Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

11 серпня 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вони проживають в [ADDRESS], відповідачка проживає в сусідньому будинку по [ADDRESS], на своїй земельній ділянці вона розмістила пасіку з 10 вуликів. Пасіка знаходилась в безпосередній близькості від межі між земельними ділянками, що порушує вимоги ветеринарно-санітарних правил. Позивачі утримували в господарстві свійських тварин, зокрема: теля і коня, яких випасали на своїй земельній ділянці, що межує з ділянкою відповідачки. 30 червня 2014 року кінь та теля були прив'язані на випасі, а ввечері, близько 20-30 години, коли позивачі забирали худобу з городу, побачили, що кінь та теля покусані бджолами, про що свідчили чисельні сліди укусів та жала в тілі тварин. Позивачі покликали відповідачку [PERSON], яка приходила, бачила стан тварин, виймала жала, і сама підтвердила, що тварин покусали бджоли і порадила викликати ветеринара. Стан здоров'я тварин був тяжкий, тому викликали ветеринарного фельдшера, яка приїхала, оглянула тварин та призначила лікування. Кінь видужав, а теляті стало гірше, через три дні вранці 04.07.2014 року воно перестало подавати ознаки життя, в зв'язку з чим позивач дорізав теля. Позивачі не змогли продати тушу теляти на м'ясо, так як м'ясо було непридатне для вживання в їжу людям, і покупець погодилась забрати тушу безоплатно на корм собакам. Позивачі вважають, що бджоли саме з пасіки відповідачки покусали тварин, так як пасіка відповідачки знаходилась в безпосередній близькості з їх городом, і при виході на місце комісією Глухівської районної ради було встановлено, що розміщення пасіки відповідачки повністю не відповідає ветеринарно-санітарним правилам: територія для пасіки замала, не огороджена парканом висотою не менше 2,5 м та недостатньо обсаджена деревами. Тому позивачі просять стягнути з відповідачки матеріальну шкоду на загальну суму 4543,62 грн., що складається з витрачених на лікування тварин коштів у сумі 297,62 грн. та вартості м'яса телятини з розрахунку 110 кг по 38,60 грн. за 1 кг = 4246 грн. Крім того, позивачі просять стягнути з відповідачки моральну шкоду по 750 грн. на кожного, обґрунтовуючи її тим, що вони зазнали душевних страждань в зв'язку із знищенням їх майна - бичка, якого вони кормили для власних потреб на м'ясо, крім того, позивачка [PERSON] має ряд хронічних захворювань, за станом здоров'я їй рекомендовано дієтичне харчування та вживання в їжу лише м'яса телятини, а тепер вони вимушені купувати м'ясо, що створює додаткові витрати та потребує додаткових зусиль. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, пояснили, що вони намагались вирішити питання мирно, але [PERSON] категорично відмовилась відшкодувати їм понесені витрати на лікування коня та теляти, та відшкодувати хоча б частину вартості померлого від укусів бджіл теляти, а тому вони вимушені захищати свої права в суді. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, подали письмові заперечення проти позову. Зазначають, що це лише припущення позивачів, що саме бджоли, належні [PERSON], покусали тварин, і жодними доказами цей факт не підтверджено. Так, на території села Горіле та навіть за селом багато хто тримає пасіки, крім того, рої диких бджіл живуть в дуплах дерев, в інших місцях, що підтвердили жителі села в своїх письмових поясненнях, які вони додають до заперечень. Крім того, відповідачка вказує, що станом на 30 червня 2014 року вона не мала повноцінних сімей бджіл, а були лише самі трутні, а здорові сильні сім'ї бджіл вона віддала своїй доньці. Також відповідач та її представник зазначили, що в своєму господарстві відповідачка тримає пасіку з 10 бджолосімей, на яку видано ветеринарно-санітарний паспорт, і яка утримується згідно з нормами законодавства, зокрема, Закону України «Про бджільництво», Інструкції щодо попередження і ліквідації хвороб і отруєнь бджіл; Порядку реєстрації пасік. Вважають, що позивачами не доведено завдання шкоди бджолами відповідачки, і взагалі не доведено вину відповідачки у заподіянні шкоди. Крім того, відсутній висновок ветеринарно-санітарної експертизи про причини смерті теляти, також відсутні належні докази про непридатність м'яса загиблого теляти для споживання у їжу, що передбачено ст. 1 Закону України «Про ветеринарну медицину». Крім того, вважають, що не визначена конкретно і не обґрунтована моральна шкода. За вказаних підстав, відповідач просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивачів, їх представника, заперечення відповідача та її представника, показання свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно довідки Горілівської сільської ради, [PERSON] згідно перепису худоби станом на 01.06.2014 року у своєму особистому господарстві мав корову, теля до року, коня, порося, птицю (а.с.8). З повідомлення Глухівської районної державної лікарні ветеринарної медицини вбачається, що 30 червня 2014 року [PERSON] звернулась до ветфельдшера з приводу надати допомогу свійським тваринам, покусаних бджолами (а.с.9). Згідно історій хвороб № 629/1 та 629/2 від 30.06.2014 року, ветфельдшером були оглянуті бичок та кінь, первинний діагноз: алергічна реакція на покус комахами, ймовірно бджолами, призначене відповідне лікування (а.с.10, 11). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка зверталась в різні інстанції з приводу інциденту, що стався, на що отримала відповіді з пропозицією звернутись до суду (а.с. 12, 13, 15, 16). З листа Глухівської районної ради від 17.07.2014 року (а.с.14) вбачається, що 15 липня 2014 року робочою групою в складі заступника начальника Управління ветеринарної медицини, начальника відділу Глухівського управління Держсанепідемслужби та спеціаліста відділу Глухівської районної ради здійснено виїзд та проведено обстеження пасіки [PERSON] Встановлено, що пасіка (10 вуликів) розміщена на земельній ділянці [PERSON], що належить їй на праві приватної власності, пасіка зареєстрована у встановленому порядку і має ветеринарно-санітарний паспорт пасіки № 206. Проте розміщення пасіки не повністю відповідає ветеринарно-санітарним правилам - територія для пасіки замала, не огороджена парканом заввишки не менше 2,5 м та недостатньо обсаджена деревами (а.с. 14). Судом встановлено також, що відповідач [PERSON] утримує в с. Горіле пасіку з 10 бджолосімей, що підтверджується ветеринарно-санітарним паспортом пасіки (а.с.47-48), і має кваліфікацію мастер пчеловодства (а.с 49). При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що в даному паспорті на зазначено вулицю та номер будинку, де саме розташована пасіка. В суді відповідач не заперечувала проти того, що пасіка розташована на належній їй присадибній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44-46). Згідно довідок Горілівської сільської ради, [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.63), згідно погосподарського обліку з 1996 року тримає в особистому господарстві бджіл (а.с.64), дійсно працювала пасічником колгоспу, сільськогосподарського товариства, агрофірми протягом з 1990 по 2004 роки (а.с.65). За заявами місцевих мешканців с. Горіле, вони не мали раніше і не мають на даний час претензій і скарг до [PERSON] з приводу тримання нею пасіки (а.с.50-58) Допитана в судовому засіданні свідок ветеринарний фельдшер [PERSON] підтвердила, що 30 червня 2014 року ввечері вона приїздила за викликом до господарства [PERSON] в с. Горіле, де надала медичну допомогу теляті та коню, у яких була алергічна реакція на укуси комах. Напевно сказати, що це були укуси бджіл, вона не може, так як вона не експерт. Тварини мали обширні набряки на тілі, жал вона не бачила, стан теляти був важкий. Надавши необхідну медичну допомогу та рекомендації щодо подальших дій, вона поїхала. В подальшому консультувала позивачку по телефону щодо лікування теляти. Через три дні зранку позивачка зателефонувала їй і повідомила, що теля здохло, його дорізали, і просила надати акт із зазначенням причин смерті. Однак такого акту ветлікарня не надала, оскільки труп на розтин у ветлікарню не привозили. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], сільський голова с. Горіле Глухівського району, суду пояснив, що 30.06.2014 року він запрошувався [PERSON] подивитись, що їх тварин покусали бджоли. Він бачив тільки коня, на якому були пухлини. Через деякий час приїздила комісія з районної ради, надала висновок щодо наявності деяких порушень в утриманні пасіки [PERSON] Раніше були випадки укусів бджолами мешканки села [PERSON] В селі є і інші пасіки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що будинки позивачів, відповідачки та [PERSON] розташовані дуже близько один до одного, пасіка [PERSON] стоїть майже на межі земельних ділянок. Інших так близько розташованих пасік поруч немає, всі інші пасіки на значній відстані від господарства [PERSON]. Її ([PERSON]) також цією весною покусали бджоли відповідачки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він допомагав сусіду [PERSON] доглядати за хворим телям вночі, а зранку коли теля все ж таки померло, він допоміг витягнути тушу з хліву та розвісити на дереві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що зранку він був у сусідів і бачив, що туша померлого теляти вже на дереві, приїхали м'ясники, зняли шкуру, але побачивши, що теля все в укусах і пухлинах, відмовились забирати його на м'ясо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вони іноді купують у людей м'ясо. 04.07.2014 року вони з чоловіком приїхали до господарства [PERSON] в с. Горіле, теля вже висіло на дереві, але коли чоловік обідрав шкуру з туші, вони побачили, що м'ясо непридатне для вживання в їжу. Вони погодились забрати теля на корм собакам, безкоштовно. Правила утримання бджіл регулюються Законом України «Про бджільництво», Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30.01.2001року, Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ від 19.06.1996р № 173, Порядком реєстрації пасік, затвердженого наказом міністерства аграрної політики України і Української академії аграрних наук №184/82 від 20.09.2000року. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про бджільництво», фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарно-санітарних правил. Відповідно до ст. 33 цього Закону, якщо бджолині сім`ї заважають життєдіяльності людини, їх, по можливості, переселяють. Згідно Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів №173 від 19.06.1996 року, санітарно-захисна зона від бджільних підприємств (пасік) до житлової забудови і прирівняних до неї об'єктів складає 300 метрів. Згідно п.п.1.3 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, при визначенні розміру площі під пасіку розраховують, що на одну гадану бджолину сім'ю потрібно 30-35 кв.м, залежно від способу розміщення бджіл. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір'ї) огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл. Як встановлено в судовому засіданні, пасіка в господарстві відповідачки розміщена з порушенням вимог інструкції - територія для пасіки замала, не огороджена парканом заввишки не менше 2,5 м та недостатньо обсаджена деревами. Посилання відповідачки на ту обставину, що крім неї, інші мешканці села Горіле утримують пасіки, і бджоли з їх пасік могли покусати тварин, суд не може прийняти до уваги, так як за показаннями позивачів, свідків [PERSON] та [PERSON] інші пасіки знаходяться на значній відстані від домогосподарства позивачів, а пасіка відповідачки знаходиться в безпосередній близькості на межі їх земельних ділянок. Заяви місцевих мешканців [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 50-58), про те, що вони також є сусідами відповідачки і не мають претензій до [PERSON] щодо утримання нею пасіки, і що інші жителі села тримають бджіл - суд також не приймає до уваги, оскільки вказані особи не допитувались судом як свідки, таких клопотань відповідачкою не заявлялось. Крім того, позивачі [PERSON] та свідок [PERSON] пояснили, що всі вищевказані особи не є близькими сусідами відповідачки та позивачів, хоча і проживають [ADDRESS], так як сама вулиця [ADDRESS] є єдиною вулицею в селі Горіле і вона має довжину декілька кілометрів. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено та доведено належними доказами, що при розміщенні пасіки відповідачки має місце недостатня висота огорожі пасіки та недостатня обсадженість деревами, що не відповідає вимогам чинного законодавства щодо її облаштування. Всі ці обставини давали змогу саме бджолам відповідачки, яких нараховувалося за паспортом пасіки, станом на 30 червня 2014 року, 10 бджолосімей, вільно залітати в господарство позивачів та завдавати укусів їх тваринам, які паслись на шляху польоту бджіл. Тим більше, відповідачка сама підтвердила в судовому засіданні, що бджоли з її пасіки літали в напрямку гречаного поля, і напрямок руху бджіл пролягав безпосередньо через земельну ділянку позивачів, де паслись їх тварини. Посилання відповідачки на ту обставину, що можливо дикі бджоли покусали тварин, або бджоли з інших пасік - не підтвердились в судовому засіданні. Оскільки бджолами відповідача були покусані кінь та теля позивачів, тому позивачі обґрунтовано мають право вимагати від відповідача відшкодування завданої їм матеріальної шкоди, пов'язаної з витратами на лікування тварин. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на її відшкодування. Збитками, зокрема є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 р. (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. В судовому засіданні були встановлені неправомірні дії відповідача в зв'язку з порушеннями правил розміщення пасіки та відсутності належної огорожі, факти укусів бджолами відповідача тварин, належних позивачам, в зв'язку з чим підлягають частковому задоволенню вимоги позивачів про відшкодування матеріальної шкоди. Так, позивачі витратили кошти на виклик та оплату послуг ветеринарного фельдшера, придбання ліків на загальну суму 297,62 грн. (84,22 грн. вартість ветпослуг + 70 грн. бензин + 86 грн. медикаменти +17,40 грн. димедрол + 40 грн. анальгін (а.с. 9, 17), а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачів. Крім того, позивачі понесли збитки в зв'язку зі смертю теляти, яке померло через три дня після виникнення у нього алергічної реакції на покус комахами, ймовірно бджолами. Як вбачається із історії хвороби № 629/2 від 30.06.2014 року, складеному ветеринарним фельдшером Глухівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON], за показниками клінічного огляду пульс тварини був прискорений, дихання утруднене, загальний стан пригнічений, на шкірі скрізь видні обширні покуси та набряки, набряки в області гортані та нір, дуже набряклі повіки та витікання з очей (а.с.10). Точну причину смерті теляти не встановлено, оскільки патологоанатомічний розтин трупа тварини не проводився і відповідних документів не видавалося, в Глухівськиій ветеринарній лікарні випадку загибелі бичка, який належав позивачам [PERSON], не зареєстровано. Водночас, факт смерті тварини не заперечується відповідачкою [PERSON], крім того, свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджено те, що вони бачили у дворі позивачів тушу теляти, стан шкіри та м'яса якого свідчив про те, що тварина була покусана, на туші малися значні пухлини, і м'ясо стало непридатне для вживання в їжу. Однак, з урахуванням того, що позивачами не надано доказів щодо дійсної маси теляти та маси м'яса тварини, суд вважає можливим стягнути з відповідачки суму вартості теляти, за яку позивачі придбали його, а саме: 1100 грн., оскільки обидві сторони підтвердили дану суму в судовому засіданні. Також частковому задоволенню підлягають і вимоги позивачів щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення). Також враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванні, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Так, суд вважає доведеним, що внаслідок захворювання коня та теляти від нападу на них бджіл, подальшої смерті теляти, та неможливості реалізувати м'ясо тварини в зв'язку з його непридатністю для вживання в їжу, позивачі втратили душевний спокій, порушився їх звичний ритм життя, що негативно вплинуло на ведення домашнього господарства, вони змушені були витрачати час та фізичні зусилля на усунення наслідків укусів тварин. Позивачі зазнали значних душевних хвилювань, переживань, отримали зайві клопоти, вимушені були звертатись за захистом своїх прав до різних інстанцій, оскільки відповідачка не здійснила жодних зусиль по відшкодуванню спричиненої матеріальної шкоди. За вказаних обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачів моральну шкоду по 225 грн. на користь кожного позивача. Також, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення частина судових витрат, понесених позивачами, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, позовні вимоги позивачів, як в частині матеріальної, так і в частині моральної шкоди задоволені судом частково, на 30% від заявленої суми позову. Позивачі понесли судові витрати на загальну суму 1287,20 грн. (судовий збір 243,60 грн. + судовий збір 243,60 грн. + витрати на правову допомогу 800 грн.). 30% від 1287,20 грн. = 386,16 грн. Таким чином, з відповідачки на користь позивачів підлягаю стягненню частина понесених позивачами судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 386 грн. На підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, Закону України «Про бджільництво», Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30.01.2001року, Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ від 19.06.1996р № 173, Порядку реєстрації пасік, затвердженого ,

Outcome: partial