Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

12.03.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті [PERSON]С.(дядька позивача), який помер 31.08.1997року, та [PERSON] (бабці позивача), яка померла 29.11.2005року, залишилось спадкове майно, а саме: земельні ділянки (середня земельна частка) площею 3,13 га та площею 2,71 га, що розташовані на території Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області. Зазначає, що спадкодавець [PERSON] був братом [PERSON], якою за життя, а саме 18.06.2003 року складено заповіт відповідно до якого спадкоємцем усього її майна є позивач [PERSON] Вказує, що позивач фактично спадщину прийняв, оскільки приступив до обробітку вищевказаної земельної ділянки. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначені земельні ділянки (оригіналів сертифікатів) та неможливість отримання їх дублікатів, позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. Зазначає, що на дане спадкове майно інші спадкоємці не претендують. З огляду на наведене, просить суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на земельні ділянки (середня земельна частка) площею 3,13 га та площею 2,71 га, що розташовані на території Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] В судове засідання представник позивача не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у судове засідання не зявився проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.08.1997 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 3,13 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що розташована на території Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, яка належала померлому [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №4125 від 14.05.1997 року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] одружений не був, являвся одиноким, заповіту не складав. Єдиним спадкоємцем за законом після його смерті була сестра - [PERSON], яка на час відкриття спадщини проживала разом із братом (спадкодавцем) в с.Королин Мостиського району Львівської області, та після смерті брата продовжувала проживати за вказаною адресою, отже фактично вступила в управління спадковим майном, тобто у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №43399222 від 28.03.2016 року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б претендували на спадщину, крім його сестри [PERSON], немає. Таким чином, після смерті [PERSON] його право на спірну земельну ділянку (середню земельну частку) перейшло за загальними правилами, відповідно до положень ст.ст.524, 529, 548, 549 чинного на той час ЦК УРСР в редакції 1963 року, в порядку спадкування до сестри [PERSON] як до спадкоємця за законом, яка прийняла спадщину. Судом також встановлено, що 29.11.2005 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (бабці позивача [PERSON]М.). До складу даної спадщини, крім вищевказаного права на спірну земельну ділянку (середню земельну частку), яке перейшло в порядку спадкування від [PERSON], входить також право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 2,71 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що розташована на території Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області, яка належала померлій [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №4164. Проте оригінали вищевказаних сертифікатів було втрачено і такі не можуть бути відновленими на даний час у передбаченому законом порядку у звязку із смертю їх власника. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 18.06.2003року, яким усе своє майно заповіла внукові [PERSON], позивачу у справі, який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті бабці, оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №43399167 від 28.03.2016 року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б претендували на спадщину, крім позивача [PERSON], немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку (оригіналів вищевказаних сертифікатів) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №4164; копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №4125 від 14.05.1997 року; копією архівної довідки Державного архіву Львівської області від 26.04.2004року; копією заповіту [PERSON] від 18.06.2003року; копіями листів Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області №13 та №14 від 27.01.2016року; листами Берегівської сільської ради №02-18/Вих№95 та Вих№97 від 24.03.2016року; Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру «спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» та зі Спадкового реєстру «заповіти/спадкові договори» щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] від 28.03.2016року. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведене та враховуючи встановлені судом обставини про те, що спадкодавцю [PERSON] на час смерті належали спірні земельні ділянки (середні земельні частки), та те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом усього майна своєї бабці [PERSON] та прийняв спадщину, спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині та претендують на таку, немає, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved