Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

10.11.2017 р. позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом (уточненим 26.02.2018р.) до [PERSON] про стягнення боргу, процентів за користування грошовими коштами та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в загальній сумі 243853 грн. 02 коп. В обґрунтування позову посилається на те, що 19 грудня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно з яким позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 6500 доларів США з кінцевим терміном повернення до 20 січня 2015 року. Однак, відповідач від виконання прийнятих на себе зобов'язань з повернення позики ухиляється та до цього часу борг не повернув. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзиву не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 25 вересня 2018 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 19.12.2014 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір позики, про що свідчить розписка, оригінал якої доданий до матеріалів справи, відповідно до якої відповідач отримав у позику 6500 долларів США від позивача з терміном повернення до 19 січня 2015 року, про що зазначено у розписці. Факт отримання коштів у сумі 6500 долларів США підтверджується вказаною розпискою, в якій відповідач зазначає, що отримав грошові кошти від позивача. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, за змістом вимог ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Враховуючи, що в розписці від 19.12.2014р. зазначені сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення позики та особистий підпис позичальника, тобто, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, і грошові кошти, які є предметом позики, передані відповідачу, суд дійшов висновку про укладення цього договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За відсутністі у розписці від 19.12.2014р. вказівки про безоплатність позики або іншого ніж передбачено ст. 1048 ЦК України розміру процентів за користування нею, суд доходить висновку, що розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України в силу наведених приписів ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Але в порушення приведених умов договору позики, укладеного між сторонами по справі, вимог ст.ст. 525, 526, 629, 1048, 1049 ЦК України, одержана відповідачем позика по спливу встановленого договором строку їх повернення Позичальником не повернута. Неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань змусило позивача звернутися за захистом своїх майнових прав до суду, при цьому, в межах даної справи позивач висуває вимоги про стягнення заборгованості саме у національній валюті. Згідно з ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання відзиву на позовну заяву з викладенням заперечень, доказів на їх підтвердження, в судове засідання не з'явився без поважних причин. На думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення основної заборгованості [PERSON] перед [PERSON] у загальному розмірі 228870,02 грн., у тому числі з повернення позики в сумі 172630,74 грн. (заявлений гривневий еквівалент 6500 долларів США по офіційному курсу НБУ на день подачі позову) та процентів за користування нею в розмірі 56239,28 грн., нарахованих за період з 20.12.2014р. по 10.11.2017р., витікає з умов, укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. При цьому, стягуючи дану заборгованість саме у національній валюті, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ураховуючи умови договору позики та положення статті 533 ЦК України, сума позики відповідно до умов договору та положень цієї норми за курсом долара США станом на день ухвалення судового рішення становить 182722 грн. 13 коп., в той час як позивачем така обрахована по офіційному курсу НБУ на день подачі позову в сумі 172630 грн. 74 коп. Оскільки за приписами ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, то сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача, не повинна перевищувати тієї, що заявлена до стягнення відповідачем, а тому суд вважає за правомірне стягнути заборгованість саме у заявленому позивачем розмірі. Що стосується вимог позивача, щодо стягнення з відповідача 3% річних за прострочення зобов'язання, суд вважає за необхідне зупинитись на наступному Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У звязку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобовязань за договором позики позивачем в порядку ст. 625 ЦК України було нараховано [PERSON] до сплати 3% річних в сумі 14983 грн. за період з 20.12.2014р. по 10.11.2017р. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, суд дійшов висновку про неправомірність нарахування 3 % річних за той час, коли грошові зобов'язання відповідачем не були порушені, тобто до дня, коли позика мала бути повернута, а саме: за період з 20.12.2014р. по 19.01.2015р., що випливає зі змісту наведеної вище норми ч.2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає стягнення 3% річних лише як наслідку порушення грошових зобов'язань боржником, а тому дані вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 14543,55 грн. (172630,74 грн. х 3/100/365 дн. х 1025дн.). З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] вказаних сум заборгованості за договором позики задовольнити частково в сумі 243413,57 грн. відповідно до ст.ст. 11, 509, 525, 526, 610, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати пропорційно обсягу задоволених вимог. При цьому, зважаючи, що позивачем при збільшенні розміру позовних вимог не було доплачено судовий збір, суд вважає за необхдіне стягнути з нього на користь держави суму в розмірі 712,22 грн (2438,53 грн. (судовий збір, який мав бути сплачений: 1% від ціни позову після збільшення) - 1726,31 грн. (фактично спалчена сума судового збору).

Outcome: partial