Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

12.03.2014 року [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про виділення в натурі 68/100 часток квартири. Свої вимоги мотивують тим, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому від 06.09.2002 року, кожному, належить по 17/100 частки квартири [ADDRESS], що в сукупності становить 68/100 частки вказаної квартири. Інші 32/100 частки спірної квартири належить на праві власності [PERSON] Останній чинить перешкоди їм у володінні та користуванні квартирою, постійно провокує конфліктні ситуації та суперечки щодо порядку користування та розпорядження квартирою. Враховуючи, що проживати спільно в квартирі з відповідачем неможливо, просили суд, на підставі ст. 364 ЦК України, виділити в натурі належні їм на праві власності 68/100 частки спірної квартири у наступному порядку: визнати за відповідачем право власності на 68/100 частки квартири, стягнути з [PERSON] на користь кожного ринкову вартість 17/100 частки квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та повне підтримання позовних вимог. Представник позивачів - [PERSON], [PERSON], який діяв на підставі довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі. [PERSON] суду пояснив, що ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.03.2001 року по цивільній справі № 20252/2001 була затверджена мирова угода, відповідно якої йому було виділено у користування кімната площею 11, кв.м. у квартирі [ADDRESS], позивачам кімната площею 16 кв.м. Згодом позивачі використали своє право на приватизацію та приватизували вищевказану кімнату, а він своїм правом на приватизацію не скористався. На даний час він разом зі своєю дружиною та неповнолітньою донькою проживає у вказаній кімнаті, кімната, яка належить позивачам зачинена, в ній ніхто не мешкає. Ніяких перешкод в користуванні належної їм кімнати він не чинить. На підставі викладеного, просив суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області за довіреністю - Нестеренко І.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки при припиненні права власності на 17/100 частки квартири, яка належить неповнолітній [PERSON], будуть порушені майнові права дитини. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.03.2001 року ( справа № 2-252/2001 ) було затверджено мирову угоду, згідно якої [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] виділено у користування жила кімната площею 15 кв.м. з балконом, з наступним укладенням договору найму, в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] виділена у користування жила кімната площею 11 кв.м. з наступним укладенням договору найму, у вищевказаній квартирі. Кухня, коридор, ванна та туалет залишені у спільному користуванні ( а.с. 9 ). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому 06.09.2002 року реєстр. № 105515, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить 17/100 частки від загальної площі квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в БТІ м. Южноукраїнська 11.02.2003 року ( а.с. 5, 6 ). Вказана обставина також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 21423800 від 08.05.2014 року ( а.с. __ ). Згідно типового договору найму житла в будинках державного і комунального фонду від 05.07.2001 року укладеного між ЖКУ ВП ЮУ АЕС в особі представника Кучеренко Д.Г. та [PERSON], останньому надано у користування ізольована кімната площею 11,4 кв.м. кухня площею 2,23 кв.м., ванна кімната площею 0,7 кв.м. та санітарний вузол площею 0,35 кв.м. у квартирі [ADDRESS] ( а.с. 64-65 ). Згідно із ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, й лише у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими доказами. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( ч. 2 ст. 183 цього Кодексу ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що посилання позивачів та їх представника на приписи ст. 364 ЦК України, яка передбачає право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, є помилковим, оскільки в ході судового засідання встановлено, що відповідач не є співвласником з відповідачами квартири [ADDRESS], а є лише наймачем кімнати в спірній квартирі, яка виділена йому у користування на підставі ухвали суду від 29.03.2001 року про затвердження мирової угоди ( справа № 2-252/2001 ) та він користується нею на умовах, передбачених типовим договором найму житла в будинках державного і комунального фонду від 05.07.2001 року, укладеним між ним та ЖКУ ВП ЮУ АЕС в особі представника Кучеренко Д.Г., а тому застосування положень вказаної норми закону на спірні правовідносини не поширюється. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 177 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, а саме відмовлятися від майнових прав дитини, а тому припинення права власності малолітньої [PERSON], [INFO], на належні їй 17/100 частки квартири [ADDRESS], без згоди органу опіки та піклування порушуватиме майнові права останньої.

Outcome: dismissed