Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

11.05.2018 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на те, що після смерті спадкодавця [PERSON], яка є матірю позивачки, у останньої виникла необхідність оформлення спадщини, та у звязку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, просить суд: 1. Визнати ? частку [PERSON], яка померла 06.03.2017 року, у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Радсадівська ([PERSON]), буд. 13-А; 2. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Радсадівська ([PERSON]), буд. 13-А в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 06.03.2017 року. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 06.03.2017 року померла мати позивачки [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на частину житлового будинку з прилеглими до нього господарськими спорудами та будівлями, що розташований в м. Миколаєві по вул. Віктора Скаржинського, буд. 13-А. Вказане майно належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності, та у звязку з тим, що за життя спадкодавець не вирішила питання про виділ належній їй частки майна та не зареєструвала право власності на свою частку у встановленому законом порядку, питання виділу ? частки померлої та вирішення питання спадкування цієї частки має вирішуватись в судовому порядку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнавав частково, суду надав відзив на позов, в якому суду пояснював, що дійсно 23 травня 1986 року між матір'ю позивачки [PERSON] та [PERSON], який є відповідачем по справі, було укладено шлюб. В період шлюбу, 13 січня 1988 року, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, було придбано житловий будинок №13-А з надвірними господарськими спорудами та будівлями, що розташований в м. Миколаєві ([PERSON]) по вул. Радсадівській (на теперішній момент вул. [PERSON]). Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за відповідачем в КП ММБТІ 21.12.1989 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] тривав до кінця її життя. 06 березня 2017 року померла мати позивачки [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді частини житлового будинку з прилеглими до нього господарськими спорудами та будівлями, що розташований в м. Миколаєві ([PERSON]) по вул..Радсадівській (на теперішній момент вул. [PERSON]), буд. 13-А, яке належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності, оскільки було придбано матір'ю і вітчимом позивача в період їх шлюбу та було об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому частки чоловіка та жінки були рівними. За такого, право на частку в ньому входить до складу спадщини після смерті матері позивача. Вказана частка у спільному майні подружжя, визначена не була. Відповідач є власником ? частини майна (як власник майна, придбаного у шлюбі). Крім того, він є непрацездатною особою (пенсіонер за віком), а тому, згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України йому належить ще й ? частка майна, яка належала матері позивачки, тобто ? від спадкової маси. На підставі вищевикладеного, просить суд позов задовольнити частково, визнавши за позивачкою ?, а за відповідачем ? частини спірного житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнавав частково, проти задоволення позову в частині визнання за позивачем ? частки спірного домоволодіння не заперечував. Заслухавши думку сторін, дослідивши докази та письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 78, 80, 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до\~ст. 370 ЦК України\~співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що 23 травня 1986 року між матір'ю позивачки [PERSON] та [PERSON], який є відповідачем по справі, було укладено шлюб. В період шлюбу, 13 січня 1988 року, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №2-123 від 13.01.1988 року, було придбано житловий будинок №13-А з надвірними господарськими спорудами та будівлями, що розташований в м. Миколаєві ([PERSON]) по вул. Радсадівській (на теперішній момент вул. [PERSON]). Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за відповідачем в КП ММБТІ 21.12.1989 року. Вказане також підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №16081860 від 27.09.2007 року, згідно якого власником житлового будинку №13А по вул. Радсадівській в м. Миколаєві є [PERSON]. 06 березня 2017 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №257881 від 07.03.2017 року. 19 серпня 2011 року мати позивачки залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №316, відповідно до якого заповіла належну їй частку у спільній сумісній власності на житловий будинок 13-а по вул. Радсадівській позивачу [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді частини житлового будинку з прилеглими до нього господарськими спорудами та будівлями, що розташований в м. Миколаєві ([PERSON]) по вул. Радсадівській (на теперішній момент вул. [PERSON]), буд. 13-А, яке належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності, оскільки було придбано в період її шлюбу з відповідачем та було обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За заявою позивача, у встановлений законом шестимісячний термін після відкриття спадщини, державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області заведена спадкова справа після смерті матері відповідачки. 23.03.2018 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] з заявою про видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] від 23.03.2018 року [PERSON] було відмовлено\~ у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку №13-А з надвірними господарськими спорудами та будівлями, що розташований в м. Миколаєві ([PERSON]) по вул. Радсадівській, після смерті [PERSON], яка померла 06.03.2017 року, оскільки частку померлої на вказаний житловий будинок в державному акті на право власності не визначено. Для визнання права власності на частку нерухомого майна\~ в порядку спадкування позивачу необхідно встановити розмір частки співвласника. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Згідно п. 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою\~наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5\~нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні. Згідно\~ст. 372 ЦК України\~майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне правило передбачене ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, а саме період придбання житлового будинку у 1988 році. Так, відповідно до положень ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання ? частку [PERSON], яка померла 06.03.2017 року, у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Радсадівська ([PERSON]), буд. 13-А обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про визнання за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Радсадівська ([PERSON]), буд. 13-А в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 06.03.2017 року суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №703/02-32 від 23.03.2018 року, [PERSON] державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на імя померлого, а титульним власником житлового будинку, що знаходиться в місті Миколаєві, [PERSON], вулиця Радсадівська, будинок №13 А являється чоловік спадкодавця [PERSON]. За такого немає можливості оформлення спадкових прав на частку майна у спільній сумісній власності подружжя, а спадкоємцям необхідно звернутись до суду для визначення частки, яка належала померлому. З заявленої вимоги позивача про визнання за нею права власності на ? частину спірного житлового будинку після смерті матері судом не вбачається спору про визнання права власності, оскільки державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що частку померлої на\~спірний житловий\~будинок в\~державному акті\~на право\~власності визначено\~не було. Враховуючи, що вимогу позивача про визначення ? частки [PERSON], яка померла 06.03.2017 року, у праві спільної сумісної власності на спірний житловий будинок задоволено, суд приходить до висновку, що [PERSON] не позбавлена можливості оформити право на спадщину за законом в нотаріальному порядку, а за такого відсутні підстави для визнання за нею права власності на спадщину в судовому порядку. Тому, з огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: partial