Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

\~\~\~\~\~\~12.09.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу до відповідача КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 Дніпропетровської обласної ради» 13.09.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засідання на 18.10.2018 року. 16.10.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 18.10.2018 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва за клопотанням представника позивача в зв`язку з необхідністю підготовки відповіді на відзив. Справу призначено до розгляду на 04.12.2018 року. 26.11.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив.\~ 04.12.2019 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до судового розгляду на 20.02.2019 року. 20.02.2019 року розгул справі відкладений на 25.02.2108 року. 25.02.2019 року в судовому засідання оголошена перерва до 11.03.2019 року 11.03.2019 року \~\~в судовому засідання оголошена перерва до 29.05.2019 року 29.08.2019 року в судовому засідання оголошена перерва до 19.08.2019 року Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.. 19.08.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати незаконним наказ в.о. директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» № 192-к від 13.08.2018 року «Про звільнення інструктора з трудової терапії [PERSON] » та скасувати його. Поновити його на займаній посаді інструктора з трудової терапії КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» та прийняти рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне:він працював у КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» на посаді інструктора з трудової терапії з 14 травня 2015 року по 13 серпня 2018 року. Наказом в.о. директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» № 192-к від 13.08.2018 року його було звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни у вигляді відсутності на робочому місці понад трьох годин без поважних причин, яке відбулося 04 липня 2018 року Вважає наказ в.о. директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» № 192-к від 13.08.2018 року незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів в.о. директора і підлягає скасуванню за наступних обставин. Керівник закладу заздалегідь «готував» його до звільнення за наклепами на нього представників трудового колективу, які підтримували особисту думку в.о. директора закладу і є «кишеньковими» особами. Ним до керівництва закладу завжди подавались заяви про надання йому відпустки за свій рахунок у разі крайньої необхідності. Чому вони не здобули дії не секрет, так як таким чином керівник закладу методично, систематично позбавлявся від неугодних працівників. Відповідачу направлено відомості, що виборний орган первинної профспілкової організації відповідача не розглядає матеріали про надання дозволу на звільнення позивача, як члена виборного органу згідно ст. 40 КЗпУраїни та «щодо цього питання необхідно звернутись до Верхньодніпровської профспілки працівників державних установ». Методичність присутня також у тому, що керівник закладу знов почав готувати його до звільнення: так, 09 серпня 2018 року за вихідним номером 712, ним було скеровано знов до Голови первинної профспілкової організації відповідача запит його обрання у минулому членом виборного профспілкового органу установи відповідача, що може ускладнити його звільнення Про те, що він є обраним членом профспілки, а саме заступником голови правління профспілкового комітету відповідача свідчить протокол № 1 зборів членів профспілкового комітету КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» від 05.07.2018 року. Так як останній час роботи він був обраним членом профспілкового комітету закладу. Тому його звільнення допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого органу цієї професійної спілки, а саме Верхньодніпровської районної профспілкової організації працівників державних установ, яку відповідач не отримав. Відомості, викладені в наказі № 192-к від 13.08.2018 року про нібито порушення ним правил трудового розпорядку передчасні, а притягнення його до відповідальності незаконне. При ознайомленні його з наказом про звільнення він поставив на наказі дату та свій підпис, але на його вимогу отримати наказ та додатки до нього отримав відмову. А з тексту самого наказу неможливо встановити в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, а в резолютивній частині наказу відсутня навіть дата порушення. А посилання в наказі як на одну із декількох підстав оскаржуваного наказу зазначена доповідна записка сторожа [PERSON] , який з невідомих причин зобов`язаний та уповноважений відстежувати робочі процеси, в яких приймав участь позивач. Оскаржуваний ним наказ є неконкретним і не містить зазначення порушень, конкретної норми, і порушення окремих пунктів його посадових обов`язків. Крім того його звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗП України відбулось без погодження з профспілковим комітетом. Додатки до оспорюваного наказу складені в період його відсутності і не підписані ним. Зазначені в наказі документи можуть свідчити про нібито виявлені вчинки, а не порушення, за які його притягнуто до відповідальності. Крім того при прийнятті рішення про його звільнення не врахована ступінь тяжкості вчинених проступків і заподіяна ними шкода, обставини за яких вчинені проступки та попередня його робота. На підставі чого вважає, що його звільнення є незаконним і такими яке здійснене з особистих мотивів керівника закладу, що й стало підставою звернення до суду. \~\~\~\~В судовому позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також позивач пояснив, що 13.08.2019 року в обідній час його викликав директор закладу і зачитав наказ про його звільнення. Він написав заявку на видачу копії наказу і трудової книжки, але в той день ні копію наказу, ні його трудову книжку йому так і не видали. Він приходив до закладу наступного дня, щоб забрати ці документи, але його на територію закладу не допустили. І йому ніхто не виніс ні наказу, ні копії трудової книжки. Лише аж через місяць йому видали трудову книжку. Вважає своє звільнення незаконним та таким, що викликане особистою неприязню керівництва закладу до нього. Так як, коли директором закладу став [PERSON] почались репресії стосовно працівників закладу. При цьому директор ставився з грубістю до працівників та вихованців закладу, постійно чулась лайка, зневажливе ставлення до колективу закладу. Деякі працівники не витримавши такого ставлення до себе і звільнились самостійно, деяких було безпідставно звільнено. Така ситуація стала відомою за рамками закладу. Колектив закладу підняв питання щодо відповідності директора займаній посаді. Дане питання розглядалось у районній раді, де він відстоював права колективу, але даний розгляд на надав належних наслідків. І тоді працівники закладу почали звертатись до обласної ради. 03.07.2018 року він разом з членами трудового колективу їздив до обласної ради, де відбулась зустріч із депутатом Пригуновим. Їм було запропоновано наступного дня приїхати на засідання ради, де буде розглядатись їхнє питання. Вранці 04.07.2018 року він написав заяву про надання йому відпустки за власний рахунок та поніс її до канцелярії директора, але в нього заяву брати відмовлялись, затягували процес її розгляду, потім директор закладу на заяві поставив напис «пишіть правильно заяву». А на нього чекав вже транспорт для поїздки до обласної ради, тому він залишив заяву і разом з членами колективу поїхав на засідання обласної ради. В протоколі засідання він зазначений як учасник розгляду даного питання. Через деякий час після цих подій його звільнений з роботи за прогул. Представник позивача позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити виходячи з того, що наказ про звільнення його довірителя не конкретизований, невідомо за який проступок позивач був звільнений з роботи. При прийнятті рішення про звільнення не приймались до уваги тяжкість вчиненого порушення та його наслідки. Крім того звільнення його довірителя відбулось без згоди профспілкового комітету. Відповідач згідно наданого відзиву на позовну заяву заперечував проти звільнення позивача із займаної посади посилаючись на те, що надана позивачем заява про надання відпустки за власний рахунок сама по собі не може підтверджувати поважність причин відсутності позивача на робочому місці, оскільки така відпустка обумовлюється взаємною згодою між працівником і роботодавцем. А подана позивачем заява про надання відпустки за власний рахунок не була погоджена із керівником закладу. Позивачем не надано жодних доказів про те, що він обирався до виборної профспілкової організації. Крім того на засідання первинної профспілкової організації представники керівництва закладу не допускались, чим порушувався принцип гласності діяльності профспілкової організації. Внески до профспілкової організації не вносились, що свідчить про те, що первинної профспілкової організації в КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» не існує в принципі, Тому позивач не може бути членом виборного органу первинної профспілкової організації. Крім того відповідно до інформації Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області зазначено, що первинна профспілкова організація в КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» не зареєстрована. Тому звільнення позивача проведене у відповідності до ст. 43-1 КЗпП України. В свою чергу позивач відмовився отримати копію наказу про звільнення і трудову книжку у день звільнення про що був складений відповідний акт. Тому дані документи були направлені поштою позивачу. В оспорюваному наказі викладені всі обставини вчиненого позивачем проступку, тому наказ є конкретизованим і в ньому чітко зазначено, який проступок здійснений позивачем. Так як позивач 04.07.2018 року був відсутній на робочому місці з 08-20 години о 17-00 години. Позивач писав заяву про надання йому відпустки за власний рахунок. Але не отримавши її затвердження покинув територію закладу. Відповідач намагався отримати згоду профспілкової організації на звільнення позивача, так як було направлене подання до первинної профспілкової організації, яка відмовилась розглядати дане подання, що є незаконним. При винесені наказу була оцінена завдана позивачем шкода, а саме: через самовільне залишення позивачем місця роботи виникли непереборні складнощі у роботі закладу не було ефективно знайдено заміну особі, яка б виконувала функції відсутнього працівника. Таким чином керівництвом закладу були вжиті всі заходи для правомірного звільнення позивача. В подальшому в зв`язку із зміною керівництва КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР», останнім була відізвана довіреність представникам відповідача, якими подавався відзив на позовну заяву. Представник відповідача перестав з`являтись в судове засідання і висловлювати свою позицію щодо с даного спору. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як встановлено в судовому засіданні позивач працював у КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» на посаді інструктора з трудової терапії з 14 травня 2015 року по 13 серпня 2018 року. Наказом в.о. директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» № 192-к від 13.08.2018 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни у вигляді відсутності на робочому місці понад трьох годин без поважних причин, яке відбулося 04 липня 2018 року, що підтверджується копією наказу. За змістом наказу вбачається, що 04.07.2018 року працівником КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» Кременчуцьким [PERSON] Г який працює на посаді інструктора з трудової терапії було порушено трудову дисципліну, А саме [PERSON] , був відсутній на роботі більше трьох годин з 08-20 години до 17-00 години протягом робочого дня без поважних причин, чим було порушено вимоги п. 1 розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Позивач заперечує свою відсутність на робочому місці без поважних причин, мотивуючи тим, що він писав заяву про надання йому відпустки за власний рахунок, так як представляв інтереси працівників закладу на засіданні обласної ради. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 13.01.2017 року він був в.о директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР», за його керівництва заклад змінився на краще так як раніше у закладі був хаос, розкрадання грошових коштів вихованців та матеріальних цінностей. Він почав вимагати від працівників закладу дотримуватись трудової дисципліни, належним чином виконувати покладені на них обов`язки, звичайно це не сподобалось ряду працівників і в колективі почала створюватись нездорова обстановка. Позивач дуже часто вчиняв проступки на роботі, ставив належний йому автомобіль в не відведеному місці, перекриваючи проїзд іншому транспорту, не розробив програми праці з дітьми, організовув мітинги, проте до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Коли була сесія районної ради і на ній розглядалось питання по їх закладу, позивач прийшов до будівлі ради з вихованцями без будь-якого погодження з керівництвом та разом з іншими агресивно налаштованими представниками партій та організацій влаштував мітинг. При цьому їх вихованці мають вади психічного характеру, що складає підвищену небезпеку. Позивачу було винесено догану в червні місяці 2018 року. 04.07.2018 року позивач подав заяву про надання відпустки за сімейними обставинами, але наявність в нього якихось особливостей в сімейних обставинах не мало ніякого підтвердження. Крім того позивачу пояснювалось, що для вирішення питання про надання йому відпустки необхідно було отримати погодження лікаря в підпорядкуванні якого був позивач, але ним всі ці обставини були проігноровані і не дочекавшись погодження заяви позивач покинув територію закладу, що було зафіксовано охоронниками. З`явившись на роботу наступного дня позивач почав говорити, що він захищав інтереси трудового колективу. Проте профспілкова організація як така у закладі відсутня, так як немає статуту. Відсутня її реєстрація. Після таких порушень, допущених позивачем адміністрація закладу звернулась до нібито існуючої профспілкової організації про надання згоди на звільнення. Але такої згоди так і не отримали. Тому було прийняте рішення про звільнення позивача, так як позивач дійсно самовільно покинув територію закладу тап був відсутній протягом дня на робочому місці. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що з позивачем вона пропрацювала 5-ть років. В будинку - інтернаті була і є профспілкова організація, яка підлегла районній профспілковій органіці працівників державних установ. Керівництво закладу постійно говорило про те, що їх профспілкова організація не дійсна. Що вона не потрібна. Особливий тиск на профспілкову організацію розпочався з приходом директора [PERSON] Голову профспілкової органіці постійно принижували, чинили на неї тиск, вона не витримала такого відношення і звільнилась. Деякі працівники вийшли із профспілкової організації, проте 20 чоловік залишилась і профспілкова організація продовжила існувати. На чергових зборах профспілкової організації її вибрали головою, а позивача її замісником. 03 і 04 липня 2017 року потрібно було їхати на комісію з метою представництва прав працівників закладу. Вони подали заяви директору, щоб їм надали відпустку. Але директор порвав її заяву і вона не поїхала. Позивач поїхав разом з трудовим колективом та був присутнім на засіданні сесії обласної ради. Після чого на нього почався тиск зі сторони керівництва. Сторожі і лікар почали писати на нього доповідні. На неї здійснювався тиск, щоб вона надала згоду на звільнення. Проте вона пояснювала, що не може розглянути дане питання, так як позивач є її замісником. Тоді прийняли рішення про звільнення позивача без згоди профспілкового комітету. Свідок [PERSON] ,. судовому засіданні пояснила. що вона працює в КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР». З приходом директора [PERSON] , в колективі почались склоки, ділення на «угодних і неугодних працівників». Постійно були сльози, роздратування, до вихованців ставились зневажливо. Хоч такого не повинно бути в демократичній державі. Директор створив собі команду, яка постійно наглядала за іншими працівниками. Писали доповідні, хоч раніше такого в закладі не було. Вони довго терпіли таку ситуацію. Але почали жорстоко ставитись до дітей, за найменшу провину погрожували вивезти з інтернату і працівники почали звертатись до різних органів для вирішення такої ситуації в колективі. Позивач сумлінно виконував свої обов`язки, добре ставився до дітей і вони до нього, завжди ходили за ним та відносились як до батька. Працівники також звертались до позивача за порадою та допомогою. Коли постало питання про необхідність поїхати до обласної ради для відстоювання інтересів працівників, позивач незважаючи на перешкоди, які йому чинились, також поїхав з ними. В обласній раді їх всіх вислухали, позивач виступав одним з перших. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона працювала на групі з позивачем інструктором з праці, позивач сумлінно виконував свої обов`язки, постійно був з дітьми, роз`яснював як потрібно використовувати прилади. Діти з охотою працювали з позивачем. Коли в колективі стала напружена ситуація, позивач відстоював права колективу. В день, який позивачу зараховують як прогул, він їздив з іншими працівниками закладу до департаменту для інтересів працівників . Після чого на позивача почали писати доповідні, фотографувати, слідкувати за кожним його переміщенням. В день відсутності позивача на роботі нічого надзвичайного в закладі не трапилось, на всіх групах працювали інструктори з праці і вихованці були під наглядом. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він вважає, що позивача звільнили незаконно. Так як до приходу директора [PERSON] , атмосфера в колективі була нормальною. Після його приходу ситуація різко змінилась. В колективі розпочались конфлікти. Працівників ділили на «своїх і чужих». Обстановка загострювалась. Позивач захищав інтереси «чужих» тому його і було звільнено за прогул. Але в той день вони всі були в обласній раді. Позивач подавав заяву про надання йому відпустки за власний рахунок, але її не підписав керівник. Не дозволи навіть зареєструвати її, так як книга вхідної кореспонденції ховалась. Він особисто також їздив на засідання ради, так як в нього в той день був вихідний, на засідання ради поїхали всі працівники, які в той день були вільними від роботи, бо в іншому випадку звільнили б і інших. Як встановлено з показань свідків та матеріалів справи 04.07.2019 року позивач був на засіданні Дніпропетровської обласної ради з метою представництва прав трудового колективу КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР», як заступник голови профспілкового комітету закладу що підтверджується як показаннями свідків так і тимчасовою перепусткою (а.с. 64). З метою належного оформлення відсутності на робочому місці позивачем надавалась заява про надання йому відпустки за власний рахунок. Факт подання такої заяви підтверджується показаннями допитаних свідків, включаючи і свідка [PERSON] Дана обставина підтверджена і письмовими поясненнями позивача від 13.07.2018 року. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про відпустки» - За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. За наведеною правою нормою вбачається, що відпустка без збереження заробітної плати може надаватись працівника за обумовленою угодою працівника та роботодавця. З наданого примірника заяви позивача про надання відпустки без збереження заробітної плати від 04.07.2018 року вбачається що на ній відсутнє як погодження даної відпустки так і відмови роботодавця у наданні такої відпустки. З аналогічних заяв позивач поданих керівництву закладу вбачається, що вони керівництвом по суті не розглядались, а містили записи, про те, що неправильно оформлені, написані не на ім`я тієї особи, тощо. З чого суд приходить до висновку, що керівництво закладу не мало наміру розглянути подану позивачем заяву по суті: тобто погодити або не поголити її. Відповідно до ч.1, 2 ст. 19 ЗУ « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» - профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян. У питаннях колективних інтересів працівників профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво та захист інтересів працівників незалежно від їх членства у профспілках. Відповідно до ч.1 ст. 37 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» - Профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» Роботодавець зобов`язаний сприяти створенню належних умов для діяльності профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі або організації. Як вбачається з наданих суду матеріалів, копії звернень працівників КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» до державних органів в колективі закладу була не проста ситуація, яка вимагала вирішення та захисту і тому позивач як заступник голови профспілкової організації мав право на отримання відпустки без збереження заробітної плати з метою захисту прав працівників відповідно до положень ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» З чого суд приходить до висновку, що позивач був відсутній на роботі 04.07.2018 року з поважних причин, так як приймав участь у засіданні обласної ради з метою представництва прав працівників закладу. При цьому для такого представництва не має значення чи був позивач викликаний особисто на це засідання, чи ні. Але за своїм статусом та повноваження він мав право брати участь в такому заході і керівництво підприємства не повинно було здійснювати перешкоди в цьому позивачу. Крім того відсутність позивача на робочому місці не призвела до шкідливих чи надзвичайних наслідків, так як відповідачем на надано доказів іншого. В свою чергу, навіть якщо, взяти до уваги, що позивач без погодження відпустки самовільно залишив своє робоче місце, то повинен бути дотриманий порядок його звільнення за ініціативою роботодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 43-1 КзПП України - Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Ч. 3 ст. 41 ЗУ Про «професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» -Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). Як вбачається з наданих матеріалів справи, відповідач, хоч і заперечує існування первинної профспілкової організації в закладі, все ж таки звернувся із поданням про надання згоди на звільнення позивача 20.07.2018 року. а 31.07.2019 року подав звернення про надання прийнятого рішення за поданням про звільнення позивача. На що була отримана відповідь про те, що виборний орган первинної профспілкової організації будинку-інтернату не розглядає матеріали про надання дозволу на звільнення [PERSON] , як члена виборного органу згідно ст.. 40 КЗпП України. Щодо цього питання необхідно звернутись до районної профспілки працівників державних установ. Позивач також інформував відповідача про необхідність звернення до вищезазначеної профспілкової організації за наданням дозволу на звільнення. Проте відповідач не здійснивши відповідного звернення до належного профспілкового органу з поданням про надання згоди на звільнення виніс наказ про звільнення позивача з займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Доводи відповідача про те, що у КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2 ДОР» відсутня первинна профспілкова організація спростовується наданими суду протоколами зборів первинної профспілкової організації, поясненнями свідків, копіями заяв працівників закладу з проханням прийняти до профспілкової організації Крім того відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено поняття професійної спілки і первинної організації профспілки. якими є : професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному закладі освіти; На звернення суду до Верхньодніпровської районної профспілкової організації працівників державних установ про вирішення питання про надання згоди на звільнення (не звільнення) позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗП України надано копію протоколу № 3 від 19.06.2019 року, відповідно до якого відмовлено у наданні згоди на звільнення [PERSON] за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачем порушений порядок звільнення позивача за ініціативою роботодавця. Та за даних обставин позивач підлягає поновленню на посаді з якої був звільнений. Відповідно до\~ч.\~ 3\~ст.\~235\~КЗпП України\~- При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виходячи з того, що судом задовольняються вимоги позивача про поновлення на роботі, підлягають вирішенню і вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). При цьому у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу , він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ пп.\~з п.\~1\~ Порядку\~обчислення середньої\~заробітної плати,\~затвердженого \~постановою \~ Кабінету\~ міністрів\~ України\~від 8\~лютого 1995\~р.\~N\~100\~(з\~наступними змінами\~і доповненнями)\~- Цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: вимушеного прогулу \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати \~нарахування \~\~виплат, \~\~що \~\~обчислюються \~\~із \~\~середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, \~провадяться шляхом множення \~середньоденного \~(годинного) \~заробітку на число робочих днів/годин, \~а у \~випадках, \~передбачених \~чинним \~законодавством, календарних днів, \~які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна \~(годинна) \~заробітна \~плата \~визначається \~діленням заробітної \~плати \~за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі \~(календарні) \~дні \~на \~число \~відпрацьованих \~робочих днів (годин), \~а \~у \~випадках, передбачених чинним законодавством, - на число \~календарних \~днів за цей період. Відповідно до наданої суду довідки середня заробітна плата позивача складає 3964 грн. 12 коп. З часу звільнення позивача з займаної посади і до поновлення його на робочому місці пройшло 253 робочі дні. Таким чином розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу є наступним: 3962 грн. 12 коп. : 21 день + 188 грн. 67 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 253 дн. = 47733 грн. 51 коп. Дана сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, та враховуючи, що за позовними вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звільнений від сплати судного збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір за даними вимогами в сумі 1921.00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь держави. \~

Outcome: approved