Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

12.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням у житловому будинку, по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що являється власником вищевказаного житлового будинку. З 1999 року у його помешканні була зареєстрована та проживала також його дочка, відповідачка у справі, [PERSON] Втім, в жовтні 2010 року його дочка разом зі своїм чоловіком, залишили його місце проживання та стали проживати за іншою адресою. Наразі, особисті речі відповідачки в будинку відсутні, поштова кореспонденція на вказану адресу на її ім'я не надходить, він будь-яких перешкод у користуванні спірним приміщенням дочці не чинив. Протягом відсутності відповідачки без поважних причин, остання комунальні послуги не сплачувала, допомогу в утриманні будинку не надавала, у зв'язку з чим порушуються його права, як власника житлового будинку, при цьому, наявність реєстрації відповідачки у його будинку, заважає йому оформити субсидію на компенсацію витрат зі сплати комунальних послуг. Його прохання добровільно виписатися з вказаного помешкання відповідачка ігнорує, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання 11.01.2018 року та 01.02.2018 року не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подала. Тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе слухати справу на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Вислухавши доводи позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Згідно свідоцтва на право особистої власності, виданого 23.04.1981 року Новобузькою міською радою Миколаївської області та зареєстрованого в БТІ 27.04.1981 року за р./№ 2116, власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], є позивач [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до даних будинкової книги з 01.09.1999 року у вказаному помешканні зареєстрована відповідачка у справі - [PERSON] (а.с. 11). Проте, як встановлено з показань у судовому засіданні свідка [PERSON], яка проживає по сусідству з позивачем, у вказаному будинку відповідачка припинила проживати ще з жовтня 2010 року., яка при цьому зазначила, що [PERSON] добровільно покинула вказане приміщення і вибула проживати за іншою адресою - по [ADDRESS]. Згідно вимог ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також належить стягнути на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved