Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

10.10.2019 року заявниця через представника звернулась із означеною заявою до суду, вказавши, що вона є власником будинку, за адресою [ADDRESS] , де проживає разом із своїм сином [PERSON] Внаслідок надмірного вживання алкоголю останній протягом тривалого часу образливо ставиться до заявниці, поводить себе агресивно, погрожує їй, створює конфліктні ситуації та інколи застосовує грубу фізичну силу. З метою припинення вказаних дій, заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів, зокрема, згідно з постановою Деражнянського районного суду від 10.04.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Однак жодні із вжитих заявницею заходів щодо запобігання насильству з боку [PERSON] , у тому числі неодноразові виїзди працівників поліції, проведення профілактичних бесід, не дали бажаного результату, а приниження людської гідності заявниці набуло системного характеру. З цих підстав, просила застосувати до [PERSON] обмежувальний припис строком на шість місяців, яким встановити обмеження його прав у вигляді заборони перебувати в місці їх спільного проживання, а також наближатися на відстань 100 метрів до вказаного місця проживання. Ухвалою судді від 10.10.2019 року провадження по вказаній заяві відкрито та призначено справу до судового розгляду по суті. До початку розгляду вказаної заяви заінтересованої особою подано відзив на заяву, згідно якого заперечував щодо видачі обмежувального припису щодо нього, посилаючись на відсутністю з його боку проявів будь-якого роду насильства відносно матері [PERSON] Зазначив, що в дійсності між ним та матір`ю виникають сварки, оскільки останній не подобається увага, яку він приділяє інші жінці, в зв`язку з чим та штучно створює конфліктні ситуації, виганяє його із будинку та в подальшому здійснює безпідставні дзвінки до органів поліції. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали вимоги заяви у повному обсязі, просили задоволити їх із викладених у заяві підстав. При цьому, заявниця вказала, що конфліктні ситуації у них виникають через наявність спільного місця проживання та в той же час вказала, що [PERSON] фактично не проживає у її будинку та відвідує його за потребою. Заінтересована особа [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, однак повідомлялися належним чином про слухання справи. При цьому, [PERSON] подав заяву про відкладення розгляду вказаної справи, в зв`язку із перебуванням у відрядженні. Враховуючи, що неявка сторони в судове засідання є повторною, суд не зважаючи на поважність причин неприбуття, а також, встановлені ч.5 ст. 350-5 ЦПК України строки розгляду вказаної заяви, вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, враховуючи надані нею письмові пояснення у відзиві на заяву, а також письмові докази. Заслухавши пояснення сторони заявника, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п.1 ч.1 ст.\~350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (далі - Закон). Відповідно до ст.\~1\~ Закону\~ домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно із п.7 ч.2 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, у тому числі, на батьків (мати, батька) і дитину (дітей). Відповідно до ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно із ч.2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. У відповідності до ч. 3, 4 цієї статті рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п.9 ч.1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Як встановлено судом, заявниця [PERSON] є власником будинку із надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] , виданим державним нотаріусом Хмельницького державного нотаріального архіву Лабчук І.К. 13.01.2009 року. У означеному будинку разом із заявницею проживає та значиться зареєстрованим її син [PERSON] , що, зокрема, підтверджується довідкою виконкому Деражнянської міської ради №2107 від 02.07.2019 року. Відповідно до постанови судді Деражнянського районного суду Хмельницької області від 10.04.2019 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що мало проявом вчинення 04 грудня 2018 року дій психологічного характеру(образи, нецензурна лайка), внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої [PERSON] . При цьому провадження у справі закрито в зв`язку із закінченням на час її розгляду строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.6 ст.\~81, ч.1 ст.\~89 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд враховує, що [PERSON] згідно означеної постанови судді Деражнянського районного суду Хмельницької області був визнаний винним у вчиненні правопорушення, пов`язаного із застосуванням домашнього насильства відносно [PERSON] , разом з тим, [PERSON] вважається таким, що не підданий адміністративному стягненню. Крім того, суд приймає до уваги те, що з часу настання обставин, які стали підставою для винесення вказаної постанови- 04.12.2018 року пройшов тривалий час, докази того, що [PERSON] протягом цього періоду продовжував вчиняти відносно неї домашнє насильство матеріали справи не містять. З цього приводу, суд відхиляє посилання сторони заявника як на доказ неправомірної поведінки [PERSON] інформацію щодо неодноразових звернень останньої до Деражнянського ВП Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області. Так, згідно відповіді № 7274/104-2019від 23.10.2019 року Деражнянського ВП Летичівського ВП ГУНП Нич Л.М. неодноразово зверталася із заявами з проханням вжити необхідних заходів щодо припинення протиправних дій [PERSON] , зокрема: 03.12.2018 року, 07.01.2019 року, 27.03.2019року, 13.04.2019 року, 13.05.2019 року, 01.07.2019 року, 17.07.2019 року, 01.09.2019 року, за результатами якого подія з приводу якої було звернення не підтвердилася. При цьому, враховується, що наслідком звернення [PERSON] 17.07.2019 року до правоохоронних органів, відносно останньої був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП. За результатами розгляду вказаного протоколу, 15.08.2019 року постановою адміністративної комісії Деражнянської міської ради встановлено факт здійснення [PERSON] завідомо неправдивого виклику поліції та звільнено її від адміністративної відповідальності в силу ст. 22 КУпАП. На думку суду, подані [PERSON] заяви до правоохоронних органів, де вона вказує на [PERSON] як на кривдника, самі по собі не доводять того, що останній таким являється. Також, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доказами доводи заявниці щодо застосування відносно неї [PERSON] грубої фізичної сили. Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявниця суду не надала, а тому підстави для задоволення заяви [PERSON] відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed