overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

10 липня 2014 року заявник звернулася з даною заявою до суду. Мотивує її тим, що їй необхідно вирішити питання про прийняття спадщини на земельну частку (пай) в розмірі 2.80 умовних кадастрових гектара по сертифікату, виданому на ім'я чоловіка [PERSON], однак для цього його необхідно оголосити померлим. 25 травня 1997 року він виїхав на заробітки в Росію і з того часу ніяких відомостей про місце його перебування немає. Просить оголосити померлим [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS]. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали. Заявник пояснила, що чоловік 25 травня 1997 року виїхав на заробітки в село під Москвою, декілька разів передзвонював, а з осені того року ніяких звісток до цього часу не подавав. Представник заявника вказав, що є достатньо даних для задоволення заяви. Жодних відомостей про [PERSON] немає вже 15 років. Факт необхідно встановити для оформлення спадщини. Представник заінтересованої особи зазначила, що чоловік заявника зареєстрований в с. Козлів, проте багато років на території сільської ради не проживає. Не заперечує проти задоволення заяви. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що від [PERSON] немає жодних звісток після того, як він виїхав на заробітки в Росію в 1997 році. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно довідки № 49 від 17.03.2014 року, виданої Козлівською сільською радою Локачинського району, склад сім'ї [PERSON] слідуючий: чоловік [PERSON], [INFO], який виїхав на роботу в Росію і з 21.05.1997 року на території ради не проживає (а.с. 10). З довідки Локачинського РС УДМС України у Волинській області № 414/07-18 від 14.03.2014 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 12). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] протягом тривалого часу, а саме з 1997 року відсутній за місцем постійного проживання, будь-яких відомостей про його можливе місце перебування немає, а тому заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

10 липня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.08.2009 року, що утворилася станом на 30.05.2014 року, в загальній сумі 19 045,01 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії та штрафу за порушення строків платежів за грошовими зобов'язаннями, передбаченими договором. Позивач посилається на те, що [PERSON] 03.08.2009 р. отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак не надає своєчасно Банку грошові кошти для погашення поточної заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, внаслідок чого, починаючи з травня 2012 року, і утворилась вказана вище сума заборгованості, яку просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, підтвердив викладені в позовній заяві обставини, та пояснив, що станом на день розгляду справи в суді заборгованість відповідачем не погашена. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, поясниши, що дійсно отримувала гроші в кредит, однак на теперішній час вчасно його не повертає та проценти за користування не сплачує. Заслухавши думку сторін, суд вважає, що рішення про задоволення позову в справі можливо ухвалити відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у зв'язку з визнанням відповідачем позову без подальшого з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і суд приймає таке визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Позивачем був сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням банку з відміткою про зарахування в доход бюджету. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 536, 610-612, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

10 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на навчання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, рішенням суду з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на навчання повнолітньої дочки. На разі дочка вже закінчила навчання, у зв'язку з чим позивач просить припинити стягнення з нього аліментів (а.с.а.с. 2, 3). Позивач у судовому засіданні позов підтримав, а відповідач - не заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2013 р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі № 203/2337/13-ц було ухвалено рішення, яким з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на навчання повнолітньої дочки сторін, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку (а.с. 6). 20 червня 2014 року згідно з наказом № 520/ст [PERSON] було відраховано у зв'язку із закінченням навчання (а.с. 4). Відповідно до частин 1, 2 статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відтак, оскільки судом встановлено факт закінчення [PERSON] навчання, позов підлягає безумовному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

10 липня 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадщину за заповітом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.06.2006 року померла його баба [PERSON], яка на день смерті проживала за адресою [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки площею 0,9832 га та 2,8126 га, належні на підставі державного акту серії ІІІ-ЧН № 032582 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ще за життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт посвідчений секретарем Бригинцівської сільської ради 01.07.2002 року за № 231, яким все своє майно заповіла [PERSON] Позивач до виповнення шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори та відповідно до ст. 1270 ЦК України прийняв спадщину, але не може її оформити в нотаріальному порядку, оскільки державний акт про право власності на земельні ділянки виготовлений на імя [PERSON] був втрачений. Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 04.06.2006 року померла [PERSON] (а.с. 5). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки площею 0,9832 га та 2,8126 га, належні на підставі державного акту серії ІІІ-ЧН № 032582 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Бригинцівської сільської ради 01.07.2002 року за № 231, яким все своє майно заповіла позивачу (а.с. 9). Позивач як спадкоємець за заповітом спадщину прийняв, своєчасно звернувся до Козелецької районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 31-34). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

10 липня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу директора ТОВ «Фармфірма «ЛЄК-ВІЛ» № 15 від 27.06.2014 року про звільнення її з посади завідуючої аптечним пунктом № 2 аптеки «Valeo» № 1 та поновлення на роботі. В обґрунтування позову позивач зазначила, що її було звільнено на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, а саме у зв'язку з втратою довір'я, проте позивач стверджує, що таких підстав у роботодавця не було. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Представники відповідачів у судовому засіданні позов не визнали повністю та пояснили, що позивача було звільнено із займаної посади у відповідності до чинного законодавства про працю. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтований, безпідставний і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу у ТОВ «Фармфірма «ЛЄК-ВІЛ» на посаду завідуючої аптечним пунктом № 5 з 25.09.2011 року. 09.04.2014 року позивача було переведено на посаду завідуючої аптечним пунктом № 2 аптеки «Valeo» № 1 на час відпустки основного працівника по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Наказом № 15 від 27.06.2014 року [PERSON] було звільнено з вищевказаної посади за недовіру на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. Підставою даного звільнення були результати позапланової інвентаризації в аптечному пункті, в якому позивач працювала завідуючою. Проведеною інвентаризацією було встановлено недостачу медикаментів. 09.04.2012 року роботодавцем з [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Пункт 2 ст. 41 КЗпП України визначає, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності. Якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. В судовому засіданні позивачем не було надано доказів на спростування факту виявлення недостачі медикаментів у аптечному пункті, де вона працювала. Суд вважає, що за таких обставин, звільнення позивача за п. 2 ст. 41 КЗпП України є повністю правомірним. Порушень процедури звільнення судом встановлено не було, звільнення відбулось у повній відповідності до норм законодавства про працю. [PERSON] за фактом свого звільнення зверталась до територіальної державної інспекції з питань праці у Чернігівській області з вимогою проведення перевірки законності такого звільнення. З довідки інспекції від 21.07.2014 року вбачається, що порушень при звільненні виявлено не було. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

10 липня 2014 року позивач, звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просила суд, розірвати укладений з відповідачем шлюб, який було зареєстровано 23 вересня 2006 року, відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 247. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що шлюб з відповідачем не склався. Кожен з подружжя тривалий час не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, взаємну повагу один до одного, в наслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява про уточнення позовних вимог, та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про визнання позовних вимог і розгляд справи без його участі. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені таки факти та відповідні ним правовідносини. 23 вересня 2006 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 247, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження: серії [NUMBER] виданим 19.03.2007 р. Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 12, та свідоцтвом серії [NUMBER], виданим 22.12.2009 р., відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 372 (а.с. 6,7). Як вбачається із змісту позову спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, на даний час шлюбно-сімейні відносини між ними припинено, проживають вони окремо, примирення між ними неможливе, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї неможливим, у зв'язку з чим шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

10 липня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 21 жовтня 2000 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 жовтня 2000 року, актовий запис № 1397 (а/с 4). Від шлюбу мають двох повнолітніх синів. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

10 липня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 листопада 2006 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї, за актовим записом № 2073. У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе винести заочне рішення по справі, оскільки в справі є достатньо доказів, що підтверджують позов. Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, так як подружжя на примирення і збереження шлюбу не погоджуються, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

10 липня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини -[PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку щомісяця до його повноліття, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку щомісяця до досягнення дитиною трьох років. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі та уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її утримання до до досягнення дитиною трьох років і просила стягнути їх у розмірі 1/8 частини заробітку відповідача. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєструваний 18 липня 2013 року, актовий запис № 967 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а/с 4). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги закону та визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки позивач не працює, отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, а тому потребує матеріальної допомоги, а працездатний відповідач зобов'язаний надавати таку допомогу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на утримання позивача в розмірі 1/8 частини заробітку щомісяця до досягнення дитиною трьох років. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved