Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

12.12.2018 року [PERSON] (надалі-позивач) звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним вище позовом. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що згідно письмового договору позики, складеного у виді розписки [PERSON] (надалі - відповідач) позичила в нього готівкові грошові кошти в сумі 10000 доларів США, які зобов`язалася повернути у 2014 році. Однак, вказане зобов`язання залишилось не виконаним відповідачем, що спонукало позивача звернутися до суду. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2020 року справу за вказаним вище позовом направлено до Катеринопільського районного суду на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України за останнім відомим місцем проживання відповідача. У відзиві на позовну заяву від 04.11.2020 року представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень представник позивача стверджувала про відсутність будь яких договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем. Крім того, одночасно з поданням відзиву на позовну заяву представником відповідача [PERSON] до суду подано заяву про застосування строків позовної давності.(т.1 а.с.121) Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З оригіналу розписки, складеної [PERSON] 16.03.2014 року вбачається, що вказану розписку видано на підтвердження укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] .. Згідно вказаного договору 16.032014 року вбачається [PERSON] отримала від [PERSON] грошову позику у розмірі 10000 доларів США, які зобов`язалася повернути у 2014 році. (т.1 а.с.146) З висновку експертів за результатами проведення почеркознавчої експертизи розписки [PERSON] від 16.03.2014 року, зокрема вбачається, що текст розписки та підпис від імені [PERSON] виконані [PERSON] (т.2 а.с.3-8) З заяви представника відповідача адвоката Романцової Т.В. від 26.10.2021 року вбачається, що остання просить суд відмовити у позові [PERSON] до [PERSON] у зв`язку із спливом позовної давності.(т.1а.с.121) Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За правовою природою договір позики є одностороннім правочином, оскільки після його укладення всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги. Відповідно до, визначених ст.ст. 12, 81 ЦПК України, загальних правил доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою. При цьому матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суд, дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення грошових коштів у строк, визначений договором позики від 16.03.2014 року, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за указаним договором є обгрунтованими. Крім того, з досліджених судом доказів вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 12.12.2018 року, в той час, як згідно розписки від 16.03.2014 року строк виконання грошового зобов`язання відповідачем визначено до закінчення 2014 року, тобто на час звернення позивача з позовом сплив, передбачений ст. 257 ЦК України загальний трьохрічний строк позовної давності.

Outcome: approved