Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

11 березня 2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради, Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Виконавчого комітету Новомосковської районної ради Дніпропетровської області про скасування рішень, визнання свідоцтва про право власності на домоволодіння недійсним, зобов'язання провести певні дії. 25 березня 2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з уточненим позовом до Виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради, Новомосковського районного Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Виконавчого комітету Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, [PERSON]. [PERSON] про скасування рішень, визнання свідоцтва про право власності на домоволодіння недійсним, визнання інвентарної справи недійсною. 04 липня 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], Виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради, Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання рішень недійсними, визнання свідоцтва про право власності на домоволодіння недійсним, визнання право власності на майно в порядку спадкування за заповітом, визнання права користування земельною ділянкою. 12 листопада 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], Виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради, Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання рішень недійсними, визнання свідоцтва про право власності на домоволодіння недійсним, визнання реєстрації недійсною. 02 квітня 2014 року та 30 травня 2014 року позивачі звернулися до суду з уточненими вимогами в остаточній редакції до [PERSON], [PERSON], Орлівщинської сільської ради, Новомосковської районної ради Дніпропетровської області про визнання рішень недійсними, визнання свідоцтва про право власності на домоволодіння недійсним. В обґрунтування вимог позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] посилалися на те, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивачів [PERSON], [PERSON] та бабуся позивача [PERSON]. За життя, 14 листопада 1988 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідно до якого, заповідала [PERSON], [PERSON] все своє майно в рівних долях. До спадкового майна [PERSON], померлої [INFO] належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], згідно до наступного. Згідно книг погосподарського обліку Орлівщинської сільської ради, [PERSON] проживала в зазначеному домоволодінні одна до 1977 року в будинку, зазначеному в технічному паспорті під літ.И, будинок побудований у 1975 році. В 1977 році син [PERSON] - [PERSON] та його сім'я продали належне їм домоволодіння та стали проживати за зазначеною вище адресою. Рішенням Виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 30 березня 1983 року двір-господарство [PERSON] поділений на два господарства: за [PERSON] залишено новий будинок, зазначений в технічному паспорті під літ.А та 12 частину сараю; за [PERSON] залишено будинок, зазначений в технічному паспорті під літ.И та 12 частину сараю. Згідно архівного витягу Державного архіву Дніпропетровської області від 01 березня 2013 рок № Р-18-2013, рішенням виконавчого комітету Новомосковської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області № 96 від 17 березня 1987 року затверджено рішення Орлівщинської сільської ради народних депутатів № 4 від 17 лютого 1987 року про визнання права приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Позивачі зазначили, що в 1986 році [PERSON] розірвав шлюб з дружиною. [INFO] [PERSON] помер. 18 січня 1995 року [PERSON] отримала рішення Орлівщинської сільської ради про визнання за [PERSON] права власності на 47100 частин домоволодіння, у відповідності до рішення Новомосковського районного суду від 25 січня 1988 року. В той же час, рішення Новомосковського районного суду від 25 січня 1988 року було скасоване Постановою Дніпропетровського обласного суду від 25 січня 1988 року. Рішенням виконавчого комітету Новомосковської районної ради від 26 січня 1995 року було затверджено рішення Орлівщинської сільської ради про визнання за [PERSON] права власності на 47100 частин домоволодіння. Свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] видане виконавчим комітетом Новомосковської районної ради 02 лютого 1995 року на право власності на 47100 частин житлового будинку без підписів та печатки. Вищезазначені рішення Орлівщинської сільської ради, виконавчого комітету Новомосковської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області та свідоцтво про право власності є недійсними, оскільки приймалися та видавалися після смерті [PERSON], померлого [INFO]. 08 лютого 1995 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] на 47100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. До свідоцтва про право на спадщину невідомою особою безпідставно було дописано, що до складу житлового будинку входить літня кухня, зазначена в технічному паспорті під літ. И. [INFO] померла [PERSON], спадкоємцями якої є діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які отримали свідоцтва про право на спадщину кожен по 13 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в тому числі і на житловий будинок, зазначений в технічному паспорті під літ.И. Позивачі зазначили, що в 2012 році при огляді матеріалів цивільної справи Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 2-1 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл домоволодіння, було встановлено, що рішенням суду від 30 квітня 1993 року, житловий будинок - зазначений в технічному паспорті під літ.А був поділений на дві квартири, за [PERSON] було визнано право власності на 12 частину житлового будинку літ.А з літньою кухнею літ.Е та гаражем; за [PERSON] визнане право власності на 12 частину житлового будинку літ.А з сараєм, погрібом, душем, вбиральнею. Також, у відповідності до зазначеного рішення, житловий будинок, зазначений в технічному паспорті під літ.И залишений за [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконали та не зареєстрували рішення Новомосковського міського суду від 30 квітня 1993 року. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON], [PERSON], [PERSON] просили суд: -визнати недійсним та скасувати рішення Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 18 січня 1995 року про визнання права власності на 47100 частин житлового будинку по [ADDRESS] за [PERSON]; -визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Новомосковської районної ради Дніпропетровської області № 16 від 26 січня 1995 року про оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON]; -визнати свідоцтво про право власності на 47100 частин домоволодіння [ADDRESS], видане виконавчим комітетом Новомосковської районної ради Дніпропетровської області від 02 лютого 1995 року на ім'я [PERSON] недійсним. -визнати свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], яке видане Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстровий № 7690 від 02 лютого 1995 року на ім'я [PERSON] - недійсним; -визнати реєстрацію свідоцтва про право власності на 47100 частин домоволодіння по [ADDRESS], зареєстрованого Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 7690 від 02 лютого 1995 року на ім'я [PERSON] - недійсною; -зобов'язати Комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; -визнати інвентарну справу за № 675 від 28 серпня 1986 року на ім'я [PERSON] за адресою [ADDRESS] ім'я [PERSON] і недійсною; -земельну ділянку, яка розташована біля житлового будинку літ.И по [ADDRESS] передати в користування [PERSON], [PERSON]; В судовому засіданні позивач [PERSON], який діє на підставі довіреності також і від імені позивачів [PERSON], [PERSON], підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просив задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні посилався на те, що позов необгрунтований та не підлягає задоволенню, поросив суд відмовити в задоволенні вимог позивачів. Орлівщинська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, як відповідач, в своєму листі просила суд розглядати справу без участі її представника. Новомосковська районна рада Дніпропетровської області в своєму запереченні на позов зазначила, що вона є неналежним відповідачем, оскільки, позивачами оскаржується рішення саме Виконавчого комітету Новомосковської районної ради. В 1997 році був прийнятий Закон України «Про місцеве самоврядування в України», відповідно до якого, не передбачено такого органу місцевого самоврядування як виконавчий комітет відповідної районної ради, тобто, виконавчі комітети районних рад перестали існувати. Зазначеним законом не передбачено, що районні ради є правонаступниками виконавчих комітетів районних рад. Представник Комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, які беруть участь ті самі особи або особа, щодо яких встановлені ці обставини. Судом встановлено, що 15 серпня 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесене рішення, яке набрало законної сили у справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Новомосковського районного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, зобов'язання вчинити дії. (надалі - справа № 2-468011) Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради від 30 березня 1983 року господарство [PERSON] поділено на два господарства: за її сином [PERSON] залишено новий будинок та 12 частину сараю; за [PERSON] залишено времянку та 12 частину сараю. (а.с.13 справа № 2-468011) Зазначене рішення не було зареєстровано належним чином, домоволодінню [PERSON] не було присвоєно іншу адресу, домоволодіння [PERSON] та [PERSON] фактично не були розділені в натурі. З інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що вперше обстеження домоволодіння проведене в 1986 році, користувачами є [PERSON] та [PERSON]. Згідно книг погосподарського обліку за 1991-1995 рік, особовий рахунок [NUMBER], за адресою [ADDRESS] проживала [PERSON] по день смерті [INFO] (а.с. 109 справа № 2-468011) В той же час, рішенням суду встановлено, що інвентаризаційна справа на будинок [ADDRESS] не заводилася (а.с. 41 справа № 2-468011) 30 квітня 1993 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області було винесено рішення (справа № 2-1), яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, відповідно до якого за [PERSON] визнане право власності на 53100 частин домоволодіння, за [PERSON] визнано право власності на 47100 зазначеного домоволодіння, з зазначенням будівель та споруд, які перейшли у власність сторонам. Згідно до рішення суду (справа № 2-1), за [PERSON] та [PERSON] право власності на споруду, яка в технічному паспорті значиться як літня кухня - літ.И, та прибудову - літ.и. не визнавалося. Рішенням суду (справа № 2-1) за [PERSON] право власності на будівлі та споруди не визнавалися, тільки в мотивувальній частині рішення суду є посилання на те, що належить визнати законним рішення виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради від 30 березня 1983 року, згідно якого за колгоспним двором [PERSON] залишено житловий будинок-времянка. В той же час, згідно до інвентарної справи на житловий будинок за адресою [ADDRESS], літній кухні (в технічному паспорті - літ.И) статус житлового будинку (житлового приміщення) не присвоювався. Рішенням суду від 15 серпня 2012 року (справа № 2-468011), встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.11 справа № 2-468011). Згідно до спадкової справи, з заявами про прийняття спадщини після [PERSON] померлої [INFO], звернулися [PERSON], [PERSON] [PERSON] (а.с. 43,44,45 справа № 2-468011) За життя, 14 листопада 1988 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідно до якого, заповідала [PERSON], [PERSON] все своє майно в рівних частках. (а.с.12 справа № 2-468011) Встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Вже після його смерті, 18 січня 1995 року Орлівщинською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області було винесене рішення про визнання за [PERSON] права власності на 47100 частин житлового будинку по [ADDRESS]. (а.с. 20) 26 січня 1995 року виконавчим комітетом Новомосковської районної ради Дніпропетровської області № 16 було винесено рішення: підтвердити рішення 3 сесії 22 скликання Орлівщинської сільської ради від 18 січня 1995 року щодо [PERSON] (а.с.21) 02 лютого 1995 року Виконавчим комітетом Новомосковської районної ради оформлене Свідоцтво про право власності на житловий будинок (домоволодіння), відповідно до якого, [PERSON] є власником 47100 частин житлового будинку по [ADDRESS], свідоцтво не має підпису посадової особи та печатки. (а.с.19а) Судом встановлено, що 08 лютого 1995 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою [PERSON] видано свідоцтво про на право на спадщину за законом на 471100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] (а.с. 15 справа № 2-468011) Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.16 справа № 2-468011) 30 липня 2004 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON], померлої [INFO], відповідно до яких позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] є власниками кожен по 13 частині спадкового майна - житлового будинку по [ADDRESS], в склад якого входить літня кухня - літ.И. (а.с.17, 63, 64 справа № 2-468011) Оскільки правовідносини виникли станом на 1994 рік (час смерті [PERSON]) та станом на 1995 рік (час винесення оскаржуваних рішень та час видачі свідоцтва про право власності на будинок), суд до спірних правовідносин застосовує норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на зазначений період часу. У відповідності до приписів ЦК України (в редакції 1963 року) до складу спадщини може входити лише майно, яке належало спадкодавцеві. Судом встановлено, що станом на [INFO] - час смерті [PERSON], остання не була власником житлового будинку по [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги, як доказ права власності [PERSON] рішення Виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 30 березня 1983 року, відповідно до якого за [PERSON] залишено будинок, зазначений в технічному паспорті під літ.И та 12 частину сараю та розташований по [ADDRESS] Новомосковського району Дніпропетровської. Як зазначалося вище, зазначене рішення не було зареєстровано належним чином, домоволодінню [PERSON] не було присвоєно іншу адресу, її домоволодіння та домоволодіння її сина фактично не були розділені в натурі. Крім того, у відповідності до ст. 4 ЖК України, житловий фонд включає, в тому числі, жилі будинки, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд). У відповідності до норм ЖК України, до жилого фонду не включаються господарські будівлі та споруди, а житлове приміщення, у відповідності до ст. 50 ЖК України має бути благоустроєним стосовно умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним та технічним вимогам. Як зазначалося вище, у відповідності до інвентарної справи, спірна будівля під літ. И зареєстрована як літня кухня, тобто це приміщення не є житловим та не може вважатися жилим будинком. Позивачами на надано суду доказів того, що літня кухня, яка зазначена в технічному паспорті під літ.И, відповідає вимогам, які пред'являються до житлових будинків (приміщень), встановленим санітарним та технічним вимогам та зазначене нежиле приміщення було переведено до складу житлових приміщень. Також, у відповідності до приписів ст.ст. 131, 132 ЦК України (в редакції 1963 року), право власності може виникати саме на житловий будинок, при переході права власності на житловий будинок, до власника переходить і право власності на господарські будівлі та споруди. В зв'язку з наведеним, право власності на літню кухню або іншу господарську будівлю, окремо від житлового будинку, не виникає. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В зв'язку з вищенаведеним, у відповідності до ст. 15 ЦК України, підлягає захисту право особи, яке є порушеним. Оскільки [PERSON], яка померла [INFO] не була власником спірного житлового будинку та її право власності не було зареєстрованим, у її спадкоємців не виникло право на спадкування майна, яке не належало спадкодавцю, в зв'язку з чим, суд приходить до переконання, що права позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] не порушені. Крім того, у відповідності до Закону України «Про нотаріат», саме на нотаріальні контори (нотаріусів) покладені повноваження щодо оформлення спадкових прав. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після [PERSON], яка померла [INFO], нотаріусом не виносилася постанова про відмову позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій, тому, підстав для звернення позивачів до суду взагалі не виникло. Суд приходить до переконання, що вимоги позивачів до Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в частині визнання недійсною реєстрацію є необгрунтованими, оскільки, у відповідності до Закону України «По реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повноваженнями щодо реєстрації, внесення змін або скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно наділені відповідні реєстраційні служби управлінь юстиції а не органи БТІ. Вимоги позивачів щодо визнання недійсною інвентарної справи на спірний будинок також необґрунтовані, з наступного. На підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі У відповідності до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, крім іншого, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; Так, відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що внутрішні документи, технічні паспорти, розпорядження, протоколи, рішення юридичної особи не породжують виникнення прав та обов'язків щодо іншої фізичної особи, в зв'язку з чим, складення органом БТІ інвентарної справи (технічного паспорту на нерухоме майно) не порушує прав позивачів, які, в разі встановлення неточностей в зазначеній інвентарній справі (технічному паспорті) не позбавлені права звернутися до органів БТІ з вимогами про проведення обстеження нерухомого майна та складення уточненої технічної документації. У відповідності до ст. 120 ЗК України, 1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 2. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Оскільки позивачі [PERSON], [PERSON] не набули прав власності на нерухоме майно, до них не перейшло і право користування земельною ділянкою, на якому розміщено спірне нерухоме майно. В зв'язку з наведеним, в задоволенні вимог позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed