Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

11 серпня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Банадига В.В. про визнання виконавчого напису вчиненого 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. за реєстровим номером №3086 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 1 391 438, 02 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що йому стало відомо, що 09 березня 2021 року нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №3086 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № 11218546000 від 21.09.2007 року укладеним з ПАТ «Укрсиббанк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ», в розмірі 1 391 438, 02 грн. Як зазначає позивач в позовній заяві, про існування даного виконавчого напису він дізнався коли приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Банадигою В.В. було винесено постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №65922117 від 25.06.2021 року. Вважає, що вказаний виконавчий напис є протиправним, вчиненим з порушенням вимог чинного законодавства України та таким, що не підлягає виконанню. Так як, заборгованість зазначена в виконавчому написі на момент його вчинення була спірною, [PERSON] не отримував письмової вимоги від банку про сплату заборгованості за вказаним кредитним договором, а також не отримував ніяких документів, які підтвердили б наявність боргу, в результаті чого він був позбавлений можливості її оскаржити чи виконати. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2021 року було відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та вирішено питання про витребування доказів у справі. В судове засідання позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, судові витрати просить залишити за ним. Представник відповідача ТОВ ««ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте 17 вересня 2021 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, письмових пояснень щодо позову суду не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Банадига В.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, письмових пояснень щодо позову суду не надав. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Встановлено, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65922117 від 25.06.2021 року, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Банадигою В.В. постановлено стягнути з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №11218546000 від 21.09.2007 року в сумі 1 389 938, 02 грн. та понесених витрат на вчинення виконавчого напису в сумі 1 500 грн. Загальна сума боргу становить 1391438,02 грн. Виконавче провадження відкрито з виконання виконавчого напису № 3086 виданого 09.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В.. Згідно зі ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус вправі вчинити виконавчий напис про стягнення грошових сум лише за нотаріально посвідченими договорами. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020, справа №172/1652/18 та у постанові від 13.10.2021, справа № 554/6777/17-ц. Вчиняючи виконавчий напис №3086, нотаріусом не було враховано та перевірено факту наявності чи відсутності самої заборгованості та спору щодо заборгованості, в результаті було допущено стягнення даної заборгованості з [PERSON] , крім того нотаріус заборгованість стягнена з [PERSON] , за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 11218546000 від 21 вересня 2007 року, який нотаріально не посвідчений. Оскільки заборгованість за кредитним договором була предметом неодноразового судового розгляду, зокрема ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2019 року по справі №683/2275/15-ц було закрито провадження по справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 11218546000 від 21 вересня 2007 року, третя особа [PERSON] , оскільки є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Крім того зі змісту ухвали суду вбачається, що ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2013 року, яка набрала законної сили 04 квітня 2013 року, ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено в задоволені заяви про заміну сторони у справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договорі № 11218546000 від 21 вересня 2007 року, оскільки справа в той час вже була розглянута. Провадження по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа[PERSON] , закрито. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17). Тобто, вбачається, що на день винесення виконавчого напису існували судові рішення, які набрали законної сили та які свідчать про спірність заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику та ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», шляхом надіслання перед початком процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду виловленою в постанові від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15ц, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак відповідач не надав суду належних доказів безспірності заборгованості. Крім того, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, встановлено, що відповідачем не надано доказів направлення листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником - [PERSON] такого листа, а тому, встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду виловленою в постанові від 13.10.2021, справа № 554/6777/17-ц. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач в своїй заяві від 11 листопада 2021 року просить не стягувати судові витрати з відповідача на його користь судових витрат, суд

Outcome: approved