Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

10 листопада 2020 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з заявою, про стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу по цивільній справі № 364/264/20 за позовом [PERSON] до Городище-Пустоварівської сільської ради Володарського району Київської області, [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про визнання заповіту недійсним, про що вона подала докази про це в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяву про стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу, ознайомившись із матеріалами цивільної справи № 2/364/148/20, вважає, що заява про стягнення з позивача понесених судових витрат на правову допомогу підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи встановлено, що в провадженні Володарського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 364/264/20 (провадження № 2/364/148/20) за позовом [PERSON] до Городище-Пустоварівської сільської ради Володарського району Київської області, [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про визнання заповіту недійсним. По даній справі 04.11.2020 року ухвалено рішення, та в задоволенні позову було відмовлено повністю. Відповідно до п. 3 ч.1ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України. В свою чергу ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»). Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, на підтвердження понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу, суду надано Акт по виконанню умов Договору про надання правової (правничої) допомоги від 23 червня 2020 року, розрахунок розміру винагороди станом на 05.11.2020 року, квитанцію від 30 червня 2020 року № 6 на суму 5200 гривень. Згідно звіту про правову (правничу) допомогу за договором від 23.06.2020 року, станом на 05.11.2020 року, загальна кількість часу витраченого адвокатом на надання [PERSON] професійної правової (правничої) допомоги складає 19,5 годин, загальна вартість послуг згідно з тарифом, передбаченим Договором складає 15600 гривень . Таким чином, суд доходить висновку про необхідність стягнення з позивача [PERSON] понесених відповідачем [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 15600 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved