Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

10 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом у якому вказав, що 06.02.2006 року ним було укладено кредитний договір № PLGWGA00000013 з ПАТ КБ «Приватбанк» на отримання кредиту. Разом з укладанням вказаного договору було передано в іпотеку нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], як забезпечення виконання зобов»язання по вказаному кредитному договору, що підтверджено договором іпотеки від 06.02.2006 року. При укладенні договору іпотеки банківській установі відповідно до його пунктів 17.10 та 17.11 як невід»ємну від будинку частину передано правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно (свідоцтво про право власності БН від 25.12.2002 року видане виконкомом Гребінківської міської ради і зареєстровано в КП «Лубенське МБТІ в реєстровій книзі №2 за реєстровим номером 297) Пунктом 17.11. іпотечного договору надано право банку утримувати вказані документи до повного погашення заборгованості за кредитним договором. На даний час зобов»язання по даному кредитному договору виконані у повному об»ємі, що підтверджено довідкою банку від 15.08.2013 року, але всупереч вказаному банк правовстановлюючі документи на будинок не повернув. Маючи намір здійснити відчуження майна, подав оголошення у газеті на яку потенційні покупці висловлювали згоду на придбання житла. Так як банк неправомірно утримує правовстановлюючі документи на житло, вказаними діями позивачеві завдано збитків, розмір яких оцінює вартістю нерухомого майна за адресою : [ADDRESS] у сумі 161036 грн., які прохає стягнути з відповідача. Крім того, внаслідок неправомірних дій банку позивачеві завдано моральних страждань, які полягають у неможливості вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном. Внаслідок утримання документів та не можливості здійснити продаж будинку погіршились взаємовідносини у сім»ї, погіршився стан здоров»я. Розмір моральної шкоди оцінює у 20000 грн., які прохає стягнути з відповідача. 05.09.2014 року позивач збільшив свої позовні вимоги та зазначив, що відповідно до рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 12 серпня 2014 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто кошти у розмірі 300000 грн. з огляду на те, що 13.08.2013 року ним було отримано від [PERSON] кошти у розмірі 150000 грн. як завдаток за житловий будинок, який належить позивачеві на праві власності та знаходиться за адресою : [ADDRESS]. З урахуванням того, що договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було, [PERSON] стягнув з позивача завдаток у подвійному розмірі, тобто крім отриманої продавцем суми у розмірі 150 000 грн. позивач повернув йому ще 150 000 грн. Відділом ДВС Оржицького районного управління юстиції 01 вересня 2014 року було відкрито виконавче провадження та запропоновано позивачеві в термін до 07.09.2014 року добровільно виконати рішення суду. З урахуванням вказаного, 02 вересня 2014 року [PERSON] було передано кошти у розмірі 300 000 грн. та провадження по справі було закінчено. Позивач вважає, що відповідач зобов»язаний відшкодувати на його користь збитки (упущену вигоду), оскільки саме враховуючи його неправомірне утримання документів, позивач позбавлений можливості продати будинок та поніс додаткові витрати у розмірі 150000 грн., які слід стягнути з відповідача. Окрім того, прохає усунути перешкоди у користуванні майном та негайно повернути правовстановлюючі документи на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] Полтавської області. Ухвалою суду від 10.10.2014 року суд залишив частину позовних вимог без розгляду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, що наведені у позові. Відповідач позовні вимоги не визнав при цьому вказав, що банку документи не передавались. Лист, який був направлений позивачеві свідчить лише про те, що питання повернення правовстановлюючих документів може бути розглянуто після погашення боргу по іншому кредитному договору. Шкода банком своєму клієнтові не завдавалась. Суд заслухавши думку учасників процесу, розглянувши матеріали справи прийшов до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 06.02.2006 року позивач уклав кредитний договір № PLGWGA00000013 з ПАТ КБ «Приватбанк» на отримання кредиту. Разом з укладанням вказаного договору було передано в іпотеку нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], як забезпечення виконання зобов»язання по вказаному кредитному договору, що підтверджено договором іпотеки від 06.02.2006 року. При укладенні договору іпотеки банківській установі відповідно до його пунктів 17.10 та 17.11 як невід»ємну від будинку частину передано правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно (свідоцтво про право власності БН від 25.12.2002 року видане виконкомом Гребінківської міської ради і зареєстровано в КП «Лубенське МБТІ в реєстровій книзі №2 за реєстровим номером 297) Пунктом 17.11. іпотечного договору надано право банку утримувати вказані документи до повного погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № 08.7.0.0.0/130815132556 від 15.08.2013 року встановлено, що позичкової заборгованості по кредитному договору № PLGWGA00000013 від 06.02.2006 року немає. Вказане також підтверджено і довідкою банку від 09.07.2014 року № 1625484. Згідно листа відповідача № 20.1.0.0.0/7-20130916/1800 від 23.09.2013 року зазначено, що відповідачем розглянуто звернення позивача від 16.09.2013 року щодо повернення правовстановлюючих документів на нерухоме майно в [ADDRESS], але враховуючи існування простроченої заборгованості по картці № 419625303042392 розгляд питання про повернення документів буде розглянуто після погашення боргу по даній картці. Таким чином у суді встановлено, що позивач здійснив повне погашення кредиту перед відповідачем по кредитному договору № PLGWGA00000013 від 06.02.2006 року. Згідно договору іпотеки від 06.02.2006 року позивачем як гарантію виконання даного договору передано в іпотеку нерухоме майно у [ADDRESS] та правоустановлюючі документи на нього. Всупереч умовам договору, а саме п. 17.11. відповідач без належних для того підстав утримує у себе документи на нерухоме майно. Взаємовідносини, що склалися урегульовані слідуючими нормами законодавства. Згідно положень ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч.1 ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Статтею 399 ЦК України передбачені підстави для припинення права володіння майном у випадку витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. За нормами ч.1 ст. 400 ЦК України передбачено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Враховуючи, що відповідач тримає у себе майно, що належить позивачеві на момент пред»явлення позову до суду без належних для того підстав, оскільки зобов»язання за кредитним договором з боку позивача належним чином виконані, то суд вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» є недобросовісним його володільцем та з огляду на положення ст. 400 ЦК України вказане майно слід витребувати у банківської установи. Відносно стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди) суд звернувся до слідуючих норм законодавства. Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 ЦК України, збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом статей 22, 611, 612, 614, 623 ЦК України для застосування такого засобу відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками, вина та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Відповідно до глави 66 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Частиною 1 ст. 953 ЦК України передбачено зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. Є доведеним, що рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 12.08.2014 року з позивача стягнуто на користь [PERSON] кошти у розмірі 300000 грн. з огляду на те, що 13.08.2013 року позивачем було отримано від [PERSON] кошти у розмірі 150000 грн. як завдаток за житловий будинок, який належить позивачеві на праві власності та знаходиться за адресою : [ADDRESS]. З урахуванням того, що договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було, [PERSON] стягнув з позивача завдаток у подвійному розмірі. Отже, позивач сплатив [PERSON] крім 150 000 грн., які він отримав, ще 150 000 грн., як подвійний розмір даної суми, оскільки сума була отримана як завдаток. Вказане доведено постановою державного виконавця відділу ДВС Оржицького районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 02.09.2014 року. З огляду на вказане, у суді доведено протиправну поведінку відповідача (дії, що пов»язані з безпідставним утримання правоустановлюючих документів); збитки ( 150000 грн. надміру сплачені третій особі кошти позивачем); причинний зв»язок між протиправною поведінкою банку та понесеними позивачем збитків ( якби право позивача на повернення документів не було порушено, він міг би вільно укласти договір купівлі -продажу нерухомого майна); вина (у формі умислу, оскільки банк свідомо протиправно утримує документи) та встановлено заходи що вжиті стороною для одержання такої вигоди ( оскільки рішенням суду доведено, що позивач поніс додаткові витрати у зв»язку з неправомірною поведінкою відповідача, то у суді є доведеною сума завданих стороні збитків, оскільки згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішення у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ у якій брала участь особа, щодо якої встановлено ці обставини). Таким чином, стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 150000 грн. є доведеним. Стосовно відшкодування моральної шкоди суд звернувся до слідуючих норм законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, якщо її було завдано внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв»язку з порушенням її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини душевних та фізичних страждань…, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. З огляду на те, що у статті 611 ЦК України передбачено, що у випадку невиконання зобов»язань, з винної сторони мають бути стягнуті збитки та моральна шкода, то позовні вимоги позивача щодо стягнення з банку моральної шкоди є частково обґрунтованими. Так, є доведеним у суді, що позивач є власником будинку по [ADDRESS]. 06.02.2006 року даний будинок було передано в іпотеку. Станом на серпень 2013 року кредитні зобов»язання позивачем було виконано, але всупереч вказаному банк не повернув належні позивачеві документи. Маючи на меті здійснити відчуження нерухомого майна, позивач на протязі тривалого періоду ( понад 1 рік) позбавлений можливості вільно розпорядитись належним йому майном. Про вказане свідчить свідоме не повернення документів позивачеві, існування заборони на відчуження майна, що підтверджено інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна видіаного 07.07.2014 року реєстраційною службою Пирятинського районного управління юстиції . Такі обставини впливають на нормальний життєвий уклад, оскільки позивач мав намір придбати інше житло, то не можливість укладення договору-купівлі продажу свого будинку негативно впливає на плани позивача. Враховуючи засади розумності та справедливості, суд вважає, що за даних обставин з відповідача має бути стягнуто 10 000 грн. моральної шкоди, оскільки саме така сума буде співмірною з обсягом душевних страждань. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь, якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved