Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

12.11.2019 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] з вимогами визнати [PERSON] батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на мою користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 червня 2012 року під час спільного з відповідачем проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у м. Бровари у неї народився син - [PERSON] , народження якого зареєстроване відділом державно реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. При цьому запис про батька в книзі реєстрації народжень згідно з ст. 135 Сімейного кодексу України зроблений за її вказівкою. Відповідач є батьком дитини, вважає дитину своїм сином, проте несистематично та в недостатньому обсязі бере участь в її утриманні. Позивачка зазначає, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини (ч. 3 ст. 128 СК) та приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Зазначає, що в разі невизнання відповідачем позову батьківство має встановлюватися на підставі висновків судово-біологічної експертизи. На позов надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач визнає позов щодо батьківства відносно [PERSON] та визнає вимоги про сплату аліментів. В підготовчому судовому засіданні позивачка підтвердила свої позовні вимоги, відповідач вимоги повністю визнав. При цьому позивачка та її представник, адвокат Костюченко В.К., зазначили, що станом на час народження дитини позивачка не перебувала в шлюбі, в тому числі в шлюбі з відповідачем. Дитина проживає разом з нею. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за необхідне ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Вирішуючи справу, суд виходить з наступного: Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З матеріалів справи вбачається, що позивачка та відповідач не перебували та не перебувають у шлюбі. [PERSON] народився [INFO] в м. Бровари Київської області, про його народження Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського Міськрайонного управління юстиції у Київської області в книзі реєстрації народжень зроблений актовий запис за № 641 від 20 червня 2019 року. Матір`ю записана позивачка, [PERSON] , батьком - [PERSON] . Згідно з ст. 135 Сімейного кодексу при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, суд доходить до висновку, що запис про батька в актовому записі про народження [PERSON] зроблений зі слів позивачки у порядку ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно з ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, при цьому підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини (ч. 3 ст. 128 СК) та приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. З огляду на вказане, суд вважає, що визнання відповідачем позову про батьківство не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже підлягає задоволенню. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до статті 182 СК України суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки дитина проживає разом з позивачкою, відповідач проживає окремо, визнання позову в частині сплати аліментів не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже підлягає задоволенню. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 12.11.2019 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачкою [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., він підлягає стягненню з відповідача на її користь. Судовий збір щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, від сплати якого звільнена позивачка, суд стягує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved