Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

11.07.2017 позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом, в якому просить припинити дію безстрокового трудового договору, укладеного 18.03.2009 між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON], зареєстрованого у Харківському обласному центрі зайнятості 18.03.2009, та судові витрати стягнути з відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 16.02.2016 року перебував у статусі ветерана війни - учасника бойових дій, з 05 липня 2016 року має статус ветерана війни - інваліда війни. 18.03.2009 року між ним та ФОП [PERSON], було укладено трудовий договір, згідно з яким, відповідач зобовязувалась надати йому роботу водія автотранспортних засобів та її оплачувати, а він зобовязався виконувати на користь відповідача роботу, запис до трудової книжки не був занесений. В подальшому, відповідач 18.03.2009 зареєструвала трудовий договір у Харківському обласному центрі зайнятості. Після спливу незначного проміжку часу (приблизно місяць) відповідач перестала надавати йому роботу та сплачувати за неї заробітну плату. Реалізовуючи своє право на звільнення, згідно з вимогами ст. 38 КЗпП України, він подав роботодавцю заяву про звільнення і вважав, що трудовий договір буде розірвано, оскільки заперечень роботодавець не чинив, однак роботодавець також не розяснив норми Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, згідно п. 6, якого, у разі припинення строку дії трудового договору достроково, у трудовому договорі фізична особа-підприємець робить запис про підстави його припинення, з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що обидві сторони сповіщають Державну службу зайнятості, яка реєструвала договір. Таким чином, зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. Крім того позивач зазначає, що у 2016 році він звернувся до Центру зайнятості за місцем проживання та був повідомлений, що трудовий договір не було розірвано, його реєстрацію не анульовано. Встановити фактичне місце знаходження роботодавця, на теперішній час він не зміг, за юридичною адресою реєстрації фізичної особи-підприємця, відсутні відомості про його нинішнє перебування. Внаслідок того, що місцезнаходження роботодавця мені не відоме, він не може розірвати укладений безстроково трудовий договір, а тому і працевлаштуватися на законних підставах, з метою захисту свого порушеного права він звернувся до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представники позивача [PERSON] у судове засідання також не зявився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, проси їх задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання повторно не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, надала суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, поклала розгляд справи на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 18.03.2009 року між [PERSON] та ФОП [PERSON], був укладений трудовий договір. 18.03.2009 зазначений трудовий договір № 20010900528 від 18.03.2009 був зареєстрований Харківським міським центром зайнятості, що підтверджується листом Харківського обласного центру зайнятості від 20.10.2017 № 02-4539. Після спливу незначного проміжку часу (приблизно місяць) відповідач перестала надавати роботу позивачу та сплачувати заробітну плату, і [PERSON] Реалізовуючи своє право на звільнення, згідно із вимогами ст. 38 КзПП України, подав роботодавцю заяву про звільнення і вважав, що трудовий договір буде розірвано. Як вбачається з листа Харківського обласного центру зайнятості від 20.10.2017 № 02-4539 спірний трудовий договір № 20010900528 від 18.03.2009 на даний час є діючим. Частиною 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноваженим ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. За змістом ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обовязковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Пунктами 5, 6, 7 Постанови КМУ № 1168 від 29.10.2009 року «Про деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю» передбачено, що зняття Державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору у випадках, передбачених п. 4 цієї Постанови, проводиться за умови подання фізичною особою примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове повідомлення неможливо, подаються копії підтверджуючих документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Державна служба зайнятості протягом трьох робочих днів з дня надходження зазначених у п. 5 цієї Постанови документів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів та повідомляє працівникові. За зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесеній фізичною особою. Згідно з Наказом міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення трудового договору. Відповідно до п. п. 1, 2, 3 Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 червня 2001 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27 червня 2001 року № 554/5745 (далі - Порядок) (в редакції чинній на момент укладення трудового договору) він поширюється на фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язані з наданням послуг. Згідно з п. п. 8, 9, 14 Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статі КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Аналізуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач за своєю ініціативою фактично відсторонила позивача від роботи, не розірвала з ним трудовий договір та ухиляється від його розірвання, не виплачувала заробітну плату, у зв'язку з чим були порушенні трудові права позивача, а тому позов про розірвання трудового договору з ініціативи позивача на підставі ст. 38 КЗпП України підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати у розмірі 640 грн. підлягають стягненню в дохід держави з відповідача, так як позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved