Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

11 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу, згідно розписки, і свої доводи обґрунтовує тим, що він 05 серпня 2002 року позичив у борг відповідачці гроші у сумі 2000 гривень та 400 доларів США. Про отримання зазначеної суми та зобов'язання повернення боргу відповідач написав власноручно розписку. Пізніше відповідачка знову узяла в борг 700 доларів США, з яких повернула 400 доларів США. Її співмешканець узяв у нього в борг 100 доларів США та 1800 гривень У 2015 році він звернувся до відповідачки з проханням повернути борг, [PERSON] пообіцяла повернути борг частинами, але зобов'язання по сплаті боргу дотеперішнього часу не виконані, тому він змушений звернутися до суду та просить стягнути указану суму боргу. Позивач до судового засідання не з'явився, але надав заяву слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, заяву про розгляд за її відсутності не надала. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України ,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд враховує, що за висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Так, у судовому засіданні встановлено, що 05 серпня 2002 року [PERSON] отримала від позивача [PERSON] гроші у сумі 2000 грн. та 400 доларів США, строк повернення 15 серпня, про що свідчить написана ним розписка на отриману суму грошей. Пізніше [PERSON] знову узяла в борг 700 доларів США, з яких повернула 400 доларів США, а потім її співмешканець узяв у позивача у борг 100 доларів США та 1800 грн. Коли у 2015 році позивач звернувся до відповідача з проханням повернути борг, [PERSON] пообіцяла повернути борг частинами, але зобов'язання по сплаті боргу дотеперішнього часу борг не виконані(а.с.3). Таким чином, суд вважає доведеним факт укладання між сторонами 05 серпня 2002 року договору позики на умовах, викладених в розписці. Як зазначив ВС України у постанові від 02.07.2014 року № 6-79цс14 стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (ст.ст. 527-545 ЦК). За змістом ст. 526 ЦК належне виконання зобов'язання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов'язання є його виконання належними суб'єктами. Частина 1ст. 510 ЦК визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У ч.1ст. 527 ЦК сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором, або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, бо відповідачем порушено право позивача за договором позики, борг до теперішнього часу не повернуто. Відповідачем не надано будь-яких заперечень щодо існуючої заборгованості. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь держави 640 грн. судового збору, оскільки заявлені вимогу підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved