Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

11 вересня 2019 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. У позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 22 травня 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошей. Відповідно до п. 1 вказаного договору відповідач отримала від позивача суму грошових коштів у розмірі 173 000 гривень строком на один місяць. Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів підтверджується п. 7 договору позики, її підписом на договорі від 22 травня 2019 року. Відповідно до п. 1 договору позики, позичальник зобов`язується повернути борг до 22 червня 2019 року. Проте станом на 23 червня 2019 року позивач не виконала зобов`язання за договором позики. Відповідно до п. 1 та 3 договору позики, сторони дійшли згоди про те, що цей договір позики є оплатним. За користування сумою позики позичальник зобов`язана сплатити позикодавцю відсотки у розмірі 8%. У разі затримки повернення боргу більш ніж на 5 діб розмір відсотків збільшується до 30%. Окрім того, за порушення строків повернення коштів у строки, передбачені договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю грошові кошти з урахуванням умов, передбачених пунктами 4, 5, 8 договору позики. На момент звернення до суду відповідач [PERSON] не повернула борг, тим самим прострочила виконання грошового зобов`язання. Просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його, [PERSON] , користь заборгованість за договором позики у сумі 173 000 гривень, 30% від суми позики за дні прострочення повернення грошових коштів у розмірі 51 900 гривень, суму пені у розмірі 30% від суми позики у розмірі 51 900 гривень, суму штрафу у розмірі 10% від суми позики у розмірі 17 300 гривень, суму 3% річних у розмірі 469, 23 гривень, а всього 294 569 гривень 23 копійки, а також судовий збір у розмірі 3 329, 89 гривень, який складається з 2 945, 69 гривень та 384, 20 гривень, та витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, за участю її представника адвоката Карпової Н.В. Представник позивача адвокат Оснач Л.О. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розірвання договору про надання правової допомоги, укладенного між нею та позивачем [PERSON] . Представник відповідачки адвокат Карпова Н.В. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення позовних вимог. Ухвалою Жовтневого районного суду від 18 липня 2019 року дана цивільна справа передана за підсудністю на розгляд Орджонікідзевському районному суду м. Маріуполь. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 16 вересня 2019 року дана цивільна справа прийнята до провадження судді, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.02.2020 року позов було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 22 травня 2019 року у розмірі 173 000 гривень, суму відсотків у розмірі 51 900 гривень, суму пені у розмірі 51 900 гривень, суму штрафу у розмірі 17 300 гривень, 3 % річних у розмірі 469,23 гривень, а всього 294 569,23 гривень, а також судовий збір у розмірі 2945,69 гривень. 07.04.2020 року до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 08.04.2020 року [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 09.04.2020 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом № 263/9361/19, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполь про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики борг у розмірі 173 000 гривень, суми відсотків у розмірі 51900 гривень, суми пені у розмірі 51900 гривень, суми штрафу у розмірі 17300 гривень, 3% річних у розмірі 469,23 гривень, а всього 294 569,23 гривень, до завершення розгляду цивільної справи № 263/9361/19. Ухвалою суду від 15.07.2020 року скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.02.2020 року, визначено проводити розгляд справи за правилами загального провадження. Ухвалою суду від 24.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 22 травня 2019 року між [PERSON] , як позичкодавцем та [PERSON] , як позичальником було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого [PERSON] позичив грошові кошти у сумі 173 000,00 гривень, які [PERSON] зобов`язувалася повернути [PERSON] до 22 червня 2019 року з виплатою відсотків за ставкою у розмірі 8%. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей. На підтвердження укладення Договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань і отримання грошей у сумі 173 000,00 гривень відповідачем [PERSON] 22 травня 2019 року власноручно підписаний Договір позики, відповідно до якого, вона, [PERSON] , взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 173 000,00 гривень. Гарантує повернення вищевказаних сум у строк до 22 червня 2019 року з виплатою відсотків за ставкою у розмірі 8% у сумі 186 840, 00 гривень. У разі невиконання зобов`язання, сторони домовились про те, що у разі затримки повернення боргу більш ніж на п`ять діб відсотки за ставкою в розмірі 8% збільшуються до 30% від залишку непогашеної заборгованості (п.3. договору). Також сторони домовились про те, що у разі порушення строків повернення відсотків, зазначених в п.1 цього договору, позичальник виплачує позикодавцю пеню в розмірі 30% від неповерненої вчасно суми за кожен день такого прострочення (п.4 договору). За прострочення виконання боргових зобов`язань понад 5 (п`ять)календарних днів позичальник, крім пені та відсотків, сплачує позикодавцю додатково до прострочених сум, штраф у розмірі 10%від суми основного зобов`язання, передбаченої п. 2 цього договору (п. 5 договору). У разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені даними договором, позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 8 договору). Суд звертає увагу, що у Договорі позики грошей, який був предметом дослідження у судовому засіданні, зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу, штрафні санкції та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики й Договір позики свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Особистий підпис позичальника у договорі є фактом укладання договору позики між нею та позивачем і фактом передачі їй грошових коштів. Відповідач не оскаржувала договір позики з підстав неотримання нею грошових коштів. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що цим Договором позики відповідачка [PERSON] власноручно посвідчила факт передання їй позивачем грошових коштів у сумі 173 000, 00 гривень. Оригінал Договору позики грошей від 22 травня 2019 року, підписаний власноручно відповідачкою [PERSON] знаходиться у позивача [PERSON] . Наявність у кредитора оригіналу Договору позики свідчить про наявність невиконаного зобов`язання. У відповідності до Висновків Верховного Суду України письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність боргового документа - Договору позики у позивача підтверджує факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за Договором позики від 22 травня 2019 року. Суд зауважує, що ані відповідачкою [PERSON] , ані її представником адвокатом Карповою Н.В., відповідно до ст. 81 ЦПК України, не надано суду доказів про повернення позивачу [PERSON] на виконання умов та зобов`язань за Договором позики від 22 травня 2019 року боргу у розмірі 173 000 гривень. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за Договором позики від 22 травня 2019 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 173 000 гривень, не повернула грошові кошти у строк до 22 червня 2019 року та до теперішнього часу, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідачки [PERSON] суми боргу за Договором позики від 22 травня 2019 року у розмірі 173 000 гривень. У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання в незалежності від наявності вини в його діях. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що в Договорі позики від 22 травня 2019 року, сторони домовились про те, що у разі невиконання зобов`язання, сторони домовились про те, що у разі затримки повернення боргу більш ніж на п`ять діб відсотки за ставкою в розмірі 8% збільшуються до 30% від залишку непогашеної заборгованості ( п.3. договору). Зокрема, у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені даними договором, позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 8 договору). Зобов`язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 525 ЦК). Враховуючи вищенаведені норми права, суд задовольняє позов в частині стягнення з відповідачки на користь позивача суму відстків у розмірі 51900 гривень та 3% річних у розмірі 469,23 гривень. При цьому суд зауважує, що розрахунок відсотків у розмірі 51900 та 3% річних відповідачкою та її представником не оспорюваввся, контр розрахунків цих сум суду ними не надано, тому суд при вирішенні спору по суті взяв до уваги саме розрахунок відсотків та 3% річних, які зазначені позивачем в позові. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача нарахованої пені, суд звертає увагу на те, що до правовідносин, які склались між сторонами, необхідно застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 2 даного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було видано Розпорядження № 1275-р від 02 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України, відповідно до п. 20 ч. 1 «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Маріуполь та місто Донецьк Донецької області було віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Так, враховуючи, що адреса проживання відповідачки [PERSON] зареєстрована у місті Маріуполі, нарахування пені в розмірі 51900,00 гривень та штрафу у розмірі 17300 гривень за кредитним договором є неправомірним, тому дана вимога не підлягає задоволенню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь витрати на правову допомогу. Проте позивачем не було зазначено суми, сплаченої на правову допомогу, не надано суду доказів на підтвердження сплати цієї суми адвокату та акту виконаних адвокатом робіт, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні цих вимог позивача. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що позов задоволено частково, суд стягує з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 2253,69 гривень.

Outcome: partial