Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

11 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому ставить питання про стягнення з Державного підприємства «Торецьквугілля» на свою користь моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, у розмірі 80000,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він знаходився з відповідачем, ВП «шахта «Центральна» ДП « Торецквугілля» в трудових відносинах з 13.11.1996 року в якості гірника очисного забою 2 розряду з повним робочим днем ??на підземній роботі. Був звільнений 30.11.2015 року за станом здоров'я за ст.40 п.2 КЗпП України. За час роботи на шахті він отримав профзахворювання. На підставі наданих ним документів Дзержинським відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у Донецькій області відповідно до постанови фонду йому призначено страхові виплати і одноразова допомога. У зв'язку з отриманим профзахворюванням його фізичний стан погіршився (болі в грудях, слабкість, рясне потовиділення, стомлюваність). Тільки за 2006-2017 роки він кілька разів пройшов курс лікування в лікувальних установах. Після отримання інвалідності по профзахворюванню він відчуває моральні страждання, які виражаються в порушенні його ритму і укладу життя, порушені нормальні життєві зв'язки і відносини з родичами. Він відчуває себе неповноцінною людиною через свою підвищену нервозність, з'явилося відчуття страху за життя і здоров'я, яке з кожним днем ??погіршується. Отримане захворювання позбавило його можливості займатися улюбленою справою. Маючи спеціальну освіту, він не може виразити свої вміння і професіоналізм в достатній мірі, від чого його ділова репутація і престиж отриманої професії не можуть бути втілені у реальність. Він доставляє незручності близьким, рідним людям своїм погіршенням здоров'ям, своєю нервозністю, моральні страждання посилюються з кожним днем. Лікування дає слабкі результати, для відновлення нормальних життєвих відносин необхідні додаткові умови і матеріальні кошти. У своєму віці він міг би ще працювати, але відповідач не може вирішити питання про його працевлаштування. У зв'язку з вищевказаним, враховуючи глибину, тяжкість і тривалість моральних страждань, значне погіршення якості його життя, моральний збиток, нанесений йому умовами виробництва, що спричинило професійне захворювання, [PERSON] оцінює в 80000,00 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] знаходився з відповідачем, ВП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» в трудових відносинах з 13.11.1996 року в якості гірника очисного забою 2 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. Був звільнений 30.11.2015 року за станом здоров'я за ст.40 п.2 КЗпП України, про що свідчать записи у трудовій книжці (а.с.4-6). Згідно довідки АБ №0039846 від 25.11.2015 року МСЕК позивачу встановлено 80% втрати працездатності (первинно) і призначена 3 група інвалідності (а.с.8). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання №80 від 21.09.2009 року встановлено, що професійне захворювання периферичний Сr нижньої долі лівої легені Т2 N2 Мх, стан після нижньої лобектомії зліва виникло за таких обставин: запиленість 40-200 мг/м3 при ГДК 4-10 мг/м3 (з вмістом вільного діоксину кремнію від 4,88 до 8,77%) 40-80% робочої зміни. Температура повітря на робочих місцях 22,8-28 гр., при відносній вологості 90%, швидкості руху повітря 05,-2,0 м/сек. Причиною захворювання стало вільний кришталевий діоксин кремнію у формі кварцу, недосконалість засобів індивідуального захисту органів дихання (а.с.12). Висновком центральної лікарсько-експертної комісії українського профпатологічного центру №3984 від 30.07.2009 року встановлено [PERSON] діагноз заключний клінічний: периферичний Сr нижньої долі лівої легені Т2 N2 Мх, стан після нижньої лобектомії зліва захворювання професійне, встановлено вперше. Висновком лікувально-експертної комісії №4046 від 12.12.2006 року [PERSON] встановлено первинно діагноз заключний клінічний: вібраційна хвороба першого-другого ступеню синдром вегето-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок синдром вегето-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок зі стійкими нейротрофическими порушеннями в кістках кистей. Актом розслідування хронічного професійного захворювання №5 від 12.01.2017 року встановлено, що хронічне професійне захворювання вібраційна хвороба першого-другого ступеню синдром вегето-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок виникло за час контакту з віброінструментом до 35-50% робочої зміни. З огляду на це суд зазначає. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частини 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Сукупність проаналізованих та досліджених судом доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності на 80% безстроково. У п.3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що моральна шкода може полягати,\~\~ зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з порушенням нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. З позовної заяви позивача, наданих ним копій медичних документів вбачається, що внаслідок ушкодження ним здоров'я у зв'язку з виконанням трудового обов'язку, позивач змушений проходити постійне підтримуюче (амбулаторне і стаціонарне) лікування, а також, що змінився образ його життя, що потребує від нього додаткових зусиль для його організації. Наведені докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому фізичні і моральні страждання, обмежує його можливість вести звичний йому спосіб життя, що, зокрема, встановлено висновками МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності, групи інвалідності, про обмеження фізичної праці та необхідність постійного лікування, в тому числі медикаментозного, санаторно-курортного. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує ступінь втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, наявність для позивача вимушених змін у його можливій подальшій професійній діяльності, пов'язаної із обмеженням тяжкої фізичної праці, встановленням групи інвалідності, з необхідністю постійного лікування, порушення нормальних життєвих звязків позивача, неможливість ведення попереднього способу життя. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 80000,00 грн. суд визнає завищеною. З врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial