Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

10 листопада 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення недоплаченої вихідної допомоги та одноразової допомоги при першому звільненні з підприємства. Позивач посилається на те, що у період з 27 лютого 1998 року по 21 травня 2020 року він знаходився у трудових правовідносинах з підприємством відповідача, починаючи з 20 травня 2002 року і до дня звільнення працював підземним гірником очисного забою п`ятого розряду із повним робочим днем у шахті. Відповідно до наказу № 1300-к від 20 травня 2020 року його було звільнено з 21 травня 2020 року у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. При звільненні йому була виплачена одноразова допомога у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до положень статті 44 КЗпП України. Одночасно йому виплатили одноразову допомогу у розмірі трьох середніх заробітків у зв`язку із першим звільненням при стажі роботи на підприємстві більше 20 років, відповідно до пункту 12.3 Колективного договору між адміністрацією ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та профспілками. Під час виплати одноразової допомоги згідно статті 44 КЗпП України відповідач взяв за основу розмір його посадового окладу - 9870 грн. Під час виплати одноразової допомоги згідно пункту 12.3 Колективного договору розмір середнього заробітку відповідач нарахував, виходячи із середньої заробітної плати працівника аналогічної професії. При цьому його особистий фактичний заробіток був набагато вищим. Позивач вважає, що відповідачем був невірно визначений розмір його середнього заробітку, оскільки хоча він і перебував останні два місяці перед звільненням на лікарняних та у відпустці, він не припиняв трудові відносини з відповідачем, рахувався його працівником, отримував заробітну плату. Тому на думку позивача відповідач повинен розрахувати розмір вихідної допомоги та допомоги при першому звільненні, виходячи з його заробітку до виходу у відпустку та на лікарняний. Останні два повністю відпрацьованих ним місяці - жовтень та листопад 2019 року. Виходячи з розміру його заробітку за ці місяці йому підлягає сплати вихідна допомога згідно статті 44 КЗпП України у розмірі 36 314 грн 46 коп, допомога при першому звільненні у розмірі 108 943 грн 38 коп. З урахуванням виплачених коштів сума недоплаченої йому відповідачем вихідної допомоги складає 57 856 грн 26 коп. Ухвалою від 04 січня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками була отримана відповідачем 02 березня 2021 року. 17 березня 2021 року надійшов відзив, згідно якого представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить у позові відмовити, посилаючись на наступне: -відповідно до табелю обліку робочого часу за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року позивач не працював жодної зміни у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, у зв`язку з перебуванням у відпустках, у зв`язку з оголошенням простою на підприємстві не з вини працівника, -середній заробіток позивача було розраховано відповідно до розділу 4 Постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у розмірі його посадового (місячного) окладу, враховуючи, що причинами відсутності позивача на роботі протягом останніх чотирьох місяців були не тільки лікарняні, а і перебування у відпустках та простій на підприємстві, -за клопотанням профспілкової організації позивачу був здійснений перерахунок середнього заробітку для визначення розміру одноразової допомоги при першому звільненні з підприємства, виходячи із середньої заробітної плати працівника аналогічної професії, у виключному порядку, враховуючи його багаторічний стаж та сумлінну працю, -оскільки відповідачем у виключному порядку було здійснено на користь позивача виплату, яка не передбачена діючим законодавством, колективним договором та будь-яким іншим локальним актом підприємства, відсутній обов`язок відповідача щодо виплати суми перерахунку одноразової допомоги у день звільнення позивача. Зі змісту позовної заяви та відзиву на позов видно, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з відповідачем у період з 27 лютого 1998 року по 21 травня 2020 року. Наказом № 1300-к від 20 травня 2020 року гірника очисного забою п`ятого розряду бригади №1 дільниці з видобутку вугілля №7 [PERSON] було звільнено 21 травня 2020 року у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (пункт 2 статті 40 КЗпП). Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору за пунктом 2 статті 40 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Також згідно пункту 12.13 Колективного договору між адміністрацією ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та профспілками працівнику, який має право на пенсію за віком, інвалідністю чи стажем, при першому звільненні з підприємств ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» виплачується одноразова допомога (фінансова допомога), розмір якох залежить від стажу в галузі. Оскільки [PERSON] працював у вугільній галузі більше 20 років, розмір цієї допомоги складає три місячні середні заробітки. Середній заробіток позивача було розраховано у розмірі його посадового (місячного) окладу, який станом на 21 травня 2020 року складав 9870 грн. Позивач не згодний із розміром його середнього заробітку, виходячи з якого відповідач нарахував належні при звільненні суми. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок). Цей Порядок застосовується зокрема у випадку виплати вихідної допомоги. За змістом пункту 2 Порядку, у випадку виплати вихідної допомоги середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Згідно абзацу 2 пункту 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Позивач звільнений з роботи у травні 2020 року. Згідно табелю обліку робочого часу з 20 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року на підприємстві відбувався простій не з вини працівника, тому цей період підлягає виключенню з розрахункового періоду. До розрахункового періоду мають бути включені два повних місяці - березень і лютий 2020 року. У цих місяцях позивач перебував як на лікарняному так і в оплачуваній відпустці, тобто не працював. У такому разі заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи - січень 2020 року, грудень 2019 року. У січні 2020 року позивач не працював, знаходився на лікарняних та у відпустці. Як зазначив позивач у позовній заяві останні повністю відпрацьовані ним місяці - жовтень та листопад 2019 року. Таким чином грудень 2019 року також не є повністю відпрацьованим і не може бути включений до розрахункового періоду. Оскільки протягом останніх чотирьох місяців перед звільненням позивач не працював, при цьому за ним зберігався середній заробіток у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та перебуванням у щорічній відпустці (основній та додатковій), відсутній розрахунковий період для здійснення розрахунку розміру вихідної допомоги. Порядком обчислення середньої заробітної плати не передбачено здійснення розрахунку розміру вихідної допомоги, виходячи з розміру заробітку за останні повністю відпрацьовані місяці, що передували виходу у відпустку та на лікарняний, як просить позивач. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. Тобто розрахунки проводяться з установлених працівнику в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Таким чином позивачу було нараховано вихідну допомогу та одноразову допомогу при першому звільненні з підприємства відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Як передбачено ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed