Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

11 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 04 листопада 1972 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який [INFO] помер. За період шлюбу подружжям було набуте наступне майно: житловий будинок з прилеглими до нього надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0609 га для обслуговування житлового будинку за цією ж адресою. Посилаючись на те, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, просила визнати вказане вище нерухоме майно об`єктами спільної сумісної власності подружжя її та [PERSON] та визначити, що частка померлого становила 1/2 частку у спільному майні подружжя. Ухвалою від 01 жовтня 2021 року за клопотанням представника позивачки неналежного відповідача у цій справі - [PERSON] замінено належним - [PERSON] , спадкоємицею за заповітом після померлого [PERSON] . Особи, які беруть участь у справі, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки та відповідачка надали заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі; представник позивачки, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги, відповідачка вказала, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 1972 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 лютого 2021 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). Дослідженими в судовому засіданні матеріалами завіреної копії спадкової справи № 98/2020, наданої на запит суду, встановлено, що після [PERSON] , який помер [INFO] , до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О. із заявами про прийняття спадщини звернулися позивачка [PERSON] , а також відповідачка [PERSON] в порядку спадкування за заповітом (а.с. 45-64). Разом із тим, 01 червня 2021 року нотаріусом позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зв`язку із не визначенням частки померлого у спільному майні подружжя (а.с. 19). Вирішуючи питання щодо визнання вказаного вище нерухомого майна об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, суд враховує наступне. Суд вважає, що правовий режим спірного майна має визначатись за нормами КпШС України та СК України, оскільки СК України не має зворотної сили і поширюється на відносини, що виникли після введення його в дію, а джерело та час придбання спільно нажитого подружжям майна має враховуватись при вирішенні спору про поділ майна подружжя. У зв`язку з викладеним, порядок набуття спільного майна та його правовий режим по даному спору має визначатися нормами КпШС України, а поділ майна подружжя - за правилами, які передбачені СК України. Так, згідно зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 69, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; дружина та чоловік мають право на його поділ; у разі поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з прилеглими до нього надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , був набутий [PERSON] та [PERSON] як подружжям за час шлюбу, що підтверджується копією акту приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння № 132 від 26 травня 1987 року (а.с. 13-15) і він належить їм на праві спільної сумісної власності, частки яких відповідно до ст. 70 СК України є рівними - по 1/2 за кожним із подружжя. За змістом п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Вищенаведене узгоджується із нормами матеріального права, адже тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Як встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка площею 0,0609 га для обслуговування житлового будинку була отримана [PERSON] у 1993 році в порядку приватизації, що підтверджується копією відповідного акту на право приватної власності на землю (а.с. 18), а тому ця земельна ділянка була особистою приватною власністю померлого. Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) та від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18). Вирішуючи питання щодо визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності, суд дійшов такого. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у Постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Крім того, згідно з п. 3.4. Узагальнення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Проаналізувавши викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що у спірних правовідносинах визнання майна об`єктами спільної сумісної власності подружжя у позасудовому порядку шляхом укладання відповідної угоди між співвласниками є неможливим у зв`язку із смертю [PERSON] , що порушує право позивачки на оформлення у встановленому законом порядку права власності на належну їй частку нерухомого майна, таке право підлягає судовому захисту, а відтак позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial