Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

11 березня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до СК «АС - Дельф», [PERSON] міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 24 квітня 2013 року помер її чоловік – [PERSON]. За життя він був членом ГСК «[PERSON] - 1». 20 листопада 1994 року згідно рішення Міської ради народних депутатів від 19 вересня 1990 року кооперативу було надано земельну ділянку за адресою: м. Маріуполь, пров. Ровенський, 19. Рішенням правління кооперативу від 04 листопада 1994 року, [PERSON] було надано земельну ділянку для будівництва гаражу за № 1, на якій в подальшому [PERSON] за власні кошти було збудовано гараж. 28 лютого 1995 року за [PERSON] БТІ м. Маріуполя було зареєстровано право власності на гараж № 1 по пров. Ровенському, 19 в м. Маріуполі, про що було видано реєстраційне свідоцтво, оскільки на той час інший правовстановлюючий документ не видавався. Після смерті чоловіка, позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом було надано відмову у видачі свідоцтва про право власності на гараж, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Вважає, що її чоловік, [PERSON] за життя у встановленому законом порядку набув право власності на гараж, у зв’язку з чим, просить суд визнати за нею право власності на гараж № 1 , який розташований по провулку Ровенському, 19 в місті Маріуполі в порядку спадкування після смерті її чоловіка. У судове засідання позивачка не з’явилася, надавши заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] діюча на підставі довіреності проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Представник відповідача СК «АС - Дельф», [PERSON], до судового засідання не з’явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1969 року, актовий запис про шлюб № 2963, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І – АБ № 094361, виданим 09 серпня 1969 року Палацом Одруження м. Жданова Донецької області. Згідно довідки голови правління СК «[PERSON] - 1», [PERSON] рішенням правління кооперативу «[PERSON] - 1», від 20.11.1994 року, протокол зборів № 20, було надано земельну ділянку для будівництва гаража № 1, по пров. Ровенському, 19 в м. Маріуполі. Згідно реєстраційного посвідчення виданого БТІ м. Маріуполя 28 лютого 1995 року на підставі довідки правління від 20.11.1994 року, за [PERSON] було зареєстровано гараж № 1 в СК «[PERSON] - 1», який знаходиться по пров. Ровенському, 19 в Маріуполі, що також підтверджується технічним паспортом, який було видано 15.02.1995 року БТІ м. Маріуполя. Згідно заяви [PERSON] від 30.12.2003 року, останній клопотав перед головою правлення СК «[PERSON] - 1» про відрахування його зі складу членів ГСК «[PERSON] – 1» з метою самоорганізації членів автостоянки № 4 у самостійну колективну структуру. Протоколом № 1 Загальних зборів про створення споживчого кооперативу «АС - Дельф» від 25.10.2004 року, було створено споживчий кооператив «АС - Дельф», який в подальшому було зареєстровано 10.11.2004 року у виконавчому комітеті [PERSON] міської ради Донецької області. 25 жовтня 2004 року [PERSON] звернувся до голови кооперативу «АС - Дельф» [PERSON] про зарахування його до членів кооперативу, на підставі чого останнього було зараховано до членів кооперативу СК «АС - Дельф» , що підтверджується списком членів ПК «АС - Дельф» від 21.11.2012 року. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 11.11.2013 року, на підставі договору оренди укладеного між СК «АС - Дельф» та [PERSON] міською радою 31.10.2013 року, СК «АС - Дельф» було надано право оренди земельної ділянки загальною площею 0,0198 га, яка розташована по пров. Ровенському, 19 в м. Маріуполі строком до 28.08.2023 року. Згідно свідоцтва про смерть серія І – НО № 711245 виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], помер 24 квітня 2013 року, актовий запис № 519 від 26.04.2013 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається у тому числі з гаражу № 1 по пров. Ровенському, 19 в м. Маріуполі. Позивачка вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], на підставі чого у Спадковому реєстрі № 54969367 була зареєстрована спадкова справа № 337/2013, що підтверджується інформаційною довідкою Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 18.04.2014 року за № 740/01-16. Однак, як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої завідуючою Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] 13.11.2013 року, у зв’язку із відсутністю правовстановлюючих документів на гараж № 1 по пров. Ровенському, 19 в м. Маріуполі у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім’я [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] було відмовлено. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч. 2,3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінивши обставини справи, надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач правомірно набула право власності на вказане нерухоме майно, оскільки є спадкоємцем після смерті чоловіка першої черги, спадщина належить їй з дня її відкриття, вона своєчасно звернулася до нотаріальної контори, але не може отримати свідоцтво на право власності на спадщину в нотаріальному порядку у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на це майно за чоловіком. Вказане майно, незважаючи на відсутність реєстрації права власності за [PERSON], належало останньому на праві власності на підставі рішення правління СГК «[PERSON] - 1», для будівництва гаражу йому у встановленому законом порядку була виділена земельна ділянка, на якій він за власні кошти збудував гараж, зареєстрував його у БТІ м. Маріуполя, тобто здійснював правомочності власника. Ніхто з третіх осіб прав власності на вказане нерухоме майно не має і на нього не претендує. За вказаних обставин позивач позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину у вигляді вказаного нерухомого майна, чим порушується її право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті чоловіка. Суд вважає, що це право відповідно до ст. 3 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на гараж. За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved