Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

12.02.2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд:- позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на її користь понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що з 10 березня 2017 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2018 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що з моменту розірвання шлюбу донька проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Вказує, що батько дитини ніякого інтересу та участі у вихованні доньки не виявляє, фінансової участі в її утриманні не бере. Тому вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача слід позбавити батьківських прав. Крім того позивач зазначає, що уклала шлюб із [PERSON] , з яким на даний час проживає однією сім`єю, та має ще одну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач не має можливості самостійно повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини, а відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Ухвалою судді від 16 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 21). Ухвалою судді від 10 червня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.( а.с. 29). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, Павленко Л.В. у судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву, у якій просила суд проводити розгляд справи за її відсутності. Разом з заявою надала суду висновок органу опіки та піклування, погоджений рішенням виконкому Бориспільської міської ради. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та надані документи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2018 року за позовом шлюб був розірваний (а.с. 10). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 квітня 2017 року( а.с.9). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом Рогозівської сільської ради 24.09.2019 року за №951 вбачається, що [PERSON] , [INFO] та проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні (а.с.12). Так, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 13.12.2019 року, складеного завідувачем сектору з питань соціально-правової роботи, профілактики правопорушень та ведення соціального супроводу [PERSON] та спеціалістом сектору підтримки сім`ї [PERSON] , [PERSON] разом з малолітніми дітьми проживає у найманому житлі за адресою: [ADDRESS] , житло утримується в доброму санітарно-гігієнічному стані (а.с.11). Статтею ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З характеристики, виданої Виконавчим комітетом Рогозівської сільської ради 09.01.2020 року за №14 вбачається, що [PERSON] , який останнім часом проживав у [ADDRESS] , зловживав спиртними напоями, неодноразово перебував на примусовому лікуванні від алкоголізму, вчиняє хуліганські дії, конфліктує з мешканцями села (а.с.13). Окрім того, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, за умисне вчинення дій психологічного характеру відносно членів сім`ї, що підтверджується постановами Бориспільського міськрайонного суду Київської області (а.с.14-16). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно висновку органу опіки та піклування Бориспільської міської ради, погодженого 10.08.2020 року за № 490 рішенням виконавчого комітету міської ради, вбачається, що з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , на належне виховання, матеріальне забезпечення, захист житлових та майнових прав дитини, орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню малолітньої доньки належним чином. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд прийшов до висновку, що з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, слід позбавити [PERSON] батьківських прав. Зокрема, відповідно до ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітньої дитини, а також, що на його утриманні є інші непрацездатні особи, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що за своїм матеріальним станом відповідач, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має та заперечень щодо позову не подав, може сплачувати аліменти у визначеній позивачем твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 840,80 гривень ( а.с.4), підлягають стягненню на її користь з відповідача . Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок за вимогою про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави, від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною вимогою. На підставі викладеного,

Outcome: approved