Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

11.06.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 5122,30 доларів США (5022 доларів США - сума вкладу та 100,30 доларів США - відсотки за користування вкладом); стягнути 3% річних (пеню) за кожен день прострочення виплати вкладу в розмірі 292,11 грн.; стягнути інфляційні витрати в розмірі 4041,32 грн.; моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн., а також суму сплаченого судового збору. При цьому позивач посилається на те, що 17.03.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про строковий вклад «Миттєвий» №18040-Д, однак після закінчення строку дії договору на вимоги позивача грошові кошти відповідачем не повернуто, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «ФІНРОСТБАНК» до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 17.03.2014 року ПАТ «ФІНРОСТБАНК» та [PERSON] уклали Договір про строковий вклад №18040-Д зі сплатою процентів в кінці строку «Миттєвий» /а.с.9-11/, згідно з яким Вкладник передає Банку, а Банк приймає в депозит грошові кошти на умовах, визначених цим договором. Сума первинного внеску за договором становить 5022,00 доларів США (п. 1.2 Договору). Вклад розміщується на строк 14 з 17.03.2014 року до 31.03.2014 року (дата повернення) (включно), що передбачено п. 1.3 Договору. З п. 1.5 Договору вбачається, що проценти на суму первинного внеску нараховуються з розрахунку 9 процентів річних. Відповідно до п. 2.3.3 Банк зобов'язаний на вимогу Вкладника повернути суму Вкладу і нараховані проценти після закінчення строку дії цього договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звертався до голови правління Іваничева А.С. ПАТ «ФІНРОСТБАНК» з заявою про повернення вкладу 09.04.2014 року, вхід. №3130 /а.с.12/. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, відповідно до якого: 5022,00 доларів СШАх9%/100%/365х81=100,30 доларів США, де 5022,00 доларів США - сума вкладу; 9% - проценти, передбачені умовами договору за користування вкладом; 365- кількість днів в році; 81 - кількість днів періоду нарахування відсотків. Таким чином сума вкладу разом з відсотками за користування коштами склала 5122,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.06.2014 року (1 долар США - 11,76 грн.) складає - 60238,24 грн., 3% річних дорівнюють 292,11 грн. (60238,24грн.х3%/100%/365х59, де 59 - період прострочення з дня заявлення вимоги 09.04.2014 року по день звернення до суду 06.06.2014 року). Оскільки індекс інфляції - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що в даному випадку не можна застосовувати індекс інфляції, тому в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом досліджені надані позивачем на підтвердження позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди виписки з історії хвороб, як позивача, так і його дружини, а саме: виписка з історії хвороби №1199/402, з якої вбачається, що позивач [PERSON] знаходився на лікуванні з 24.03.2014 року по 07.04.2014 року у відділенні реабілітації МКЛ №3 /а.с.16/; дружина позивача [PERSON] знаходилась на лікуванні в тому ж відділенні з 24.03.2014 року по 04.04.2014 року та з 08.04.2014 року по 22.04.2014 року, про що також надані відповідні виписки з історії хвороби /а.с.17,18/ та довідка служби швидкої медичної допомоги від 21.04.2014 року /а.с.19/. Позивачем також представлені суду квитанції на придбання ліків на загальну суму 1368,83 грн. /а.с.20/. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведена наявність моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені, а саме в частині стягнення суми вкладу, відсотків за користування грошовими коштами та 3% річних за прострочення виплати вкладу. Відповідно до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial