Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

12.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Марківської районної державної адміністрації про встановлення місця проживання малолітніх дітей , посилаючись у своїх вимогах на те, що ухвалою Марківського районного суду від 30.11.2011 року , визнано мирову угоду укладену між ним та [PERSON] та вказані умови укладеної угоди. На момент звернення з позовом відповідачка ухиляється від виконання зазначеного судового рішення , всіма можливими способами перешкоджає у його побаченнях та спілкуванню з дітьми. Він неодноразово скаржився на протиправні дії відповідачки до служби у справах дітей Марківської райдержадміністрації , однак позитивного результату це не дало. В ході спілкування з дітьми з їх слів вони хотіли б залишитися мешкати з ним. На теперішній час між ним та відповідачкою немає домовленості про місце проживання їх дітей [PERSON] та [PERSON]. Вважає , що їх діти повинні проживати з ним за місцем його проживання з наступних підстав. Відповідачка на теперішній час ніде не працює та не має самостійного доходу. Вона приділяє недостатньо уваги своїм батьківським обов'язкам по вихованню їхніх дітей. Так, після того як діти почали проживати з матір'ю, йому стало відомо, що діти незадовільно готуються до уроків , ведуть себе на уроках неуважно , на зайняття приходять роздратованими. Відповідачка постійно залишає дітей без нагляду, а сама тим часом відвідує різноманітні розважальні заклади та подруг , що негативно впливає на рівень навчання та розвитку дітей. [PERSON] всіляко перешкоджає його спілкуванню з дітьми , не випускає їх з будинку , навіть зобороняє розмовляти з ним по мобільному телефону . Діти постійно скаржаться ,що мати забороняє їм бачитися з ним. Таке відношення матері до своїх дітей негативно впливає на їх виховання. Він всебічно займається вихованням їхніх дітей , сплачує аліменти на їх утримання , купує одяг, необхідні підручники та інші речі необхідні для їх правильного виховання та навчання. Згідно по господарської книги Бондарівської сільської ради №5 за 2016-2020 року, він є господарем домоволодіння розташованого в [ADDRESS] та згідно довідки виконкому Бондарівської сільської ради від 15.01.2016 року №68 ,зареєстрований та мешкає за вказаною адресою один. Відповідно до акту обстеження умов проживання Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області від 29.08.2016 року , будинок за місцем його проживання за адресою : [ADDRESS], в загальному складається з 6-ти опалюваних газом жилих кімнат, наявний водопровід, каналізація. Будинок знаходиться в нормальному стані , забезпечений всіма необхідними речами , в наявності всі меблі , постільна білизна , засоби особистої гігієни. Згідно з його побутовою характеристикою виданою Бондарівською сільською радою від 29.08.2016 року , він позитивно характеризується за місцем мешкання, громадський порядок не порушує, алкогольними напоями не зловживає, до адміністративної відповідальності не притягувався. У відповідності з довідкою УПФУ в Марківському районі від 30.08.2016 року він має регулярний дохід, який з вирахуванням аліментів складає 565 грн. щомісячно. Крім того , у його власності знаходиться земельна ділянка площею 4,36 га , яка належить йому на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданої Бондарівською сільською радою від 15.10.2006 року реєстр №39, а також земельна ділянка, площею 4,36 га, належна йому на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданої Бондарівською сільською радою від 15.10.2006 року реєстр №45 на ім'я його матері [PERSON] , спадщину після смерті якої він прийняв однак не оформив належним чином своїх спадкових прав. Він самостійно обробляє зазначені ділянки , вирощує на них сільськогосподарську продукцію від чого також отримує дохід. Вважає, що їхні діти з найбільш сприятливих для них умов повинні проживати разом з ним за адресою його мешкання в [INFO]. Позивач просив встановити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] з ним за адресою: [ADDRESS] В судовому засідання позивач надав уточнену позовну заяву , яка ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 31.01.2017 року прийнята до розгляду , також ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 31.01.2017 року були прийнята заява про залишення без розгляду позовних вимог щодо встановлення місця проживання малолітньої доньки [PERSON],[INFO] та , таким чином , позивач просить визнати місце проживання сина [PERSON] разом з ним. В судовому засідання пояснив, що спочатку діти хотіли мешкати з ним, а потім донька змінила свою думку і висказала намір жити разом з відповідачкою. Він мешкає в будинку в якому зробив ремонт ,комісія обстежувала його житлово-побутові умови проживання та надала висновок. Його дохід складається з пенсії в розмірі 1130 грн. та він має 2 земельних паї , які раніше були в оренді , а на даний час він самостійно їх обробляє. В період коли відповідачка їздила на заробітки , діти перейшли мешкати до нього. З листопада 2016 року син мешкає разом з ним , а донька приходить до нього в гості. До липня 2016 року діти до нього не ходили , оскільки відповідачка перешкоджала в їхньому спілкуванні , а протягом останніх 2-х місяців такі перешкоди з боку відповідачки відсутні . Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала , просили відмовити в задоволенні позову із-за необґрунтованості. Пояснила, що в 2011 році вони з позивачем припинили шлюбі відносини. Причиною розпаду сім'ї стало те, що позивач в будинок приводив сторонніх осіб та іншу жінку. Вона була змушена покинути позивача та разом з дітьми перейшли жити в літню кухню. Позивачу вона не чинить опір у спілкуванні з дітьми, вони відвідують позивача, коли мають на це бажання .Вона забезпечує дітей всім необхідним .В господарстві вона має корову і від продажу молока має дохід, крім того отримує пенсію та отримує доходи від заробітку. На даний час вона разом з малолітніми дітьми та старшою донькою від першого шлюбу мешкають в будинку, який вона придбала , але нотаріально документи ще не переоформила. На даний час син [PERSON] мешкає разом з позивачем. Вона заперечую проти того , щоб вони мешкали разом , оскільки позивач нічому хорошому його не навчить. Представник служби у справах дітей Марківської райдержадміністрації [PERSON] пояснила, що комісією з питань захисту прав дитини було розглянуто питання щодо проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] ,[INFO] . В ході розмови встановлено , що [PERSON] хоче жити з матір'ю , а ходити в гості до батька, від [PERSON] комісія не почула явної відповіді ,що він хоче жити з батьком .Комісія дійшла висновку ,що проживання доньки [PERSON] доцільне разом з матір'ю [PERSON] ,проживання сина [PERSON] залишити на розгляд суду. Малолітній [PERSON] у судовому засіданні 26.01.2017 року пояснив, що відносини у нього з батьком нормальні. На даний час він мешкає разом з ним і має намір залишитись проживати з батьком, тому що він займається його вихованням . Його ніхто не примушує в прийнятті зазначеного рішення. У судовому засіданні 31.01.2017 року він підтримав своє бажання щодо постійного проживання с батьком. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає уточнені позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особа, які беруть у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що ухвалою Марківського районного суду від 30.11.2011 року , визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON], згідно з якою відповідач зобов'язується не перешкоджати позивачу у спілкуванні з їхніми дітьми: [PERSON],[INFO] та [PERSON] ,[INFO] . Між позивачем та відповідачкою був встановлений спосіб участі позивача у вихованні дітей , згідно з яким діти мали право перебувати у батька у вихідні дні з 08 години ранку суботи до 15 години неділі , а також половину кількості днів в період шкільних канікул. На момент звернення з позовом [PERSON] син сторін- [PERSON] , вирішив добровільно проживати разом з батьком , та це бажання ним було підтверджено , у тому числі в судовому засіданні. При цьому судом взято до уваги , що думка малолітнього сина сторін [PERSON] була однозначною, добровільною, чітко визначеною, у судовому засіданні не було встановлено здійснення на малолітнього будь-якого тиску при висловлюванні його думки. Але ж, у судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача щодо перешкоджання з боку відповідачки щодо спілкування з сином , приділення недостатньої уваги батьківським обов'язком по вихованню сина , залишення дітей без нагляду. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини від 21.12.2016 року (а.с.93) встановлено ,що проживання доньки [PERSON], [INFO], доцільне разом з матір'ю [PERSON] ,проживання сина [PERSON] ,[INFO] залишено на розгляд суду. Судом взято до уваги те , що під час спілкування із малолітнім [PERSON] було з'ясовано, що хлопчик на даний час проживає разом з батьком , але остаточно [PERSON] не вирішив з ким бажає проживати. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.171 СК України передбачено,що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно з ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини- дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбачено- му процесуальними нормами національного законодавства. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази, у т.ч. взявши до уваги вимоги законів , які регулюють спірні взаємовідносини, суд вважає, що від часу затвердження Марківським районним судом Луганської області мирової угоди від 30.11.2011 року в справі про визнання місця мешкання малолітніх дітей з відповідачкою [PERSON] змінились обставини, і на теперішній час виникла необхідність у зміні визначення судом місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме з батьком- позивачем [PERSON] Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що судом не встановлено протипоказань позивачу по справі для проживання з ним сина, позивач має самостійний дохід який складається з пенсії (а.с.15) , він має у власності дві земельні ділянки (а.с.16-17), не зловживає спиртними напоями, не встановлено аморальної поведінки позивача по справі, що підтверджується побутовою характеристикою(а.с.14) , проживання сина , який є малолітнім, в теперішній час разом зі своїм батьком не зашкодить нормальному йому розвитку та буде цілком відповідати цьому. Відповідачка [PERSON] в судовому засідання не довела , що позивач [PERSON] буде негативно впливати на розвиток малолітнього сина [PERSON] ,на що вона посилалась у ході судового розгляду .Більш того , у судовому засіданні було встановлено, що на даний час між [PERSON] та її сином відсутнє взаємопорозуміння , та вона не може знайти спільної мови з сином . Будь які пояснення з боку відповідачки з цього приводу , крім посилань на негативне впливання позивача , у неї відсутні. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір згідно квитанції від 11.10.2016 року (а.с.1) в сумі 551,210 гривень, але ж з заявою про стягнення судового збору з відповідача на його користь позивач не звернувся.

Outcome: approved