Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

10 листопада 2017 року позивач Мале колективне підприємство «Мрія-2», звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання договорів недійсними та витребування майна, просить суд: винести рішення, яким визнати недійсним договір позики між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та МКП «Мрія-2» в особі директора [PERSON], посвідчений 07.08.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 3038; визнати недійсним Договір іпотеки від 07.08.2013 року магазину змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Першотравнева № 75/98, який в цілому складається з: магазину змішаної торгівлі літ. «Б» загальною площею 1168,2 кв.м., та належить на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 10.08.2010 року на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради, замість договору купівлі-продажу від 18.06.1999 року та акта передачі майна державного підприємства від 21.06.1999 року, дата 05.08.2010 року, №775, право власності на який зареєстровано КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 12.08.2010 року, реєстраційний номер вищевказаного майна - 31187424, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за №3038; визнати недійсним договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 07.08.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за № 3041; визнати Договір про внесення змін №1 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №3852 до Договору позики грошей, посвідченого 07.08.2013 року від 20.09.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за №3852; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05.12.2014 року між [PERSON], та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим № 5754; витребувати із володіння [PERSON], [PERSON] на користь МКП «Мрія-2» магазин змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який в цілому складається з: магазину змішаної торгівлі літ. «Б», загальною площею 1168,2 кв.м., та належить на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 10.08.2010 року на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради, замість договору купівлі-продажу від 18.06.1999 року та акта передачі майна державного підприємства від 21.06.1999 року, дата 05.08.2010 року, номер 775, право власності на який зареєстровано КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 12.08.2010 року, реєстраційний номер вищевказаного майна - 31187424; судові витрати покласти на відповідачів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.08.2013 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та МКП «Мрія-2», в особі директора [PERSON], було укладено договір позики грошей, посвідчений 07.08.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 3038. Сума позики складала 820 000 грн., що в еквіваленті становило 100 000 доларів США. Позичальником за договором є юридична особа - МКП «Мрія-2». Грошові кошти за договором отримала директор [PERSON], але грошові кошти за договором позики не були зараховані на банківський рахунок МКП «Мрія-2», не зараховувались на його баланс та не використовувались підприємством на цілі, передбачені його статутом. Згідно відповіді ПАТ «Універсал банк» № 1321545 від 01.12.2016 року на лист МКП «Мрія-2» № 5 від 01.12.2016 року банком було надано рух коштів по рахунку МКП «Мрія-2» за період з 01.03.2011 рок по 31.03.2015 року. Грошові кошти за договором позики на рахунок МКП «Мрія-2» не надходили. Таким чином, МКП «Мрія-2» при підписанні договору позики грошей не отримувало. До того ж, у порушення положень Статуту МКП «Мрія-2», приватний нотаріус Чужовська Н.Ю. не перевірила повноважень [PERSON] на підписання договору позики грошей без присутності та підпису головного бухгалтера МКП «Мрія-2» Таким чином, сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов'язку позичальника повертати грошові кошти. Похідними від неукладеного договору позики грошей від 07.08.2013 року є договір Іпотеки та Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Так, 07.08.2013 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та МКП «Мрія-2», в особі директора [PERSON] було укладено договір, яким забезпечено вимоги Іпотекодержателя, щодо виконання Іпотекодавцем усіх його зобов'язань за договором позики грошей, а саме: Іпотекодавець зобов'язаний повністю повернути Іпотекодержателю суму отриманої позики до 07.11.2013 року. Також, 07.08.2013 року було укладено договір іпотеки магазину змішаної торгівлі який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Першотравнева № 75/98, який в цілому складається з: магазину змішаної торгівлі літ. «Б» загальною площею 1168,2 кв.м., та належить на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 10.08.2010 року на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради, замість договору купівлі-продажу від 18.06.1999 року та акта передачі майна державного підприємства від 21.06.1999 року, дата 05.08.2010 року, №775, право власності на який зареєстровано КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 12.08.2010 року, реєстраційний номер вищевказаного майна - 31187424, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за №3038. Під час укладання договору Іпотеки не було досягнуто всіх істотних умов договору, оскільки земельна ділянка, на якій розташований предмет Іпотеки знаходиться у постійному користуванні МКП «Мрія-2» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів Одеської області 17.04.1995 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 5, кадастровий номер на яку не присвоювався. Враховуючи вимоги ст. 116, 118, та 123 ЗК України, відчуження житлового будинку, будівлі або споруди можливо після отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку, оформлення якого передбачає встановлення розмірів земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру. Отже, оспорюваний договір Іпотеки від 07.08.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., з порушенням вимог ст.7, 34, 49 ЗУ «Про нотаріат» та з порушенням п.п. 31,62,72 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004 року № 20/5, а тому має бути визнаний недійним. Також, нерухоме майно, що було предметом спірного договору іпотеки підлягає поверненню позивачу, як власнику. 20.09.2013 року між [PERSON] та МКП «Мрія-2», в особі директора [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим № 3852 до Договору позики грошей, посвідченого 07.08.2013 року, згідно умов якого було внесено зміни до Іпотечного договору, посвідченого 07.08.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим № 3039. Також, згідно умов даного договору було внесено зміни до Іпотечного договору, згідно яких змінено суму і дату повернення позики. 05.12.2014 між [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ? частки магазину змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Про існування оспорюваних договорів вона дізналась у 2015 році, тоді коли їй стало відомо про те, що 02.08.2013 року від її імені було підписано протокол № 8 Загальних зборів МКП «Мрія-2» та 20.09.2013 року від її імені було підписано протокол № 10 Загальних зборів МКП «Мрія-2», які були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу В.С.Омаровою. Внаслідок підробки її підписів у вищевказаних протоколах було укладено від імені МКП «Мрія-2» договір позики та договір іпотеки, та МКП «Мрія-2» втратило нежитлове приміщення, яке було предметом іпотеки. А тому, вважає, що МКП «Мрія-2» не втратило свого права на звернення до суду з даним позовом у зв'язку із спливом строків позовної давності. На підставі вищевказаних обставин, зокрема того, що МКП «Мрія-2» грошові кошти не отримувало, договір іпотеки було укладено з порушенням істотних умов договору без наявності кадастрового номеру земельної ділянки, позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.01.2018 року, залучено до участі у справі в якості третьої, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Білгород-Дністровську міську раду Одеської області, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 56. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома. Представник третьої особи не з'явився, про день та час судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди учасників справи, суд розглядає справу за відсутність відповідачів та представника третьої особи. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 07.08.2013 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] та Малим колективним підприємством «Мрія-2», в особі директора - [PERSON], яка діяла на підставі Статуту, Протоколу № 02/06 Загальних зборів та засновників Малого колективного підприємства «Мрія-2» від 04.12.2006 року, Протоколу № 01/11 Загальних зборів засновників Малого колективного підприємства «Мрія-2» від 26.12.2011 року та Контракту від 26.12.2011 року, було укладено договір позики грошей, відповідно до п.1 якого: представник позикодавця передав, а представник позичальника прийняв у власність грошову суму в розмірі 820 000 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін становить 100 000 доларів США. Згідно п.4 Договору, сторони домовились, що позичальник зобов'язаний повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену п.1 цього Договору в повному обсязі до 07.11.2013 року включно. Якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики у встановлений строк, за взаємною згодою сторін, строк повернення суми грошових коштів вважається продовженим до 07.02.2014 року. Але, в цьому випадку позикодавець та позичальник зобов'язуються укласти та підписати Договір про внесення змін до Договору позики грошей, щодо зміни строку повернення грошових коштів до 07.02.2014 року. Такий договір про внесення змін підлягає нотаріальному посвідченню /л.с.13-16/. З матеріалів справи вбачається, що 20.09.2013 року, між [PERSON] та Малим колективним підприємством «Мрія-2», в особі директора [PERSON], яка діяла на підставі Статуту, Протоколу № 02/06 Загальних зборів та засновників Малого колективного підприємства «Мрія-2» від 04.12.2006 року, Протоколу № 01/11 Загальних зборів засновників Малого колективного підприємства «Мрія-2» від 26.12.2011 року та Контракту від 26.12.2011 року, було укладено Договір про внесення змін до договору позики грошей №1, посвідчений 07.08.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 3038, відповідно до п.1.1 якого: викладено пункт 1. Договору позики - позикодавець передав, а позичальник прийняла у власність грошові кошти у розмірі 1 124 056 грн., що в еквіваленті, за домовленістю Сторін складає 137 080 доларів США. Відповідно пункту 1.2. Договору про внесення змін до Договору позики грошей №1, викладено п.4 Договору позики у наступній редакції: «4.Сторони домовились, що позичальник зобов'язаний повернути суму грошових коштів, зазначених в п.1 цього Договору в повному обсязі до 20.03.2014 року /л.с.17-19/. Також, судом встановлено, що в якості забезпечення зобов'язань за Договором позики грошей, 07.08.2013 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] та Малим колективним підприємством «Мрія-2», в особі директора - [PERSON], яка діяла на підставі Статуту, Протоколу № 02/06 Загальних зборів та засновників Малого колективного підприємства «Мрія-2» від 04.12.2006 року, Протоколу № 01/11 Загальних зборів засновників Малого колективного підприємства «Мрія-2» від 26.12.2011 року та Контракту від 26.12.2011 року, було укладено іпотечний договір (без випуску застави). Відповідно п. 2.1 іпотечного Договору, предметом іпотеки за договором є наступне нерухоме майно: магазин змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який в цілому складається з: магазину змішаної торгівлі літ. «Б» загальною площею 1171,7 кв.м., та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 10.08.2010 року на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради, замість договору купівлі-продажу від 18.06.1999 року та акта передачі майна державного підприємства від 21.06.1999 року, дата 05.08.2010 року, №775, право власності на який зареєстровано КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 12.08.2010 року, реєстраційний номер вищевказаного майна - 31187424. Земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки знаходиться у постійному користуванні Іпотекодавця, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ОД 27-005, виданим виконавчим комітетом білгород-Дністровської міської ради народних депутатів Одеської області 17.04.1995 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 5, кадастровий номер не присвоювався. Відповідно до п. 2.3 Договору іпотеки, сторони оцінили предмет іпотеки за згодою Сторін, з урахуванням ринкових, у розмірі 3 894 989 грн. Вказаний договір іпотеки від 07.08.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. /л.с.20-26/ Того ж дня, 07.08.2013 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] та Малим колективним підприємством «Мрія-2», в особі директора - [PERSON], яка діяла на підставі Статуту, Протоколу № 02/06 Загальних зборів та засновників Малого колективного підприємства «Мрія-2» від 04.12.2006 року, Протоколу № 01/11 Загальних зборів засновників Малого колективного підприємства «Мрія-2» від 26.12.2011 року та Контракту від 26.12.2011 року, було укладено Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Пунктом 6 вказаного вище Договору визначено, що підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання предмета іпотеки у власність), у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства. Вказаний договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 07.08.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 3041/л.с.24-31/. Надалі, [PERSON] 05.12.2014 року уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив 1/2 частку магазину змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] /л.с.32-33/. Згідно зі статтею 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). Суд не може погодитися з ствердженнями представника відповідача [PERSON] про необхідність застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, оскільки Мале підприємство «Мрія-2» є юридичною особою, на час укладання спірних договорів директором підприємства була [PERSON], оскільки директор відноситься до категорії керівників та діє від імені та в інтересах підприємства, тому МКП «Мрія-2» було відомо про укладання договорів ще у 2013 році. З позовом позивач звернувся до суду 10.11.2017 року, тому трирічний строк позовної давності сплив, оскільки вказані ствердження не підтвердилися в ході судового розгляду справи та доказів вказаного відповідачем та його представником не надано. Як встановлено матеріалами справи, 20.02.2018 року позивач звернувся до суду із заявою про поновлення строків позовної давності, вказуючи на те, що МКП «Мрія-2» не схвалювала правочинів, незаконно, з перевищенням повноважень, підписаних відповідачем - [PERSON] - колишнім директором підприємства. А навпаки, після того, як підприємству стало відомо про підробку підписів іншого співзасновника МКП «Мрія-2» у протоколах Загальних Зборів засновників, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про скоєння кримінального правопорушення з боку директора підприємства [PERSON] відносно підприємства МКП «Мрія-2». Підприємство не тільки не схвалювало правочину, підписаного відповідачкою - колишнім директором [PERSON], а й взагалі не отримувало коштів за підписаний директором в своїх особистих інтересах, а не в інтересах підприємства договір позики, який взагалі не було укладено, оскільки грошові кошти, отримані директором готівкою на рахунки та баланс підприємства не зараховувались, на його статутні цілі не використовувались. Тобто, директором [PERSON] було скоєно посадовий злочин відносно підприємства. Матеріалами справи також встановлено, що дійсно 19.08.2015 року, [PERSON] 19.08.2015 року звернулась до Білгород-Дністровського МРВ ГУ МВС України із заявою про вчинення кримінального правопорушення, та за її заявою було відкрито кримінальне провадження № 4201516024000084 /л.с.83/. У частині 1 статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формування загального правила, щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з безпосередньої обізнаності особи про певні обставини, а саме факти його порушення, а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Суд погоджується з позицією представника позивача, оскільки вбачається, що позивач не знала про існування спірних договорів, не давала згоду на їх укладання, більш того задля укладання договору іпотеки були підроблені підписи іншого співзасновника [PERSON] у протоколах загальних зборів № 8 та № 10, про що свідчать висновки судово-почеркознавчої експертизи, та з цього приводу позивач звернулась до правоохоронних органів, у зв'язку із чим було порушено кримінальне провадження, а тому пропущений з поважних причин строк позовної давності має бути поновлений. Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норм права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до норм ЦПК України, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подаючи свої докази сторони реалізували своє права на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі. Подаючи клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, представник позивача надав наступні докази. Так, матеріалами справи встановлено, що на момент укладання договору позики грошових коштів 07.08.2013 року [PERSON] була директором Малого колективного підприємства «Мрія-2», яка діяла від імені МКП «Мрія-2». Проте, згідно заяви представника позивача, у період з серпня 2013 року по березень 2015 року за договором позики від 07.08.2013 року та 20.09.2013 року договором про внесення змін №1 за реєстраційним номером 3852 до договору позики грошей від 07.08.2013 року, грошові кошти не надходили та на баланс МКП «Мрія-2» не зараховувались /л.с.72/. Згідно листа №1321545 від 01.12.2016 року з ПАТ «Універсал Банк», надано інформацію щодо руху коштів по рахунку МКП «Мрія-2» № 26001000784234 за період 01.03.2011 року по 31.03.2015 року. З наданих виписок встановлено, що грошові кошти за договором позики на рахунок МКП «Мрія-2» не надходили /л.с.85-114/. Також вказане підтверджується витягом з касової книги підприємства з січня 2013 року по березень 2015 рр. /л.с.115-183/. У відповідності до протоколу № 5 Загальних зборів засновників малого колективного підприємства «Мрія-2», вирішено прийняти вихід [PERSON] та [PERSON] зі складу Засновників Підприємства та передачу часток у статутному капіталі відповідно до поданих договорів дарування; у зв'язку з даруванням (передачею) на користь [PERSON] часток статутного капіталу прийнято [PERSON] до складу засновників Підприємства /л.с.80-82/. У відповідності до рішення про призначення директора від 17.03.2015 року, призначено [PERSON] на посаду директора МКП «Мрія-2» з 17.03.2015 року з укладенням контракту строком до 17.03.2020 року /л.с.84/. Згідно наказу №1 про вступ на посаду директора від 17.03.2015 року, [PERSON] приступила до виконання обов'язків директора МКП «Мрія-2» з 17.03.2015 року на підставі рішення засновника МКП «Мрія-2» - [PERSON] /л.с.34/. Матеріали справи містять докази звернення новим засновником МКП «Мрія-2» до начальника Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області із заявою від 20.02.2018 року про скоєння кримінального правопорушення [PERSON] /л.с.239-241/. Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2018 року по справі № 495/1730/2018, зобов'язано посадових осіб Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення [PERSON] від 20.02.2018 року та розпочати досудове розслідування та повідомити про його початок скаржника. Згідно статуту малого колективного підприємства «Мрія-2», директор має право одержувати готівку від юридичних, фізичних осіб і населення для придбання товарно-матеріальних цінностей, закупівлі сільгосппродукції, а також для інших цілей, що стосуються діяльності Підприємства. Фінансово-економічні функції здійснює головний бухгалтер, що по оперативній роботі підлеглий Директору Підприємства, однак підзвітний тільки засновникам підприємства. Головний бухгалтер несе відповідальність за розрахунки, звітність перед державними органами і бюджетом, здійснює контроль за зберіганням і витратою товарно-матеріальних цінностей, коштів, підписує разом з Директором Підприємства розрахунково-прибуткові, банківські, кредитні документи, звіти Підприємства /лс.76-79/. Разом з тим, при посвідченні Договору позики грошових коштів приватний нотаріус Чужовська Н.Ю. у порушення положень Статуту МКП «Мрія-2» не перевірила присутність та підпис головного бухгалтера МКП «Мрія-2». Окрім того у судовому засіданні було підтверджено факт, що грошові кошти за договором позики не були нараховані на банківський рахунок МКП «Мрія-2», не зараховувались на його баланс та не використовувались на цілі, передбачені його статутом. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики - це один з видів зобов`язань, спрямованих на передачу майна. Враховуючи, що договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обов`язки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Виходячи з положень ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що МКП «Мрія-2» не погоджувало вказаний Договір позики грошових коштів, укладений між [PERSON] та колишнім директором підприємства - [PERSON], більш того співзасновнику [PERSON] не було відомо про нього, оскільки грошові кошти за договором позики на рахунок МКП «Мрія-2» не надходили. У відповідності до ч.3 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Згідно ч.1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. В ході судового розгляду справи встанволено, що МКП «Мрія-2» не схвалювало оспорюваний правочин, а навпаки, після того, як підприємству стало відомо про підроблення підписів іншого співзасновника МКП «Мрія-2» у протоколах Загальних зборів, вони звернулись до правоохоронних органів із відповідними заявами про вчинення кримінального правопорушення. Директор [PERSON] діяла всупереч нормам Статуту, не в інтересах підприємства, оскільки грошові кошти не були зараховані на рахунок МКП «Мрія-2». Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним договору позики між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та МКП «Мрія-2» в особі директора [PERSON], посвідчений 07.08.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 3038 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимог щодо визнання Договору про внесення змін №1 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №3852 до Договору позики грошей, посвідченого 07.08.2013 року від 20.09.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за №3038, то суд вважає,що вони є похідними вимогами від вимог щодо визнання недійсним договору позики між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та МКП «Мрія-2» в особі директора [PERSON], посвідчений 07.08.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 3038, та в разі задоволення основних вимог також підлягають задоволенню. Стосовно вимог про визнання Договору іпотеки від 07.08.2013 року недійсним, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно зі ст. 37Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Проте, згідно наданого до матеріалів справи Статуту МКП «Мрія-2», а саме відповідно п.6.5., право розпоряджатись майном і засобами Підприємства мають загальні збори засновників Підприємства, а також Директор Підприємства за уповноваженням загальних зборів Засновників Підприємства в межах і на умовах, передбачених рішенням загальних зборів Засновників Підприємства чи договором (контрактом). Задля цього, та у відповідності до висновків судово-почеркознавчої експертизи, наявних в матеріалах справи, було підроблено підпис [PERSON] у протоколі № 8 загальних зборів МКП «Мрія-2» та у протоколі № 10 загальних зборів МКП «Мрія-2» /л.с.184-207/. 07.10.2017 року за фактом підроблення підпису від імені [PERSON] в протоколі Загальних Зборів МКП «Мрія-2» було порушено кримінальне провадження № 12017160470004074, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. У протоколі №8 загальних зборів МКП «Мрія-2» йдеться саме про нібито схвалення [PERSON] необхідності укладення з [PERSON] договорів позики грошей, іпотечного договору та договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, а також призначення відповідної особи щодо підписання вищевказаних договорів від МКП «Мрія-2», а саме директора МКП «Мрія-2» [PERSON] Прийнявши до уваги, що згідно статуту [PERSON] не мала права розпоряджатись майном МКП «Мрія-2» без уповноваження загальних зборів Засновників Підприємства в межах і на умовах, передбачених рішенням загальних зборів Засновників Підприємства чи договором (контрактом), та враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено факт підроблення підпису іншого співзасновника [PERSON] у протоколі № 8 загальних зборів МКП «Мрія-2» та у протоколі № 10 загальних зборів МКП «Мрія-2», то іпотечний договір є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства. Більш того, земельна ділянка, на якій розташований предмет Іпотеки знаходиться у постійному користуванні МКП «Мрія-2» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів Одеської області 17.04.1995 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 5, кадастровий номер на яку не присвоювався /л.с.9-12/. У відповідності до ч.1,2 ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно ч.2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У відповідності до частини 6 вищезгаданої статті земельного законодавства, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Разом з тим, у відповідності до п. 29 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051, кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. Враховуючи усе вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним Договір іпотеки від 07.08.2013 року магазину змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Першотравнева № 75/98. Вимоги стосовно визнання недійсним Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 07.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3041 є похідними від позовних вимог про визнання недійсним Договору іпотеки від 07.08.2013 року, оскільки при визнанні договору іпотеки Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя не породжує прав та обов'язків для його сторін, а тому в судовому порядку також має бути визнаний недійсним. Стосовно вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON], суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що дійсно 05.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 5754, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила 1/2 частку магазину змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте, в судовому засіданні було встановлено підстави для визнання договорів іпотеки від 07.08.2013 року магазину змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 07.08.2013 року недійсними. Виходячи з вимог ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, право власності на магазин змішаної торгівлі літ. «Б» загальною площею 1171,7 кв.м., який належить МКП «Мрія-2» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 10.08.2010 року на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради, замість договору купівлі-продажу від 18.06.1999 року та акта передачі майна державного підприємства від 21.06.1999 року, дата 05.08.2010 року, №775, право власності на який зареєстровано КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 12.08.2010 року, реєстраційний номер вищевказаного майна - 31187424 не перейшло до [PERSON], оскільки право власності за недійсними договорами не виникає. В такому разі відповідач [PERSON] не мала право відчужувати магазин змішаної торгівлі літ. «Б» загальною площею 1171,7 кв.м. [PERSON], а тому договір купівлі-продажу частини магазину змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] також має бути визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України, ч.1,3 визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Витребування із володіння [PERSON], [PERSON] на користь МКП «Мрія-2» магазину змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який в цілому складається з: магазину змішаної торгівлі літ. «Б», загальною площею 1168,2 кв.м., та належить на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 10.08.2010 року на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради, замість договору купівлі-продажу від 18.06.1999 року та акта передачі майна державного підприємства від 21.06.1999 року, дата 05.08.2010 року, номер 775, право власності на який зареєстровано КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 12.08.2010 року, реєстраційний номер вищевказаного майна - 31187424 є наслідком недійсності оспорюваних правочинів, оскільки перебування магазину змішаної торгівлі, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який в цілому складається з: магазину змішаної торгівлі літ. «Б», загальною площею 1168,2 кв.м., та належить на праві приватної власності МКП «Мрія-2» на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 10.08.2010 року на підставі рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради у [PERSON] та [PERSON] порушує права позивача МКП «Мрія-2», оскільки воно вибуло у нього поза його волі, незаконним шляхом, особою, яка не мала право його відчужувати. Враховуючи усе наведене вище, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову Малого колективного підприємства «Мрія-2» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Білгород-Дністровська міська рада про визнання договорів недійсними та витребування майна в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, то з відповідачів на користь позивача має бути стягнутий судовий збір у розмірі 8000 грн., згідно квитанції від 09.11.2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved