Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

10 січня 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 21 вересня 2010 року по 29 травня 2017 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу в них є донька: [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дочка проживає разом із нею в м.Києві. [PERSON] навчається в школі І-ІІІ ступенів № 280 Дарницького району м.Києва та відвідує гурток бальних танців. За весь час окремого проживання відповідач жодного разу не поцікавився життям дитини. З метою підготовки доньки до самостійного життя, вона приділяє багато уваги та часу вихованню доньки, її навчанню та розвитку. Дитина перебуває на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться вихованням дитини та її розвитком. Така поведінка свідчить про те, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Вказуючи на те, що [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов'язки просить позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON] та стягнути аліменти на її утримання в розмірі 900 гривень щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 17 січня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 16 лютого 2018 року. Підготовче судове засідання відкладено на 14 березня 2018 року за клопотанням представника служби в справах дітей у зв'язку з неможливістю надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки малолітня дитина у м. Шепетівці не проживає. 02 березня 2018 року надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, у якому останній зазначив, що під час його відсутності у зв'язку з перебуванням на заробітках, позивач, без його згоди, змінила місце проживання їхньої неповнолітньої доньки, не повідомивши його про їх місцеперебування, чим чинила йому перешкоди в спілкуванні з дитиною. Він намагався відновити спілкування з дитиною за допомогою мобільного зв'язку, однак позивач заборонила дитині спілкуватись з ним та не повідомила адресу місця проживання, тому він не мав змоги пересилати кошти на утримання дитини та приймати участь у її вихованні. Вважає, що підставою звернення до суду стали особисті амбіції позивача та конфлікти, які існували між ними, що не є підставою для позбавлення батьківських прав, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 900 грн. визнав в повному обсязі. До відзиву відповідач долучив характеристику з місця проживання. 14 березня 2018 року у підготовчому засіданні оголошувалась перерва за клопотанням представника позивача для подання додаткових доказів. 15 березня 2018 року за клопотанням представника позивача залучено до участі в справі третю особу - орган опіки та піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації (служба у справах дітей) за місцем проживання малолітньої дитини, для надання висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, та призначено справу до судового розгляду на 11 квітня 2018 року. Судові засідання відкладалися на 19 квітня 2018 року через неявку представника третьої особи, на 23 квітня 2018 року через неявку сторін, на 7 травня 2018 року через неявку відповідача, на 8 травня 2018 року через неявку сторін, на 24 травня 2018 року через неявку відповідача. 10 травня 2018 року на адресу суду надійшла заява представника третьої особи - органу опіки і піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації (служба в справах дітей) про розгляд справи без участі представника, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] та акт обстеження умов проживання дитини. В справі оголошувалися перерви до 05 та 19 червня 2018 року, через неявку свідків та з метою забезпечення права відповідача на ознайомлення із висновком щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, за клопотанням відповідача, у зв'язку з його перебуванням за межами Хмельницької області. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, за участі її представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві. Наголосив на тому, що відповідач під час спільного проживання із позивачем притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї та перебував на обліку як сімейний насильник. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав не визнав, з підстав викладених у відзиві на позов. Вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини визнав в повному обсязі. Додатково пояснив, що не був присутній на засіданні органу опіки та піклування, оскільки на перше засідання отримав запрошення із запізненням - пізніше дати, зазначеної у запрошенні, тому не мав фізичної можливості бути присутнім на засіданні, а про наступне засідання органу опіки та піклування він не повідомлявся, тому не міг надати пояснення з приводу його участі у вихованні та утриманні дитини. Представник третьої - органу опіки та піклування Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника, надав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради Занов'як І.С. подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що скарг на неналежне виховання дитини сторін у службу в справах дітей не надходило, дитина на даний час не проживає у м.Шепетівці, а тому служба не може перевірити умови проживання та виховання дитини та надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір з підстав та в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч. 1 ст. 164 СК України). Обов'язки батьків щодо дитини визначено статтею 150 СК України, за якою вони зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п.18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 21 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2017 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. З довідки Приватного підприємства «Управлінська компанія «Житлофонд» від 29 вересня 2017 року слідує, що дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю. Згідно характеристики [PERSON], яка навчається в 1-А класі школи І-ІІІ ступенів №280 Дарницького району м.Києва з 01 вересня 2017 року, має хороший фізичний розумовий розвиток, високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Має широкий кругозір, любить читати. Вміє висловлювати свою думку, має багатий словниковий запас. Спокійна, врівноважена, чуйна, вихована, користується авторитетом серед учнів, відвідує хореографічний гурток. Мати [PERSON] займається вихованням дитини, бере активну участь у житті класу та школи, відвідує батьківські збори. Батько дитини [PERSON] за час навчання дитини у школі жодного разу не з'являвся у школі. З висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації, прийнятого під час розгляду заяви [PERSON] щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], вбачається, що батьки дитини перебували у зареєстрованому шлюбі, який у травні 2017 року розірвано. Дитина проживає з матір'ю. Батько дитини ухиляється від виховання доньки, здоров'ям не цікавиться, матеріально не утримує. А тому, служба у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Отже, з наданих позивачем суду доказів слідує, що відповідач - батько дитини не відвідував школу, з педагогами контакту не підтримує, ухиляється від виховання доньки, її здоров'ям не цікавиться, матеріально не утримує, що, саме по собі, свідчить про неналежне виконання ним своїх батьківських обов'язків щодо дитини [PERSON] Разом з тим, для позбавлення батьківських прав, з підстав передбачених ст.164 СК України необхідно встановити, що батьки, або один із них, свідомо нехтують своїми обов'язками щодо дитини, а поведінка батьків, чи одного з них, яка свідчить про неналежне виконання своїх обов'язків, має бути винною. Суд відповідно до ч.6 ст. 19 Сімейного Кодексу України не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, що носить рекомендаційний характер, як такий, що є недостатньо обґрунтованим і не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки службою не з'ясовано відношення відповідача до дитини, даних, що характеризують особу батька, а сам висновок складений без участі [PERSON] на засіданні вказаного органу. Суд вважає, що такий висновок не містить переконливих даних про свідоме нехтування [PERSON] батьківськими обов'язками. В силу ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, враховуючи поведінку відповідача у судовому засіданні, його ставлення до дитини, те, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, при цьому факт заперечення ним позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у нього бажання піклуватись про свою малолітню доньку, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] Поряд з викладеним, суд вважає необхідним попередити відповідача про зміну ставлення до виховання дитини, що сприятиме захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, оскільки на халатну поведінку останнього вказують матеріали справи щодо ухилення останнього від спілкування з дитиною, а також відсутність звернень відповідача [PERSON] до служби в справах дітей з заявою про вирішення спірних питань з матір'ю дитини, при виникненні таких, по наданню можливостей побачень з нею, участі в її вихованні. Крім того, суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом. Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком дитини, записаний таким в свідоцтві про її народження, разом з дитиною не проживає, не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки, хоча є працездатною особою. Домовленості щодо добровільної матеріальної участі в утримані дитини між сторонами не досягнуто. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON], з якою проживає неповнолітня дитина та на утриманні якої вона перебуває, оскільки сторони, які є батьками [PERSON] в рівній мірі несуть обов'язки щодо її виховання та утримання, і такі не можуть бути повністю покладені виключно на позивача. Отже, вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] в розмірі 900 гривень щомісяця є справедливими, обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 141, 150, 164, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial