Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

12.04.2017 [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] звернулася в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] , треті особи: Регіональний Сервісний Центр в м. Києві МВС України, Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков Іван Володимирович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва Ірина Вікторівна, про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль, скасування перереєстрації автомобіля та поновлення реєстрації автомобіля. Позов мотивувала тим, що 21.06.2014 в м. Слов`янськ Донецької області невстановлені особи незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] та правовстановлюючими документами на нього, у зв`язку з чим було відкрите кримінальне провадження № 12014050510001929 від 18.07.2014. З відповіді Територіального сервісного центру Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області №31/5-1443-122 від 25.01.2017 з`ясовано, що за довіреністю на ім`я [PERSON] Сервісним центром 8047 м. Києва було проведено перереєстрацію автомобілю з видачею 05.03.2016 дублікату свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] . При цьому власник та номерний знак не змінювався. 23.02.2016 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. було посвідчено довіреність, відповідно до тексту якої [PERSON] уповноважила [PERSON] керувати та розпоряджатися автомобілем марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , з правом передоручення. Оскільки автомобіль було викрадено у позивача ще у 2014 році, довіреність з правом керування та розпорядження своїм автомобілем вона нікому не видавала, до нотаріуса в м. Ірпінь Київської області не зверталась, з [PERSON] не знайома. Вважає, що довіреність, посвідчена 23.02.2016 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., позивачем не видавалась і не підписувалась. У подальшому 05.03.2016 [PERSON] видав довіреність, зокрема, з правом продажу спірного авто, [PERSON] , особистість якого позивачу також невідома. На підставі вищезазначеної довіреності [PERSON] , діючи ніби то від імені і в інтересах позивача, 06.03.2016 уклав договір купівлі-продажу № 4845/8046, предметом якого виступив спірний транспортний засіб, із відповідачем [PERSON] . Продаж вчинено за 20000 грн. На підставі вказаного вище договору купівлі-продажу на теперішній час автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 року випуску, зареєстрований за [PERSON] з номерними знаками [NUMBER] . Просила суд встановити нікчемність договору купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 року виробництва, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , № 4845/ 8046 , укладеного 06.03.2016 між [PERSON] , який діяв за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою І.В. 05.03.2016, виданою [PERSON] , діючим на підставі довіреності, посвідченої 23.02.2016 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І.В., та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 року виробництва, сірого кольору. Скасувати перереєстрацію автомобілю марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 року виробництва, сірого кольору, проведену Територіальним сервісним центром 8046 м. Києва 06.03.2016, на ім`я [PERSON] , з видачею номерних знаків [NUMBER] . Поновити реєстрацію автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 року виробництва, сірого кольору, на ім`я [PERSON] . У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою судді від 10.05.2017 провадження у справі відкрито, призначено судовий розгляд на 29.05.2017. Ухвалою суду від 29.05.2017 витребувано докази по справі. 15.11.2017 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи , у зв`язку з чим ухвалою суду від 15.11.2017 доручено Слов`янському міськрайонному суду Донецької області відібрати вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку та підпису позивача [PERSON] , на час виконання якого провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 04.01.2018 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 10.01.2018 задоволено клопотання представника позивача та застосовано заходи процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів у приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчикова Івана Володимировича - примірника довіреності, виданої на ім`я [PERSON] , посвідченої нотаріусом 23.02.2016. Провадження у справі зупинено до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження. 13.06.2019 до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про поновлення провадження у справі, після чого ухвалою суду від 17.07.2019 провадження у справі поновлено, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 06.08.2019. Ухвалою суду від 06.08.2019 закрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.08.2019. Ухвалами суду від 30.08.2019, 25.09.2019 задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 05.12.2019 у зв`язку з визнанням поважної причини неявки у судове засідання відповідача, розгляд справи відкладено на 12.12.2019. 12.12.2019 ухвалою суду у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] даного позову відмовлено. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 01.03.2017 (а.с.23 т.1) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що у 2013 році позивач [PERSON] набула право власності на спірний транспортний засіб. 21.06.2014 цей транспортний засіб було викрадено невстановленими особами. Враховуючи, що м. Слов`янськ на той час знаходилося під окупацією незаконних збройних формувань, правоохоронні органи не могли здійснювати свої повноваження, а тому знайти викрадачів виявилося неможливим. 23.02.2016 невідома особа, за підробленим паспортом, у приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області оформила від імені позивача довіреність на [PERSON] , який у подальшому отримав дублікат свідоцтва на автомобіль та 05.03.2016 видав довіреність на [PERSON] . Після чого останній здійснив відчуження транспортного засобу на користь відповідача, про що було укладено договір купівлі-продажу від 06.03.2016, який є нікчемним, оскільки порушує конституційні права позивача на користування належним їй майном, як це передбачено ст. 228 ЦПК України. Вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу за договором, який вибув з володіння позивача поза її волею. Спірний автомобіль у відповідача не знаходиться, в межах кримінального провадження слідчі органи вже вилучили його у відповідача, саме тому представник позивача звернувся з заявленими позовними вимогами. Просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач [PERSON] є власником спірного транспортного засобу, викраденого у неї. У попередньому судовому засіданні пояснював, що він є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, який придбав 06.03.2016 у законний спосіб, шляхом укладення договору купівлі-продажу. Під час перереєстрації транспортного засобу відповідними органами було проведено перевірку наявності заборон на відчуження автомобіля. На початку 2017 року працівниками Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області у нього було вилучено спірний транспортний засіб, від яких він дізнався, що вказаний автомобіль було викрадено ще у 2014 році в м. Слов`янськ Донецької області. Третя особа - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиков І.В. у судове засідання не з`явився, надав до суду повідомлення про перебування у відпустці, просить розгляд справи проводити у його відсутність, прийняти рішення у справі відповідно до діючого законодавства (а.с36 т.2). Третя особа - представник Регіонального Сервісного Центру в м. Києві МВС України - Пономарьова К.О., яка діяла на підставі довіреності від 07.02.2017 (а.с.80 т.1) у судове засідання не з`явилася, до суду подано клопотання про розгляд справи без участі їх представника, а також письмові пояснення на позов (а.с.77-79, 117 т,1), відповідно до яких зазначено, що згідно бази даних НАІС МВС перереєстрація транспортного засобу з видачею дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Caddy, 2011 р.в., кузов № [NUMBER] була проведена 05.03.2016 у ТСЦ №8047 РСЦ МВС в м. Києві [PERSON] , який діяв на підставі довіреності [PERSON] № НАІ 111703 від 23.02.2016, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. Під час здійснення реєстраційної операції заявником було подано довіреність позивача на уповноваження бути представником [PERSON] , заяву про видачу дубліката свідоцтва про реєстрацію т/з, висновок експертного дослідження та акт технічного огляду т/з, витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави. Після проведення перевірок по наявним базам та підтвердження відсутності заборон проведення операцій, було здійснено перереєстрацію зазначеного автомобіля з видачею дубліката свідоцтва про реєстрацію. В подальшому 06.03.2016 даний транспортний засіб був перереєстрований у ТСЦ № 8046 РСЦ МВС в м. Києві на [PERSON] на підставі укладення у сервісному центрі МВС договору купівлі-продаж № 4845/8046 від 06.03.2016. Під час здійснення перереєстрації ТЗ було подано заяву про реєстрацію ТЗ, довіреність видана [PERSON] у порядку передоручення на [PERSON] , засвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою І.В. на уповноваження бути представником [PERSON] , здано свідоцтво про реєстрацію ТЗ, видане на ім`я попереднього власника, витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, висновок експертного дослідження та акт технічного огляду т/з. Станом на 05.03.2016 та 06.03.2016 будь-які обмеження на транспортний засіб, не значились, отже, законні підстави для відмови в перереєстрації транспортного засобу були відсутні. Вважають, що дії територіальних сервісних центрів, вчинені під час здійснення реєстраційних операцій ґрунтувалися на вимогах закону і були правомірними. 27.08.2019 надійшло клопотання іншого представника третьої особи - регіонального сервісного центру МВС в м. Києві - Савчук В., яка діє на підставі довіреності від 25.04.2019 №9 (а.с.38,39) відповідно до якого просить розгляд справи проводити без участі представника. Третя особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва Ірина Вікторівна у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України. Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до Витягу з кримінального провадження №12014050510001929 (а.с.11 т.1, а.с.48 т.2) Слов`янським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області 18.07.2014 внесено до ЄРДР відомості щодо вчинення кримінального провадження, а саме: 21.06.2014 в м. Слов`янськ Донецької області невстановлені особи незаконно заволоділи транспортними засобами, які належать [PERSON] , [INFO] , та автомобілем VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ключами до нього та технічним паспортом доданого автомобіля, чим спричинили матеріальну шкоду [PERSON] , [INFO] . З тексту довіреності від 23.02.2016, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрованої в реєстрі за №120, вбачається, що позивач [PERSON] уповноважила [PERSON] керувати та розпоряджатися автомобілем марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] (а.с.13,106,106 т.1). З заяв [PERSON] від 05.03.2016 (а.с.84,85,99-101 т.1) вбачається, що останній звертався до компетентних органів з приводу видачі дублікату свідоцтва на реєстрацію транспортного засобу взамін втраченого свідоцтва про невідомих обставинах та перереєстрації ТЗ при видачі дубліката свідоцтва про реєстрацію. 05.03.2016 зареєстровано дублікат свідоцтва [NUMBER] від 03.12.2013 ([NUMBER] ) відповідно до якого зазначено, що власником транспортного засобу VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER], 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.84,82 т.1). З довіреності від 05.03.2016, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою І.В., зареєстрованої в реєстрі за №394 (а.с.14 т.1) вбачається, що [PERSON] , діючий від імені [PERSON] уповноважив [PERSON] керувати та розпоряджатися належним [PERSON] автомобілем марки VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зареєстрованим Центром 8047 05.03.2016. Зокрема, надано право: подавати заяви від імені [PERSON] , одержувати різноманітного роду довідки, знімати і ставити на облік в органах державтоінспекції зазначений автомобіль, продати його. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави №49116828 від 05.03.2016 (а.с.97,98 т.1) вбачається, що за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) інформація щодо обтяжень на транспортний засіб [NUMBER], н.д.р. [NUMBER] відсутня. За договором купівлі-продажу транспортного засобу № 4845/8046 від 06.03.2016 оформленому та підписаному сторонами у Сервісному центрі МВС м. Києва (а.с.82 т.1) [PERSON] , діючи за довіреністю від імені [PERSON] продав, а [PERSON] купив транспортний засіб: VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску. На підставі вище зазначеного договору, за заявою відповідача [PERSON] №86889312 від 06.03.2016 (а.с.81 т.1) транспортний засіб було перереєстровано у ТСЦ №8046 РСЦ МВС в м. Києві, після чого відповідачем отримано свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] та номерні знаки універсальні (авто) [NUMBER], що також підтверджується реєстраційною карткою ТЗ (а.с.113 т.1). З наданої суду Регіональним Сервісним Центром в м. Києві МВС України інформації (а.с.83,100,101 т.1) вбачається, що станом на 05.03.2016 та 06.03.2016 будь-які обмеження на транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] не значилися. За результатами перевірки з підсистем НАІС ДДАІ МВС України виконаної 05.10.2017 (а.с.112 т.1) вбачається, що на спірний транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER], 2011 р.в., н.з. [NUMBER] Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 14.02.2017 накладено обтяження: арешт та/або заборона на відчуження. З повідомлення Центру 1443 МВС України №31/5-1443-454 від 14.02.2017 (а.с.115 т.1) вбачається, що на транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, кузов [NUMBER] , 2011 р.в., н.з. [NUMBER] власником якого є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в НАІС ДДАІ накладено обтяження: арешт та/або заборона на відчуження, датою занесення операції на автоматизований облік є 14.02.2017. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи судом вчинялися заходи процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення для дослідження судом у приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчикова Івана Володимировича (№ свідоцтва 2857, місце проведення діяльності 08200 Київська область, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 1 , тел. ( [NUMBER]) примірника довіреності, виданої на ім`я [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І. В. 23 лютого 2016 року (зареєстрованої в реєстрі під № 120), про що було винесено ухвалу суду від 10.01.2018 (а.с.149-151,153,161). Виконання даної ухвали було доручено Ірпінському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, яка з причини, що не залежали від суду залишилася без виконання (а.с.189-192 т.1). 10.06.2019 державним виконавцем Ірпінського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області направлено повідомлення до Ірпінського ВП ГУНП у Київській області про вчинення приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. кримінального правопорушення за ст. 382 КК України (а.с.211-213 т.1). Постановою державного виконавця Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області (а.с.214 т.1) закінчено примусове виконання ухвали Канівського міськрайонного суду №697/904/17 від 10.01.2018 про застосування заходів процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів, для дослідження судом у приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчикова Івана Володимировича (№ свідоцтва 2857, місце проведення діяльності 08200 Київська область, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 1 , тел. [NUMBER]): примірника довіреності, виданої на ім`я [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І. В. 23 лютого 2016 року (зареєстрованої в реєстрі під № 120). З повідомлення Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області №12210/33/03-2019 від 21.08.2019 (а.с.47 т.2) вбачається, що слідчий відділ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області проводить досудове слідство по кримінальному провадженню №12014050510001929 від 18.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України. На даний момент проводиться досудове розслідування та тривають оперативно-розшукові заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження викраденого майна та встановлення особи, яка скоїла вищевказане кримінальне правопорушення. Представник позивача [PERSON] у додаткових письмових поясненнях, які ним надано до суду 05.11.2019, а також у судовому засіданні під час розгляду справи зазначив, що відчуження спірного транспортного засобу відбулося за підробленою довіреністю, оскільки позивач [PERSON] її не підписувала, та посилався на практику Верховного Суду України з аналогічних питань, викладену у постанові ВСУ №6-619цс15 від 01.07.2015. Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України). Відповідно до вище зазначеної правової позиції, вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником, суду слід з`ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] належить паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 23 лютого 2011 року Слов`янським МВ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.7-10 т.1). З копії довідки Донбаського державного педагогічного університету (а.с.18 т.1) вбачається, що позивач [PERSON] 23.02.2016 з 8-30 о 16-00 знаходилася на робочому місці факультету спеціальної освіти ДВНЗ «Донбаський державний педагогічний університет» (аудиторія №820). Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (а.с.19-22 т.1) Донбаський державний педагогічний університет знаходиться у м. Слов`янську, вул. Генерала Батюка, будинок 19, Донецька область. 22.10.2019 на виконання ухвали суду про витребування доказів від 25.09.2019, Головним ТУЮ у Київській області надано матеріали перевірки за зверненням [PERSON] , відповідно до яких вбачається, що при посвідченні довіреності від 23.02.2016 приватний нотаріус Копейчиков І.В. встановив особу довірителя за паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 05.02.2006 Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області (а.с.78-81 т.2). Суд вважає за необхідне зазначити, що правова позиція ВСУ викладена у постанові №6-619цс15 від 01.07.2015 застосовувалася у справі, предметом розгляду якої було витребування майна із чужого незаконного володіння, а також, враховуючи викладену у ній позицію, підлягає до застосування у справах про визнання довіреності недійсною, а позивачем [PERSON] даних вимог заявлено не було, предметом розгляду даної справи є встановлення нікчемності договору купівлі-продаж, решта позовних вимог є похідними, у зв`язку з цим суд, вважає за необхідне зазначити наступне. Як на правову підставу встановлення нікчемності договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 06.03.2016 між [PERSON] , який діяв від імені позивача за довіреністю, та [PERSON] , представник позивача посилається на ч. 1 ст. 228 ЦК України. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, на яку посилається позивач, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України. 08 серпня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 2а-12868/12/2670, адміністративне провадження № К/9901/1167/18 (ЄДРСРУ № 83552488) визначав підстави визнання правочинів такими, що порушують публічний порядок. Аналізуючи положення ч. 1 ст. 203 та ст.ст.215, 228 ЦК України суд дійшов висновку, що зміст наведених норм свідчить про те, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави. Договір може бути визнаний нікчемним лише за умови одночасної наявності таких підстав: умислу сторін (сторони) Договору на досягнення незаконного результату та суперечність змісту Договору публічно-правовим актам держави. Щодо умислу сторін (сторони) на досягнення незаконного результату, то у постанові від 04 червня 2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, ЄДРСРУ № 82424016) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України та встановлення умислу сторін (сторони) має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо) сторонами правочину або однією зі сторін й повинна бути встановлена лише вироком суду, постановленим у кримінальній справі, що відповідає частині першій статті 62 Конституції України. В матеріалах справи не міститься жодних доказів, які б доводили наявність у відповідача умислу на досягнення незаконного результату під час укладення договору, позовні вимоги ні до [PERSON] , ні до [PERSON] не пред`являлися, та останні не залучалися до участі у справі. Твердження представника позивача з цього приводу, обґрунтоване тим, що дані особи зареєстровані на тимчасово окупованій території, суд оцінює критично, оскільки відповідно до даних, що міститься у довіреності від 05.03.2016 адресою реєстрації [PERSON] зазначено [ADDRESS] , та є підконтрольною територією. Щодо суперечності змісту правочину публічно-правовим актам держави, то об`єктивна ознака такого правочину повинна вказувати на його суперечність публічно-правовим актам держави (Конституції України, валютного, митного, податкового, антимонопольного законодавства тощо), які визначають основи державного ладу, політичної системи, економічної безпеки держави. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Представником позивача адвокатом Губським Р.В. надано докази на підтвердження факту відчуження автомобіля за підробленою довіреністю, а саме: 25.09.2019 надано копію повідомлення Головного сервісного центру МВС №31/762аз від 16.09.2019 (а.с.58 т.2), з якого вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів громадянка [PERSON] , [INFO] має паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 23.02.2011 Слов`янським МВ ГУМВС України в Донецькій області; 22.10.2019 надано копію відповіді на запит Державної міграційної служби України №6.1-7059/1-19 від 10.09.2019 (а.с.73-75 т.2), з якого вбачається, що за інформацією , наданою ГУДМС України в Донецькій області, бланк паспорта громадянина України серії [NUMBER] було розподілено 19.04.2002 до Сніжнянського МВ УМВС в Донецькій області; 05.11.2019 надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.02.2011, з якого вбачається факт та дата зміни прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.92 т.2). Надані представником позивача 25.09.2019, 22.10.2019 та 05.11.2019 додаткові докази суд не приймає до розгляду, оскільки вони подані судом не у встановлений законом або судом строк, як це передбачено ст. 83 ЦПК України, обґрунтованих клопотань про неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від особи суду не надано. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що представником позивача [PERSON] - адвокатом Губським Р.В. не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість вимог позивача до [PERSON] в частині встановлення нікчемності договору купівлі-продажу з підстав передбачених ст. 228 ЦК України, а отже у задоволенні даної вимоги необхідно відмовити. Саме тому суд не прийняв визнання позову відповідачем [PERSON] про що 12.12.2019 виніс відповідну ухвалу суду, у відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК, оскільки його визнання позову суперечить закону. Позовні вимоги, щодо визнання права власності на автомобіль, скасування перереєстрації автомобіля та поновлення реєстрації автомобіля, не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу. Таким чином, суд оцінивши наявні у справі докази, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі, оскільки позивачем та його представниками обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

Outcome: dismissed