Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

10 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу за договорами позики, в якій просить суд\~стягнути з відповідача на ії користь 2000,00 доларів США боргу за договором позики 09 липня 2020 р., та 1500 доларів США боргу за договором позики 15 липня 2020 р., В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що\~відповідач отримавши зазначені суми коштів, зобов`язався їх повернути в строк до 24.07.2020 та 01.08.2020 відповідно, про що позивач надав розписки про повернення боргу. Станом на день подання позову, заборгованість за договорами не повернута позивачем, який уникає спілкування з нею, чим порушує ії права. Посилаючись на вимоги законодавства, правові позиції Верховного Суду, визначених у справах № 154/3443/18 та № 373/2054/16-ц просить стягнути суму боргу, яка визначена у розписках в іноземній валюті. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження\~Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. Одночасно ухвалою суду звільнено позивача від сплати судового збору. 16 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він незаперечує проти наявних правовідносин за договорами позики та частково визнав позов, обгрунтовуючи тим, що 23 та 24 грудня 2020 року він перерахував на банківську картку позивача грошові суми в розмірі по 5700,00 грн. в рахунок погашення боргу за договорами. Як доказ в підтвердження доводів надав скріншот мобільного додатку та фото банківської карти Загальна сума перерахунку в розмірі 11400,00 грн на дату подачі позову еквівалентна 407,30 доларів США. Просив стягнути суми боргу з урахуванням сплачених сум. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у ії відсутність Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09 липня 2020 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США із зобов`язанням повернути не пізніше 24.07.2020 Також, 15.07.2020 року між сторонами було укладено другий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 1500,00 доларів США із зобов`язанням повернути до 01.08.2020. Оригінали розписок надані позивачем суду та долучено до матеріалів справи. Обидві розписки названі боргові зобов`язання. (а.с.37,38). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відсутність у боржника необхідних коштів також не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Проте, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Саме такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа №373/2054/16-ц. Розглядаючи доводи відповідача про часткове виконання зобов`язання та оцінюючи надані в підтвердження цього докази, суд не вбачає підстав для їх врахування. Відповідачем фактично наданні паперові копії електронного доказу, проте в порушення ч.3 ст. 100 ЦПК України не завірені належним чином. Проте незалежно від цього, зміст копії не містить інформації, що кошти перераховані саме на виконання зобов`язання за договорами позики. Також, як зазначено відповідачем, кошти перераховані 23 та 24 грудня 2020, при цьому позов подано 10 лютого 2021 року в якому позивач просить стягнути всю суму боргу. що не свідчить про визнання нею часткового виконання зобов`язання відповідачем. Статтею 545 ЦК України\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року справа №154/3443/18. Позивачем надані суду оригінали розписок, які не містять застережень щодо часткового виконання зобов`язання. При цьому відповідачем також не надано доказів про повідомлення позивача про часткове виконання зобов`язання та вимоги надання останнім відповідних розписок. Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час зобов`язання за договорами позики від 09.07.2020 та від 15.07.2020 відповідачем не виконано, позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними доказами, на підставі чого позов підлягає задоволенню в повному обсязі У відповідності зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Станом на 10.02.2021 року курс долару США за обліковою ставкою НБУ склав 27,6426 грн. Загальний розмір вимог складає 3500 доларів США, що еквівалентно 96749,10 грн (3500х27,6426) Враховуючи, що позивач за ухвалою суду звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 967,49 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved