Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

10 січня 2018 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з даним позовом в інтересах позивача [PERSON] та просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Вказаний позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Попереднім власником цього будинку була мати позивача [PERSON], після смерті якої позивач прийняла спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок. Позивач виявила, що у належному їй будинку зареєстрований [PERSON] за згодою попереднього власника матері позивача [PERSON], але останній у даному домогосподарстві не проживає, договору найму житлового приміщення з попереднім та теперішнім власником не укладав. У зв'язку з наведеним представник позивача просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав наведених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду та не направив суду заяви про розгляд справи без його участі. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог статті 280 ЦПК України у зв'язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в селі Хоружівка Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], виданого 18 серпня 2005 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с.6). З копій свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Юрченко А.М. (а.с.8,11), вбачається, що спадкоємцем майна, зазначеного у цих свідоцтвах після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а саме: житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. та земельної ділянки, площею 0,0400 га за цією ж адресою, є її дочка, позивач по справі, [PERSON], [INFO]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Юрченко А.М., позивачу [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами згідно технічного паспорту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2017, зареєстрованого в реєстрі за №2818 (а.с.10). Згідно довідки, наданої на запит суду виконавчим комітетом Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області від 18.01.2018 за №6 (а.с.20), [PERSON], [INFO], згідно запису в погосподарській книзі №7 Хоружівського старостинського округу за 2016-2020 роки та картотеки виконавчого органу с. Хоружівка Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] (медична сестра амбулаторії с. Хоружівка Недригайлівського району) та [PERSON] (сусідка), жителі с. Хоружівка Недригайлівського району Сумської області, підтвердили, що відповідач у спірному будинку не проживає понад рік, хоч і зареєстрований. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК України). Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив до суду не подав. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна згідно зі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача або членів сім`ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Із змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Виходячи з вищезазначеного суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином зареєстрованим у будинку, належному на праві власності позивачу, понад строк, встановлений законодавством, у ньому не проживає, а тому є таким, що втратив право користування ним, будь-яких письмових домовленостей стосовно користування житловим будинком за вказаною адресою не існує, власник будинку немає ніяких обов`язків по наданню житла відповідачу, тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Вимога про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору, позивачем не заявлялась. На підставі викладеного,

Outcome: approved