Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

11.11.2014 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, а саме транспортного засобу DAF, 1989 року випуску, тип:фургон, номер кузова [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER], що накладений постановою державного виконавця першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 19.08.2011 року. Також позивач просить заборонити органам ДВС вчиняти дії, пов'язанні з обмеженням права розпорядження відносно автомобіля DAF, 1989 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER]. В обгрунтування позовних вимог, представник банку посилається на те, що банк являється заставодержателем вказаного майна відповідно до договору від 04.04.2008 року, на яке державним виконавцем в подальшому було накладено арешт, що порушує пріоритетне право банку на реалізацію майна. В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позову. Відповідач позов визнав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.01.2008 року між ПАТ КБ«Приват банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №201636-SOGL на суму 46500 доларів США. В забезпечення виконання умов кредитного договору 22.01.2008 року між тими ж сторонами укладено договір застави транспортного засобу DAF, 1989 року випуску, тип:фургон, номер кузова [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 30.09.2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16.01.2008 року та 12.09.2007 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват банк» 49135,29 доларів США та судові витрати. З метою виконання вказаного рішення суду, державним виконавцем першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 19.08.2011 року накладено арешт на належне боржнику рухоме майно. Вказані обставини підтверджуються кредитною угодою №201636-SOGL від 16.01.2008 року; договором застави від 22.01.2008 року; постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2011 року; рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30.09.2010 року; витягом про наявні арешти. Згідно ч.1 ст.585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Ч.2 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. Ст.12 Закону України «Про заставу» передбачено, що реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. В силу ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно ч.1 ст.54 цього Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Ч.3 цієї статті визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. В силу ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Рішення суду від 30.09.2010 року не виконано, про що свідчить розрахунок заборгованості за кредитною угодою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ«Приватбанк» як заставодержатель має право вимагати звільнення заставленого майна з під арешту. При цьому вимога про заборону органам ДВС вчиняти дії, пов'язанні з обмеженням права розпорядження відносно автомобіля DAF, 1989 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] не підлягає до задоволення, оскільки таке обмеження можливе лише шляхом накладення арешту на майно і належним способом захисту в цьому випадку є скасування арешту, чим фактично банк скористався. Судові витрати по справі розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial