Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

10 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, а 17 грудня 2014 року з уточненою позовною заявою. [PERSON] просив визначити, що частка його померлої 27 липня 2011 року матері - [PERSON] у праві спільної сумісної власності на: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, буд. № 29 та земельну ділянку, площею 0,1000 га в межах згідно з планом (кадастровий № 6321710100:01:008:0052), що розташована за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, 29, цілове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд становила 1/2 частину. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 7/16 часток: - житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, буд. № 29; - земельної ділянки, площею 0,1000 га в межах згідно з планом (кадастровий № 6321710100:01:008:0052), що розташована: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, 29, цілове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, таким чином: 1) 1/4 частку вищевказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та 1/4 частку вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги за законом, після померлої 27.07.2011 року матері [PERSON]; 2) 3/16 частки вищевказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та 3/16 частки вищевказаної земельної ділянки, в порядку спадкування за законом, як обовязкового спадкоємця, після померлого 03.06.2013 року батька [PERSON]. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що їх з [PERSON] батьками були [PERSON] та [PERSON]. 27 липня 2011 року померла мати [PERSON], яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого придбали наступне майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, розташовані за адресою Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, 29. Оскільки вказане майно вважається спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], то після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного вище будинку з відповідною частиною надвірних будівель та 1/2 частину земельної ділянки. Заповіту спадкодавиця на випадок смерті не залишила, отже має місце спадкування за законом. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: переживший її чоловік - [PERSON]; та її діти [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживали та були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавицею на день її смерті, однак, Свідоцтва про право на спадщину не отримали. Відповідач [PERSON] на день смерті матері [PERSON] проживала у м. Дніпропетровську, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталася. Таким чином, відповідач не прийняла спадщину після смерті [PERSON], а відповідно, спадкове майно підлягає розподілу між [PERSON] та [PERSON] Враховуючи вимоги Цивільного Кодексу України та Сімейного Кодексу України, [PERSON] після смерті матері повинна належати 1/4 частина житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та 1/4 частина земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, що розташовані за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, 29, а [PERSON] по 3/4 частин вказаного майна, з яких по 1/4 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] та 1/2 частина яка належала йому особисто, як частина спільного сумісного майна подружжя. У видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] було відмовлено у зв'язку з тим, що останній не надав правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на 1/4 частину спадкового будинку та земельної ділянки. Крім того, 03 червня 2013 року у віці 80 років помер батько сторін [PERSON], який на день своєї смерті проживав разом із відповідачем [PERSON] у м. Дніпропетровськ. Спадщину після смерті батька позивач прийняв в установленому законом порядку та строки. Так, [PERSON] звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на майно померлого, його заява була прийнята та заведена спадкова справа № 499/2013, однак, Свідоцтво про право на спадщину він не отримав, оскільки, як зясувалося мало місце спадкування за заповітом, який був складений не на ім'я [PERSON] Позивач вважає, що він має право на обов'язкову частку у спадщині, що відповідає положенням ст. 1241 ЦК України, так як він є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, оскільки йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах. [PERSON] зазначав, що спадковий будинок є єдиним житлом у нього, він постійно проживає та зареєстрований в ньому з 05.10.2006 року, володіє та користується житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою, несе тягар утримання нерухомості. Також позивач повідомив, що всі витрати по похованню батьків, встановленню памятника, поминальні обряди, організація перевезення тіла батька для поховання з м. Дніпропетровська до м. Змієва здійснені за його рахунок, сестра [PERSON] витрат не несла. Враховуючи, що після смерті батька спадкоємцями за законом є його діти: позивач [PERSON] та донька спадкодавця відповідач [PERSON], інших спадкоємців, передбачених чинним законодавством України, немає [PERSON] вказував, що його обовязкова частка у спадщині після смерті батька становить незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. А саме, розмір спадкової масси після смерті батька становить 3/4 частки вищевказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та 3/4 частки вищевказаної земельної ділянки, що береться за основу, як база розрахунку часток спадкоємців. Тоді, 3/4 : 2 = 3/8 (частка кожного спадкоємця за законом); 3/8 : 2 = 3/16 (частка обовязкового спадкоємця). З огляду на вищевикладене, загалом після смерті обох батьків [PERSON] претендує на 7/16 часток вищевказаного спадкового майна, з яких 1/4 (або 4/16) частина після смерті матері + 3/16 частин після смерті батька = 7/16. Таким чином, [PERSON] вважає, що його права та законні інтереси як спадкоємця не визнані та порушені, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. 14 грудня 2014 року до суду звернулася [PERSON] із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом на обов'язкову частину та усунення перешкод у користуванні власністю, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, в якому вказала, що вона не оспорює право відповідача [PERSON] на отримання ним в спадщину 1/4 частини спірного майна після смерті їх матері - [PERSON], померлої 27.07.2011 року. Однак, [PERSON] вважала, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, відповідачем не надано доказів його звернення до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті матері, по-друге, [PERSON] не ставиться вимога про визначення частки майна, яка належала їх померлій матері на праві спільної сумісної власності подружжя. Інших рішень щодо визначення чи виділення частки з спірного майна [PERSON] немає. Тому, з огляду на вищевказане, [PERSON] вважала вимоги [PERSON], викладені в його первісному позові, в цій частині безпідставними, не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно своїх позовних вимог та заперечень на позовні вимоги [PERSON] в його первісному позові про спадкування на обовязкову частину, [PERSON] зазначила, що 03.06.2013 року помер їх з [PERSON] батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 3/4 частини житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Змієві в Харківській області та земельної ділянки на якій він (житловий будинок) розташований, з яких 2/4 частини належали померлому на праві власності, а інша 1/4 частина належала йому внаслідок спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON], померлої 27.07.2011 року. Ще за життя, а саме 24.12.2012 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 5-2215, яким все своє майно заповідав своїй донці [PERSON], яка, на підставі вказаного заповіту, після смерті батька, у встановлений законом строк, звернулася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 29.08.2014 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на 3/4 житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Змієві в Харківській області та земельної ділянки на якій він (житловий будинок) розташований. [PERSON] не згодний з вищевказаними обставинами та звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на обовязкову частину. [PERSON] вважала дані вимоги необгрунтованими, просила відмовити у їх задоволенні, виходячи з того, що відповідач за зустрічним позовом не відноситься до осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки особи, які отримують пенсію на пільгових умовах не позбавлені права бути працевлаштованими, що свідчить про відсутність факту їх непрацездатності. Крім того, [PERSON] стверджувала, що [PERSON] взагалі підлягає усуненню від права на спадкування за законом на обов'язкову частину після смерті батька [PERSON] Так, [PERSON] нехтував своїми обов'язками здіснювати догляд за батьком, який був похилого віку, хворим на рак, відповідач не надав будь-якої допомоги [PERSON], ані матеріальної, ані моральної, зловживав алкогольними напоями, вів антисоціальний спосіб життя, у зв'язку з чим між батьками та сином постійно виникали сварки. Через відсутсність порозуміння хворий [PERSON] був змушений переїхати з м. Змієва до м. Дніпропетровська на проживання до своєї доньки [PERSON], в її однокімнатну квартиру, в якій, також мешкав син позивача за зустрічною позовною заявою та онук померлого, в той час, коли в м. Змієві у [PERSON] був нормальний просторий будинок. [PERSON] доглядала за батьком, витрачала кошти на його утримання, лікування. Лише один раз за весь час [PERSON] приїхав до м. Дніпропетровськ, але побачивши стан батька, він одразу поїхав та більше не зявлявся, навіть не телефонував батькові. Вищевказані обставини дуже засмучували [PERSON] та ще більше поглибило відсторонення батька та відповідача один від одного. [PERSON] вказувала на те, що, дійсно після смерті своєї дружини, їх з відповідачем батько 05.09.2012 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 836, яким все належне йому майно заповів у рівних частках своїм дітям. Проте, після всіх вищевказаних подій та поведінки відповідача [PERSON], а саме байдужості до долі батька, не надання будь-якої допомоги, [PERSON] вирішив скласти новий заповіт, який був посвідчений 24.12.2012 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 5- 2215, яким вже все належне йому майно батько заповів особисто [PERSON] Як зазначалося вище [PERSON] свої спадкові права оформила належним чином та отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини спадкового майна житлового будинку та земельної ділянки. [PERSON] чинить перешкоди останній у користуванні та розпорядженні вказаним майно, зокрема, здійснив заміну вхідних дверей, не надавши [PERSON] комплект нових ключів. Що стосується витрат на поховання, то [PERSON] зазначала, що всі витрати несла вона особисто, але відповідач дійсно надав частину коштів за перевезення тіла їх батька до м. Змієва. При цьому, він надав лише 1/3 частину коштів на перевезення тіла, а інші 2/3 частини цих коштів надали онуки [PERSON], а памятник, про встановлення якого заявлено відповідачем, взагалі відсутній та не встановлювався. Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного та норм діючого законодавства, [PERSON] просила в задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Встановити факт ухилення [PERSON] від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця - [PERSON], померлого 03.06.2013 року. Усунути відповідача від права на спадкування за законом на обовязкову частину після смерті [PERSON] Усунути [PERSON] перешкоди у користуванні належними їй 3/4 частинами житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Змієві в Харківській області та 3/4 частинами земельної ділянки, на якій він (житловий будинок) розташований, шляхом зобовязання [PERSON] надати їй дублікат ключів від вхідних дверей до житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Змієві в Харківській області та земельної ділянки, на якій він розташований. Всі судові витрати, включаючи витрати на прибуття представника [PERSON] до м. Змієва, в порядку ст. ст. 79, 85 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] Позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні від 14 травня 2015 року на задоволенні своїх позовних вимог наполягав в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити, посилаючись на те, що позивачем за зустрічним позовом викладено обставини, які не відповідають дійсності та не надано жодного доказу на їх підтвердження. Так, [PERSON] стверджував, що поки батько [PERSON] мешкав у м. Змієві він постійно здійснював за ним догляд, в тому числі, коли [PERSON] перебував у лікарні, також допомогав йому по господарству. Син померлого знаходився поряд з батьком весь день, а вночі ночував в іншому домоволодінні, яке належить його співмешканці та розташоване неподалік. У випадку, коли батько потребував чогось вночі він дзвонив [PERSON], який швидко приходив до батька. [PERSON] надавав матеріальну допомогу своїй доньці [PERSON] В період часу, коли батько позивача за первісним позовом мешкав разом із [PERSON], [PERSON] постійно цікавився його життям, пропонував свою допомогу, їздив у м. Дніпропетровськ відвідував батька, однак, сестра відмовилася від допомоги позивача, мотивуючи це, зокрема, тим, що брата ніде розмістити, оскільки вона мешкає у однокімнатній квартирі. [PERSON], впевневшись, що все добре, вимушений був повернутися до м. Змієва. Позивач також вказував на те, що батько отримував постійну пенсію, розмір якої надавав йому можливість оплачувати свої ліки. [PERSON] зазначав, що мав нормальні відносини із батьком. Витрати на поховання несли позивач та його сини, в т.ч. вони здійснили доставку тіла померлого з м. Дніпропетровська до м. Змієва, при цьому, [PERSON] коштів на поховання батька не надавала. Щодо обставин переїзду [PERSON] з м. Змієва до м. Дніпропетровська [PERSON] пояснив, що батько перший раз їздив провідати друзів, а другий доньку [PERSON] В м. Дніпропетровську померлий знаходився в нормальних умовах, а сестра позивача була змушена спати на кухні. На даний час [PERSON] мешкає у будинку батька та здійснює його утримання. Представник позивача за первісним позовом адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти вимог зустрічного позову [PERSON] заперечувала, вказуючи на те, що жодного доказу про наявність перешкоди та доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від надання батьку допомоги не надано. [PERSON] жодного разу не звертався до [PERSON] з проханням надати йому матеріальну допомогу, оскільки мав гідну пенсію, близько 4000 грн., навпаки, час від часу, сам пропонував сину частину своєї пенсії. Крім того, [PERSON] посилалася на рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року по справі № 1-рп/2014 як на підтвердження того факту, що [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON] як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] у судове засідання не з'явилася, свої інтереси довірила представляти [PERSON], яка у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительниці підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на наявність заповіту, складеного [PERSON] на ім'я [PERSON] Стверджувала, що [PERSON] не є непрацездатною особою, крім цього, відповідач за зустрічним позовом не надавав належної допомоги та підтримки своєму батькові [PERSON], який її потребував, оскільки мав тяжку хворобу на онкологію та перебував у безпорадному стані. В той же час, [PERSON] вимоги первісного позову [PERSON] визнала частково, а саме не заперечувала проти визнання за позивачем за первісним позовом права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на 1/4 частини: - житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Зміїв, вул. Сизранцева, буд. № 29; - земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, в межах згідно з планом (кадастровий № 6321710100:01:008:0052), що розташована за тією ж адресою, цілове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В іншій частині первісного позову просила відмовити. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку: Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26 квітня 1955 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 131) Батьками [PERSON], [INFO], відповідно до Свідоцтва про народження серії ЯБ № 336026, виданого 19 травня 1956 року, є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 131) [PERSON] народився 15 квітня 1960 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії ІІ-ЯА № 065248. (а.с. 10) У період перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме 17 червня 2006 року, [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Зміїв Харківської області з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за вказаною вище адресою. (а.с. 30) Право власності [PERSON] на зазначений будинок зареєстровано КП «Зміївське БТІ» 11 липня 2006 року, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності. Земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована по вул. Сизранцева, 29 в м. Зміїв Харківської області, належить [PERSON] на підставі державного акту серії ЯМ № 959897 від 05 листопада 2012 року. (а.с. 31, 34) [PERSON] померла 27 липня 2011 року в м. Зміїв, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області серії 1-ВЛ № 319686 від 27 липня 2011 року. (а.с. 12) На час смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно мешкала за адресою вул. Сизранцева, б. 29 м. Зміїв Харківської області. Разом із нею з 05.10.2006 року за вказаною адресою був зареєстрований син [PERSON] та чоловік [PERSON], якого знято з реєстрації в звязку з вибуттям в м. Дніпропетровськ 15 грудня 2012 року. (а.с. 169) У відповідності до ст. 22 КпШС України (чинного на час придбання спірного нерухомого майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до змісту ст. 60 СК Укрїни, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, після семерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді 1/2 частини житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Зміїв Харківської області та 1/2 частина земельної ділянки, розташованої за вказаною вище адресою. Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син [PERSON], які з огляду на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняли спадщину, шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцею на час смерті. Донька спадкодавці [PERSON], як спадкоємиця першої черги, спадщину після смерті матері не прийняла, оскільки не виконала дії, визначені ст. 1269 ЦК України, а саме не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу [PERSON] від 06 листопада 2014 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після помелої 27 липня 2011 року матері [PERSON] (а.с. 182) Встановлено, що [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої дружини [PERSON] до нотаріуса не звертався. 03 червня 2013 року в м. Дніпропетровськ помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 523118, виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 08 серпня 2013 року. (а.с. 16) За життя, 05 вересня 2012 року, [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належне йому майно дітям - [PERSON] та [PERSON], а в подальшому 24 грудня 2012 року [PERSON] зроблено заповідальне розпорядження, яким, усе належно йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, земельну ділянку по вул. Сизранцева, 29 в м. Зміїв Харківської області заповів [PERSON] (а.с. 106) 29 серпня 2014 року на імя [PERSON], видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлого батька [PERSON] на 3/4 частини житлового будинку № 29 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Сизранцева в м. Зміїв Харківської області та 3/4 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 92-95) [PERSON] постановою від 24 березня 2014 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька. Розяснено, що він не має права, з огляду на зміст ст. 1241 ЦК України, права на обовязкову частку у спадщині та рекомендовано звернутися до суду. (а.с. 25, 26) Як розяснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу спадкового майна. [PERSON] вважає, що має право на 1/4 частину спірного майна після померлої матері та обовязкову частку у заповіті померлого 03 червня 2013 року батька [PERSON], яка складає 3/16 частини. В свою чергу позивач за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] повинен бути усунутий від спадкування на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України та просить усунути перешкоди у користуванні власністю. На підтвердження зустрічних позовних вимог [PERSON] надано до суду: Довідку від 03 грудня 2012 року, відповідно до якої [PERSON] мешкав без реєстрації за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Чичерина, б. 40б, кв. 66. (а.с. 97) З довідки КП «Зміїв-сервіс» від 22 вересня 2014 року вбачається, що [PERSON] з 05 травня 2007 року по 15 грудня 2012 року проживав та був зареєстрований за адресою вул. Сизранцева, б. 29 м. Зміїв Харківської області. Разом з ним, з 05 жовтня 2006 року зареєстрований та проживав [PERSON] (а.с. 98) [PERSON] з 03 січня 2013 року зареєстрований за адресою вул. Чичеріна, б. 40 б, кв. 66 м. Дніпропетровськ разом з донькою [PERSON], та онуком [PERSON], [INFO]. (а.с. 100) Квартира [ADDRESS] належить [PERSON], загальна площа квартири 28,7 м.кв., житлова площа 16 м.кв. ( а.с.107-109) З медичних документів [PERSON], вбачається, що йому встановлено діагноз дисцикулярна гіпертонічна енцефалопатія 1-П ступеню, гіпертонічний криз, з приводу чого він перебував на стаціонарному лікуванні у Зміївській ЦРЛ. (а.с. 103) Причиною смерті [PERSON], відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 101 від 03 червня 2013 року стало прогресування захворювання раку передміхурової залози. (а.с. 113) У судовому засіданні були допитані свідки: Так, свідок [PERSON] показала суду, що вона два рази на місяць відвідувала надомного пацієнта [PERSON], який мешкав у м. Дніпропетровську у відділеній частині однокімнатної квартири своєї доньки [PERSON], в якій також мешкає її син [PERSON] [PERSON] мав серцево-судинне захворювання та онкопотологію, перебував у тяжкому стані, практично не пересувався, раніше знаходився на стаціонарному лікуванні у м. Змієві після чого був переведений до м. Дніпропетровська. Так, у період з 02.05.2013 року по 24.05.2013 року перебував у лікарні м. Дніпропетровська, а невдовзі помер вдома. Догляд за [PERSON] здійснювала його донька, яка придбувала всі необхідні ліки, продукти харчування тощо. Свідок [PERSON], показала про те, що у 2012 році [PERSON] переїхав в м. Дніпропетровськ. Стан його здоровя був незадовільний, окрім того, він хвилювався з приводу сина, який за його словами, зловживав спиртними напоями. Догляд за [PERSON], який був у безпорадному стані, здійснювала його донька [PERSON] Вони мешкали у однокімнатній квартирі в край скрутних умовах, в свою чергу [PERSON] будь-якої допомоги батькові не надавав. Свідок [PERSON] вказав, що знає родину [PERSON] з 1984 року. Останні місяці життя він спілкувався з [PERSON]Н, який вказував про те, що не має змоги знайти спільну мову з сином, а тому змушений виїхати з м. Зміїв до доньки, яка і здійснювала за ним догляд. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] хвилювалась за свого брата, який за її словами зловживав спиртними напоями та не міг порозумітися з батьком в звязку з чим [PERSON] вимушений був переїхати до м. Дніпропетровська. [PERSON] здійснювала догляд за батьком та неодноразово зверталась до неї за допомогою, у тому числі вона запозичувала їй кошти на ліки. [PERSON], допитана як свідок зазначила, що працює разом із [PERSON], а тому їй відомо, що її батько приїхав у м. Дніпропетровськ у тяжкому стані, оскільки відносини сина і батька не склалися. [PERSON] зловживав спиртним на грунті чого вчиняв сварки та бив батька. Догляд за [PERSON] здійснювала його донька, повністю опікувалася, забезпечувала всім необхідним, хоча й сама перебувала у вкрай скрутному матеріальному стані. [PERSON] суду показала, що декілька разів робила інєкції [PERSON], який мешкав разом з донькою, власне на її прохання. [PERSON] приїхав в м. Дніпропетровськ у тяжкому стані, потребував допомоги, яку надавала йому донька. [PERSON] купувала ліки, продукти харчування тощо. Зазначила, що їй не відомо про те чи звертався [PERSON] за допомогою до сина. [PERSON] у суді показала, що вона, як приватний лікар, надавала медичну допомогу батькам [PERSON] спочатку матері, а потім і батькові [PERSON], який перебував у тяжкому стані. Свідок [PERSON] вказала, що є стоматологом, надавала допомогу батьку [PERSON], який хворів на онкологію та приїздив до доньки у м. Дніпропетровськ у тяжкому стані, оскільки у власному домі не знаходив спільної мови із сином [PERSON], який зловживав алкогольними напоями. [PERSON] витрачала великі кошти на лікування та догляд за батьком, забезпечуючи його всім необхідним. Допитана як свідок [PERSON] показала, що батько [PERSON] проживав разом із нею, перебував у тяжкому стані, ображався на свого сина, який дуже пиячив та не бажав доглядати за батьком, однак, [PERSON] не звертався до [PERSON] з метою отримання матеріальної допомоги. [PERSON] зазначала, що [PERSON] двічи їздила до м. Змієва, спершу, у грудні 2013 року, з метою знайти спільну мову з родичами, зокрема, з братом [PERSON], вдруге в серпні. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід\~ розуміти\~ стан\~ особи,\~ зумовлений\~ похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити\~ умови\~ свого\~ життя,\~ потребує\~ стороннього\~ догляду, допомоги та піклування. Відповідно до п. 4 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Власне в ході розгляду справи встановлено, а також підтверджено дослідженою медичною документацією, що [PERSON] страждав низкою хвороб у тому числі онкологічним захворюванням. Однак, з аналізу повідомлених свідками (з боку [PERSON]А.) даних, суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені ними, не вказують на те, що [PERSON] був у безпорадному стані у звязку з чим потребував сторонньої допомоги. Так, свідок [PERSON] показав суду, що його дід [PERSON] поїхав до м. Дніпропетровськ в гості до своєї доньки [PERSON] та друзів. На момент даної поїздки дід перебував у нормальному стані, завжди мав ативну життєву позицію. В той період, коли [PERSON] мешкав у м. Змієві, за ним доглядав [PERSON], надаючи йому всю необхідну допомогу, піклувався про стан здоровя діда, возив його, за потреби, у лікарню. [PERSON], його брат та батько відвідували [PERSON] у м. Дніпропетровськ, а після смерті діда здійснили його поховання, зокрема, вони несли витрати на транспортацію тіла померлого з м. Дніпропетровськ до м. Змієва. Після смерті [PERSON] [PERSON] приїздила до м. Зміїв, будь-яких перешкод у користуванні будинком померлого їй ніхто не чинив, зокрема, [PERSON] особисто відчиняв їй дім, де вона ночувала, фотографувала з метою подальшого його продажу. Свідок [PERSON] надав аналогічні показання, зокрема, зазначав, що [PERSON] не потребував допомоги, мав змогу себе забезпечити всім необхідним. Свідком сварок між [PERSON] та [PERSON] він ніколи не був. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Таким чином, [PERSON] в обґрунтування позовних вимог не надано суду належних та допустимих доказів умисного ухилення [PERSON] від надання [PERSON] допомоги і існування сукупності обставин, які обумовлюють усунення спадкоємців від права на спадкування та доказів на їх підтвердження. Надаючи оцінку показанням, допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], достеменно стверджувати про підтвердження ними існування сукупності фактів, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, підстав не має, зокрема, дані особи не зазначили достатніх фактів, що [PERSON] перебував у безпорадному стані, в той же час [PERSON] ухилявся від надання батькові допомоги та мав можливість її надавати, а також даних про те, що [PERSON] потребував в допомозі саме [PERSON] У суду є підстави вважати, що вказані свідки заінтересовані у результатах розгляду справи, оскільки їх показання є тотожніми, а зазначені особи\~ не можуть бути обізнаними у обставинах укладу життя померлого [PERSON], його потребах, веденні господарства, фінансових статках, намірах розпорядження своїм майном, потреби та отриманні відповідної допомоги тощо. Слід також зазначити, що посилання [PERSON] про те, що її брат [PERSON] зловживає спритними напоями та веде аморальний спосіб життя спростовуються довідкою Зміївської центральної районної лікарні від 20.11.2014 року про те, що [PERSON] не перебуває на обліку у наркологічному на психіатричному кабінетах та перевіркою «Амор» про відсутність фактів складання адміністративних протоколів відносно нього. (а.с. 188) Більш того, [PERSON] характеризується за місцем проживання як особа відносно якої заяв та скарг на протязі 2011-2014 років до Зміївської міської ради не надходило. (а.с. 105) Що стосується тверджень [PERSON] та її представника [PERSON] стосовно того, що [PERSON] не є непрацездатною особою, то в п. 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року по справі № 1-рп/2014 міститься наступні розяснення. Так, Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти, що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обовязкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях Сімейного кодексу, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». З довідки № 3485-02/09 від 12 травня 2014 року за підписом заступника начальника Управління пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області вбачається, що [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком (список № 1) шахтар, загальний стаж 22 р. 08 міс. 21 день, в тому числі пільговий за сп. № 1 10 років 03 міс. 26 днів. (а.с. 11) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Положеннями ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Крім того, п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Як зазначалося вище, [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком (список № 1) шахтар. На момент смерті батька позивачу за первісним позовом виповнилося 53 роки. Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розкрито поняття непрацездатної особи, в якому наведено три категорії осіб яких законодавець вважає непрацездатними: особи, що досягли встановленого законом пенсійного віку; інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Цим же законом визначено вік особи, з якого особі може бути призначено пенсію за віком, так для чоловіків визначено вік у 60 років. Однак, Законом України «Про пенсійне забезпечення» знижено пенсійний вік до 50 років, оскільки особи були зайняті на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. Відтак, суд доходить висновку, що пенсія призначена за віком та пенсія за віком на пільгових умовах, які виникають з різних підстав, є тотожними і породжують відповідні цивільно-правові наслідки для особи. На підставі аналізу наведених положень суд дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обовязкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані пенсіонерами та отримують відповідну пенсію. Таким чином, суд вважає достатним для визнання [PERSON] непрацездатним, а відповідно таким, що має право на обовязкову частку у спадщині, наявність факту перебування його на обліку в управлінні Пенсійного фонду України, отримання ним пенсії, в т.ч. пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки дана пенсія призначається саме за умови досягнення встановленого пенсійного віку, хоча його і знижено. Крім того, [PERSON] не подано на розсуд суду будь-ких доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні власністю належною їй часткою житлового будинку № 29 по вул. Сизранцева в м. Зміїв Харківської області, що в свою чергу, в контексті ст. 60 ЦПК України є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. З аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення первісного позову [PERSON] в повному обсязі та необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] з огляду на те, що нею не наведено обставин та не надано до суду належних доказів, що дають підстави для задоволення її зустрічних позовних вимог.

Outcome: approved