Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

11 квітня 2019 року Кіріченко В.М. , який є представником акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою, предметом якої є: стягнення з відповідачки 85 458 грн 88 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 серпня 2011 року. В обґрунтування позову зазначив, що 02 серпня 2011 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 17 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 18 березня 2019 року має перед банком заборгованість в сумі 85 458 грн 88 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 38 180 грн 31 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 11 783 грн 30 коп., пені за прострочене зобов`язання - 30949 грн 61 коп., штрафів - 500 грн (фіксована складова) та 4045 грн 66 коп. (процентна складова). Оскільки відповідачка свої зобов`язання добровільно не виконує, банк змушений звернутися з позовом до суду. 12 червня 2019 року судом постановлено ухвалу, якою розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, судове засідання по суті замінено підготовчим судовим засіданням, витребувано від позивача оригінал заяви [PERSON] на отримання кредиту, завірену копію паспорта відповідачки та довідку про рух коштів по картковому рахунку (а.с. 60). 24 липня 2019 року суд постановив ухвалу, якою закінчив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті на 21 серпня 2019 року, встановив представнику відповідачки строк для надання відзиву на позов - 15 днів з дня постановлення ухвали, а позивачу - строк 15 днів з дня отримання відзиву для надання відповіді на нього (а.с. 99). Копію вказаної ухвали позивач отримав того ж дня - 24 липня 2019 року (а.с. 102), про дату час та місце судового розгляду був повідомлений судовою повісткою (а.с. 103). 29 липня 2019 року представник відповідачки подав до суду відзив, копію якого направлено позивачу (а.с. 104-108). Так, представник відповідачки зазначив, що визнає позов в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 4 354 грн 68 коп., оскільки позивачем не надано доказів того факту, що укладений між сторонами кредитний договір містив умови щодо нарахування відсотків та їх розміру, а також нарахування штрафів та пені. Оскільки фактично відповідачка отримала кредит у сумі 17 333 грн 27 коп., з яких 12 978 грн 69 коп. повернула, просив задовольнити позов частково. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 36), правом надати відповідь на відзив не скористався. Відповідачка та її представник визнали позов в частині стягнення 4 354 грн 68 коп. основного боргу з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 серпня 2011 року сторони уклали кредитний договір, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено анкету-заяву [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 97). Сторони визнають той факт, що на підставі вищевказаного договору [PERSON] отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту в розмірі 17 000 грн на кредитну картку, у зв`язку із чим ця обставина в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. З дослідженої судом анкети-заявипро приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 97) судом встановлено, що домовленостей між сторонами щодо розміру та порядку сплати відсотків, штрафів і пені зазначений документ не містить. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що інших документів у банку вона не підписувала. З дослідженої в судовому засіданні виписки про рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 06 вересня 2011 року по 10 червня 2019 року вбачається, що відповідачці нараховувалися відсотки за ставкою 2,3 % на місяць за операціями до 01 вересня 2014 року, 2,7% на місяць за операціями з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року та 3, 5 % - по операціях з 01 квітня 2015 року (а.с. 91-92). З вказаної виписки також слідує, що банк самовільно нараховував відсотки за користування кредитом та включав ці суми до тіла кредиту, за рахунок чого сума основного боргу зросла до 49 963 грн 61 коп., тоді як кредитний ліміт встановлений на рівні 17 000 грн. Вказане свідчить про те, що кредитний ліміт, встановлений відповідачці, не збільшувався, оскільки зазначені кошти вона не отримувала, а виріс за рахунок нарахованих відсотків. Таким чином, сума основного боргу, зазначена банком як тіло кредиту (49 963 грн 61 коп.), фактично включає в себе і тіло кредиту, і відсотки. Разом із тим, позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у відповідачки під час підписання анкети - заяви волевиявлення отримати кредит на таких умовах, тобто на умовах сплати відсотків саме в таких розмірах, а також щодо нарахування пені та штрафів. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2 статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України) Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України). З дослідженої судом заяви позивальника вбачається, що відповідачкою підписана заява на отримання кредитної картки та кредиту. При цьому, в підписаній [PERSON] заяві не вказано ані суму кредиту, ані виду кредитної картки, яку бажав отримати позичальник (а.с. 97). З урахуванням того, що сторони визнають факт отримання [PERSON] кредиту у виді встановленого ліміту в розмірі 17 000 грн, суд вважає його встановленим на підставі частини 1 статті 82 ЦПК України. Вирішуючи спір в частині суми основного боргу, що підлягає стягненню з відповідачки, суд надає правову оцінку довідці про рух коштів по рахунку позичальника, та вважає, що позивач свого процесуального обов`язку не виконав - не надав доказів того, що укладений сторонами кредитний договір містив умови щодо нарахування відсотків, а тому банк безпідставно штучно збільшив тіло кредиту, включивши до нього самовільно нараховані відсотки. Суд також звертає увагу на ту обставину, що кошти, які сплачувалися позичальником на погашення заборгованості, банк спрямовував на погашення відсотків, а тому суд бере до уваги наданий представником відповідачки розрахунок, який фактично зводиться до визначення різниці між фактично отриманими коштами в сумі, яка дорівнює 17 333 грн 27 коп., та сумою коштів, сплачених на погашення кредиту, а тому погоджується з тим, що стягненню підлягає 4 354 грн 68 коп. основного боргу. В той же час, долучені до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с. 12), а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 13-27) не містять підпису відповідачки, а отже не можуть визнаватися складовою кредитного договору. Так, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг та за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, а також того факту, що суду не надано письмового договору, підписаного відповідачкою, про те, що вона приймає умови щодо нарахування відсотків, пені та штрафів, зважаючи на те, що кредитний ліміт був встановлений на рівні 17 00 грн і немає підтвердження того, що відповідачка давала свою згоду на його збільшення, зокрема за рахунок відсотків, нарахування яких не передбачено домовленістю сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 4 354 грн 68 коп. основного боргу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, слід виходити з такого. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, суд стягує на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 1921 грн 00 коп. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial