Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

11 травня 2017 року, представник ПАТ Банк «Траст», стосовно якого, відповідно до рішення НБУ від 29.12.2016 р. № 559-рш Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 3085 від 30.12.2016 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк «Траст» та делегування повноважень ліквідатора банку» із запровадженням ліквідації з 30.12.2016 р. до 29.12.2018 р. включно з призначенням уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації банку Кухарева В.В., звернувся до суду з названим позовом, в якому зазначив, що 28.03.2014 р. банк отримав від відповідачки пропозицію (оферту) про укладення договору № R051.006-TEK.0043179 (кредитного договору), в якій відповідачка пропонувала банку надати їй споживчий кредит, у зв'язку з чим, банком було акцептовано оферту і надано відповідачці кредит, з використанням платіжної картки у розмірі 16256 грн., і які остання отримала 28.03.2014 р., що підтверджується меморіальним ордером № Loan-52417 від 28.03.2014 р. про перерахування коштів і зобов'язалась повернути банку повністю до 28.03.2018 р. згідно графіку погашення кредиту (додаток № 1 до договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 6,99% річних та 1,81% щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 48 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Банк у повному обсязі виконав свої кредитні зобов'язання, надавши відповідачці вищевказану суму кредиту, що підтверджується меморіальним ордером № Loan-52417 від 28.03.2014 р. про перерахування коштів, на відміну від відповідачки, яка всупереч умовам кредитного договору не виконала свої кредитні зобов'язання перед позивачами, у зв'язку з чим, станом на 10.04.2017 р. загальна сума її заборгованості перед позивачами становить 48033,55 грн., з яких : 15335,73 грн. - сума заборгованості по кредиту, в т.ч. 7310,43 грн. прострочена заборгованість з оплати кредиту, 877,51 грн. - прострочені відсотки за фактичне користування кредитом, 6504,66 грн. - прострочена комісія за обслуговування кредиту, 25315,65 грн. - пеня, які представник банку у позові, просив суд стягнути з відповідачки та суму судового збору у розмірі 1600 грн. на користь банку. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки з викликом до суду, але надіслав до суду заяви, в яких позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 36,38-40,46-47,50). Відповідачка в судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним. Заслухавши думку відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 258 ЦК України - для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність : скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна даність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд встановив, що 28.03.2014 р. банк отримав від відповідачки пропозицію - заяву (оферту) про укладення договору № R051.006-TEK.0043179 (кредитного договору), в якій відповідачка пропонувала банку надати їй споживчий кредит, у зв'язку з чим, банком було акцептовано оферту і надано відповідачці кредит, з використанням платіжної картки у розмірі 16256 грн., і які остання отримала 28.03.2014 р., що підтверджується меморіальним ордером № Loan-52417 від 28.03.2014 р. про перерахування коштів і зобов'язалась повернути банку повністю до 28.03.2018 р. згідно графіку погашення кредиту (додаток № 1 до договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 6,99% річних та 1,81% щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 48 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом (а.с. 11-22). Банк у повному обсязі виконав свої кредитні зобов'язання, надавши відповідачці вищевказану суму кредиту, що підтверджується меморіальним ордером № Loan-52417 від 28.03.2014 р. про перерахування коштів, на відміну від відповідачки, яка всупереч умовам кредитного договору не виконала свої кредитні зобов'язання перед позивачами, у зв'язку з чим, станом на 10.04.2017 р. загальна сума її заборгованості перед позивачами становить 48033,55 грн., з яких : 15335,73 грн. - сума заборгованості по кредиту, в т.ч. 7310,43 грн. прострочена заборгованість з оплати кредиту, 877,51 грн. - прострочені відсотки за фактичне користування кредитом, 6504,66 грн. - прострочена комісія за обслуговування кредиту, 25315,65 грн. - пеня, обґрунтований та зроблений у відповідності до діючого законодавства України розрахунок якої, був зроблений позивачами, наданий суду і перевірений судом (а.с. 23,29). Відповідно до п.п. 27,28,32 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема - ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. В даному випадку, суд вважає недоцільним застосування положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки, враховуючи, що відповідачка позов не визнала повністю, а також, беручи до уваги вищевказаний розрахунок суми боргу, наданий позивачами, з якого вбачається, що відповідачка в період з 28.03.2014 р. по 19.04.2016 р. сплатила : по кредиту 920,47 грн., по відсоткам 934,84 грн., по комісії 952,55 грн., тобто, з огляду на суму кредиту, отриману відповідачкою, остання свідомо не сплачувала у повному обсязі визначені кредитним договором обов'язкові платежі, що не дає підстав суду застосовувати ч. 3 ст. 551 ЦК України. Станом на дату винесення рішення, доказів погашення заборгованості, відповідачкою суду не надано і відповідно у суду вони відсутні, що вона підтвердила суду. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім суми заборгованості за невиконання умов кредитного договору, з відповідачки, на користь банку, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи 1600 грн., які були підтверджені банком документально (а.с. 2).

Outcome: approved