Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

11 січня 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, який згодом було уточнено, до відповідача [PERSON] про позбавлення [PERSON] та [PERSON] (2011 року народження) права користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовують наступним. 14 серпня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. З лютого 2013 року стосунки між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] погіршилися. В період шлюбу, починаючи з 03.08.2012 року, відповідач була зареєстрована у [ADDRESS], яка на праві власності належить позивачам на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2007 року. Відповідач у спірній квартирі не мешкає з лютого 2013 року. Самостійно знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовляється, чим порушує права позивачів, відповідач з лютого 2013 року проживає за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи, що реєстрація відповідача має формальний характер та порушує права позивачів вільно користуватися та розпоряджатися власністю, змушує витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за відповідача, позивачі змушені звернутися до суду за захистом порушеного права. В подальшому уточнили позовні вимоги та просив позбавити права користування жилим приміщенням [PERSON] та [PERSON] (2011 року народження) квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, в подальшому надав заяву до суду заяву з прохання розглядати справу у його відсутність. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, в подальшому надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачем на позовну заяву подано заперечення, де посилаючись на права неповнолітньої дитини на житло та проживання разом з батьками, або одним з них, заперечувала проти позову, зазначила, що місце проживання дитини яка не досягла 10 років є місце мешкання його батьків та згода власника майна на вселення малолітньої дитини не треба, орган опіки та піклування зобов'язаний здійснювати контроль за дотриманням батьками та власниками жилих приміщень майнових та житлових прав дитини, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічі пояснення надані її довіреною сособою, в подальшому надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з посилання на невизнання позовних вимог у повному обсязі. Представник трертьої особи Орган опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. Суд, заслухавши пояснення сторін наданих у попередніх судових засіданнях, свідчення свідків, дослідивши надані по справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві власності за договором купівлі-продажу від 23.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області. Відповідно особового рахунку [NUMBER], квартиронаймачем кв.[ADDRESS] є [PERSON], разом з нею у квартирі ще зареєстровані Позивач [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 01.09.2012 року по 24.07.2013 року, здійснювала допомогу по догляду за дитиною - [PERSON], який здійснювала за місцем проживання його батьків - по [ADDRESS]. Догляд за дитиною здійснювала з понеділка по п'ятницю. Надала свідчення про те, що за іншою адресою сім'я [PERSON] не мешкала. Свідок [PERSON] зазначив, що у будинку [ADDRESS] проживає з 1998 року, а в 2010 році познайомився з позивачем. У кінці 2010 року на початку 2011 року дізнався, що відповідач є дружиною позивача, яку бачив рідко, разом з дитиною та позивачем. Чому та коли відповідач виїхала з спірної квартири - невідомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає у будинку [ADDRESS], бачила, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали у спірній квартирі з 2012 року по 2013 рік. Згідно ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно абзацу 1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в процесі застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Вразі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні разом з позивачами, оскільки, вибула з нього разом з дитиною у лютому 2013 року, через погіршення шлюбних відносин з [PERSON], а згодом і їх припинення. Зазначені обставини не були пов'язані з правом користування [PERSON] та дитиною [PERSON] квартирою [ADDRESS] Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги не сплачує, доказів того, що вона намагалася вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою вона не цікавиться. Крім того судом встановлено, що відповідач [PERSON] має у власності 1/4 нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у певних випадках. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника або наймача кватири мають право користуватися житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів родини наймача квартири відносяться дружина або чоловік наймача (власника), їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача (власника) можуть бути визнані інші особи, які постійно мешкають разом з наймачем та ведуть спільне господарство. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно акту складеного ЖКП «Жилкомплекс» від 11 березня 2014 року, за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1992 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але за зазначеною адресою не проживає, про що засвідчили свідки. Так відповідно довідки №739 Житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» від 17.03.2014, [PERSON], 1992 р.н., за адресою: [ADDRESS], зареєстрована, але не проживає, довідка надана на підставі акту від 11.03.2014 року. Суд вважає, що та обставина, що відповідач залишилась зареєстрованою у спірній квартирі, не оплачує комунальні послуги, порушує права позивачів, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю. Тому суд визнає можливим визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у спірній квартирі, тим більше, що у відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод його права у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. 29 листопада 2013 року між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] був укладений договір про надання адвокатської допомоги . Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 09 грудня 2013 року від [PERSON] прийнято на користь адвоката кошти за представництво в суді у розмірі 1000 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 19 грудня 2013 року від [PERSON] прийнято на користь адвоката кошти за представництво в суді у розмірі 380 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 06 січня 2014 року від [PERSON] прийнято на користь адвоката кошти за представництво в суді у розмірі 800 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від січня 2014 року від [PERSON] прийнято на користь адвоката кошти за представництво в суді у розмірі 250,00 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 06 січня 2014 року від [PERSON] прийнято на користь адвоката кошти за представництво в суді у розмірі 250,00 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 19 лютого 2014 року від [PERSON] прийнято на користь адвоката кошти за представництво в суді у розмірі 1000 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від березня 2014 року від [PERSON] прийнято на користь адвоката кошти за представництво в суді у розмірі 1000 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 09 квітня 2014 року від [PERSON] прийнято на користь адвоката кошти за представництво в суді у розмірі 300,00 гривень. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р., який набув чинності 01.01.2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Суд не враховує надані до суду квитанції про сплату коштів на представництво в суді від 09 грудня 2013 року у розмірі 1000 гривень та від 19.12.2013 у розмірі 380 гривень, оскільки платником зазначено [PERSON] та [PERSON], зазначені особи не є учасниками у даній цивільній справі. Таким чином загальна суму сплачена [PERSON] за представництво в суді складає 3600 гривень. З приводу витрат на правову допомогу відповідача суд враховує, що розмір витрат на оплату правової допомоги відповідача суд враховує, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між сторонами та особою, яка надає праввову допомогу. Статтю 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті міністрів України від 01 жовтня 1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і разумно обгрунтованим за розміром. При визнанні обгрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Тому у відшкодуванні витрат на правову допомогу необхідно відмовити. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню також судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved