Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

12.04.2021 року позивач звернувся до суду із заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням свою колишню дружину [PERSON] . Свою заяву обґрунтовував тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 14.06.2005 року, державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко О.В. У квартирі зареєстрував дружину, з якою у той час перебував у шлюбі, однак, вже близько трьох років [PERSON] за вказаною адресою не проживає, що підтверджується відповідними актами депутатів. Досудове врегулювання спору відбувалось шляхом звернення до [PERSON] , однак остання не бажає у добровільному порядку зніматись з реєстрації. Зазначає, що відповідачка виїхала з вищевказаної квартири та проживає за іншою адресою у своїх батьків, в квартирі відсутні її особисті речі. У разі задоволення позову просив стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 908 грн., та 1752 грн. 52 коп. за складання актів не проживання відповідача. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачка до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що позивач є одноособовим власником житлової квартири, загальною площею 29,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру набуто на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 14.06.2005 року, Державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори, Антонченко О.В. та зареєстровано державним реєстратором Обухівського БТІ в Державному реєстрі право власності на нерухоме майно 20.07.2005 року, № витягу 7832373. 04 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського РУЮ у Київській області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції у Київській області. Рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі № 372/3418/18 від 07 лютого 2019 року вказаний шлюб розірвано. Факт не проживання відповідачки підтверджується актами, які складені депутатом Луценко Ларисою Анатоліївною Української міської ради в присутності свідків (а.с. 10-22). Окрім цього, відповідачка не заперечувала викладені в позові обставини, позов визнала. Відповідно до статті 7 Закону України Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви цієї особи або остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Установивши, що позивач надав докази на підтвердження того, що відповідачка відсутня у належній позивачеві квартирі без поважних причин понад один рік, витрати по утриманню жилого приміщення не сплачує, добровільно залишила житлове приміщення, оскільки доказів примусового його виселення суду не надано, при цьому будь-якого домовленості між позивачем і відповідачкою щодо збереження за нею права користування житлом не існує, відповідачка визнає позов, суд дійшов висновку про те, що позивач довів заявлені позовні вимоги, а тому вони підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. Витрати, понесені позивачем в зв`язку із складенням актів про обстеження житлових умов, на загальну суму 1752 грн. 52 коп. суд відносить до витрат, пов`язаних із розглядом справи, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 133 ЦПК України, тобто пов`язаних із оглядом доказів за їх місцезнаходженням. Вказані витрати є такими, що були спрямовані позивачем на збір доказів в обґрунтування позовних вимог, підтверджені належними доказами (копіями чеків), тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved