Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

11.10.2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що вона є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (далі Житловий будинок), де також зареєстрований відповідач. Так, [PERSON] не є членом її сім`ї та увесь час з моменту реєстрації ніколи не проживав у житловому будинку. Факт реєстрації відповідача у належному їй житловому будинку порушує її права власника, оскільки вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію, в зв`язку з чим вона змушена сплачувати комунальні платежі у більшому розмірі. В свою чергу, [PERSON] у сплаті комунальних платежів та в утриманні житла участі не приймає, зацікавленості до нього не проявляє та будь-яких його особистих речей у житловому будинку немає. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі. До початку судового засіданні від позивачки надійшло клопотання з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 31). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомили, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні судові повістки (а.с. 21, 28), які надсилалися [PERSON] за місцем його реєстрації (згідно довідки УДМС України у Волинській області а.с. 24), а також судовим оголошенням, яке було розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 27). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з Договору дарування частини житлового будинку від 17.01.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Зінчук Т.Г. (зареєстрований у реєстрі за № 38 від 17.01.2002 року), [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-13). 04.11.2018 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим прізвище дружини було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що в позивача [PERSON] у приватній власності знаходиться житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , у даному житловому будинку також зареєстрований, зокрема, відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-10). Про дану обставину також свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи № 153, видана 09.07.2019 року Гіркополонківською сільською радою Луцького р-ну Волинської області (а.с. 15). З висновку Луцького РРВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 17.12.2018 року вбачається, що в ході проведеної перевірки щодо факту не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , були опитані сусіди [PERSON] , а саме: [PERSON] та [PERSON] , жителі с. Ратнів Луцького р-ну, які підтвердили ту обставину, що [PERSON] за місцем своєї реєстрації ніколи не проживав (а.с. 5). Вищевказана обставина також підтверджується листом Луцького РРВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 17.12.2018 року № 16071/59/01-18 (а.с. 4) та довідкою листом Луцького РРВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 16.08.2019 року № 1596 (а.с. 16). Судом встановлено, що [PERSON] не є членом сім`ї позивача. Доказів іншого суду надано не було. Ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , порушує права власника вказаного житла вільно володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також змушує останню нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, тому є всі передбачені законодавством підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 768,40 грн. понесені останньою при сплаті судового збору. На підставі ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved