Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

11 грудня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини мотивуючи його тим, що з 24 липня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду від 18 березня 2016 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина мешкає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач деякий час надавав матеріальну допомогу, але згодом перестав та вже тривалий час не приймає участі у вихованні дитини та його матеріальному забезпеченні. Відповідач постійного місця роботи не має, аліменти нікому не сплачує. На підставі викладеного, просила суд задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти в сумі 2027 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, однак надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, однак надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 24 липня 2010 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 217, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] » (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Рішенням Самарського районного суду від 18 березня 2016 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано (а.с.8) Відповідно до довідки про склад сім`ї № 11120 за [ADDRESS] до складу сім`ї входять [PERSON] (співвласник), [PERSON] (донька) та [PERSON] (онук) (а.с.6). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України , суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи вищевикладені обставини, дослідивши матеріали справи, суд враховує передбачений законом мінімум на дитину відповідного віку і ту обставину, що обов`язок утримання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2027,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить гармонійний розвиток дитини та буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, як того вимагає ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved