Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

12.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, який згодом уточнив, мотивуючи тим, що за час сумісного проживання з відповідачкою без реєстрації шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним, оскільки мати дитини 20.06.2018 року поїхала провідати свою матір в с. Вільне Тарутинського району Одеської області та по теперішній час не повернулася. Відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини: ніякої допомоги на її утримання не надає, не забезпечує дитину матеріально; участі у вихованні не приймає; не цікавиться життям та станом здоров`я дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Під час розмови відповідачка йому повідомила, що у неї є інша сім`я та вона не має наміру повертатися. Ним створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. У зв`язку із зазначеним вважає, що наявні всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої сина. Ухвалою суду від 13.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні. Сторонам роз`яснено порядок надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та доказів. Ухвалою суду від 20.11.2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Цехотська Т.В. надала заяву про розгляд справи у відсутність її та позивача; підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник ООП - Радзілевич С.А. подала заяву про розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування; не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України була своєчасно та належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи. Відзиву на позовну заяву або заперечень проти позову відповідачка суду не надала, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність не подала. Ухвалою суду від 14.01.2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Вирішуючи справу на основі наявних доказів та викладених письмово позицій сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тарутинським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, актовий запис № 166 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. Дитина проживає разом з татом та його батьками, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою головою квартального комітету № 52 м. Первомайська, в квартирі, де створені необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини; стосунки в сім`ї побудовані на любові та взаємоповазі, про що 04.05.2020 року складено акт обстеження умов проживання Управлінням у справах дітей Первомайської міської ради. Мати дитини 20.06.2018 року виїхала в с. Вільне Тарутинського району Одеської області, де і проживає нині разом з матір`ю, співмешканцем та повнолітнім сином, що підтверджується довідкою Вільненської сільської ради № 194/0214 від 23.10.2020 року. Постійної роботи відповідачка не має, родина проживає за рахунок пенсії матері відповідачки; [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно другої дитини, що підтверджується характеристикою Вільненської сільської ради № 112/0214 від 15.05.2020 року. Відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. За два роки вона жодного разу не відвідала сина, не поцікавилась його життям та здоров`ям; матеріально не підтримує, не займається його вихованням та розвитком, не вітає з Днем народженням, не дарує подарунки. З довідки № 61 від 05.05.2020 року дошкільного навчального закладу № 24 «Гвоздичка» вбачається, що дитина відвідує ясла-садок з 12.11.2018 року. За весь час мати жодного разу в дошкільному закладі не з`являлася, не приймала участі у житті дитини, не цікавилась життям хлопчика. Дитиною опікується батько, який приймає участь у святах, вносить оплату за харчування, забезпечує дитину канцелярськими та гігієнічними засобами. Хлопчик завжди охайно одягнений. Допомогу у вихованні дитини надають батьки позивача. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 03.08.2020 року визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітньої дитини [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України особу може бути позбавлено батьківських прав, якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Таким чином встановлено, що відповідачка, всупереч вимогам ст. ст. 150, 155 СК України, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, а також маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, не виконує своїх батьківських обов`язків та не здійснює батьківського піклування щодо свого неповнолітнього сина: не піклується про здоров`я дитини; його фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги. Відповідно до ст. ст. 164, 165, 166 СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та не здійснюють батьківського піклування, передбачено застосування такої правової санкції, як позбавлення батьківських прав. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачкою не надано заперечень проти позовних вимог, що свідчить про її незацікавленість та небажання виконувати свої батьківські обов`язки і здійснювати батьківське піклування щодо свого неповнолітнього сина. За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved