overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

12.01.2016 року позивач [PERSON] пред'явила позов, відповідно до якого просить винести рішення про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Львівської області. Позов обґрунтовує тим, що вищевказаний будинок належить їй на праві власності. Відповідач є колишнім чоловіком позивача. На даний час позивач одружена з [PERSON]. Відповідач у вищевказаному будинку не проживає з травня 2015 року, відколи позивач одружилася вдруге. Отже відповідач втратив право користування житлом. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про проведення судового розгляду справи у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутності, зазначивши, що позов визнає. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Позивачу на праві власності належить будинок [ADDRESS] що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку відповідач зареєстрований у вищевказаному будинку. Згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно заяви відповідача він близько 7-8 місяців не проживає у спірному будинку. Відповідно ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Суду не подано доказів та не повідомлено про обставини, які згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду УРСР «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2, свідчили б про поважність причин непроживання відповідача за вказаною адресою, чинення йому перешкод у цьому. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

12.01.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21.05.2015 року помер його батько [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по вул. Набережній № 65 в с. Мануйлівка Маловисківського району Кіровоградської області. За життя батько не зареєстрував даний будинок в БТІ. Звернувшись до нотаріальноїї контори з заявою про прийняття спадщини, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як на спадкове майно не зареєстровано право власності у відповідних органах. Тому, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок №65 по вул. Набережна в с. Мануйлівка Маловисківського району Кіровоградської області. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, від представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. 21.05.2015 року помер [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серія І-ОЛ № 200834. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок № 65 з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул.Набережна в с. Мануйлівка Маловисківського району Кіровоградської області. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.11.1971 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в с. Мануйлівка Маловисківського району Кіровоградської області. З свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2015 року, вбачається, що приватний нотаріус Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки площею 0,2499 га., що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), розташована в с. Мануйлівка Маловисківського району Кіровоградської області вул. Набережна, 65, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 740189. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач звернувшись до нотаріальної контори 21.12. 2015 року, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька але отримав відмову, нотаріус відмовляючи, посилався на те, що незареєстровано право власності на спадковий будинок у відповідних органах. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем померлого за законом, інші спадкоємці відсутні, на даний час право власності зареєструвати не можливо, представник відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

12.01.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12.04.2010 року по 25.12.2015 року. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час діти повністю перебувають на її утриманні, відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Відповідач нікому іншому аліментів не сплачує. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх доходів відповідача щомісяця до повноліття дітей. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що сторони одружилися 12.04.2010 року. Шлюб розірвано за рішенням Краматорського міського суду від 14.12.2015 р. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. (а.с.5-7). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню, і з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 долі усіх видів заробітків (доходу) щомісяця до повноліття дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення в доход держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

12.01.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому вказує, що 11 лютого 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні склади характерів і різні погляди на сімейні стосунки. Вони втратили почуття любові та взаємоповаги, примирення неможливе, тому позивач просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне «Синенька». Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 11 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 04, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС № 135310 від 11.02.2014 року (а.с.6). Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіює свідоцтва про народження серії І-ЖС № 242792, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області ( а.с. 5). Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, проживають окремо з березня 2014 року, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, спору майнового характеру на даний час між ними немає, тому шлюб між ними має бути розірваний. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

12.01.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову в позовній заяві посилається на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від відповідача вона має двох неповнолітніх дітей, які перебувають у неї на утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка, дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9-10), відповідач здоровий, інших утриманців не має, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку на утримання дітей на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

12.01.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 16.07.2007 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивачка вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння по більшості питань, що стосуються сімейного життя та взаємовідносин подружжя, подружні відносини припинені з травня 2015 року. Майнові суперечки відсутні. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до вимог ст. ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 липня 2007 року у Совєтському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 127, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.4). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду в сумі 551,20 грн., слід відшкодувати йому за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

12.01.2016 року позивач подав до суду позов до відповідача про розірвання шлюб, мотивуючи вимогу тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, спільного господарства та бюджету сім'ї вони не ведуть з грудня 2015 року, а також про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, оскільки відповідач належної матеріальної допомоги на утримання сина їй не надає. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі з 06.09.2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей. Оскільки сторони з грудня 2015 року спільного господарства та бюджету не ведуть і мешкають окремо, сторони поновлювати сімейні стосунки не бажають і не заявляють клопотань про надання строку для примирення, а ступінь відчуженості, нерозуміння один одного подружжя є значним - їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і ці обставини є підставами для розірвання шлюбу. Суд приходить до висновку, що відповідач (виходячи з його віку, стану здоров'я, відсутності інших утриманців) зобов'язаний здійснювати виплату позивачу аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, так як відсутні докази про отримання ним нерегулярних доходів. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

12.01.2016 року представник Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 69095 грн. 88 коп., а також судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 лютого 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та гр.[PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 40700 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак [PERSON] свої зобов'язання по укладеному договору належним чином не виконував. Станом на 10.11.2015 року заборгованість відповідача по кредитному договору становить 69095 грн. 88 коп. В судове засідання представник ПАТ «Альфа-Банк» не зявився, в поданому письмовому клопотанні просить справу розглянути у його відсутності, заявлений позов підтримує. Також в судове засідання повторно не зявився відповідач [PERSON], який про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою, направленою поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання, однак поштове відправлення було повернуто до суду у звязку з вибуттям адресата. Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України суд визнає, що судова повістка вручена відповідачу належним чином, що є підставою для проведення заочного розгляду справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно 10.02.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та гр.[PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівки», згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 40700 гривень на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобовязання по укладеному кредитному договору позивач виконав, однак, як встановлено судом, в порушення умов укладеного договору позичальник свої грошові зобовязання по поверненню кредиту та сплату відсотків за користування кредитом належним чином не виконує. 2 Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, а також у встановлений строк його виконання. Згідно розрахунку заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 10.11.2015 року складає 69095 грн. 88 коп. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення умов укладеного договору свої грошові зобов'язання по кредитному договору не виконує, даний спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано, що є підставою для задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

12.01.2016 р. позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачкою [PERSON] 25052013 року, мотивуючи вимоги наступним. Сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначив те, що він з відповідачкою не може віднайти взаємопорозуміння, що призвело до того, що вони втратили взаємні почуття поваги один до одного та припинили шлюбні відносини та спільне проживання, примирення між ними не може бути. Дані обставини змусили позивача звернутися до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, заявлений позов підтримує, у разі неявки відповідачки просить справу розглянути в заочному провадженні. Відповідачка на розгляд справи повторно не з'явилася про час і місце розгляду справи повідомлялася належно судовою повісткою, про що свідчить розписка у справі. Заперечення до суду на заявлений позов та заява про відкладення справи не надходили. Причина неявки суду не відома. Суд ухвалив, за згодою позивача, про заочне провадження в справі. Оцінивши позицію позивача та подані в справу докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Сторони не живуть фактично в шлюбі, мешкають окремо, не підтримують жодних стосунків з ознаками сім'ї, від шлюбу дітей не мають. Відновлення шлюбу в даному випадку є неможливим, бо позивач наполягає на розірванні шлюбу. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України.

Outcome: approved