Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

10 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 вересня 2007 року він був прийнятий лікарем медпункту [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості. Позивач має другу лікарську категорію, є кандидатом медичних наук, асистентом кафедри хірургії №1 Державного вищого навчального закладу «[PERSON] національний медичний університет», займається науковою та педагогічною роботою. 12 червня 2013 року позивача на підставі наказу № 76 [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості було звільнено з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.08.2014 року [PERSON] був поновлений на роботі і приступив до виконання обовязків 06.02.2015 року. Позивач вказує, що генеральний директор [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості блокував поновлення на роботі, після поновлення на роботі почалися переслідування зі сторони відповідача. 06.04.2015 року позивач був відсутній на роботі і 08.04.2015 року подав заяву про надання відпустки у звязку зі складними сімейними обставинами. 24.04.2015 року позивачем було подано пояснення про причини відсутності на роботі. 07 травня 2015 року за наказом № 02-03/53 позивач був звільнений з посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає незаконним звільнення, оскільки він не вчиняв прогулу, причини відсутності позивача на роботі були поважними. Також при звільненні позивача не була отримана згода профспілкового комітету. За таких обставин позивач просить поновити його на роботі лікаря-хірурга медичної амбулаторії [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 08 травня 2015 року, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08 травня 2015 року до дня поновлення на роботі, розмір якої на день подання позову до суду становить 2\~438,89 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги на підставах, викладених у позові, просила задовольнити позову повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України відбулося відповідно до вимог чинного трудового законодавства, оскільки позивач був відсутній на робочому місці 03, 06, 07, 08 квітня та 05 травня 2015 року без поважних причин, про що було складено відповідні акти. Також зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює у відповідача на посаді медичної сестри, у теперішній час вона виконує обовязки завідуючої медичної лабораторії, під її керівництвом працював позивач, їй відомо, що Лаб`яка І.Р. звільнено за прогул, оскільки він був відсутній на робочому місті, про що був складений акт, пояснення про причини відсутності на робочому місці у позивача не відбиралися. Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом № 02-03/10 від 05.02.2015 року [PERSON] поновлений на посаді лікаря медичної амбулаторії [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 12.06.2013 року та допущений до виконання посадових обовязків з 06 лютого 2015 року лікаря медичної амбулаторії з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 10). 08 квітня 2015 року Лаб`яком І.Р. подана заява про надання відпустки у звязку із захворюванням дочки, проведеним оперативним втручанням дружини, матері та швагра (а.с. 9). 24 квітня 2015 року позивачем надані пояснення щодо відсутності на роботи (а.с. 8). 07.05.2015 року прийнятий наказ № 02-03/53 про звільнення Лаб`яка [PERSON] лікаря-хірурга медичної амбулаторії з роботи за прогул без поважних причин згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України 07.05.2015 року (а.с. 7). З наказом № 02-03/53 від 07 травня 2015 року [PERSON] ознайомився 08.05.2015 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 31). Листом за вих. № 01-07/179 позивача запрошено до [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості для проведення розрахунку (а.с. 6). Згідно розрахункового листа за квітень 2015 року тариф становить 2\~320,00 грн. (а.с. 11). 03 квітня 2015 року, 06 квітня 2015 року, 07 квітня 2015 року, 08 квітня 2015 року, 05 травня 2015 року складені акти про відсутність на робочому місці Лаб`яка І.Р. (а.с. 33-37). 07 травня 2015 року начальником служби економічної безпеки [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості подана службова записка з актами про відсутність працівника Лаб`яка І.Р. на робочому місці (а.с. 32). Графіком роботи медичного персоналу амбулаторії у 2015 році, затвердженим т.в.о. генерального директора [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості 25 березня 2015 року, встановлений графік роботи для позивача (а.с. 38). Позивач [PERSON] був ознайомлений з посадовою інструкцією лікаря-хірурга медичної амбулаторії (а.с. 39-40). 07.05.2015 року позивачу видано розрахункові за травень 2015 року у сумі (а.с. 42-43). З довідки про середню заробітну плату (дохід) вбачається, що середньоденна заробітна плата Лаб`яка І.Р. становить 47,67 грн. (а.с. 44). Загальна сума доходу позивача за період лютий 2015 року квітень 2015 року складає 2\~584,67 грн. (а.с. 66). Матірю Лаб`яка І.Р. є [PERSON], яка проходила лікування з 06.04.2015 року по 11.04.2015 року (а.с. 48, 63). Бабцею позивача є [PERSON], яка померла 18 квітня 2015 року (а.с. 50, 63). Позивач перебуває у шлюбі з [PERSON], яка знаходилась на лікуванні з 07.04.2015 року по 14.04.2015 року (а.с. 49, 62). [PERSON], [INFO], є донькою позивача Лаб`яка І.Р. (а.с. 61). Донька позивача хворіла з 02.04.2015 року по 14.04.2015 року у звязку з чим не відвідувала дитячий заклад (а.с. 51). 19 серпня 2015 року адміністрація [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості звернулася до профспілкового комітету з приводу надання згоди на звільнення Лаб`яка І.Р. (а.с. 79). Відповідно до протоколу № 7 засідання профспілкового комітету від 20 серпня 2015 року, було прийнято рішення про надання згоди на звільнення Лаб`яка І.Р. за прогул без поважних причин згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 68-69). Згідно витягу з протоколу № 8 засідання профспілкового комітету від 09 вересня 2015 року, була б надана згода на звільнення Лаб`яка І.Р. за п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 67). Наказом № 01-01/17 від 05 лютого 2015 року затверджений журнал обліку робочого часу медичної амбулаторії (а.с. 78, 80-99). [PERSON], представник Лаб`яка І.Р., звернулася до прокуратури Івано-Франківської області, СУ УМВС України в Івано-Франківській області з заявою про дослідження фактів підробки і фальсифікації документів (а.с. 105-106). Позивач працює в [PERSON] національному медичному університеті, про що свідчить трудова книжка (а.с. 110-111). Наведені факти свідчать, що між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У відповідності до положень ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що позивача було звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України наказом № 02-03/53 від 07.05.2015 року, з яким [PERSON] ознайомився 08.05.2015 року, з позовом до суду позивач звернувся 08.06.2015 року, про що свідчить штамп на конверті (а.с. 15), тому позивач звернувся до суду у встановлений законом строк. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі понад трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Відповідно до ч. 1 ст. 43 Кодексу законів про працю України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно із п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. У відповідності з чинним трудовим законодавством України звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинно здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних правил. Частиною 1 ст. 147 Кодексу законів про працю України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 149 Кодексу законів про працю України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Судом встановлено, що відповідач не відібрав письмові пояснення у позивача щодо причин невиходу на роботу 03, 06, 07, 08 квітня 2015 року та 05 травня 2015 року, лише 24 квітня 2015 року позивачем з власної ініціативи були надані письмові пояснення. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач відмовився давати пояснення, суду також не надано. На підставі п. 10\~ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом. На підставі\~\~ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Судом встановлено, що розгляд подання адміністрації [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості щодо надання згоди на звільнення позивача здійснювалося за відсутності Лаб`яка І.Р., позивач на засідання профспілкового комітету не викликався, жодних письмових заяв позивачем до профспілкового комітету також не надавалося, чим були порушені\~\~права та інтереси позивача, тому були порушені вимоги чинного законодавства , а саме: Кодекс законів про працю України, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм чинного трудового законодавства, тому позовні вимоги про поновлення на роботі як обґрунтовані підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. П. 32 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року встановлює,що оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Згідно із п. 2.2\~постанови\~Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995\~\~року №100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», який\~\~застосовується у випадках вимушеного прогулу, середньомісячна\~заробітна плата\~обчислюється\~виходячи з виплат\~за останні\~два\~календарні місяці\~\~роботи, що передують\~події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з п. 8 зазначеної\~постанови,\~нарахування виплат, що\~\~обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного /годинного/ заробітку на число\~\~робочих днів /годин/, а у випадках, передбачених чинним законодавством,\~\~календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна\~\~/годинна/ заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично\~\~відпрацьовані протягом двох місяців робочі /календарні/ дні на число відпрацьованих робочих днів /годин/, а у випадках, передбачених чинним\~\~законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що позивач був звільнений з роботи 07 травня 2015 року. Виходячи з довідки від 12.06.2014 року, середній заробіток позивача за 2 останні календарні місяці роботи (березень-квітень 2015 року) становить (1\~531,20 +1\~530,38): 2 = 1\~530,79 грн. в місяць. Приймаючи до уваги, що календарний місяць у середньому має 24 робочих дні, середній заробіток позивача за один робочий день становить 1\~530,79 грн. : 24 дні = 63,78 грн. в день. Час вимушеного прогулу на день ухвалення рішення суду становить 4 місяці 23 дня з 07 травня 2015 року по 09 жовтня 2015 року, таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу становить (1\~530,79 грн. х 4 місяці) + (63,78 грн. х 23 дня) = 7\~590,10 грн. Таким чином, з [PERSON] державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь Лаб`яка І.Р. слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу\~з 07 травня 2015 року по 09 жовтня 2015 року у сумі 7\~590,10 грн. Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Тому суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача Лаб`яка [PERSON] до відповідача [PERSON] обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню повністю. Обговорюючи питання про судові витрати, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права не понесені судові витрати у звязку з тим, що відповідно до положень пп. 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, звільнені від сплати судового збору. Ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн. на користь держави з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved