Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

11.02.2019 року позивач - РА ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування, в інтересах дитини [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: РА ЗМР по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. На обліку служби (управління) у справах дітей ЗМР перебуває малолітня дитина, позбавлена батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2017 року дитина відібрана у матері [PERSON] , 1989 року народження, без позбавлення її батьківських прав терміном на 1 рік. Згідно з повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.09.2017 року № 555/6 малолітній [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 15.12.2017 року № 618р, над малолітньою [PERSON] , встановлено опіку та призначено опікуном над нею [PERSON] . Відповідач [PERSON] протягом 2018 року двічі зверталася до відділу служби щодо можливості зустрічі з донькою, зобов`язалася влаштуватися на роботу та звернутися до суду щодо повернення доньки на виховання, але своїх зобов`язань не виконала, своїх намірів щодо вирішення подальшої долі дитини не повідомляла. З метою з`ясування ставлення дитини до матері проведено бесіду з опікуном [PERSON] та дитиною [PERSON] в присутності представника ЗМЦСССДМ. Наразі малолітня відмовляється від зустрічей з матір`ю. Своє рішення пояснила тим, що мати їй часто брехала, що вона може пообіцяти прийти, але не прийде. Крім того дитина побоюється, що мати буде налаштовувати її проти опікуна, як це було під час телефонних розмов. Повертатись до матері дитина не хоче і вважає, що вона давно мала змогу змінити своє життя, знайти роботу, щоб забрати її, але до цього часу нічого не зробила. Дитині [PERSON] було роз`яснено, що мати [PERSON] може бути позбавлена батьківських прав відносно неї, будь-яких заперечень дитина не висловила. Опікун [PERSON] повідомила, що за сприятливих обставин вона не буде заперечувати спілкуванню з матір`ю, але враховуючи спосіб її життя та поведінку, ці зустрічі будуть лише засмучувати дитину. Наразі [PERSON] не працює, матеріально доньці не допомагає, умов для проживання дитини нею не створено, мати не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються опікуном [PERSON] , без участі матері. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її доньки - [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, була повідомлена своєчасно та належним чином про день, час та місце судового засідання, що підтверджено, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи. Також викликалася у судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Відзив не надала. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди представника позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - РА ЗМР по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції серії [NUMBER] , актовий запис № 32, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відомості про запис батька записані за вказівкою матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 7, зворот). Згідно із рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2017 року відібрано [PERSON] [INFO] , у матері - [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав, строком на 1 рік (а.с. 11-13). Згідно з розпорядженням ЗМР по Олександрівському району № 618р від 15.12.2017 року [PERSON] призначено опікуном над малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Актом обстеження умов проживання від 11.01.2019 року, складаним Відділом по Комунарському району служби (управління) дітей ЗМР, встановлено, що потрапити до приміщення квартири [ADDRESS] , не виявилося можливим, двері ніхто не відчинив. Зі слів сусідів, [PERSON] ймовірно не мешкає за зазначеною адресою, її тривалий час за вище вказаною адресою не бачили (а.с. 8). Відповідно до паспортних даних та відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 20.09.2013 року по теперішній час (а.с. 7, 15). Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , наданим РА ЗМР по Комунарському району, з метою з`ясування ставлення дитини до матері проведено бесіду з опікуном [PERSON] та [PERSON] в присутності представника ЗМЦСССДМ. Наразі малолітня відмовляється від зустрічей з матір`ю. Своє рішення пояснила тим, що мати їй часто брехала, що вона може пообіцяти прийти, але не прийде. Крім того дитина побоюється, що мати буде налаштовувати її проти опікуна, як це було під час телефонних розмов. Повертатись до матері дитина не хоче і вважає, що вона давно мала змогу змінити своє життя, знайти роботу, щоб забрати її, але до цього часу нічого не зробила. Дитині було роз`яснено, що мати [PERSON] може бути позбавлена батьківських прав відносно неї. Будь-яких заперечень дитина не висловила. Опікун [PERSON] повідомила, що за сприятливих обставин вона не буде заперечувати спілкуванню з матір`ю, але враховуючи спосіб її життя та поведінку, ці зустрічі будуть лише засмучувати дитину. Наразі [PERSON] не працює, матеріально доньці не допомагає, умов для проживання дитини нею не створено, мати не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються опікуном [PERSON] , без участі матері (а.с. 5). Частини 1, 2 ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлюють, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися зі своїми батьками поза їх бажанням, за винятком випадків, коли таке рішення суд приймає в її інтересах. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону здоров`я» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виключною мірою відповідальності за невиконання батьківського обов`язку є позбавлення батьківських прав. Це допускається лише на підставі та в порядку, визначеному законом. Підстави для позбавлення батьківських прав визначені у ст. 164 СК України, зокрема, мати і батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги висновок, наданий РА ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виявляє до неповнолітньої доньки [PERSON] ніякої уваги та турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, тому вважає позовні вимоги позивача доведеними, у зв`язку із чим, вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Беручи до уваги, що позивач на підставі ст. 141 ЦПК України звільнений від сплати судового збору, враховуючи, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved