Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

10.12.2014 р. позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ПАТ «Діамантбанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати. 03.07.2015 р. Голосіївським районним судом м.Києва було ухвалено рішення, відповідно до якого позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Діаманбанк» середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 3742375,05 гривень за період з серпня 2013 р. по жовтень 2014 р., а також інфляційні збитки в розмірі 2021808,29 гривень, яке залишено без змін згідно з ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.10.2015 р. На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016 р. рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03.07.2015 р. та ухвала Апеляційного суду м.Києва від 12.10.2015 р. в частині задоволення вимог [PERSON] до ПАТ «Діамантбанк» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушення строків їх виплати скасовано, відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати, а в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки скасовано і направлено на новий судовий розгляд. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв»язку з затримкою видачі трудової книжки позивач обгрунтовує тим, що 14.07.2014 р. Голосіївським районним судом м.Києва ухвалено рішення про зобов»язання ПАТ «Діамантбанк» повернути трудову книжку [PERSON] На день звернення до суду трудова книжка повернута Банком не була, в зв»язку з чим на підставі положень ст.235 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3492883,33 гривні за період з серпня 2013 р. по жовтень 2014 р. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила його задовольнити, посилаючись на те, що трудова книжка не була видана [PERSON] з вини відповідача, що встановлено судовими рішеннями, а тому зазначені обставини не підлягають доказуванню, в зв»язку з чим наступає відповідальність, передбачена ст.235 КЗпП України у вигляді виплати роботодавцем середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв»язку з затримкою видачі трудової книжки. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на відсутність вини Банку у невидачі трудової книжки, оскільки вона була отримана [PERSON] через свого водія, про видачу трудової книжки розписалась уповноважений працівник по роботі з кадрами, вважав недоведеним позивачем наявність факту вимушеного прогулу в зв»язку з відсутністю у нього трудової книжки. Крім того, представник зазначив, що у разі задоволення позову не підлягають включенню до розрахунку середнього заробітку, кошти, які підлягали виплаті у вигляді винагороди в розмірі 12000000 гривень, оскільки рішення Спостережного ради щодо виплати [PERSON] зазначених сум скасовано в судовому порядку. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення спостережної ради ПАТ «Діамантбанк», викладеного у протоколі від 01 лютого 2006 року № 02-2006/06, телеграми Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області від 15 березня 2006 року № 09-116/5771, наказу ПАТ «Діамантбанк» від 15 березня 2006 року № 86-К [PERSON] 16.03.2006 року був призначений на посаду голови правління ПАТ «Діамантбанк». Рішенням спостережної ради ПАТ «Діамантбанк», викладеним у протоколі від 12 липня 2013 року № 164, задоволено заяву [PERSON] від 11.07.2013 року про звільнення його з посади голови правління за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Крім того, 12.07.2013 р. між ПАТ «Діамантбанк» та [PERSON] укладено договір про виплату винагороди, за умовами якого банк зобов'язався виплатити позивачу при звільненні винагороду за виконання ним обов'язків голови правління ПАТ «Діамантбанк» у розмірі 12000000 гривень, з яких - 5 648 405,89 гривень повинно було виплачено у день звільнення, а 6 351 594,11 гривень - на першу його вимогу. Підставою для укладення договору про виплату винагороди від 12 липня 2013 року зазначено рішення спостережної ради ПАТ «Діамантбанк», викладене у протоколі від 12 липня 2013 року № 165, про виплату [PERSON] винагороди при звільненні за період його роботи з 01 січня 2007 року до 31 грудня 2012 року у розмірі 2 млн грн за кожен рік роботи, а всього 12 млн грн. Відповідно до рішення Господарського суду м.Києва від 16.11.2015 р., що залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2016 р., рішення Спостережної ради ПАТ «Діамантбанк», оформлене протоколом № 165 від 12.07.2013 р. скасовано. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власника або уповноваженого ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст..116 цього кодексу. В силу положень ст.48 КЗпП трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрі України. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 17.08.1993 р. № 110, а саме п.4.1, передбачено, що У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Відповідно до п. 4.2 Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Положення щодо обов»язку власника виплатити середній заробіток у разі затримки видачі трудової книжки також закріплений ч.4 ст.235 КЗпП України ( в редакції чинній, на день виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14.07.2014 року, яке залишено без змін згідно ухвали Апеляційного суду м.Києва від 29.10.2014 р., суд зобов»язав ПАТ Діамантбанк» повернути [PERSON] трудова книжка, яка не була видана при звільненні. Факт не видачу [PERSON] трудової книжки при звільненні також встановлений ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14.07.2016 р. у справі за скаргою ПАТ «Діамантбанк» на бездіяльність державного виконавця ВДВС Подільського районного управління юстиції, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.01.2017 р. у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про зміну способу і порядку виконання рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідач, як на доказ відсутності вини Банку, а також як на підтвердження факту видачі [PERSON] трудової книжки, посилається на підпис [PERSON] - Віце-президента з адміністративних питань та управління персоналом в Книзі обліку трудових книжок. Однак, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] при звільненні уповноважив у визначений законом спосіб [PERSON], або будь-яку іншу особу, на отримання трудової книжки, подавши відповідну заяву. Суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача на відсутність вини в діях ПАТ «Діамантбанк» в частині невидачі [PERSON] оригіналу трудової книжки, оскільки видача трудової книжки звільненому працівнику у інший спосіб ніж вручення йому особисто при звільненні, або направлення поштовим зв»язком за заявою особи, якій вона належить, не передбачений чинним законодавством. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та ст.24 КЗпП передбачено, що при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в встановленому порядку, то відсутність трудової книжки у працівника є порушенням його трудових прав на працевлаштування. Судом встановлено, що 16.09.2014 р. [PERSON] був працевлаштований в ДП «Об»єднана гірничо-хімічна компанія». Будь-яких доказів на підтвердження наявності у [PERSON] під час працевлаштування 16.09.2014 р. трудової книжки сторонами не витребовувалось, а суд, з огляду на диспозитивність судового процесу, позбавлений самостійно можливості витребувати зазначені докази. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не доведено факт виконання ПАТ «Діамантбанк» свого обов»язку щодо видачі [PERSON] оригіналу трудової книжки в день звільнення, а також факт відсутності вини підприємства у недотриманні порядку видачі трудових книжок при звільненні працівника, а саме [PERSON] 12.07.2013 р., в зв»язку з чим вимоги позивача про застосування положень ч.4 ст.235 КЗпП і стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Однак, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3492883,33 гривні за період з серпня 2013 р. по жовтень 2014 р., розраховуючи зазначені виплати відповідно до п.п.1-3,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1995 р. № 100 та, включаючи до нього одноразову винагороду за підсумками роботи за рік і за вислугу років шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1\\12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік. Однак, на думку суду, зазначений механізм позивачем розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу не відповідає положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1995 р. № 100 в частині визначення середньомісячної заробітної плати у разі здійснення виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В даному випадку, середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до п.2 Порядку повинен обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. При здійсненні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховує виплати за два останні повні місяці роботи ( травень - 71560,80 гривень, червень 71530,68 гривень) і виходячи з кількості робочих днів за даний період (39 робочих днів) середньоденна заробітна плата позивача складає 3669,01 гривня (71560,80 + 71530,68\\39). Середній заробіток в зв»язку з затримкою видачі трудової книжки підлягає виплаті за період з моменту звільнення до моменту працевлаштування [PERSON] за новим місцем роботи, а саме до 15.09.2014 р., що становить 295 робочих днів. Тобто, виходячи з даного розрахунку, передбаченого п.8 Порядку, розмір середньої заробітної плати, що підлягає виплати позивачу в зв»язку з затримкою видачі трудової книжки становить 1082358,36 гривень ( 143091,48\\39х295). До розрахунку середньої заробітної плати, що підлягає виплаті позивачу не включено розмір винагороди, що підлягала виплаті [PERSON] на підставі рішення Спостережної ради ПАТ «Діамантбанк», оформлене протоколом № 165 від 12.07.2013 р., оскільки як зазначалось судом вище зазначене рішення було скасовано на підставі рішення Господарського суду м.Києва. Враховуючи викладене, вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв»язку з затримкою видачі трудової книжки підлягають задоволенню частково. При вирішенні даного спору суд не вирішує питання про стягнення судових витрат з ПАТ «Діамантбанк», оскільки рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03.07.2015 р. в цій частині не було скасовано.

Outcome: partial