Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

11.12.2015 р. [PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до Глухівського міськрайонного суду Сумської області з позовом до громадянина Великобританії та Північної Ірландії [PERSON] (надалі також - відповідач) про стягнення на її користь аліментів на утримання дочки в розмірі 400 фунтів стерлінгів до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що має з відповідачем спільну дитину, яку той матеріально не забезпечує, хоча повинен це робити та має можливість. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, що у ньому викладені. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'являвся. Про причини неявки суд не повідомив та свого представника, у визначену судом дату засідання, не направив. Як вбачається із матеріалів справи відповідач був належним чином (основне завчасно) повідомлений про час і місце судового розгляду 12.10.2016 р. та 03.11.2016 р. Судом направлено іноземне доручення до Уповноваженого органу Великобританії та Північної Ірландії, на виконання якого до Глухівського міськрайонного суду Сумської області направлено підтвердження про вручення судової повістки на 12.10.2016 р. та 03.11.2016 р., позовної заяви з додатками відповідачу (а.с.23-37). У зв'язку з неявкою відповідача, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заочне провадження відповідно до вимог статей 224-225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є особливим порядком розгляду та вирішення цивільної справи за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про час і місце судового розгляду, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, та якщо позивач не заперечував проти такого вирішення справи, з ухваленням заочного рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. За змістом статті 67 Закону України «Про міжнародне приватне право» зобов'язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особи, яка має право на утримання. Судом встановлено, що позивач є громадянкою України, яка народилась та проживає в Україні у м. Глухові Сумської області (а.с.2). Інформацією зазначеною у паспорті № [NUMBER] стверджується, що відповідач [PERSON] є громадянином Великобританії та Північної Ірландії, який народився у Единбурзі та проживає у Шотландії (а.с.4). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.03.2015 р. стверджується, що [PERSON] народилась [INFO] і її матір'ю є [PERSON], а батьком є [PERSON] (а.с.3). Доказів, які б ставили під сумнів батьківство відповідача, суду не надано. Сторони стосунки не підтримують, проживають окремо, дочка проживає з позивачем. Позивач у зв'язку з віком дитини , не працює. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, - цей основоположний принцип сімейних відносин проголошує стаття 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком своєї дочки, він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, а відтак суд доходить до висновку про покладення на відповідача обов'язку сплачувати аліменти на утримання своєї дитини. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти у твердій грошовій сумі стягуються лише у тих випадках, коли їх стягнення у частці від заробітку (доходу) платника неможливе або викликає труднощі. Суд визнає, що відповідач не є платником податку в Україні та не має доходу у розумінні статті 14.1.56 Податкового кодексу України, тому з нього не може стягуватися на сплату аліментів будь-які суми у частці від доходу, а розмір аліментів можливо визначити лише у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення, а за змістом частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що відповідач не надіслав до суду доказів, які б впливали на визначення розміру аліментів, а відтак не довів цих обставин, то визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що законодавство Великобританії (The National Minimum Wage and Living Wage) визначає мінімальну оплату для працівників старше 25 років у розмірі 7.20 фунтів стерлінгів за годину, відповідач є особою працездатного віку (46 років), має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти в названій позивачем сумі. З урахуванням інтересів малолітньої дитини, відповідно до положень статті 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач при зверненні до суду за законом була звільнена від сплати судових витрат. На підставі викладеного та у відповідності зі статтями 3, 27 Конвенції про права дитини, статтями 180-182 СК України,

Outcome: approved