Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

10.12.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 11.01.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 11.01.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 01.03.2019 року. 01.03.2019 року було проведено підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду на 21.03.2019 року. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В підготовчому судовому засіданні 21.03.2019 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 15.11.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 102. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 15.11.2004 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі у Відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 102. В період шлюбу в них народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~Протягом останнього часу стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння, взаємоповага, стали часто виникати сварки. Фактично сімя припинила своє існування. На даний час вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують. Підстав для примирення не бачить, збереження шлюбу неможливе, що й стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу [PERSON]. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши\~зміст позовних\~вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 15.11.2004 року позивач уклав шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 102, що підтверджується свідоцтвом про одруження. В період шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в якому сторони записані батьками дітей. Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства сторони припинили більше року тому, що сторонами підтверджено в судовому засіданні. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, через що в сторін виникають постійні сварки та конфлікти, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам. З моменту звернення позивача з позовною заявою до суду пройшов тривалий період часу, що надавало можливість сторонам зважити свої відносини. Та вирішити питання про продовження перебування у шлюбних відносинах З чого суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати та протягом тривалого періоду часу спільно не проживають, та не підтримують шлюбних відносин. Тому відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав у вигляді припинення шлюбних правовідносин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Після розірвання шлюбу суд відповідно до позицій відповідача вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу - «Пономаренко» Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання про розподіл с удових витрат, суд у відповідності із положеннями ст. 141 ЦПК України вважає за можливе понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за можливе покласти на відповідача так як суд вбачає вину обох зі сторін у розірванні шлюбу. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved