Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

10 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення заборгованості з нарахованої та не виплаченої компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків виплати пенсії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 1986 році приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії серії [NUMBER] від 21.07.1997 року та вкладку до нього за № 170222 із зазначенням « учасник ліквідації наслідків на ЧАЕС». Полтавською обласною МСЕК № 1 йому з 27.03.2003 року встановлена безстроково друга група інвалідності, її причиною визначено захворювання пов'язане з виконанням обов»язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК. 28.03.2016 року Глобинським районним судом Полтавської області була ухвалена постанова, що набрала законної сили, якою відповідача зобов»язано здійснити йому розрахунок та виплату компенсації частини доходів у зв»язку з порушенням строків виплати пенсії. 23.07.2016 року відповідач своїм розпорядженням провів йому нарахування компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків виплати пенсії в сумі 91391,31 грн. , але фактично виплати не здійснив, чим спричинив йому збитки на вказану суму. На його письмове звернення управління своїм листом відмовило у виплаті зазначеної суми через відсутність бюджетних асигнувань. Посилаючись на викладене, ст. ст. 22, 1166 ЦК України, ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», позивач прохав стягнути з Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на його користь 91391,31 грн. - заборгованість з нарахованої та не виплаченої йому компенсації частини доходів у зв»язку з порушенням строків виплати пенсії. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що позов підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмове заперечення, в якому прохав у задоволенні позову відмовити. Мотивував тим , що управлінням в межах його повноважень судове рішення виконано - проведено нарахування компенсації, але через відсутність бюджетного фінансування вона не виплачена. В конкретному випадку позивач має отримати нараховану, але не сплачену суму через органи, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та згідно механізму обліку виконавчих документів та судових рішень, передбаченого Порядком погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМУ від 3.09.2014 року № 440. Дослідивши матеріали даної справи та адміністративної справи № 527/ 153/16-а, оцінивши надані докази з точки зору їх належності, достатності, достовірності, у сукупності та зв»язку, суд встановив наступне. Постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 28 березня 2016 року у адміністративній справі № 527/ 153/16-а , яка набрала законної сили, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області здійснити розрахунок та виплату [PERSON] компенсації частини доходів у зв»язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована та виплачена на підставі постанови Глобинського районного суду Полтавської області від 24.03.2010 року у справі № 2-а-331 /10 за період з 01.01.2005 по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 по 24.03.2010 року, яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 01.01.2005 року по день фактичної виплати пенсії; здійснити розрахунок та виплату [PERSON] компенсації частини доходів у зв»язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована та виплачена на підставі постанови Глобинського районного суду Полтавської області від 2.09.2010 року у справі № 2- 781/10 за період з 25.03.2010 року, яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 25.03.2010 року по день фактичної виплати пенсії. На виконання вищевказаного судового рішення, управлінням Пенсійного фонду України в Глобинському районі, позивачу розпорядженням від 23.07.2016 року проведено розрахунок [PERSON] компенсації частини доходів у сумі 91391, 31 грн., але виплати не проведено. У відповідь на заяву позивача про проведення виплати компенсації , відповідач надав лист-відмову , пояснивши невиплату коштів відсутністю бюджетних асигнувань на ці цілі. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Підставою для звернення до суду позивач зазначає статті 22, 1166 ЦК України та посилається на заподіяну відповідачем матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті суми перерахунку компенсації на підставі постанови суду. Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, тому несплачена позивачу сума компенсації, яка підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 1166, 22 ЦК України, а є сумою, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови адміністративного суду. Відтак положення ст.ст. 22, 1166 ЦК України застосуванню до спірнихправовідносин не підлягають. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-1388цс17 від 13.09.2017 року. Згідно із частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. На думку суду вказана норма Закону, на яку послався позивач у своєму позові, до даних правовідносин застосовуватись не може, так як спір щодо розрахунку компенсації і проведення її виплати вже вирішений судовим рішенням в адміністративній справі. Відповідно до ч.2 ст.1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Крім того, починаючи з 2011 року цільові кошти на фінансування виплат, присуджених судовими рішеннями, на рахунки управління ПФУ не перераховувалися. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України. Відповідно до ст.63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів. Відповідно до ст.22, 23 Бюджетного кодексу України органи ПФУ є розпорядниками коштів Державного бюджету тільки в межах встановлених їм бюджетних призначень (дотацій). Відповідними постановами Кабінету Міністрів України Пенсійному фонду України затверджуються бюджети ПФУ на відповідні роки, а згідно затверджених бюджетів ПФУ, бюджетів регіональних управлінь, затверджуються бюджети територіальних управлінь. Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до п.19 та п.20 «Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», затвердженого постановою КМУ від 03.09.2014 року №440, бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно з п.3 зазначеного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань). Судові рішення у справах щодо пенсійного забезпечення виконуються органами Пенсійного фонду України у межах покладених судом зобов'язань, з урахуванням повноважень, визначених чинним законодавством. Глобинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області в межах своїх повноважень рішення суду виконане - проведено розрахунок компенсації. Виплата коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, здійснюється виключно через органи казначейства шляхом списання коштів з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані. Враховуючи викладене, виконання рішень судів із соціальних виплат інвалідів - чорнобильців здійснюється Державною казначейською службою України у порядку черговості відповідно до положень зазначених нормативно-правових актів. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що нарахована, але не виплачена на користь позивача компенсація втрати частини доходів за своєю правовою природою не може вважатися збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а є сумою, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови адміністративного суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Повторне звернення до суду за стягненням вже визначеної суми є недопустимим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed