Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

12.08.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання договору іпотеки припиненим. В обґрунтування позову вказує на те, що 23.08.2007 року\~ між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-203/107/2007 від 23.08.2007 року, за яким [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 59500,00 доларів США, зі сплатою 13,99% за користування кредитом, з кінцевим строком повернення кредиту - 23.08.2017 року. Станом на 14.07.2009 року заборгованість позичальника за договором становить 643528,87 грн. В якості забезпечення кредитного договором 23.08.2007 року ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №РСL-203/107/2007, згідно із яким в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» було передано нерухоме майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок суми боргу відповідач звернувся до позивача лише 19.08.2010 року, тобто через півтора роки після досудової вимоги, коли фактично настав строк виконання зобов`язання. Позивач вважає, що встановлення в договорі строку у вигляді «до повного виконання позичальником зобов`язання перед банком або до повного виконання взятих на себе зобов`язань» не може розглядалися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. А отже можна вважати, що строк дії договору закінчився 19 грудня 2008 року, коли була направлена досудова вимоги, котра фактично змінила строк основного зобов`язання. Таким чином, умова договору про припинення дії договору після повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, теж обмежується вказаною датою, в даному випадку подією направлення вимоги. Отже, строк дії договору закінчився 19.12.2008 року, а тому припиняється виконання зобов`язань, в тому числі по нарахуванню відсотків, пені, штрафних санкцій та комісії. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року (справа № 523/3082/14-ц провадження № 14-243цс19) Верховний Суд вказав, що порука припиняється на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збільшення вказаної відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту. У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень \~ \~ \~ \~ч. \~ \~ \~ \~4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині відповідних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Така правова позиція вже висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). Ураховуючи те, що 19.12.2008 року банк пред`явив вимогу до боржника про погашення всієї заборгованості, в тому числі дострокового повернення суми кредиту, то початок обчислення шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, для припинення поруки в цілому саме з цього строку. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. При цьому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі Фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, \~ \~ \~ \~не \~ \~ \~ \~свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності). Збільшення вказаної відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення СТРОКУ повернення кредиту. Отже, з моменту направлення досудової вимоги 19.12.2008 року про стягнення всієї суми боргу, в тому числі предмета іпотеки, було розпочато відлік шестимісячного строку, для поручителя, при цьому з позовом до суду банк прийшов 19.08.2010 року, тобто з пропуском строку, а отже майнова порука припиняється. Отже, граничний термін порук є 19.06.2009 року. Позивач просив суд визнати припиненими з 19.09.2009 року правовідносини за Договором іпотеки №РСL-203/107/2007 (Майнова порука) від 23.08.2007 року укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник АТ «ОТП Банк») та [PERSON] у зв`язку з включенням опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту. 13.09.2021 року до суду надійшов відзив АТ «ОТП Банк», у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, вважає позовну заяву [PERSON] безпідставною та необґрунтованою. Твердження Позивача, щодо порушення Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору іпотеки № РСL -203/107/2007, є необґрунтованим, з наступних підстав. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, положення даної статті надають учасника цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати контрагента у договірних відносинах. Договір іпотеки укладався на добровільних засадах у присутності приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Вержиковською О.П. яка здійснювала перевірку дієздатності та правоздатності сторін, що викладено у ст. 5 Договору іпотеки. Крім цього згоду на передачу предмета іпотеки надавала дружина Позивача у своїй заяві нотаріусу, згоду з усіма умовами Договору іпотеки сторони підтвердили особистими підписами на Договорі. Таким чином\~при підписані\~Кредитного договору\~та Договору\~іпотеки,\~Банком не\~було допущено\~жодних порушень\~законодавства України.\~Окрім того,\~Позивач підписав\~Договір іпотеки,\~чим саме\~повністю висловив\~свою згоду\~з усіма\~його положеннями.\~Закон України\~«Про захист\~прав споживачів»\~застосовується до\~спорів,\~які виникли\~з кредитних\~правовідносин,\~лише в\~тому разі,\~якщо підставою\~позову є\~порушення порядку\~надання споживачеві\~інформації про\~умови отримання\~кредиту,\~типові процентні\~ставки,\~валютні знижки\~ тощо, які передують укладенню договору. До таких правових висновків дійшов і Верховний України, висловивши свою правову позицію у постанові від 02 грудня 2015 року, справа 1341цс15. При укладенні кредитного договору і договору іпотеки сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, про які позивач отримав достовірну та повну інформацію. Що стосується позовної вимоги про припинення правовідносин за Договором іпотеки, то згідно ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди). Частиною 5\~статті 3\~Закону України\~Про іпотеку\~передбачено,\~що іпотека\~має похідний\~характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно, до п. 9.1 Договору іпотеки: Договір набирає чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до виконання Боргових зобов`язань в повному обсязі та зобов`язань Іпотекодавця за цим Договором. \~ \~ \~ \~ 01.12.2008р. [PERSON] було подано до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області позовну заяву про розірвання договору іпотеки. 23.07.2009р. представником ПАТ «ОТП Банк» подано зустрічний позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] . Таким чином твердження Позивача щодо спливу строку подачі позовної заяви є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 26 листопада 2010р. та Договору про відступлення права вимоги від 26.11.2010р., ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-203/107/2007 від 23.08.2007р., що укладений між ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] та за договором іпотеки № РСL -203/107/2007 укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 31.03.2014р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області винесено рішення яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Вержиковської О.П. про визнання договорів недійсними, припинення іпотеки, зобов`язання зробити дії, застосування наслідків недійсності правочинів відмовити. 28.05.2014р. ухвалою Апеляційного суду Запорізької області рішення від 31.03.2014р. Бердянського міськрайонного суду Запорізької області залишено в силі. Відповідач просить суд відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог до АТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання договору іпотеки припиненим у повному обсязі. Позивач і його представник в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 13.09.2021 року подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, Суд, відповідно до ст.ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Судом встановлено,\~що 23.08.2007 року\~ між ЗАТ «ОТП Банк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №МL-203/107/2007, за яким [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 59500,00 доларів США, зі сплатою 13,99% за користування кредитом, з кінцевим строком повернення кредиту - 23.08.2017 року (а.с.15-22). В якості забезпечення виконання позичальником кредитного договору 23.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено договір іпотеки №РСL-203/107/2007 (а.с.23-29), згідно із яким [PERSON] передав в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Вержиковською О.П. Судом також встановлено, що за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31.03.2014 року (а.с.64-71), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.05.2014 року ( а.с.72-74), [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] , ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Вержиковської О.П., треті особи: Бердянське комунальне підприємство з технічної інвентаризації, [PERSON] , [PERSON] , про визнання договорів недійсними, припинення іпотеки, зобов`язання зробити дії, застосування наслідків недійсності правочинів. кредиту і іпотеки припиненим. Цим же рішенням було частково задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Бердянське комунальне підприємство з технічної інвентаризації про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання зробити дії. Було звернуто стягнення на предмет іпотеки- квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №МL-203/107/2007 від 23.08.2007 року у розмірі 643528,87 грн. Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майно, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно із п.9.1 спірного Договору іпотеки цей договір набирає чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання боргових зобов`язань в повному обсязі та зобов`язань іпотекодавця за цим договором. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора \~у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширюються норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 593) глави 49 ЦК України і спеціальним законом. Згідно із статтею 575 ЦК України іпотека визначена окремим видом застави.\~Підстави припинення права застави визначені статтею 593 ЦК України, а щодо іпотеки як її окремого виду також і статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Оскільки підстави припинення іпотеки як окремого виду забезпечення виконання зобов`язання безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов`язання незалежно від ступеня їх подібності за суттю відносин чи в найменуванні сторін. Положення частини першої статті 583 ЦК України про те, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель) як підстави для застосування статті 559 ЦК України, суперечить змісту статті 8 ЦК України щодо аналогії закону. Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів за їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного законодавства. У постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1534цс15 та від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1474цс16 вказано, що «відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей\~\~\~1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 559 цього Кодексу), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки останній відповідає перед заставо-/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки». Враховуючи, що відносини, які виникли між сторонами, регулюються спеціальним Законом України «Про іпотеку» та загальними положеннями про забезпечення виконання зобов`язань, на них не поширюються норми, які регулюють поруку, а саме статті 553 559 ЦК України, тому доводи позивача про припинення майнової поруки за договором іпотеки \~\~у зв`язку з пред`явленням до боржника вимоги про дострокове погашення кредиту, на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України \~є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed