Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

12.11.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 07.05.2012 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №50004261, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 94756,22 грн., що на день укладення кредитного договору складало еквівалент 11785,60 дол. США, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель POLO Sedan 1.6 benzin, кузов VIN-[NUMBER], рік випуску - 2012, а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути відповідачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за його користування та інші платежі, відповідно до умов договору. Для забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу №50004261 від 11.05.2012 року. Відповідно до п. 5.3.3 договору застави транспортного засобу №50004261 від 11.05.2012 року, у випадку невиконання заставодавцем своїх зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором та цим договором, нотаріус на вимогу заставодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Заставодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету застави заставодержателю. Позивач зазначає, що в порушення вищезазначеного пункту договору застави, заставодержавець не направив йому жодних документів добровільної передачі предмету застави. Незважаючи на це, 19.08.2015 року за заявою ТОВ «Порше Мобіліті» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В, вчинено виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на предмет застави для погашення перед ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 212 997,91 грн., а 25.10.2015 року працівниками ДАІ ДПС «Сватове» належний позивачеві автомобіль було затримано та вилучено відповідно до орієнтировки, внесеної ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва, ВП №48557461. З урахуванням наведеного та посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, так як не доведено безспірність заборгованості позивач просить зазначений вище виконавчий напис нотаріуса визнати таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г. В. звернулася до суду з заявою в якій просить розглядати справу у її відсутність. Третя особа ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва в судове засідання не з'явився причини не явки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.05.2012 року між позивачем як позичальником, та відповідачем як кредитодавцем був укладений кредитний договір №50004261 за змістом якого, відповідач надав позичальнику кредит у сумі 94756,22 грн. (еквівалент суми кредиту 11785,60 доларів США) зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% строком на 60 місяців для придбання автомобіля марки - VOLKSWAGEN, модель - POLO, номер кузова - [NUMBER], рік випуску - 2012 (а.с. 44-48). У забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за договором кредиту, 11.05.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір застави транспортного засобу №50004261, предметом якого став автомобіль марки - VOLKSWAGEN, модель - POLO, номер кузова - [NUMBER], рік випуску - 2012 (а.с. 11-13). Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат » для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат » нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно з п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року , вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Позивач, при зверненні до суду з даним позовом посилається на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, так як не доведено безспірність заборгованості, позивач просить зазначений вище виконавчий напис нотаріуса визнати таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що з червня 2014 року позивач в порушення вимог чинного законодавства та умов договору почав порушувати свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту та сплати інших платежів. У зв'язку з систематичним невиконанням умов договору відповідачем було направлено позивачv вимогv (повідомлення) шодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50004261 від 17.06.2015р. З вимогою повернути суму Кредиту, сплати заборгованість та штрафні санкції. В цій вимозі також містилося застереження про можливість стягнення заборгованості за рахунок заставленого транспортного засобу. Вказану вимогу Позивач отримав 05.06.2015р. Таким чином, відповідач вчинив всі можливі дії для належного повідомлення позивача про необхідність повернення суми кредиту, сплату заборгованості та штрафних санкцій та примусове стягнення цих сум, в тому числі за рахунок заставленого майна. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання розрахунку суми платежів, що підлягають сплаті, копію кредитного договору №50004261 від 07.05.2012 року, так як позивач не згоден з загальною виставленною сумою до сплати (а. с. 14). Проте, сама по собі незгода позичальника щодо такого порядку визначення розміру заборгованості, не оспорюючи такі умови договору, не є підставою для висновку про те, що сума заборгованості, на яку приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, є спірною. Крім того, позивач у позовній заяві не стверджує про відсутність у нього заборгованості за кредитним договором. Не надає жодного доказу належно, сплати платежів за кредитним договором. Позивач не надає контр розрахунку, з якого вбачалося, що у нього відсутня заборгованість або доведено, що існує спірна заборгованість. Так, суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що відповідну вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості він не отримував. Крім того, суд вважає непідтвердженим належними доказами стосовно посилань позивача на наявність спірної заборгованості, зокрема, щодо вчинення виконавчого напису на підставі необхідного переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, нотаріус діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed