Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

12.04.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про визнання права власності до відповідача Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог КП «Верхньодніпровське БТІ», Верхньодніпровська районна державна адміністрація. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2019 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 30.07.2019 року Відповідачем у встановлений строк відзив на позовну заяву не наданий. Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з відповідними будівлями та спорудами на земельній ділянці розміром 0,0628 га, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 12 березня 1993 року її мати [PERSON] приватизувала квартиру на підставі розпорядження № 30 від 01.03.1993 року Дніпропетровського відділення Придніпровської залізничної колії. [INFO] мати позивача померла. 28 липня 2011 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом за адресою: [ADDRESS] . 20.10.2011 року виконавчий комітет Верхівцевської міської ради рішенням № 194/1 вирішив: квартирі № 2 присвоїти статус житлового будинку садибного типу та закріпити адресу: [ADDRESS] і закріпити земельну ділянку площею 0,0628 га. 22 грудня 2011 року на підставі рішення Верхівцевської міської ради № 182/2-9/VI було вирішено передати в користування земельну ділянку по [ADDRESS] [PERSON] та дати дозвіл на розробку технічної документації для передачі її у власність. 15 листопада 2018 року позивач звернулась до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок садибного типу в [ADDRESS] . 20 листопада 2018 року вона отримала відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що подані для реєстрації документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки у документах житловий будинок зазначений як квартира. У зв`язку з чим позивач не може оформити право власності на майно, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач - Верхівцевська міська рада відзив на позовну заяву та будь-яких заперечень з приводу задоволення позовних вимог суду не надала. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог письмових пояснень на позовну заяву не надали. Власних вимог на предмет спору не заявили. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права і інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16, ЦК України. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.2011року позивач [PERSON] отримала у спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , квартиру під номером 2, що знаходиться в жилому будинку А-1 під номером [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва. Право власності позивача на вказане майно було зареєстроване відповідно до чинного законодавства, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав від 02.08.2011 року. Виконавчий комітет Верхівцевської міської ради своїм рішенням № 194/1 від 20.10.2011 року присвоїв квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] статус житлового будинку. 22 грудня 2011 року Верхівцевська міська рада рішенням № 182/2-9/ VI передала в користування земельні ділянки в [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується копією рішення. 20 листопада 2018 року державний реєстратор прийняв рішення про відмову у державній реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення про відмову. Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України від 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що у позивачки виникло право власності на нерухоме майно у вигляді квартири під номером 2, що знаходиться в жилому будинку А-1 під номером [ADDRESS] в порядку спадкування, тобто на законних підставах. В подальшому в результаті надання дозволу на виготовлення технічної документації для передачі у власність прилеглої до квартири земельної ділянки та здійснення переобладнання, квартира набула статусу домоволодіння. За рішенням органу місцевого самоврядування квартирі, належній позивачці, присвоєний статус житлового будинку. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як зміна правового статусу майна. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, визнавши за позивачкою право власності на житловий будинок садибного типу з відповідними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці 0.0628 га, за адресою: [ADDRESS] . Питання про введення в експлуатацію самовільно збудованої прибудови та визнання права власності на самовільно збудоване майно, що було однією із підстав відмови у здійсненні державної реєстрації, судом не вирішується, так як виходить за межі заявлених позовних вимог і вирішення даного питання здійснюється в іншому, позасудовому порядку. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 705.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача .

Outcome: approved