Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

11 липня 2018 року до Зарічненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб укладений між сторонами 16 червня 2013 року який зареєстрований виконавчим комітетом Новорічицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області, актовий запис № 2. Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог, покликається на наступні обставини. Сторони зареєстрували шлюб 16 червня 2013 року, під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. З відповідачем у позивача склалися напружені стосунки, спільне життя з відповідачем не склалось. Сторони на даний час проживають окремо. Позивач вважає, що подальше перебування сторін у шлюбі неможливе, шлюбні відносини фактично припинені, на примирення не згідна, а тому просить суд розірвати шлюб. Спору щодо поділу майна подружжя немає. З червня 2015 року сторони проживають окремо. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивачка [PERSON] в судове засідання з'явилася позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені у позовній заяві, додатково пояснила, що не вважає можливим збереження шлюбу через часті суперечки та сварки з відповідачем, вказала, що вони з відповідачем не проживають спільно з червня 2015 року, спільного господарства не ведуть. просила шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання з'явився, відзив на позовну заяву не подав, позовні вимоги визнав та просив шлюб розірвати. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 16 червня 2013 року, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін суд прийшов до переконання, що обставини, на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим. Підстав для надання строку для примирення немає, оскільки позивачка та відповідач цього не просили. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачкою підставні та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути документально підтвердженні судові витрати понесені позивачем, які складаються із судового збору. З огляду на вищевказане.

Outcome: approved