Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

12.11.2021 р. до суду надійшов позов [PERSON] задовільнити їх з наведених в позові підстав і допитана як свідок пояснила, що відсторонення її від роботи бібліотекарки ліцею № 7 м.Гайсина в зв`язку з її невакцинуванням від COVID-19 з 30.11.2021 р. без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти COVID-19 є грубим порушенням її конституційного права на працю і отримання винагороди за неї як засобу до існування; зазначила при цьому, що відмовилася від вакцинації через відсутність законних підтверджень безпечності протиковідних вакцин, наявність у неї гіпертонії, а у трьох її знайомих - тяжких наслідків протиковідної вакцинації (маніакально-депресивний психоз, параліч, враження серця); перед відстороненням відповідач не зажадав від неї письмових пояснень про причини відмови; заявила також, що протягом часу відсторонення навчання було дистанційним і ніякого санітарно-епідеміологічного сенсу у такому крайньому заході не було. Позивач в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити з наведених в позові підстав, додатково вказав суду про те, що ніяких письмових пояснень щодо причин відмови його від вакцинації директор не вимагала, причинами його відмови від щеплення є турбота про стан його здоров`я. Представник відповідача у поданому до суду 29.11.2021 р. відзиві вимоги позову не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, оскільки вчителі підлягають обов`язковому щепленню відповідно до наказу МОЗ від 4.10.2021 р. № 2152 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», у разі відмови або ухилення від профілактичного щеплення в порядку п.41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 9.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-COV-2», тому вчитель історії [PERSON] законно відсторонений від роботи, просила справу розглянути без неї. З урахуванням позицій учасників справи, досліджених доказів та вимог закону суд визнає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких законних підстав. Судом встановлено, що наказом директора Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №5 Гайсинської міської ради № 58-к від 8.11.2021 р. вчителя географії (так зазначено в наказі, позивач же вказав, що він є вчителем історії) [PERSON] відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 8.11.2021 р. на час відсутності щеплення проти COVID-19 до ліквідації причини відсторонення, перед винесенням наказу директор закладу освіти №5 не запропонувала вчителю [PERSON] надати письмові пояснення про причини відсутності у нього щеплення проти COVID-19, строк відсторонення не визначений - до ліквідації причини відсторонення, зазначеним наказом позивача позбавлено професійної взаємодії та засобів до існування на невизначений строк; обмежено право на працю за обраною спеціальністю вчителя історії та правознавства за місцем постійної роботи з 1990 р., тобто понад тридцять років. Правовідносини, що виникли між сторонами в справі, регламентуються: -ч.1 ст.129 Конституції України, ч.1 ст.10 ЦПК України, за якими суддя і суд, здійснюючи правосуддя, під час розгляду справи керуються принципом верховенства права; -ч.2 ст.3 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави; -ч.9 ст.10 ЦПК України, відповідно до якої в разі неврегульованості законом спірних правовідносин суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону); -ст.139 КЗпП України, за якою працівники зобов`язані своєчасно і точно виконувати розпорядження власника чи уповноваженого ним органу, додержуватись трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці; -ч.1 ст.60 Конституції України, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний виконувати лише явно злочинні розпорядження чи накази; -ст.140 КЗпП України, згідно з якою трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується, зокрема, заохоченням за сумлінну працю та (чи) в необхідних випадках заходами дисциплінарного впливу щодо окремих несумлінних працівників; -ст.147 КЗпП України, відповідно до якої за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення (дисциплінарного впливу): 1). догана; 2). звільнення. Законодавством можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. -ст.46 КЗпП України, за якою відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством; -ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», за змістом якої працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти відповідних хвороб; у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, цей працівник відстороняється від виконання зазначених видів робіт; -Наказом МОЗ України від 04.10.2021 р. № 2153, зареєстрованого 07.10.2021 р. № 1306/36928, затвердженим ним Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, за яким працівники закладів загальної середньої освіти незалежно від типу та форми власності підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19; -чинним з 08.11.2021 р. п.41-6 Постанови Кабінету міністрів України від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно з яким керівники підприємств, установ та організацій зобов`язані видати накази чи розпорядження про відсторонення від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які, за відсутності абсолютних протипоказань до таких щеплень, відмовляються або ухиляються від них; оплата праці за час відсторонення здійснюється з урахуванням ч.1 ст.94 КЗпП України, тобто не проводиться; відсторонення провадиться за наказом чи розпорядженням керівника з обов`язковим доведенням його до відома працівника; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили; -ч.1 ст.149 КЗпП України, відповідно до якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; -ч.4 ст.43 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; -ч.2 ст.235 КЗпП України, згідно з якою при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; -п.п.22,23 Рішення ЄСПЛ в справі «Бігаєва проти Греції» № 26713/05 від 28.05.2009 р., за змістом якого поняття «приватне життя» є широким і включає в себе також і професійну взаємодію (діяльність); -ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб; -усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), відповідно до якої втручання держави в захищені Європейською Конвенцією 1950 р. права повинно відповідати одночасно співіснуючим трьом критеріям: законності, законної (легітимної) мети, пропорційності (справедливого балансу); -п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, за яким суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З огляду на те, що відсторонення позивача від роботи вчителя історії і правознавства (в наказі географії) спричинило невиконання ним на невизначений час своїх посадових обов`язків, неотримання заробітної плати, незарахування часу відсторонення до його трудового стажу, то таке відсторонення має всі ознаки покарання як заходу дисциплінарного впливу, за наслідками для працівника проміжним між доганою і звільненням, тобто поза розумним сумнівом є стягненням за порушення трудової дисципліни в аспекті системної дії ч.2 ст.147, ст.46 КЗпП України, ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п.41-6 Постанови Кабінету міністрів України від 09.12.2020 р. № 1236. Зважаючи на те, що керівник відповідача як уповноважений власником орган до застосування дисциплінарного стягнення щодо позивача у виді відсторонення від роботи на невизначений строк не запропонувала [PERSON] надати письмові пояснення про причини відмови чи ухилення від щеплення проти COVID-19, наявності можливих медичних протипоказань від такого щеплення, то цим самим керівник допустила істотне порушення норм чинного законодавства про працю стосовно своїх обов`язків і стосовно прав позивача, а тому необхідно з метою захисту порушених прав позивача необхідно визнати незаконним і скасувати оспорюваний наказ. Крім того, за час незаконного відсторонення від роботи позивач не мав професійної взаємодії та не отримував заробітної плати, що грубо порушило його конституційне право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку [PERSON] вільно обрав і працює вчителем історії і правознавства понад тридцять років в зазначеному закладі освіти, а також на право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, - то для забезпечення цього права позивача суд визнає за необхідне зобов`язати відповідача виплатити вчителю історії і правознавства (відповідно до наказу про відсторонення від роботи вчителю географії) [PERSON] середній заробіток за час відсторонення від роботи (вимушеного прогулу). Крім того, право на оплачувану працю є елементом приватного життя, оскільки робота і заробіток забезпечує приватні життєві потреби позивача; з цих міркувань зазначене право захищається ст.8 Конвенції, а тому втручання в нього держави повинно одночасно відповідати всім трьом критеріям ЄСПЛ: законності, законної і обґрунтованої (легітимної) мети та пропорційності (справедливого балансу); таке втручання визнається ЄСПЛ неправомірним, якщо хоча б одного з критеріїв дотримано не було. Відстороненням від роботи позивача без збереження заробітку відповідач позбавив [PERSON] професійної взаємодії та засобів до існування на невизначений строк, що є очевидно непропорційним (несправедливим), враховуючи конкретні обставини цієї справи, стратегічну необхідність такого відсторонення, наслідки для відстороненого від роботи на невизначений строк учителя історії і правознавства [PERSON] , який має поважний вік, не має інших доходів, понад тридцять років працює в одному закладі освіти, має заохочення і не має стягнень, порушення законної процедури такого відсторонення; з цих мотивів втручання держави є неправомірним, що тягне необхідність судового захисту права позивача на працю та на повагу до приватного життя. У задоволенні вимоги про поновлення [PERSON] на роботі необхідно відмовити через безпідставність цієї позовної вимоги, оскільки суду не надано будь-яких доказів про звільнення вчителя історії і правознавства [PERSON] із займаної посади.

Outcome: dismissed