Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

11.08.2016 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Приморський» (далі по тексту відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за час затримки розрахунку (а.с.1-3). Так, позивач просить суд: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати в розмірі 1\~811,13 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день постановлення рішення після його обрахунку в ході розгляду справи; - допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати та середнього заробітку; - судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] працював на посаді директора КП «Приморський». Згідно розпорядження Приморського сільського голови № 34 від 30.10.2015 року, [PERSON] було звільнено з посади директора КП «Приморський» за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за власним бажанням. Однак, на день звільнення позивача відповідачем не виплачено в повному обсязі належну позивачу заробітну плату у розмірі 1\~811,13 грн., чого не зроблено і по теперішній час. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2016 року відкрито провадження у справі № 495/6229/16-ц за позовом [PERSON] до КП «Приморський» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за час затримки розрахунку. Справу призначено до розгляду (а.с.14). Позивач [PERSON], та його представник [PERSON], в судове засідання не зявилися, але останнім подано до суду заяву, згідно з якою він заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та справу розглянути без участі позивача та його представника (а.с.35). Відповідач КП «Приморський», відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надав та його представник в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями про вручення йомуухвали суду про призначення розгляду справи, копії позовної заяви [PERSON] з додатками до неї та судових повісток (а.с.19, 33). Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Приморський» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за час затримки розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працював на посаді директора КП «Приморський». Згідно розпорядження Приморського сільського голови № 34 від 30.10.2015 року, [PERSON] було звільнено з посади директора КП «Приморський» за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за власним бажанням (а.с.4). [PERSON] управління держпраці в Одеській області № 15/01-33-4193 від 23.06.2016 року повідомлено про те, що відповідно до відомостей з виплати заробітної плати за вересень 2015 року жовтень 2015 року включно, працівникам КП «Приморський», зокрема, [PERSON] виплата останньої здійснювалась за наявності можливості фінансування через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Крім того, відносно цих працівників КП «Приморський», які на теперішній час є звільненими дійсно існує заборгованість з виплати заробітної плати на загальну суму 5\~123,31 грн., а саме: [PERSON] звільнено 30.10.2015 року, а розрахунок за жовтень 2015 року в розмірі 1\~811,13 грн. не здійснено. Заборгованість з виплати заробітної плати працівникам КП «Приморський» на час завершення перевірки не погашена. За наслідками перевірки, у звязку з допущеними порушеннями законодавства про працю, фахівцями Управління Держпраці до посадових осіб КП «Приморський» вжито заходи згідно наданих повноважень, зокрема, на імя керівника КП «Приморський» винесено припис про усунення порушень в місячний термін та до органів Національної поліції направлено повідомлення про злочин за ч.1 ст.175 КК України (а.с.6-7). Таким чином, на день звільнення (30.10.2015 року) [PERSON] з посади директора КП «Приморський» останнім не виплачено [PERSON] в повному обсязі належну заробітну плату у розмірі 1\~811,13 грн., чого не зроблено і по теперішній час. Згідно із ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (статті 21, 22 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ст.47 КЗпП України). Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, відповідачем КП «Приморський», в порушення статей 47, 116 Кодексу законів про працю України, у день звільнення (30.10.2015 року) позивача [PERSON], не виплачено останньому частину заробітної плати у розмірі 1\~811,13 грн., чого не зроблено і по теперішній час, у зв'язку з чим, відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України, КП «Приморський» повинно виплатити [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 1\~811,13 грн. та його середній заробіток за весь час затримки (з 30.10.2015 року день звільнення) по день фактичного розрахунку (09.11.2016 року день винесення рішення суду). Розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] становить 2\~624,50 грн. (а.с.34). Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та додатку до нього, кількість робочих днів у жовтні місяці 2015 року становила 22 дні, у листопаді місяці 2015 року 21 день, у грудні місяці 2015 року 23 дні. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та додатку до нього, кількість робочих днів у січні місяці 2016 року становила 19 днів, у лютому місяці 2016 року 21 день, у березні місяці 2016 року 22 дні, у квітні місяці 2016 року 21 день, у травні місяці 2016 року 19 днів, у червні місяці 2016 року 20 днів, у липні місяці 2016 року 21 день, у серпні місяці 2016 року 22 дні, у вересні місяці 2016 року 22 дні, у жовтні місяці 2016 року 20 днів. Розмір середньоденної заробітної плати становить 119,29 грн. (2\~624,50 грн./ 22 дні). Кількість днів, що мають бути оплачені, становить 259 днів (1 день за жовтень 2015 року, 21 день за листопад місяць 2015 року, 23 дні за грудень місяць 2015 року, 19 днів за січень місяць 2016 року 21 день за лютий місяць 2016 року, 22 дні за березень місяць 2016 року, 21 день за квітень місяць 2016 року, 19 днів за травень місяць 2016 року, 20 днів за червень місяць 2016 року, 21 день за липень місяць 2016 року, 22 днів за серпень місяць 2016 року, 22 дні за вересень місяць 2016 року, 20 днів за жовтень місяць 2016 року, 7 днів за листопад місяць 2016 року,). Таким чином, відповідно до проведених судом розрахунків, середній заробіток за весь час затримки КП «Приморський» сплати належних [PERSON] сум на час звільнення по день фактичного розрахунку склав 30\~896,11 грн. (за період 30.10.2015 року по 09.11.2016 року включно та складається з 259 днів х 119,29 грн.). Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст.213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим його позовна заява до КП «Приморський» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за час затримки розрахунку підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе задовольнити і вимогу позивача про допущення негайного виконання рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до статей 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви.

Outcome: approved