Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

11 липня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, понад п`ять років, та визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на квартиру [ADDRESS] . 10.09.2019 р. позовні вимоги були уточнені, залучено до участі в справі третя особа: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», також були доповнені позовні вимоги щодо визнання припиненим договору іпотеки № PCL-300/0348/2007, укладений між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (у зв`язку з припиненням основного зобов`язання) та припинення заборони на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Позивач мотивувала свої позовні вимоги тим, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений між [PERSON] та відповідачем та посвідчений 09.07.2007 р. приватним нотаріусом ДМНО Шевченко І.Б. за р. № 1640. Зазначає, що починаючи з 2001 року вона та [PERSON] вели спільне господарство, жили разом як чоловік та жінка в цивільному шлюбі без реєстрації шлюбних відносин. На початку 2007 р. вони вирішили придбати квартиру в іпотеку. Через відсутність офіційного працевлаштування було прийняте рішення оформити іпотеку на чоловіка позивача - [PERSON] 09.07.2007 р. він оформив кредит в ОТП Банку та придбав вказану квартиру, через що між [PERSON] та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, а з Банком був укладений договір іпотеки № PCL-300/0348/2007. Але після посвідчення у нотаріуса договору купівлі-продажу він не був зареєстрований в КП «ДМБТІ», через що позивач не має можливості оформити спадщину в позасудовому порядку. Після придбання квартири вони мешкали в ній, сумісно сплачували кредитні кошти. В березні 2009 р. [PERSON] захворів та раптово помер [INFO] . Через відсутність дітей та батьків, позивач є єдиним претендентом на спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . Але через відсутність реєстрації в реєстрі речових прав на нерухоме майно вона не може оформити спадщину в позасудовому порядку. Перед смертю [PERSON] позивачу повідомив що всі кредитні кошти він Банку повернув. Крім того, позивачу відомо, що померлий мав у власності квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу, який був вчинений у простій письмовій формі в 2007 році та не був посвідчений нотаріально, через те, що продавець, який продав дану квартиру повинен був оформити спадщину на дану нерухомість, після чого даний договір вони домовлялися посвідчити нотаріально. [PERSON] з продавцем повністю розрахувався, а він після отримання грошей виїхав за межі України та не повернувся. Так як [PERSON] з продавцем повністю розрахувався він вважав дану квартиру своєю власністю. Просила встановити факт проживання з [PERSON] , який помер [INFO] однією сім`єю за адресою [ADDRESS] ; визнати право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на кв. [ADDRESS] ; визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; визнати припиненим договір іпотеки № PCL-300/0348/2007, укладений між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (у зв`язку з припиненням основного зобов`язання згідно договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010 р., укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна та ПАТ «ОТП Банк» посвідчений за № 8893 приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М.) та припинити заборону на нерухоме майно - кв. [ADDRESS] за № 5264776 , зареєстровану 09.07.2007 р. приватним нотаріусом Шевченко І.Б. на підставі договору іпотеки за № PCL-300/0348/2007. ) та припинення заборони на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Позивач в судове засідання надала заяву від 30.09.2019 р. в якій позовні вимоги підтримала, надала пояснення стосовно заявлених в позові обставин, та просила задовольнити позов в повному обсязі. Справу просила розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання надіслав заяву від 30.09.2019 р., в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності. Від третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за підписом представника Тихомирова Д.В., який діє на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Орловим О.А. 13.06.2018 р. за р. № 1088, до суду надійшла заява від 30.09.2019 р., в якій просить справу розглядати за відсутності представника третьої особи, позовні вимоги в частині визнання припиненим договору іпотеки № PCL-300/0348/2007, відповідно до якого [PERSON] було передано в забезпечення виконання боргових зобов`язань нерухоме майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та припинення заборони на вищевказане майно, визнають в повному обсязі. Стосовно інших вимог просять прийняти рішення відповідно до вимог закону. Вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] , яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений 09.07.2007 р. приватним нотаріусом ДМНО Шевченко І.Б. за р. № 1640. В цей же день між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ML-300/0348/2007 09.07.2007 р. про отримання в кредит грошових коштів в сумі 51.686,69 доларів США, за яким ним було передано в іпотеку вищевказану квартиру. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Шевченко І.Б. за р. № 1643 та була накладена заборона на відчуження. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті [INFO] з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця та складається з квартири [ADDRESS] , звернулася позивач. На підставі даної заяви 5-ю Дніпропетровською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу, згідно копії якої інших спадкоємців, які б звернулися за прийняттям спадщини, не виявлено. 12.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № ML-300/0348/2007, що був забезпечений іпотекою за договором іпотеки, укладений між [PERSON] та ОТП Банк, за яким іпотекодержателю ОТП Банку було передано кв. [ADDRESS] . Суд враховує та визнає належним доказом Довідку від 23.09.2019 р. за № 2091, видану Головою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу № 23 «Містобудівник» [PERSON] про те, що [PERSON] проживала без реєстрації за адресою [ADDRESS] на протязі з липня 2007 р. по теперешній час, відкрито користується, сплачує необхідні витрати, утримує в належному стані. З липня 2007 р. по час смерті [PERSON] [INFO] . вона проживала в даній квартирі разом з [PERSON] однією сім`єю, власником квартири. В справі є заява від 30.09.2019 р., подана від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Тихомирова Д.В., в якій він вказує, що позовні вимоги в частині визнання припиненим договору іпотеки № PCL-300/0348/2007, відповідно до якого [PERSON] було передано в забезпечення виконання боргових зобов`язань нерухоме майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та припинення заборони на вищевказане майно, визнають в повному обсязі, через припинення зобов`язання виконанням, а також через смерть боржника. Зазначені в позові позивачем обставини були підтверджені належними та допустимими доказами, які були долучені до позову, та оглянуті в судовому засіданні, копією спадкової справи, яка була заведена у встановленому порядку за заявою позивача після смерті [PERSON] , а також іншими письмовими доказами, які долучені позивачем та іншими учасниками до справи, якими підтверджені обставини, викладені позивачем в позові. Право на пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, встановлено статтею 1281 ЦК України. Згідно до неї, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Враховуючи встановлений факт того, що в матеріалах спадкової справи відсутня заява кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який за договором про відступлення права вимоги від 12.11.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. за 3№ 8893, набув право вимоги за договором іпотеки, який був укладений між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», слід вважати, що зобовязання за договором іпотеки є припиненим. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, зокрема факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно із ч. 1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивністю і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. На підставі вимог статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у Передбачених цим Кодексом випадках. Положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме в частині вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , понад п`ять років до часу відкриття спадщини; а також про визнання за позивачем [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на квартиру [ADDRESS] ; визнання припиненим договору іпотеки № PCL-300/0348/2007, укладений між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (у зв`язку з припиненням основного зобов`язання згідно договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010 р., укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна та ПАТ «ОТП Банк» посвідчений за № 8893 приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М.) та припинити заборону на нерухоме майно - кв. [ADDRESS] за № [NUMBER] , зареєстровану 09.07.2007 р. приватним нотаріусом Шевченко І.Б. на підставі договору іпотеки за № PCL-300/0348/2007. ) та припинення заборони на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Outcome: partial