Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

11 травня 2019 року [PERSON] звернулася в інтересах неповнолітнього [PERSON] до суду із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] .. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 04 березня 2019 року на території Очаківської ЗОШ № 1 між [PERSON] та [PERSON] відбулася бійка, в результаті якої її син отримав легкі тілесні ушкодження. Внаслідок протиправних дій сина відповідачки їй було спричинено матеріальну шкоду, яка складається з витрат на лікування в сумі 3 395 грн 17 коп. та 640 грн - витрат на проїзд до м. Миколаєва. Крім цього, її сину було завдано моральної шкоди, що полягає у фізичному болі та душевних стражданнях внаслідок спричинення тілесних ушкоджень. Посилаючись на зазначене обґрунтування, просила стягнути з відповідачки на її користь 4 035 грн 17 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також 2000 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок спричинення тілесних ушкоджень. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що [PERSON] не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , а навпаки саме дії останнього були спрямовані на завдання тілесних ушкоджень сину відповідачки. Також представник відповідачки наголошував на неодноразовому вчиненні [PERSON] шкільного цькування відносно [PERSON] .. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. З постанов Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 червня 2019 року (а. с. 59-61) та Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2019 року (а. с. 62-66) вбачається, що неповнолітній учень 8-А класу Очаківської ЗОШ № 1 [PERSON] , [INFO] , перебуваючи на території вказаної школи, вчинив цькування (булінг) відносно учня цього ж класу [PERSON] , [INFO] , що полягало у психологічному насильстві по відношенню до останнього, яке носить систематичний характер, а саме: 25 лютого 2019 року близько 12 год. 00 хв. та 04 березня 2019 року о 14 год. 00 хв. [PERSON] образливо чіплявся до [PERSON] , внаслідок чого потерпілому могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю. Враховуючи, що [PERSON] не досяг віку адміністративної відповідальності, до відповідальності було притягнуто його матір [PERSON] .. З матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019150100000138 від 04 березня 2019 року, оглянутих в судовому засіданні, вбачається, що 04 березня 2019 року приблизно о 10 год. 30 хв. [PERSON] , знаходячись на території ЗОШ № 1, що розташована по [ADDRESS] , вдарив [PERSON] , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження. Відповідно до висновку експерта № 9 від 14 березня 2019 року (а. с. 11) під час огляду у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді гематоми лоба, параорбітальної гематоми зліва, струс головного мозку, що могли утворитися від не менш однієї ударної дії твердим тупим предметом, не виключаючи головою в обличчя або кулаком; виключено при падінні на площині та від дій ногами. Відповідно до вказаного висновку судово-медичної експертизи, зазначені вище тілесні ушкодження належать до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Підставами для відшкодування шкоди є обов`язкові умови: неправомірна поведінка особи, тобто така поведінка, внаслідок якої завдано шкоду, наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Суд вважає, що у даному випадку складові, які дають підстави для застосування ст. 1166 ЦК України, відсутні. Так, з письмових пояснень опитаного в ході досудового розслідування [PERSON] вбачається, що 04 березня 2019 року приблизно о 10 год. 10 хв. він знаходився на спортивному майданчику Очаківського ЗОШ № 1, куди в подальшому прийшов [PERSON] , який почав глузувати з нього та висловлюватись нецензурною лайку на його адресу. Не витримавши образ, [PERSON] підійшов до [PERSON] та обома руками штовхнув його в область грудної клітини, після чого наніс один удар своєю правою ногою в область верхньої частини лівої ноги [PERSON]. В подальшому останній схопив [PERSON] та намагався вдарити його головою в область обличчя, однак той, захищаючись, нахилив голову, через що [PERSON] вдарився носом та лівою частиною обличчя у голову [PERSON] .. Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 26 березня 2019 року (а. с. 6) вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019150100000138 від 04 березня 2019 року, було закрите у зв`язку з відсутністю в діях неповнолітнього [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Також в цій постанові слідчим було зазначено наступне: «проаналізувавши показання і пояснення учасників інциденту, в сукупності з висновком експерта можна припустити, що виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок необережності останнього, так як їх [PERSON] отримав саме в той час, коли хотів вдарити своєю головою в область обличчя [PERSON] ». Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] , оскільки його пояснення є суперечливими та не узгоджуються з іншими доказами у справі. Крім того, позивачкою було знято клопотання про допит інших свідків, що також ставить під сумнів достовірність її правової позиції. Частиною 3 ст. 12, частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні знайшов підтвердження саме факт спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , однак жодних інших доказів щодо вини [PERSON] як завдавача шкоди позивачкою суду не надано, а отже вказані вище докази не є, за переконанням суду, належними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України, і суд позбавлений можливості встановити наявність вини [PERSON] у спричиненні [PERSON] тілесних ушкоджень. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Проаналізувавши викладені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що позивачкою не надано суду переконливих доказів на підтвердження наявності умислу [PERSON] , що свідчить про відсутність вини завдавача шкоди як однієї з підстав для її відшкодування, а враховуючи, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов переконання, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за недоведеністю. Судові витрати у справі слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed