Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

11 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Енергокапітал», де він працював машиністом шахтоподачі з 07.05.2012 року по 31.10.2013 року та був звільнений за п. 6 ст. 36 КЗпП України, але при звільненні йому підприємством не були виплачені належні йому грошові суми у розмірі 10008,55 гривень у тому числі і заробітна плата за жовтень 2013 року у розмірі 4084,87 гривень, які просив стягнути на його користь та стягнути за весь час затримки розрахунку з ним середній заробіток, виходячи із середньоденної заробітної плати 253,44 гривень. В процесі розгляду справи позивачем 27 грудня 2013 року були уточнені позовні вимоги у зв'язку із виплатою 20 грудня 2013 року відповідачем належних йому сум при звільненні з підприємства та позивач просив стягнути на його користь з відповідача його середню заробітну плату за час затримки розрахунку з 01.11.2013 року по 20.12.2013 року, що становить 35 робочих днів і дорівнює 8870,40 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позов з урахуванням його уточнення і пояснив, що 31 жовтня 2013 року він звільнився з роботи з ТОВ «Енергокапітал» внаслідок відмови продовжувати працювати у зв'язку із змінами істотних умов праці. В день його звільнення підприємством не було з ним проведено повного розрахунку, а саме не була виплачена нарахована йому заробітна плата за жовтень 2013 року в розмірі 4084,87 гривень та компенсація невикористаної відпустки та інші належні при звільненні платежі всього в сумі 10008,55 гривень. Тільки після звернення його до суду з вказаним позовом, відповідач сплатив йому 20 грудня 2013 року всі належні при звільненні платежі, тому він і уточнив свої позовні вимоги. Просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток, розрахований відповідно до вимог пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, який дорівнює - середньоденна заробітна плата 253,44 гривень, та за весь час затримки з ним розрахунку з 01.11.2013 року по 20.12.2013 року ( 35 робочих днів ), компенсація за затримку розрахунку становить 8870,40 гривень, яку і просив стягнути. Відповідач - представник ТОВ «Енергокапітал» м. Макіївки, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання судової повістки повноважною особою відповідача ( а.с. 27,29), повторно в с удове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив і не надав заяви про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши додані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії трудової книжки, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Енергокапітал» м. Макіївки, де працював машиністом шахтоподачі 5 розряду з 07.05.2012 року по 31.10.2013 року, та був звільнений 31.10.2013 року з підприємства за ст. 36 п.6 КЗпП України внаслідок відмови продовжувати працювати у зв'язку зі змінами суттєвих умов праці. ( а.с. 6-9 ) Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як встановлено в судовому засіданні, на час звільнення позивача з підприємства йому належала до виплати грошова сума 10 008,55 гривень, у тому числі заробітна пата за жовтень 2013 року у розмірі 4084,87 гривень. Повний розрахунок з позивачем відповідачем було проведено 20 грудня 2013 року, тобто йому були виплачені всі належні при звільненні грошові суми і компенсації. Таким чином, на час звернення позивача за захистом свого права з вказаним позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем складала 10008,55 гривень. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з вищенаведених обставин, встановлених судом, при звільнені позивача 31 жовтня 2013 року йому не були виплачені належні суми відповідачем і фактичний розрахунок з ним був проведений 20 грудня 2013 року, а тому він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за цей період. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного ( годинного ) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна ( годинна ) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин ) за цей період. Згідно довідки № 01-07/1395 від 04.11.2013 року за два останніх перед звільненням місяці роботи позивача його заробітна плата становить за серпень 2013 року 4509,82 гривень і 15 робочих днів та за вересень 2013 року його заробітна плата становить 3093,28 гривень і 15 робочих днів. ( а.с. 10,26 ) Тоді середньоденна заробітна плата позивача становить : 4509,82 грн. + 3093,28 грн. = 7603, 10 грн. : 30 робочих днів = 253,44 гривень. Час затримки розрахунку з 01.11.2013 року по 20.12.2013 року становить 35 робочих днів. Тому компенсація за весь час затримки розрахунку з позивачем складається у сумі : 253,44 грн. х 35 = 8870, 40 гривень. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Крім того, п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Оскільки розрахунок з позивачем був проведений тільки 20 грудня 2013 року, а на день звернення його до суду такий розрахунок з ним не був проведений, то строк звернення [PERSON] до суду не пропущений. Аналізуючи усі наведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню у повному обсязі з урахуванням їх уточнення, а саме з відповідача а користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку , тобто з 01 листопада 2013 року по 20 грудня 2013 року у розмірі 8870,40 гривень. На підставі викладеного, ст. ст. 47, 115,116,117, 233,234 КЗпП України,

Outcome: approved