Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

11 лютого 2015 [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником зазначеної квартири, з 2011 року в квартирі була зареєстрована його онука [PERSON], яка в жовтні 2012 році виїхала з квартири, її речей в квартирі немає, відповідач добровільно не знялася з реєстраційного обліку, реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує його права як власника квартири, тому позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки в судове засідання суду не повідомила, 25.02.2015 року надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти виписки її з квартири не заперечує (а.с. 27). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони скористалися правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі доказами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом Житлово-комунального господарства від 29.10.1993 року згідно розпорядження № 1367 від 29.10.1993 року (а.с. 8). Згідно довідки ПП «Ромалекс» № 495 від 09.02.2015 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 08.02.2012 року як член сім'ї власника (а.с. 5). Згідно позовної заяви у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] не проживає з 2012 року (а.с. 2). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно положень ст. 150 ЖК України, які кореспондують з положеннями ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що будучи зареєстрованою у квартирі, відповідач в ній не проживає, плату за користування квартирою не сплачує, доказів утримання квартири відповідачем та оплати за користування квартирою відповідачем, матеріали справи не містять. Відповідач не надала суду жодних доказів з приводу збереження за нею права користування квартирою та доказів, які підтверджують поважність причин відсутності понад 1 рік в цій квартирі, напроти відповідач у своїй заяві від 25.02.2015 року зазначила, що не заперечує проти її виписки з квартири позивача. Згідно з ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву або письмову, яка приєднується до справи, у цьому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житлом підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved