Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

12.01.2018 КП «Славутське ЖКО» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів на суму 896 грн. 40 коп. за період з 01.01.2009 року по листопад 2017 року включно та 1600 грн. понесених судових витрат. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного Договору на вивезення побутового сміття та його утилізації відповідач зобов'язаний своєчасно оплачувати вказані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені даним Договором. Проте внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору щодо оплати послуг утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши що протягом періоду з 01.01.2009 року по листопад 2017 року включно позивач не припиняв надання послуг з вивезення побутових відходів, а Відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання по оплаті послуг з вивезення і захоронення відходів, вимоги про стягнення заборгованості по оплаті таких послуг є обґрунтованими. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, оскільки на її думку вказаний Договір є нечинним, так як підписаний не відповідачем, а відтак не може слугувати належним та допустимим доказом існування договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо вивезення твердих побутових відходів. Окрім того, представник відповідача вказує, що відповідач не користується вказаною послугою, оскільки вивіз та утилізацію сміття здійснює самостійно, просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 01 січня 2009 року сторони, а саме [PERSON] та КП «Славутське ЖКО», які в подальшому йменуються як «Споживач» та «Виконавець», уклали Договір б/н на вивезення побутового сміття та його утилізацію (а.с.31). Відповідно до п.п.1.1. Договору Виконавець проводить вивіз сміття з території Споживача, на якій він проживає станом на 01.01.2009 року. Абонент згідно пунктів 1.3. та 1.4 Договору зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату послуг згідно норм та тарифів. Пунктом 3.1. Договору встановлено, що Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2009 року. Відповідно до п.3.2. Договору він вважається продовженим, якщо жодна зі сторін не виявила бажання його розірвати за місяць до закінчення терміну його дії. Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області від16.11.2017 року №410 «Про результати конкурсу з визначення виконавця послуг з вивезення твердих побутових відходів на території м. Славута» виконавцем послуг із вивезення твердих побутових відходів на території міста визначено КП «Славутське ЖКО» (а.с.35). Нарахування суми за надані послуги здійснювалось згідно тарифу, затвердженого рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради від 09.09.2008 року №381(а.с.36), рішення виконавчого комітету Славутської міської ради від 28.11.2014 року №406, (а.с.37), рішення виконавчого комітету Славутської міської ради від 19.01.2017 року №20 (а.с.38). Наведене вище свідчить про те, що Позивач був протягом спірного періоду виконавцем послуг з вивезення і захоронення твердих побутових відходів у будинку №44 по вул. Ломоносова в м. Славута, де мешкає відповідач. Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки , регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. До комунальних послуг відносяться, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) (п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). В свою чергу, поняття відходів, побутових відходів, твердих побутових відходів визначено у ст. 1 Закону України «Про відходи», зокрема: відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов'язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення; тверді відходи - залишки речовини, матеріалів, предметів, виробів, товарів, продукції, що не можуть у подальшому використовуватися за призначенням. Обов'язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства у сфері поводження з відходами визначено у ст.15 Закону України «Про відходи». Зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов'язані дотримуватися вимог цього закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; виконувати інші обов'язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища. Відповідно до ст. 35-1 Закону України «Про відходи», власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг. Послуга з вивезення твердих побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування. Розкриваючи зміст засади свободи договору, ст. 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання про укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч.1 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 8.2.1. Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м. Славута, затверджених рішенням Славутської міської ради від «31» січня 2014 р. № 15-38/2014, власники приватних будинків зобов'язані укласти договір на вивезення твердих побутових відходів із КП «Славутське ЖКО». Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім цього, оскільки відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок, а не право сторін. Як було встановлено в судовому засіданні із заявами про розірвання Договору відповідач до КП «ЖКО» не звертався. Посилання представника відповідача на те, що Договір не є дійсним, оскільки не відповідає встановленим законодавством вимогам і підписаний не [PERSON], а іншою особою, суд не бере до уваги, оскільки дійсність даного Договору не є предметом спору, а з клопотанням про призначення експертизи з метою перевірки істинності підпису відповідача на договорі, останній не звертався. Суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON], які повідомили суду, що відповідач здійснює утилізацію побутових відходів самостійно, оскільки жодних доказів на підтвердження такого факту відповідач суду не надав, а свідки не змогли достовірно повідомити яким саме чином. За таких обставин, доводи відповідача про те, що утилізація відходів здійснюється за іншою адресою проживання за якою наявний договір на вивезення побутових відходів є безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що відповідач був обізнаний про наявність договірних відносин між ним та відповідачем щодо вивезення твердих побутових відходів, суд приходить до висновку, що [PERSON] є споживачем таких послуг і повинен керуватись законодавством, яке врегульовує відносини у сфері їх надання, в тому числі й зобов'язаний їх оплачувати. Разом із тим, підлягає задоволенню клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Таким чином суд приходить до висновку що стягненню підлягає заборгованість за період з 01.12.2014 року по 01.12.2017 року, а відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial