Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

11 грудня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 23 вересня 2011 року виконавчим комітетом Вязівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 22 розірвати. В обґрунтування позову вона зазначила, що 29 вересня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі у них 04 березня 2012 року народилася донька [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені з лютого 2017 року. Причиною розпаду сім'ї, є несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, строк на примирення їм не потрібен. Спору про поділ майна між ними немає, також між ними існує домовленість про місце проживання дитини після розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 11 січня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, проте від нього надійшла телефонограма, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони 23 вересня 2011 року уклали шлюб (арк.с.5). Від шлюбу у них 04 березня 2012 року народилась донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (арк.с.6), яка після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачкою. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з лютого 2017 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved