Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

11 липня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, укладений між нею та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Родина» (надалі - СВК «Родина). Позов обґрунтувала тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 678556, виданого 19 серпня 2008 року, їй належить земельна ділянка площею 4,64 га, розташована на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області. Після отримання державного акту вона уклала договір оренди зазначеної земельної ділянки з відповідачем, строк дії якого закінчився у 2014 році. Новий договір з СВК «Родина» вона не укладала, тому що мала намір забрати свою землю у орендаря та обробляти її самостійно. Земельну ділянку СВК «Родина» вона не передавала, що підтверджується відсутністю дати в акті приймання-передачі землі в оренду. Про існування нового договору оренди вона дізналась у 2016 році. Копію договору вона отримала у липні 2016 року і переконалась, що 01 серпня 2014 року між нею та СВК «Родина» укладений новий договір оренди землі строком на 7 років, тобто до 2021 року. Цей договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Послалась на те, що зазначений договір оренди вона не підписувала, що є порушенням ст.203 ЦК України. Позивачка та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити. Позивачка, крім того, пояснила, що за договором оренди від 01 серпня 2014 року орендну плату за 2014 - 2016 роки вона отримала у повному обсязі. В 2016 році їй терміново знадобились грошові кошти, голова СВК «Родина» відмовив їй у наданні позики. Тоді вона звернулась до одного з односельців, який надав їй 45000 гривень, а вона зобовязалась передати йому у користування належну їй земельну ділянку. Проте, відповідач земельну ділянку їй не повертає. 15 серпня 2016 року вона звернулась до відповідача із заявою, в якій просила не обробляти належну їй земельну ділянку. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що 01 серпня 2014 року був укладений договір оренди земельної ділянки між позивачкою та СВК «Родина», який був зареєстрований у встановленому законом порядку 25 вересня 2014 року. Позивачка власноруч підписала договір і знала про його існування, тому що щорічно отримувала орендну плату. На їхню думку, причиною звернення позивачки до суду стало те, що за належну їй земельну ділянку вона отримала від односельця 45000 гривень, а через наявність договору оренди з відповідачем вона не може передати земельну ділянку у користування «покупцю». Заслухавши позивачку, її представника та заперчення представників відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази суд приходить до наступних висновків. Позивачці [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 678556, виданого Саратською районною державною адміністрацією 12 серпня 2002 року, належить земельна ділянка площею 4,64 га, розташована на території Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). 01 вересня 2014 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем СВК «Родина» в особі голови СВК [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 5124584900:01:001:0597 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Плахтіївської сільської ради Саратського району загальною площею 4,64 га. Відповідно до п. 8 договору строк дії договору - сім років. Пунктами 9, 11 договору встановлено, що орендна плата вноситься у формі та розмірі 3% від вартості земельної ділянки в грошовому вигляді 2397 гривень 32 копійки або в перерахунку не менше 2200 кг зерна та 10 кг соняшникової олії, орендна плата вноситься до кінця року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що державну реєстрацію права оренди на підставі зазначеного договору було проведено 23 вересня 2014 року (а.с.12). З платіжних відомостей отримання орендної плати СВК «Родина» за 2014, 2015 та 2016 роки видно, що позивачка [PERSON] щорічно отримувала орендну плату: за 2014 рік у розмірі 2200 гривень, за 2015 рік - 3040 гривень, за 2016 рік -7245 гривень (а.с. 60, 61, 62). Стаття 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Як зазначено в статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 93 Земельного Кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV (надалі-Закон № 161-ХІУ) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону № 161-ХІУ визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 14 Закону № 161-ХІУ договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 15, ст. 17 цього ж Закону істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків,строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати їх внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Ст.204 СК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частина 1 ст. 209, частина 1 ст.210 ЦК України встановлюють, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 статті 203 цього кодексу. Судом встановлено, що договір оренди землі, укладений 01 серпня 2014 року між позивачкою та відповідачем відповідає, загальним вимогам щодо дійсності правочину, встановленим ст.203 ЦК України. Крім того, у відповідності до вимог статей 13-17 Закону України «Про оренду землі» даний договір укладено у письмовій формі, у ньому зазначені всі істотні його умови та 23 вересня 2014 року право оренди на підставі зазначеного договору було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Відповідач користується земельною ділянкою і сплачує позивачі встановлену договором орендну плату. За таких обставин суд не вбачає передбачених законом підстав для визнання зазначеного договору оренди землі недійсним. Ствердження позивачки та її представника про те, що договір оренди землі з відповідачем вона не підписувала і підпис на договорі їй не належить, суд відкидає, тому що представники відповідача дану обставину не визнали, а позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Посилання позивачки на те, що земельна ділянка не була передана відповідачу, суд вважає безпідставними, тому що вони спростовуються актом приймання-передачі земельної ділянки. Крім того, згідно ч.1 ст.17 Закону передача земельної ділянки не є істотною умовою договору оренди. Проаналізувавши обставини справи та надані сторонами докази с точки зору їх належності, допустимості та достатності у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed