Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

12.03.2020 року, представник позивача - адвокат Борисенко В.А. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] суми заборгованості, яка складається з 13 346,90 гривень інфляційних нарахувань, 3 789,84 гривень трьох процентів річних, крім того, судові витрати . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 листопада 2007 року між [PERSON] (первинний кредитор) та позичальником [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за яким [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 43 000,00 гривень за умовою повернення в строк до 12.11.2008 року. 20 червня 2011 року між первинним кредитором [PERSON] і [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого Позивач набув права кредитора за договором позики від 12 листопада 2007 року. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, кошти у повному обсязі не повернув, в 2012 році [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення суми позики з урахуванням неустойки, інфляційних втрат та процентів річних за договором позики. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2012 року у справі №2/812/2040/12 позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: стягнуто з [PERSON] суму 44 365,00 гривень, з яких: 27 300,00 гривень - розмір основної заборгованості за договором позики від 12.11.2007 року; 9 402,12 - інфляційні втрати; 2 203,45 - 3% за прострочення виконання зобов`язання; 5 460,00 - сума неустойки відповідно до умов договору позики, а також судові витрати у розмірі 978,00 гривень. Після набрання вказаним рішенням законної сили, [PERSON] здійснив часткову сплату заборгованості у розмірі 2 900,00 гривень, у рахунок якої, відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України, були задоволені витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання та частково задоволені вимоги по сплаті неустойки. У липні 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення з інфляційних втрат та процентів річних від суми простроченого зобов`язання, передбачених ст..625 ЦК України. Ухвалою Комунарського районного м. Запоріжжя від 23 липня 2015 року судом прийнято до свого провадження справу № 333 4793/2015-ц про стягнення з [PERSON] процентів річних та інфляційних втрат від суми заборгованості за період з 22.06.2012 року по 15.06.2015 року. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року у справі № 333 4793/15ц позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] інфляційні втрати в сумі 20 567,90 гривень, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2 443,54 гривень та судовий збір в розмірі 511,56 гривень. Станом на день складення позовної заяви позивач так і не отримав від відповідача виконання грошового зобов`язання за договором позики від 12.11.2007 року. Таким чином, позивач розраховує інфляційні нарахування та проценти річних за період з 16.06.2015 року по день складення цієї позовної заяви на суму основної заборгованості за договором позики від 12.11.2007 року у розмірі 27 300,00 гривень, оскільки рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року у справі № 333/4793/15ц задоволені вимоги позивача у частині сплати інфляційних збитків та процентів за користування чужими коштами за період з 22.06.2012 року по 15.06.2015 року. Позивач розраховує 3 % річних з урахуванням боргу у розмірі 27 300,00 гривень, помноженого на кількість днів прострочення, тож станом на 27 лютого 2020 року 3% річних становлять: 27 300,00 грн х 3% / 100% / 365 днів х 1 689 днів прострочення = 3 789,84 гривень. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, одночасно вирішено розглядати справу в спрощеному провадженні викликом (повідомленням) учасників процесу (а.с.32). У судове засідання позивач не з`явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 28 вересня 2020 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2012 року, яке набрало законної сили 11.09.2012 року, цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми боргу задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 12.11.2007р. з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми та неустойки у розмірі 44 365 (сорок чотири тисячі триста шістдесят п`ять) грн. 57 (п`ятдесят сім) копійок, а також судові витрати у розмірі 978 (дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 80 коп. У задоволені інших позовних вимог -відмовлено./а.с.7-10/. 22.11.2016 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єременко К.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52932266 на підставі виконавчого листа №812/2040/2012, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 26.09.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 45 344,37 грн./а.с.16/. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми - залишено без задоволення. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року рішення Комуарського районного суду м.Запоріжжя від 30 вересня 2015 року скасовано та ухвалене нове рішення. Позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витрати в сумі 20 597,90 гривень, 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 443,54 гривні та судовий збір в розмірі 511,56 гривень. Рішення набрало законної сили 20 квітня 2016 року /а.с.11-13/. 28.10.2016 року було видано виконавчий лист /а.с. 15/. 04.04.2019 року головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Лаврухіною Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58728429 на підставі виконавчого листа №333/4793-15-ц, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 28.10.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 23 523,00 грн./а.с.17/. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем рішення суду від 29.08.2012 року та 20.04.2016 року, які набрали законної сили, не виконано, а тому із довготривалим його невиконанням, у позивача виникло право щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат на відповідне грошове зобов`язання. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у спорі про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання (справа № 6-113 цс 14, постанова від 01.10.2014 року), будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватись, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць прострочення. Така позиція висвітлена в листі Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. № 62-97р. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на індекс інфляції за кожен місяць прострочення платежу окремо. При цьому, якщо заборгованість виникла з 1 по 15 число відповідного місяця, розрахунок індексу інфляції слід проводити з врахуванням цього місяця. Судом приймаються розрахунки позивача, відповідно до яких загальна сума нарахованих 3% річних за період з 16.05.2015 року по 12.03.2020 року становить 3 789,84 грн., загальна сума нарахованих інфляційних втрат за період з 16.05.2015 року по 12.03.2020 року становить 13 346,90 грн. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних індексів інфляції та за відповідними формулами, належним чином обґрунтований та мотивований. Крім цього, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 840 гривня 80 копійок (а.с. 1), а тому зазначені витрати згідно вимог ст.. 142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

Outcome: approved