Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

11.12.2013р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 10.11.1990р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми і проживають окремо. Рік тому позивачка і відповідач припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин стало зловживання відповідачем спиртними напоями, внаслідок чого в сім'ї постійно виникали сварки. Позивачка також вказує, що в даний час вона проживає з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім'ю, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. На пропозиції позивачки добровільно розірвати шлюб через орган державної реєстрації актів цивільного стану відповідач ухиляється, що змусило її звернутися до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, залишивши незмінним її прізвище «[PERSON]» (а.с.2). Позивачка в судове засідання не з'явилася, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити (а.с.15). Відповідач в судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, справу просив розглянути без його участі (а.с.17). Як зазначено у ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON], який народився [INFO] в смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, і [PERSON], яка народилася [INFO] в смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, уклали шлюб 10.11.1990р., про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 1990 року листопада місяця 10 числа зроблено запис за №16; після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - [PERSON], дружині - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим Осичківською сільською радою Савранського району Одеської області 10.11.1990р. (а.с.5). Неповнолітніх дітей у подружжя [PERSON] і [PERSON] не має (а.с.6). Як вбачається з позовної заяви рік тому через зловживання відповідачем спиртними напоями подружжя [PERSON] припинили сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В теперішній час позивачка проживає з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім'ю, а тому на примирення вона категорично не згодна, подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має для неї істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Судом прийнято до уваги, що згідно ч.1 ст.106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Між тим, відповідно до положень ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, законодавством передбачено безпосереднє право подружжя, яке не має неповнолітніх дітей, на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу у разі, якщо відповідач проти цього заперечує. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Частиною 3 ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Як встановлено ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому вимога позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]» після розірвання шлюбу теж підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved