Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

12.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати незаконним наказ Державного підприємства «Харківський державний цирк імені [PERSON]» № 124-п від 24.07.2015 року про його звільнення, поновлення його на роботі, на посаді головного адміністратора ДП «Харківський державний цирк імені [PERSON]», стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у квітні 2010 року він був прийнятий на посаду головного адміністратора ДП « Харківський державний цирк ім. Ф.Д. Яшинова». За час роботи він мав тільки заохочення, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. 29.05.2015 року його було повідомлено про скорочення штату цирку, зокрема, скорочення посади, яку він займав. 29.07.2015 року його було звільнено на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що його звільнення відбулось з грубим порушенням законодавства, т.я. була порушена процедура звільнення при скороченні численності штату працівників. Так, порушена процедура погодження звільнення з первинною профспілковою організацією, членом якої він був. Подання адміністрації до профспілкової організації було розглянуто за його відсутності, профспілковою організацією відповідні висновки щодо можливості звільнення надані не були. В наказах про попередження про звільнення, а також про звільнення відсутні відомості та відмітки щодо погодження скорочення та його звільнення з профспілкою цирку. Наказ про попередження його про скорочення численності штату працівників був підписаний не повноважною особою. Не було враховано переважне право працівників у прийнятті на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Позивач вважає, що скорочення його посади та посади заступника директора цирку з організації глядача було здійснено керівництвом цирку через принципову позицію, як помста йому та його батькові за викриті ними дії директора, пов»язані з реалізацією фальсифікованих білетів. Після його звільнення на посаду головного адміністратора цирку, з якої він раніше був звільнений, за контрактом було прийнято іншого працівника, [PERSON], доньку заступника директора цирку, при цьому вказану посаду йому ніхто не пропонував. Позивач посилається на те, що відповідно до п. 1 Положення « Про Міністерство культури України» міністерство є центральним органом виконавчої влади щодо формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері кінематографії, культури та мистецтв, тощо. Приймаючи рішення про погодження скорочення штату численності працівників Харківського цирку, підконтрольного Міністерству , зазначене рішення повинно було бути вмотивованим, аргументованим, у тому числі економічно. Про те, до теперішнього часу міністерство не надало мотивовану аргументацію такого скорочення саме в Харківському цирку, що дає підстави вважати, що саме керівництво Харківського цирку ввело в оману Міністерство культури України щодо необхідності скорочення певних посад, затвердження нового штатного розкладу цирку, про що свідчить наявність аналогічних посад у інших цирках країни, які не скорочувались. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що про прийняття за контрактом на посаду головного адміністратора цирку, з якої він раніше був звільнений, доньки заступника директора цирку [PERSON], йому стало відомо 23.01.2016 року від [PERSON] Після того, він прийняв заходи для з»ясування вказаної інформації, а коли вона підтвердилась, вирішив звернутись до суду. Крім того, звернутись до суду раніше він не мав можливості, оскільки з серпня 2015 року по 29.01.2016 року доглядав свого дядька після операції, який потребував постійного стороннього нагляду. Просить суд поновити йому пропущений, на його думку з поважних причин, встановлений законом строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Крім того, позивач пояснив, що одним з порушень його звільнення також є той факт, що йому не були запропоновані всі вакантні посади, були запропоновані тільки посади, які не відповідали його кваліфікації (прибиральник, сантехнік, покоївка). Вважає, що укладанням контракту з [PERSON] фактично приховується трудовий договір. Представник позивача підтримав показання свого довірителя, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, поновити [PERSON] передбачений законом строк для звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та пояснив, що підставою для скорочення штату стало набрання чинності Закону України від 28.12.2014 року № 76 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України». З Міністерства культури України до Харківського цирку надійшов лист про необхідність скорочення 20% посад адміністративно - управлінського персоналу. Було прийнято рішення про скорочення посад вказаної кількості посад, у тому числі, головного адміністратора. 29.05.2015 року [PERSON] під розписку був вручений наказ № 119 про попередження про скорочення штату, який був підписаний повноважною особою, заступником генерального директора [PERSON], який на підставі Статуту ДП «Харківський держаний цирк ім. Ф.Д. Яшинова» та Посадової інструкції, у разі відсутності генерального директора, має право підпису та виконання його функціональних обов»язків. Генеральний директор [PERSON] в даний період часу перебував на лікарняному. Позивачеві неодноразово, по мірі їх виникнення, пропонувались всі вакантні посади, які існували у відповідача, але ні на жодну з даних посад позивач не погодився. 25.06.2015 року адміністрація Харківського цирку звернулась з поданням до профспілкового комітету щодо надання згоди на скорочення вищезазначених посад. 26.06.2015 року [PERSON] був присутнім на засіданні профспілкового комітету, яким, відповідно до протоколу № 11 від 26.06.2015 року, була надана згода на звільнення [PERSON] До Харківського міського центру зайнятості направлено відповідне повідомлення. Наказом № 124-п від 24.07.2015 року [PERSON] звільнено з займаної посади з 29.07.2015 року, 29.07.2015 року останній ознайомлений з даним наказом, після чого з ним був проведений повний розрахунок та видана трудова книжка. В подальшому, за зверненням [PERSON] до Головного управління держпраці у Харківській області в Харківському цирку була проведена перевірка дотримання вимог трудового законодавства, згідно акту складеного за результатами перевірки, будь-яких порушень виявлено не було. У вересні 2015 року з [PERSON] був укладений цивільно-правовий договір (контракт), за яким остання надає відповідачеві послуги в сфері реклами. [PERSON] не перебуває у штаті відповідача, оплата її роботи провадиться на підставі акту виконаних робіт, по мірі їх виконання. З огляду на наведене, представник відповідача вважає викладені у позовні заяві доводи такими, що не відповідають дійсності, тому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Також представник відповідача просить суд застосувати строки позовної давності, які позивачем порушені без будь-яких поважних причин. Представник відповідача, Міністерства культури України, до судового засідання не з»явився, просив розглядати справу за його відсутності, надав заперечення на позов, в якому просить залишити позовні вимоги [PERSON] без задоволення. Представник третьої особи заперечував проти позовних вимог, підтримав показання представника відповідача та пояснив, що процедура розірвання трудового договору з [PERSON] здійснена в суворій відповідності нормам чинного законодавства про працю. Підставою для припинення трудових договорів з працівниками цирку був штатних розпис, затверджений вищим органом управління Міністерством культури України, заступником міністра- керівником апарату [PERSON]. Таким чином, рішення про скорочення штату не є самостійним рішенням адміністрації цирку або його керівника, а фактично виконанням п. 15 розділу 111 «Прикінцевих положень» Закону № 76 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», про вжиття заходів щодо скорочення на 20 відсотків численності адміністративно-управлінського персоналу підприємств державного сектору економіки. Суд, вислухавши показання позивача, представників сторін, третьої особи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що з квітня 2010 року [PERSON] був прийнятий на посаду головного адміністратора ДП «Харківський державний цирк ім. Ф.Д. Яшинова». 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 76 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України». Згідно п. 15 розділу 111 «Прикінцевих положень» вказаного Закону передбачено вжиття заходів щодо скорочення на 20 відсотків численності адміністративно-управлінського персоналу підприємств державного сектору. На виконання вимог вказаного Закону ДП «Харківський державний цирк ім. Ф.Д. Яшинова» було проведено скорочення 20 відсотків адміністративно-управлінського персоналу. Міністерством культури України 18.02.2015 року листом № 15-2.2-318 керівникам підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління, направлено для врахування в роботі лист Міністерства соціальної політики України від 06.02.2015 року № 15-2.2-68, відповідно до якого, питання щодо визначення посад віднесених до адміністративно-управлівнського персоналу, є повноваженням підприємства, установи, організації ( т. 1, а.с. 176-178). З метою виконання вищезазначених вимог, адміністрацією Харківського цирку було визначено перелік посад, які підлягають скороченню, до яких, спочатку, посада позивача не входила, складено новий штатний розклад, який було направлено для затвердження до Міністерства культури України. Викладене підтверджується листом № 98 від 23.02.2015 року, направленим на адресу Міністерства культури України, копією протоколу зборів первинної профспілки відповідача від 18.02.2015 року ( т. 1 а.с. 18260), показаннями сторін, допитаних в суді свідків. Але з листа Міністерства культури України № 1142/15-22/1315 від 07.04.2015 року ( а.с. 174-175) вказаний штатний розклад не затверджено, було рекомендовано переглянути перелік посад, які запропоновано до скорочення. 21.05.2015 року листом № 201 відповідач звернувся до Міністерства культури України з питанням про затвердження штатного розкладу, внаслідок переглянутих посад, які підлягають скороченню, наказом міністерства № 347 від 26.05.2015 року вказаний штатний розгляд затверджено ( т. 1, а.с. 188-189). Допитаний у якості свідка заступник генерального директора [PERSON] пояснив, що для повторного визначення посад, запропонованих для скорочення, в.о. генерального директора [PERSON] це питання обговорювалось з керівниками всіх служб цирку, в результаті обговорення прийнято рішення про скорочення посад, які легше замінити, у тому числі посаду, яку займав позивач. З урахуванням цього рішення, був розроблений новий штатний розклад, який було затверджено Міністерством культури України. Наказ про попередження позивача про наступне звільнення за скороченням штату, був підписаний ним, відповідно до його повноважень, як заступника генерального директора з основних питань ДП «Харківський державний цирк ім. Ф.Д. Яшинова», оскільки генеральний директор перебував на лікарняному. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, працівників, чиї посади згідно з новим штатним розкладом підлягали скороченню, у тому числі [PERSON], було повідомлено за два місяці про наступне звільнення. Відповідно до наданої суду копії наказу № 119 від 29.05.2015 року [PERSON] був ознайомлений про скорочення штату, що підтверджується його підписом в наказі ( т. 1, а.с.66). На виконання вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, разом з повідомленням про звільнення у зв»язку з скороченням посади, яку займав позивач, йому були запропоновані вакантні посади, які існували на час видання вказаного наказу та звільнялись протягом наступних двох місяців. Викладене підтверджується копіями відповідних повідомлень, вручених [PERSON] під розписку та актом про відмову від підпису про надання або ненадання згоди на запропоновані посади, копією штатного розкладу існуючого на час прийняття рішення про скорочення штату ( а.с. т. 1, а.с.62-64, 67-70). Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, 25.06.2015 року адміністрація цирку звернулась до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення працівників у зв»язку зі скороченням штату ( т. 1, а.с. 71). 26.06.2015 року [PERSON] був запрошений на засідання профспілкового комітету ( т. 1, а.с. 72). З наданої суду копії протоколу № 11 від 26.06.2015 року зборів профспілкової організації ДП «Харківський державний цирк ім. Ф.Д. Яшинова» вбачається, що [PERSON] був присутнім на вказаному засіданні, висловлювався щодо свого звільнення, за результатами розгляду подання адміністрації профспілкою було надано згоду на звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Викладене також підтверджується копією журналу реєстрації протоколів ( т. 1, а.с. 73-74, 214-219). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив суду, що він разом з [PERSON] були присутні на зазначеному засіданні профспілкової організації, але до його закінчення вони разом залишили вказане засідання, не дочекавшись результатів обговорення та голосування. Аналогічні показання надані суду свідком [PERSON], головою профспілкової організації. Листом № 217 від 03.06.2015 року відповідачем направлено повідомлення до Харківського міського центру зайнятості про скорочення штату підприємства та очікуване звільнення працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 76). 29.07.2015 року наказом № 124-п від 24.07.2015 року [PERSON] звільнено з посади головного адміністратора ДП «Харківський державний цирк ім. Ф.Д. Яшинова» у зв»язку із скороченням штату, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України , про що позивача повідомлено під підпис ( т. 1, а.с. 75). Позивач не оспорював, що відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, в день звільнення з ним проведено остаточний розрахунок та видана трудова книжка. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що при звільненні позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем дотримано всіх вимог трудового законодавства, жодних порушень якого, судом не встановлено. Викладене також витікає з [PERSON] перевірки додержання суб»єктами господарювання законодавства про працю, проведеної Головним управлінням держпраці у Харківській області, відповідно до якого, будь-яких порушень щодо звільнення позивача, не встановлено ( т. 1, а.с. 83-110). Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд вважає, що [PERSON] позовні вимоги та обставини викладені у позовні заяві, не доведені. Крім вищенаведеного, встановлено, що згідно Статуту ДП «Харківський державний цирк ім.Ф.Д. [PERSON]», посадової інструкції, затвердженої 29.04.2015 року, наказами № 51 від 01.04.2010 року № 110/1 від 13.07.2012 року, заступник директора з основної діяльності [PERSON] виконує обов»язки генерального директора на час його відсутності та має право підпису. Тобто, наказ щодо попередження позивача про звільнення, підписаний повноважною особою, що повністю спростовує твердження [PERSON] з цього питання ( т. 1, а.с. 45-57, 80, 81). Судом встановлено, що згідно наданих суду штатних розкладів, після звільнення позивача до тепер, посада головного адміністратора у ДП «Харківський державний цирк ім. Ф.Д. Яшинова», відсутні ( т.1, а.с. 190-192, 195-196, 200-202, 205-207, 209-211). З показань свідка [PERSON] та письмових доказів вбачається, що остання не перебуває у штаті відповідача, а надає відповідачеві послуги реклами на підставі Договорів про надання послуг, за що отримує оплату за фактом виконаних робіт відповідно до актів здачі-прийняття послуг ( т. 1, а.с. 233-235, 255). У даному випадку, з причин відсутності трудового договору з [PERSON], порушень вимог ст. 42-1 КЗпП України, не вбачається. В позовній заяві та своїх поясненнях [PERSON] зазначено, що його звільнено внаслідок помсти йому та його батькові за викриті ними дії директора, пов»язані з реалізацією фальсифікованих білетів, за що було порушено кримінальну справу. Проте, відомості щодо можливих фінансових зловживань виконуючим обов»язки директора ДП «Харківський державний цирк ім. Ф.Д. Яшинова» [PERSON] були внесені до ЕРДР лише 25.08.2015 року, тобто, після звільнення позивача, 09.10.2015 року кримінальне провадження закрито за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення ( т. 1, а.с. 11-13). Таким чином, вказані твердження позивача не грунтуються на доказах. Показання свідка [PERSON] батька позивача, з цього приводу, є особистою думкою свідка, яка не підтверджується доказами. Поряд з цим, свідок [PERSON] пояснив в суді, що у директора [PERSON] з позивачем та його батьком були добрі відносини, після подій з квітками та не обгрунтованим обвинуваченням, [PERSON] не переслідував позивача та його батька, а лише припинив близько спілкуватись з ними. Аналогічні показання про відсутність будь-якої помсти з боку директора щодо позивача, надали під час судового розгляду і свідки [PERSON], [PERSON] У відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду, у справах про поновлення на роботі в місячний строк з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як вже зазначалось, наказ про звільнення [PERSON] був вручений 29.07.2015 року, у той же день видано трудову книжку. Таким чином, на час звільнення позивач розполагав всією інформацією щодо процедури його звільнення. До суду з даним позовом [PERSON] звернувся 12.02.2016 року. Позивач подав заяву про поновлення строків позовної даності (т.1, а.с. 15-17), в якій зазначив, що 23.01.2016 року під час спілкування з працівником цирку, йому стало відомо про прийняття на посаду, з якої він був звільнений, іншого працівника, дізнатись про такі порушення раніше він не мав можливості, тому поновити йому строки, визначені у ст. 233 КЗпП України, виходячи з дати, коли він фактично дізнався про порушення його прав. В судовому засіданні позивач також пояснив, що з 09.08.2015 року по 29.01.2016 року він доглядав свого дядька, який проживає у [INFO], що також унеможливлювало звернення до суду з даним позовом раніше. Проте, суд не вбачає підстав для відновлення строків позовної давності. У позовній заяві [PERSON] наводить перелік, на його думку, порушень допущених при його звільненні, які порушують його прав, що свідчить про обізнаність позивача про порушення його прав вже під час отримання ним наказу про звільнення. Надані суду медичні документи у відношенні [PERSON] ( т. 2, а.с. 83-85) містять відомості про знаходження його на стаціонарному лікуванні з 15.05.2015 ро 27.05.2015 року, відомості про потребу постійного стороннього догляду після перенесеної операції. Але вказані відомості не вістять даних про тривалість потреби у постійному догляді. На думку суду, позивачем не доведено, чи є [PERSON] одинокою людиною, чи мав він можливість отримувати таку допомогу від членів його сім»ї, дітей, інших близьких родичів. Позивачем взагалі не надано достатніх доказів, які б свідчили про те, що саме він здійснював такий догляд з серпня 2015 року по січень 2016 року включно. Нотаріально посвідчену заяву [PERSON] ( т. 2, а.с. 86) суд розцінює критично, оскільки останній є родичом позивача, інших, об»єктивних доказів щодо вказаного питання, [PERSON] суду не надано. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що передбачені ст. 233 КЗпП України строки для звернення до суду з даним позовом, позивачем порушені без поважних причин, тому підстав для їх поновлення не вбачає. На підставі ст.ст. 10, 11, 60,\~209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 40, 42, 42-1, 43, 49-2, 233, 234 КЗпП України, районний суд,

Outcome: dismissed