Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

11.09.2019 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. З урахуванням заяви від 04.02.2021 року про збільшення розміру позовних вимог [PERSON] прохає стягнути з відповідача на його користь заборгованість за розпискою від 09.08.2010 року у розмірі 323 682 грн. 66 коп., 3% річних у сумі 29 909 грн. 10 коп., а також понесені судові витрати у сумі 3 535 грн. 92 коп., повернувши надміру сплачений судовий збір з державного бюджету у сумі 1 248 грн. 64 коп. Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2012 року по справі № 403/15077/12 на його користь з відповідача стягнуто заборгованість за розпискою від 09.08.2010 року у розмірі 135 830 грн., 3% річних у сумі 7 915 грн. 35 коп. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.08.2015 року це рішення суду залишено без змін. 02.10.2015 року він отримав виконавчий лист, який пред`явив до виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, де було відкрито виконавче провадження № 49018861. У ході проведення виконавчих дій, з боржника було стягнуто та перераховано на його рахунок 821 грн. 64 коп. На цей час змінився курс долара до національної грошової одиниці, а також період користування відповідачем грішми, через що він має право на перерахунок заборгованості, відповідно до чинного курсу долару США до гривні, а також з урахуванням усього часу користування відповідачем грішми. Відповідачем у межах виконавчого провадження погашено боргу на 32,23 дол. США, тому його борг зменшився до 16 967,77 дол. США. 22.04.2020 року Шевченківським ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стягнуто на його користь остаточну суму заборгованості у виконавчому провадженні. Станом на 22.04.2020 року курс долара США до гривні становив 27,0815 грн. за 1 дол. США. 19 967,77 дол. США є еквівалентом 459 512 грн. 66 коп. Раніше стягнута судом сума боргу розраховувалась виходячи з курсу 7,99 грн. за 1 дол. США. Тому різниця, яка утворилась внаслідок збільшення курсу долара США, у сумі 323 682 грн. 66 коп. підлягає стягненню з відповідача. Рішенням суду від 13.12.2012 року 3 % річних стягнуто по 13.12.2012 року, тому з відповідача належить стягнути 3% річних за період часу з 14.12.2012 року по 18.08.2017 року (день часткового погашення боргу) у сумі 19 067 грн. 75 коп.; за період часу з 19.08.2017 року по 21.04.2020 року у сумі 10 841 грн. 35 коп., а всього 29 909 грн. 10 коп. Ухвалою суду від 26.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Внаслідок відсторонення судді Литвиненка І.Ю. від здійснення правосуддя на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 2299/3дп/15-20 від 29.07.2020 року, справу протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2020 року передано у провадження цього складу суду. Ухвалою суду від 05.01.2021 року справу прийнято до провадження та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали суду від 05.01.2021 року отримано відповідачем в електронному вигляді 19.01.2021 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 19.01.2021 року. Справа розглядом неодноразово відкладалась через неявку відповідача, а також у зв`язку з поданням ним заяви про відкладення судового засідання, заявленням усного клопотання про відкладення судового засідання для укладення договору про надання професійної правничої допомоги. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових заяв чи клопотань не надав, правом на подання відзиву не скористався. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах наданих позивачем письмових доказів, суд доходить висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормою ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2012 року по справі № 403/15077/12, що набрало законної сили 31.05.2015 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 09.08.2010 року у сумі 135 830 грн., що є еквівалентом 17 000 дол. США станом на 13.12.2012 року та 3% річних за період часу з 01.01.2011 року по 13.12.2012 року у сумі 7 915 грн. 35 коп. 02.10.2015 року [PERSON] отримано виконавчий лист по справі № 403/15077/12, на підставі якого Шевченківським відділом ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 49018861. 26.11.2015 року на депозит виконавчої служби надійшли грошові кошти у сумі 3338 грн. 80 коп., з яких 821 грн. 64 коп. за розпорядженням виконавця № 49018861/8 від 19.08.2017 року належало перерахувати стягувачеві [PERSON] 22.04.2020 року виконавче провадження № 49018861 було закінчено у зв`язку з виконанням виконавчого листа, виданого 02.10.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. 09.08.2010 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 17 000 дол. США, які зобов`язався повернути не пізніше 31.12.2010 року. [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі - передав [PERSON] у тимчасове користування на строк до 31.12.2010 року грошові кошти у сумі 17 000 дол. США. [PERSON] зі свого боку умови договору позики не виконав взагалі, оскільки отриманні у тимчасове користування кошти не повернув, а термін їх повернення сплив. Невиконання [PERSON] зобов`язань за договором позики стало підставою для судового захисту права [PERSON] , шляхом ухвалення 13.12.2012 року рішення про стягнення суми боргу у гривневому еквіваленті та 3% річних за період часу з 01.01.2011 року по 13.12.2012 року. Через те, що право позивача на повернення позики вже захищено судом та відповідне судове рішення набрало законної сили, звернуто до примусового виконання та виконано, підстави для задоволення повторних позовних вимог [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, хоча і за іншим валютним курсом, відсутні. Ухвалення подібного рішення є нічим іншим, як притягнення відповідача до юридичної відповідальності цивільного характеру, одного й того ж виду, двічі, що недопустимо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц зазначено, що кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом у постановах від 27 червня 2018 року у справі № 347/1561/15, від 13 березня 2018 року у справі №357/16594/15-ц, від 01 серпня 2018 року у справі №361/1936/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №357/16594/15-ц. У постанові від 29 травня 2018 року у справі № 922/2145/16 Верховний Суд зазначив, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, крім іншого, вимагає, щоб остаточне рішення суду не піддавалися сумнівам. Рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості. Офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом та боржником виконано рішення суду, пред`являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги. Верховним Судом відхиляються доводи позивача про те, що в рамках виконавчих проваджень банком фактично отримано лише 81 253,51 дол. США (враховуючи курс долара), замість стягнутих за рішеннями судів 246 813,07 дол. США, що свідчить про неповне виконання судових рішень боржником, оскільки вказане є підставою для звернення зі скаргою в межах справ №5023/2832/11 та №922/1148/15 на дії виконавчої служби та не є підставою для звернення з окремим позовом про стягнення заборгованості, яка вже була предметом спору і щодо якої прийнято відповідне рішення. Зі змісту рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2012 року вбачається те, що [PERSON] , звернувшись до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, визначив заборгованість, яка підлягає стягненню у гривні. З цих підстав, вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, а фактично, курсової різниці, задоволенню не підлягають. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, позивач має право на одержання 3% річних за час користування його грішми відповідачем, а з урахуванням умов договору позики та рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2012 року, таке право має за період часу з 14.12.2012 року по 21.04.2020 року. Перевіряючи вірність арифметичного розрахунку 3% річних, суд зазначає, що позивачем допущено арифметичну помилку у розрахунку 3% річних за період часу з 19.08.2017 року по 21.04.2020 року, оскільки, виходячи з кількості днів прострочки виконання зобов`язань (977 днів) та неповернутої суми позики 135 008 грн. 36 коп., 3% річних становлять 10837 грн. 93 коп., а не 10 841 грн. 35 коп. З цих підстав, позовні вимоги [PERSON] про стягнення 3% річних підлягають частковому, у сумі 29905 грн. 68 коп., задоволенню, внаслідок чого, пропорційно задоволеним позовних вимогам, у порядку ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача і судовий збір у сумі 299 грн. 05 коп. Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатив судовий збір на суму 4 787 грн. 56 коп. За збільшеними позовними вимогами ціна позову складала 353 591 грн. 76 коп., отже позивачем надміру сплачено судовий збір на суму 1248 грн. 64 коп. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно з вимогами п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. У зв`язку з тим, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі, більшому ніж встановлено ст. 4 Закону України «Про судовий збір», його клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору піддягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial