Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

10.08.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 17.02.2007року відділом ДРАЦС по м. Новограду-Волинському, актовий запис №38. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Просить дітей залишити їй на виховання. Позивач в судове засідання з'явилась, позов просила задовольнити. Пояснила, що з відповідачем перебувають у шлюбі. На теперішній час склались неприязні стосунки. Дочка [PERSON], [INFO], проживає з позивачем за адресою: Новоград-Волинський район, село Слобода Романівська, в. 40-річчя Перемоги, 13. Син [PERSON], [INFO], проживає з відповідачем за адресою: м. Новоград-Волинський, в. Лянгуса, 18. Відповідач негативно впливає на сина, вчиняв фізичне та психологічне насильство відносно позивача у присутності дітей, висловлював погрози, перешкоджає спілкуванню сина з матірю, не створює належні умови для навчання та розвитку дитини, що вплинуло на успішність навчання в школі. Крім того, не забезпечує необхідне лікування сина, який має хронічне кардіологічне захворювання (функціональна кардіопатія). Він також не займається усуненням у сина дефектів мовлення, що потребує регулярних консультацій логопеда. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у частині вимог про розірвання шлюбу. Проти визначення місця проживання дітей з матірю заперечував. Пояснив, що здатний забезпечити належні умови проживання для обох дітей. Вважає, що син не потребує лікування, оскільки добре себе почуває. Представники органів опіки та піклування в судовому засіданніпідтримали позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей з матірю. Посилались на те, що вона може забезпечити належні умови виховання. Батько негативно впливає на сина, не піклується про його здоровя. Крім того, відповідач має змінний графік роботи, в тому числі в нічний час, що виключає належний догляд за дітьми. В судовому засіданні суд вислухав обох дітей. [PERSON], [INFO], висловив бажання проживати з батьком. Разом з тим, виявив прихильність до спілкування з молодшою сестрою. [PERSON] Єлізавета, [INFO], через малолітній вік не здатна до продуктивного контакту. Виразила бажання проживати з матірю. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17.02.2007року, який зареєстрований відділом РАЦС по м. Новограду-Волинському, актовий запис № 38, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №024599 від 17.02.2007 р. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечить інтересам позивача, примирення є неможливим, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Щодо спору про визначення місця проживання дітей, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, при цьому суд бере до уваги що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно свідоцтва про народження № 1-ТП № 146280 від 24.06.2011 р. сторони у справі є батьками [PERSON] Згідно свідоцтва про народження № 1-ТП № 061745 від 03.10.2007 р. сторони у справі є батьками [PERSON] Судом встановлено, що позивач працює в центрі соціального обслуговування Новоград-Волинської міської ради, відповідач у ПАТ «Новоград-Волинський хлібозавод». Згідно характеристик з місць роботи, сторони характеризуються позитивно. Згідно довідок про доходи, вони отримують заробітну плату в розмірі, що перевищує мінімальний. Згідно висновків органів опіки та піклування, визнано доцільним визначити місце проживання [PERSON], [PERSON] з матірю [PERSON] Суд вважає надані висновки достатньо обґрунтованими. Відповідно до п.18 Постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи. За принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. При вирішенні даної справи суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14.12.2016 року по справі №6-2445цс16 щодо неможливості розлучення дитини з матірю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини. Відповідно до п. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочерговаувага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з принципом № 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина може бути розлучена з матір'ю виключно у тих випадках, коли мають місце виняткові обставини. Відповідно до ч. 3 ст.161 Сімейного Кодексу України, суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо наявності виняткових обставин передбачених ч .3 ст. 161 СК України, як щодо позивача так і щодо відповідача. Тому суд, вирішуючи питання щодо місця проживання дітей приймає до уваги: самостійний дохід який отримують сторони, матеріально-побутовий стан, відповідальність батьків при виконанні ними батьківських обов'язків, здійснення ними заходів щодо утримання, виховання, розвитку і лікування дитини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зверталась до Новоград-Волинського відділу поліції зі скаргами на дії [PERSON] Під час перевірки скарг з ним проводилась профілактична роботата складались протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 178 КУпАП. 27.05.2017 р. було проведено профілактичну бесіду та винесено офіційне застереження щодо протиправної поведінки. Постановами Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13.07.2017 р.№ 285/2532/17, від 04.09.2017 р. №285/3212/17, [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. З постанов слідує, що [PERSON] систематично вчиняв сварки з дружиною, висловлював на її адресу образи та погрози, що є психологічним насильством у сімї. З пояснень відповідача встановлено, що він працює у ТОВ «Новоград-Волинський хлібозавод» та має змінний графік роботи. У звязку з цим, у нічний час він відсутній за місцем проживання. Доглядати сина допомагає співмешканка та неповнолітня племінниця. Разом з тим, позивач має звичайний графік роботи в денний час, що дозволяє забезпечити догляд дітей. В судовому засіданні син [PERSON] виявив прихильність до батька. Разом з тим, у спілкуванні в судовому засіданні він проявив приховану емоційну деформацію через висловлювання обєктивно немотивованих негативних почуттів відносно матері. Поведінка дитини свідчить про психологічний вплив на нього з боку батька з метою цілеспрямованого формування неприязного ставлення до матері. Такий вплив є деструктивним, оскільки створює неприйнятні умови розвитку кожної дитини. Враховуючі вік дітей, постійне піклування матері є необхідною умовою їх гармонійного розвитку. Крім того, суд враховує, що син хворієна хронічне кардіологічне захворювання (функціональна кардіопатія) та потребує регулярних консультацій логопеда з метою усунення дефектів мовлення. З пояснень батька вбачається, що він нехтує цими потребами дитини. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог призведе до захисту прав та інтересів неповнолітніх ЗахарчукЄлізавети Юріївни, [INFO], [PERSON], [INFO] Разом з тим, суд зазначає, що визначення місця постійного проживання дітей з матірю не є підставою для обмеження їх у спілкуванні з батьком. Таке спілкування може відбуватись, зокрема, у формі тимчасового проживання дітей з батьком, якщо сторони досягнуть згоди з цього питання самі, або за посередництва органа опіки та піклування. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача суд стягує відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved