Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

10 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з вересня 1975 року по травень 1982 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. У вказаний період вона разом із останнім побудували споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу вона звернулася до суду з позовом про поділ майна та про стягнення грошової компенсації за 1/2 частку спільно побудованого будинку та споруд. Рішенням суду на її користь було стягнуто 5 186 грн вартості 1/2 частки літньої кухні, сараю та вбиральні, а у власності [PERSON] залишено господарські будівлі незакінченого будівництвом будинку. [INFO] [PERSON] помер, і компенсацію, що її було стягнуто рішенням суду, вона не отримала. Посилаючись на те, що вона з 1979 року зареєстрована, проживає та користується спірними будівлями незавершеного будівництвом будинку, просила визнати за нею право власності на господарські споруди незакінченого будівництвом будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку набувальної давності. Ухвалою від 20 червня 2017 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено виконавчий комітет Очаківської міської ради. Позивачка та її представник в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Як вбачається з матеріалів судового доручення, відповідач будучі допитаним компетентним судом Російської Федерації за місцем свого проживання, позов не визнав та пояснив, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом померлого [PERSON], а позивачка проживає у спірному домоволодінні лише з його дозволу. Жодних прав на вказані вище будівлі у [PERSON] немає, про що свідчить її власноручна розписка, складена 08 жовтня 1976 року. Представник відповідача - виконавчого комітету Очаківської міської ради будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з'явився, про причини неявки свого представника відповідач не повідомив. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 22 квітня 1971 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Очаківської міської ради № 147 та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв. м. за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради № 11 від 14 січня 1982 року «Про внесення змін до генплану земельної ділянки за заявою [PERSON], який мешкає по [ADDRESS]» останньому надано дозвіл на внесення змін до генплану забудови, розробленого технічним бюро, та затверджено розміри будівель. 30 серпня 1988 року рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради народних депутатів № 239 [PERSON] було відмовлено у визнанні житловими будівель літньої кухні та сараю через невідповідність вимогам до жилих приміщень. 18 червня 1991 року виконавчим комітетом Очаківської міської ради народних депутатів прийнято рішення №194 про надання [PERSON] дозволу на будівництво по [ADDRESS], літньої кухні, гаражу та котельні. 18 березня 1993 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю площею 583 кв. м. по [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради № 212 від 24 червня 1997 року надано дозвіл на переобладнання літньої кухні та господарських споруд у житловий будинок в існуючих розмірах житловою площею 30, 00 кв.м., загальною площею 67, 44 кв. м. замість старої хатини на земельній ділянці по [ADDRESS]. Вказані вище обставини підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи № 2889, що її було витребувано з Очаківської районної філії КП ММБТІ для огляду в судовому засіданні. В судовому засіданні також встановлено, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2004 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільно набутого майна подружжя та стягнення грошової компенсації за ? частку будівель та витрат на проведення водопроводу, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 23 липня 2008 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 5 186 грн грошової компенсації вартості ? літньої кухні, сараю, вбиральні, розташованих за адресою: [ADDRESS], а вказані господарські споруди незакінченого будівництвом будинку залишено [PERSON] (а. с. 28-29). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 січня 2006 року (а. с. 86). В судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON] (а. с. 93), і останній 13 липня 2006 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески на рахунках банку (а. с. 98). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, а також той факт, що спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняв [PERSON], суд дійшов висновку, що він також прийняв у спадщину споруди та будівлі незавершеного будівництвом будинку, що належали заповідачеві на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2004 року. Положеннями ч. 1 ст. 344 ЦК України, якими обґрунтовує свій позов [PERSON], встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2012 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Як встановлено в судовому засіданні, позивачці з 2004 року було відомо про те, що власником споруд та будівель за адресою: [ADDRESS], був [PERSON] Викладене підтверджується як поясненнями самої позивачки, так і долученою відповідачем [PERSON] до матеріалів справи завіреною копією розписки [PERSON] від 08 жовтня 1976 року (а. с. 63), в якій вона власноручно засвідчила, що не матиме жодних претензій щодо її частки у спірних спорудах, оскільки вони будувалися без її участі та виключно за власні кошти померлого [PERSON]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що володіння позивачкою спірними будівлями не було добросовісним в розумінні ст. 344 ЦК України, а відтак підстав для визнання за нею права власності в порядку набувальної давності немає. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у ній докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд справи з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON]. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed