Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

11. 04. 2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом (який уточнювала) до [PERSON] про стягнення заборгованості з аліментів на утримання дитини у розмірі 7000, 00 грн., а також стягнення понесених витрат на юридичну допомогу у розмірі 150, 00 грн. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідач повинен сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина - [PERSON], який народився [INFO], однак відповідач ухиляється від сплати, внаслідок чого утворилася заборгованість з аліментів у розмірі 7000, 00 грн. В добровільному порядку відповідач вказану суму заборгованості не сплачує, що і стало підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. До судового засідання позивач не з'явилася, її представник суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач до судового засідання в день проголошення рішення не з'явився, суду надав заяву про визнання уточненого позову, яким заявлено вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 7000, 00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 150, 00 грн. Проти задоволення вказаних позовних вимог не заперечував, справу просив розглянути за його відсутності. Суд, беручи до уваги раніше надані в судовому засіданні пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 27. 04. 2012. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27. 04. 2012 у справі № 2/1412/2641/12. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], який народився [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. ст. 180-182 СК України батьки забов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до виконавчого листа від 23. 06. 2010 № 2-4651 відповідач повинен сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмір ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Відповідачем визнано позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача заборгованості у розмірі 7000, 00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз. 3 п. 24, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12. 06. 2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування досліджених інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому докази по справі не досліджуються і суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості з аліментів на утримання дитини у розмірі 7000, 00 грн. Також на підставі ст. ст. 84, 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 150, 00 грн. витрат на правову допомогу, а також в дохід держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved