Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення процентів за користування вкладом. Вказує, що 05жовтня 2012 року звернувся до суду із позовом про повернення банківського вкладу, у зв'язку із тим, що ПАТ «ВТБ Банк» після закінчення строку дії договорів не повертав суми вкладів та відсотків. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2012 року позовні вимоги було задоволено частково, а на його користь було стягнуто суми вкладів в розмірі 200000 грн., 116129 грн. відсотків за договорами, 3 % річних в розмірі 6000 грн., а всього 322129 грн. 28 січня 2013 року апеляційним судом Волинської області з банку було стягнуто 208932,10 грн. У зв'язку із скасуванням Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ (далі - ВССУ) та направлення справи на новий апеляційний розгляд, рішення апеляційної інстанції від 28 січня 2013 року, 20 листопада 2013 року апеляційним судом Волинської області стягнуто на його користь 1090010,98 грн. 12 лютого 2014 року ВССУ вищевказане рішення апеляційної інстанції від 20 листопада 2013 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до апеляційної інстанції. 08 травня 2014 року апеляційним судом Волинської області було винесено рішення про стягнення з банку 113501,02 грн. 10 вересня 2014 року рішення апеляційної інстанції від 08 травня 2014 року було скасовано ВССУ та направлено на новий апеляційний розгляд. 12 листопада 2014 року апеляційним судом Волинської області ухвалено рішення про стягнення з ПАТ «ВТБ Банк» на його користь 16800,23 грн. Оскільки банк не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання, протягом тривалого часу користувався його коштами, просить стягнути з відповідача, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12 серпня 2015 року, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період із 07 грудня 2014 року по 25 серпня 2015 року в розмірі 1056,33 грн., проіндексовані суми на його депозитних рахунках за період з 07 грудня 2014 року по 25 серпня 2015 року в розмірі 71400,32 грн., а всього 72456,95 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с. 125-130). Заслухавши пояснення осіб, які беруть учать у справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2012 року у цивільній справі № 0308/16410/12 позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «ВТБ Банк» задоволено частково, та стягнуто на користь [PERSON] 200000 грн. за договорами банківського вкладу, 116129 грн. відсотків за договорами, 6000 грн. 3 % річних, а всього 322129 грн. та судові витрати по справі, у задоволенні зустрічного позову ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON], про визнання договір банківського вкладу недійсними відмовлено (а.с.36-38). Рішенням апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2013 року вищевказане рішення суду першої інстанції від 18 грудня 2012 року було змінено та стягнуто з банку на користь позивача 200000 грн. за договорами банківського вкладу, 2932,10 грн. відсотків за договорами та 6000 грн. 3 % річних, а всього 208932,10 грн. (а.с.32-34). 02 жовтня 2013 року ВССУ рішення апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.29-31). На підставі рішенням апеляційного суду Волинської області від 08 травня 2014 року у вищезгаданій справі, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2012 року в частині відмови [PERSON] у стягненні відсотків по складах на вимогу та у стягненні в його користь 6000 грн. 3 % річних скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, за яким із банку на користь позивача стягнуто 1070,74 грн. 0,5 % річних по вкладах на вимогу, 5233,38 грн. 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, в решті позову відмовлено (а.с.19-21). Ухвалою ВССУ від 10 вересня 2014 року рішення апеляційного суду Волинської області від 08 травня 2014 року скасоване, а справа № 0308/16410/12 направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині стягнення відсотків по вкладам (а.с.16-18). 12 листопада 2014 року апеляційним судом Волинської області, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2012 року в частині стягнення відсотків скасовано та прийнято нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь позивача 16800,23 грн. відсотків за банківськими вкладами (а.с.13-15). В той же час, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ВТБ Банк» 23квітня 2013 року перерахував позивачу кошти у сумі 208932,10 грн. (а.с.65) на виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішенням апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2013 року. 16червня 2014 року відповідачем було перераховано позивачу кошти у розмірі 113501,02 грн. (а.с.69), а 08 грудня 2014 року - 16800 грн. (а.с.75). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В той же час, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Із норм ст. 599 ЦК України вбачається, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням в розумінні ст. 599 ЦК України, є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи вищевказані положення, суд дійшов висновку, що ухвалення судового рішення про стягнення із банку на користь позивача грошових коштів, яке не виконане останнім у добровільному порядку, не припиняє грошового зобов'язання та не позбавляє позивача на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Із матеріалів справи вбачається, що у період з 28 грудня 2011 року (моменту виникнення зобов'язань банку із повернення депозиту та нарахованих відсотків) до 23 квітня 2013 року (моменту виконання судового рішення апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2013 року), банком не вчинялося жодних дій щодо повернення позивачу коштів, а тому суд вважає, що за період 28 грудня 2011 року по 22 квітня 2013 року із відповідача слід стягнути 208932,10 грн.*3%/365*482=8277,15 грн. 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Водночас, позовні вимоги щодо стягнення із відповідача ПАТ «ВТБ Банк» 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період із 23 квітня 2013 року по 25 серпня 2015 року до задоволення не підлягають, так як банківський вклад та нараховані проценти рішеннями судів були виплачені, а зобов'язання банку припинилися належним чином в порядку ст. 599 ЦК України (а.с.65-66, ). Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача в доход держави слід стягнути 243,60 грн.

Outcome: approved