Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

12.01.2018 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Позов обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем було укладено договори позики, відповідно до яких [PERSON] 23.05.2017 року отримала від [PERSON] 44000,00 грн., а 06.06.2017 року отримала від [PERSON] 288200,00 грн. Отримання цих сум підтверджується розписками відповідача про отримання коштів від 23.05.2017 року та 06.06.2017 року. У вказаний в розписках термін відповідач борг не повернула, відмовляється також повернути борг на прохання та вимогу позивача, мотивуючи відмову відсутністю будь яких боргових зобовязань. З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договорами позики на суму 332220,00 грн., 3% річних за прострочення виконання зобовязання, інфляційні витрати та судові витрати. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги довірителя з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач позов не визнала, пояснила суду, що дійсно позичила у позивача кошти в сумі 11 000 доларів, які необхідні їй були для передачі на лікування сестрі, яка проживає в Російській Федерації. Проте позивач відразу почав вимагати в неї повернення з відсотками позиченої суми, тому наступного дня, перепозичивши в сусідки [PERSON], повернула йому кошти на суму 13000 доларів. Вказані кошти позивач забрав, проте розписку про їх отримання відмовився написати. Отримання коштів у розмірі 44\~000 грн заперечує. Таким чином відповідач вважає, що будь яка заборгованість в неї перед [PERSON] відсутня, в задоволенні позову просить відмовити. 26.03.2018 року справу в порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Шевчуку В.В. в звязку з задоволенням відводу судді Маршал І.М. Протокольною ухвалою суду від 10.05.2018 року відповідача [PERSON] замінено на належного відповідача [PERSON], оскільки згідно даних свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.06.2017 року [PERSON] присвоєно прізвище «Остапчук» (а.с.80). Заслухавши доводи сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти на суму 44 000 гривень, які зобовязалася повернути до вересня 2017 року. Отримання цієї суми підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів від 23.05.2017 року (а.с.90). В подальшому 06.06.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики та розписку, за умовами якого [PERSON] (позичальник) отримала від [PERSON] (позикодавця) грошові кошти на суму 288200,00 гривень, які зобовязалася повернути до 15 жовтня 2017 року. У разі неповернення вказаної суми до встановленого договором терміну позикодавець вправі вимагати від позичальника 3 % річних від простроченої суми (а.с.91,92). Однак, після спливу обумовленого терміну повернення позики відповідач не виконала своє грошове зобовязання та добровільно не повернула позивачу борг за договорами позики. На аркуші справи 14 наявна вимога [PERSON], направлена [PERSON] про повернення йому протягом семи календарних днів взятих в борг грошових коштів разом на суму 332200,00 гривень. В судовому засіданні відповідач заперечила отримання суми позики у розмірі 44\~000 гривень та вказала, що розписка дійсно була написана про отримання коштів, проте факт передачі коштів не відбувся, оскільки позивач відмовився передати кошти, як і повернути саму розписку. Щодо отримання суми коштів у розмірі 11 000 доларів США вказала, що дійсно позичила у відповідача вказану суму коштів, проте як на підставу відмови в задоволенні позову посилається на те, що позивачу повернула їх в повному обсязі на наступний день, що підтверджується розписками про повернення коштів (а.с.62,66,67). Пояснює, що з метою повернення коштів [PERSON] 07.06.2017 року позичила в сусідки [PERSON] 13000 доларів і того ж дня повернула їх позивачу. Разом з тим такі доводи відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не мають жодного документального підтвердження, а також спростовуються показами допитаних в судовому засіданні свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що факту передачі коштів [PERSON] для [PERSON] не бачила, проте факт передачі коштів [PERSON] для [PERSON] у розмірі 44 тисячі грн. засвідчила, оскільки про це її попросила [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що 07.06.2017 року позичила [PERSON] 13 тисяч доларів. Зі слів [PERSON] зрозуміла, що вказана сума коштів необхідна їй для передачі [PERSON] Факту написання [PERSON] розписки про отримання вказаних коштів від [PERSON] вона не бачила, про існування такого документа їй нічого не відомо. Доводи відповідача про наявність інших розписок, які підтверджують відсутність будь яких боргових зобовязань [PERSON] перед [PERSON] суд до уваги не приймає з наступних підстав. В розписці від 25.05.2017 року (а.с.62) ( яку як стверджує відповідач, [PERSON] написав на підтвердження повернення нею коштів) не вказано, що [PERSON] повернула йому будь які кошти. В розписці на а.с.66 йде мова про передачу [PERSON] [PERSON] коштів на суму 13 тисяч доларів при свідкові [PERSON], разом з тим в розписці відсутній підпис [PERSON] про отримання ним вказаної суми грошових коштів, та відсутній підпис свідка [PERSON] З розписки на а.с.67 вбачається, що [PERSON] передала [PERSON] 13 тисяч доларів, що фактично не є предметом спору та сторонами не оспорюється. Жодних інших належних та допустимих доказів повернення [PERSON] позичених коштів відповідач суду не надала. Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд враховує наступне. Відповідно до\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Зобовязання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604609 ЦК України. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищу євстановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно відсуми. Частина друга статті 1047\~ЦК України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. У відповідності до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається\~повернутою в\~момент зарахування\~грошової суми,\~що позичалася,\~на його\~банківський рахунок\~або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). Відповідно до части першої та другої статті 207\~ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Дослідивши подані докази, суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписок відповідача, які підтверджують як факт отримання нею коштів за договором позики, так і зобов'язання повернути ці кошти [PERSON] у строки зазначені у розписках. Оскільки у визначений у розписці строк кошти відповідачем повернуті не були, у позивача були підстави для звернення з даним позовом. Належних і допустимих доказів повернення коштів позивачу відповідач не надала. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Враховуючи наведене, з відповідача підлягає сума заборгованості за період з 15.10.2017 року по 23.02.2018 року, що становить 351350 гривень, в т.ч. 332200 грн. заборгованість за договори позики, 3604 грн. (33220 сума боргу Х 3% :100% : 365 Х 132 кількість днів прострочення) 3% річних від простроченої суми заборгованості, 15543 грн. інфляційні витрати. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову позивачем, а відтак про наявність підстав для його задоволення

Outcome: approved