Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

11.01.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , позовом зняття обтяження з нерухомого майна до відповідача Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання 22.02.2021 року. 22.02.2021 року проведене підготовче с удове засідання. справа призначена до розгляду в судовому засідання на 22.02.2021 року. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить зняти заборону з нерухомого майна, а саме: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання.. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: згідно договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад народних депутатів, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 15.08.1991 року їй була виділена в користування квартира за адресою: [ADDRESS] . В 2020 році вона вирішила приватизувати виділену їй квартиру. З цією метою вона звернулась до Верхньодніпровської міської ради. Рішенням Верхньодніпровської міської ради від 19.08.2020 року їй було надано дозвіл на приватизацію вищезазначеної квартири та 20.08.2020 року було видане свідоцтво про право власності на квартиру. Для проведення державної реєстрації права власності 14.12.2020 року вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, але їй було видане рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі того, що в відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором було виявлене наявне зареєстроване обтяження речових прав на нерухоме майно на підставі договору довічного утримання. Вона за свого життя не укладала жодного договору довічного утримання. В зв`язку з чим звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори щодо надання відомостей про договір довічного утримання, але відомості про нього в нотаріальній конторі відсутні, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Згідно поданої заяви позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заву не надав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність . Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що згідно договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад народних депутатів, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 15.08.1991 року позивачеві була виділена в користування квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору та акту здачі-передачі квартири. В 2020 році позивач вирішила приватизувати виділену їй квартиру і з цією метою вона звернулась до Верхньодніпровської міської ради. Рішенням Верхньодніпровської міської ради від 19.08.2020 року їй було надано дозвіл на приватизацію вищезазначеної квартири та 20.08.2020 року було видане свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру, що підтверджується копією свідоцтва про право власності. Для проведення державної реєстрації права власності 14.12.2020 року позивачка звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних в відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, але їй було видане рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі того, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором було виявлене наявне зареєстроване обтяження речових прав на нерухоме майно на підставі договору довічного утримання, що підтверджується копією рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 41 Конституції України - право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своє власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. За доводами позивача вона ніколи не укладала договір довічного утримання. Відповідно до повідомлення Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області встановлено, що при огляді архівних документів за 1995 рік договору довічного утримання, посвідченого 04.07.1995 року за участі [PERSON] , не виявлено. В реєстрі для реєстрації нотаріальних дій запису про вищезазначений договір не знайдено. При огляді реєстру державної нотаріальної контори для реєстрації заборони відчуження житлових будинків (частин будинків) та квартир, а також арештів (заборон) накладених на будинки судовими та слідчими органами за 1992-1995 рік дійсно виявлена заборона накладена Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою, дата накладення заборони 04.07.1995 року в графі «Прізвище, ім`я, по батькові особи, яка одержала позику або заставила жилий будинок (частину) будинку, квартири, на які накладений арешт (заборона), місцезнаходження будинку» зазначено - [PERSON] , [ADDRESS] , запис про зняття заборони відсутній. З наданих суду доказів встановлено, що договір довічного утримання позивачка не укладала. Крім того відповідно до положень ст.. 425 ЦК УРСР в ред. 1963 року, який діяв на час накладення заборони передбачалось, що за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Проте станом на 1995 рік квартира позивача не була приватизованою, і позивачка не була непрацездатною за віком та станом здоров`я, відповідно вона і не могла укласти договору довічного утримання стосовно квартири, яка була виділена їй в користування. На даний час позивачка є власником квартири. В зв`язку з чим була накладена заборона відчуження на квартиру позивачки встановити не вбачається можливим. Проте, за в казаною в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно підставою заборони відчуження, а саме: договір довічного утримання, обтяження на належну позивачці квартиру не накладалось, оскільки позивачка не укладала такого договору, що підтверджується повідомленням нотаріуса і не могла його укласти за вищенаведеними обставинами. За даних обставин суд приходить до висновку. що позовні вимоги підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. суд вважає за можливе покласти на позивача.

Outcome: approved