Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~11 червня 2020 року адвокат Круглий В.В. в інтересах [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовано тим, що 15 вересня 2019 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала 7\~500 грн. зі строком повернення до 31 грудня 2019 року. У розписці сторони визначили, що 7\~500 грн. еквівалентно 300 доларам США. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідач не виконала зобов`язання за договором позики, позивач, посилаючись на ст. 533 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 7\~992,36 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 20\~000 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. \~ \~ \~ \~Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. \~ \~ \~ \~Сторони у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] адвоката Круглого В.В. надійшла заява, в якій просив розглянути справи без його участі та участі позивача, позов підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. На підставі ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України\~суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст.\~5\~ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно\~зі ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до розписки 15 вересня 2019 року [PERSON] отримала позику у [PERSON] у сумі 7500 грн. та зобов`язалась повернути гроші до 31 грудня 2019 року (а.с.8). Однак, за твердженням позивача, що не спростовано відповідачем, станом на дату звернення позивача до суду [PERSON] борг не повернула. Згоди щодо повернення боргу сторони не досягли. Згідно з ч. 1\~ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Підтвердженням укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, однак, після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, а саме: повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає виконанню. Відповідно до розписки від 15 вересня 2019 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були. Згідно зі\~статтею 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України\~гривні. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини друга, третя\~статті 533 ЦК України). Враховуючи, що відповідачем отримано позику у гривні, про що зазначається в розписці, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача суми, вказаної у розрахунку, наданому позивачем, оскільки це суперечить положенням ст. 533 ЦК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 7\~500 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема,\~витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги (далі - Договір) від 18 березня 2020 року між адвокатським об`єднанням «Круглий та партнери» та [PERSON] , додаткову угоду № 1 до Договору від 18 березня 2020 року, акт прийому-передачі наданих послуг до Договору від 18 березня 2020 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги, рахунок-фактуру 23032020 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого [PERSON] повинен сплатити за послуги з надання правової допомоги згідно з Договором суму у розмірі 3\~000 грн., а також платіжне доручення № 36241065.1 від 24 березня 2020 року, яке підтверджує оплату позивачем згідно з зазначеним вище рахунком АО «Круглий та партнери» суми у розмірі 3\~000 грн. Вказаними документами підтверджено витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~000 грн. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~000 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial