Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

10 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] Міхаілс про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 15 червня 1999 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану міста Рига (шлюб укладено в Ризі, Пардаугаві, в Свято Троїцькій православній церкві), актовий запис № 330 від 07.07.1999 року, свідоцтво про шлюб видано 13 вересня 2000 року відділом РАЦС міста Рига Латвійської Республіки. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], батьком якої у свідоцтві про народження зазначений відповідач. Сімейні стосунки припинені у 2003 році через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно та немає сенсу для його подальшого існування. Просила суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, від неї до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] Міхаілс до суду також не зявився, надавши суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував. Згідно з ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія LV AB 234969, виданим 13 вересня 2000 року відділом РАЦС міста Рига Латвійської Республіки, актовий запис № 330 від 07 липня 1999 року. Згідно свідоцтва про народження, серія І ВЛ № 134759, виданого Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова 20 квітня 2000 року, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], актовий запис про народження № 158. Відповідно до положень\~ст.51 Конституції України, ч.1\~ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст.\~18, п. 3 ст.\~51, ч. 3 ст.\~56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до\~ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1\~ст. 110 СК України, один\~із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2\~ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8\~ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved