільну дитину позивача та відповідача, якимось чином порушує її - третьої особи права чи права її неповнолітньої дитини. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved