Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

11.04.2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 13.02. 2014 року у м.Харкові, маючи на меті придбати у власність трактор на готівкові кошти, він підписав договір з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», вважаючи, що підписав договір купівлі-продажу. Представник відповідача Голпух Г.О. запропонувала сплатити аванс в розмірі 15000 грн. і запевнила, що увечері йому додому доставлять трактор і тоді він віддасть іншу частину коштів 135 тис. грн.. механіку, на що позивач погодився. Проте трактор не привезли ні увечері ні в подальшому на його неодноразові звернення. 26.02.2014 року позивач направив відповідачу лист з вимогою розірвати договір та повернути 15 тис. грн.. Проте 13.03.2014 року відповідач надав відповідь про те, що 15 тис. грн.. - це плата за організацію та оформлення договору і на підставі ст.. 12 п. 12.11 договору у випадку розірвання договору лізінгоодержувачем не повертається. У зв'язку з правовою необізнаністю позивач помилився і підписав договір фінансового лізингу, за яким сплатив не частину вартості трактора, а комісію за підготовку договору, з чим категорично не згоден, не згоден бути не власником трактора, а його користувачем. Тобто позивач помилявся в природі правочину, в правах та обов'язках сторін договору. Тому позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсним договір № 000382 фінансового лізингу, в порядку застосування наслідків недійсності правочину стягнути з відповідача 15000 грн., стягнути судові витрати. Відповідач надіслав суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав. Свої заперечення мотивує тим, що 13.02.2014 року сторони уклали договір фінансового лізингу. На виконання договору [PERSON] сплачено 15 тис грн.. комісії за організацію згідно зі ст.. 8, п. 8.2.1 Договору. 28.02.2014 року від позивача надійшла заява про розірвання Договору та повернення коштів. 28.02.2014 року на письмову вимогу позивача було розірвано договір на підставі ст.. 12 п. 12.11 Договору. В такому випадку комісія за організацію договору не повертається. Крім цього, 13.02.2014 року позивач також написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору. Тому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Крім цього пояснив, що збирався купити трактор. Його знайомий [PERSON] знайшов в Інтернеті де найнижча ціна - 145 тис. грн.. та надав телефон компанії. Позивач подзвонив, дізнався чи можна придбати трактор за готівку та наступного дня поїхав до м.Харкова. Позивач подивився трактор, завів його. Після цього представник відповідача запропонувала внести передплату у сумі 15 тис. грн.. та пояснила, що решту грошей 130 тис. грн.. треба віддати механіку який в цей же день мав привезти трактор за місцем проживання позивача, на що позивач погодився. Позивач не знав, що таке лізинг. Представник відповідача сказала, що договір, який він підписав - це документи на дорогу. Вона не пояснювала, що треба платити за трактор платежами, договір позивач не читав. Проте увечері трактор не привезли, на ранок позивач знову поїхав до м.Харкова та побачив, що трактор стоїть на місці. На його звернення представник відповідача запевнила, що трактор привезуть сьогодні. Проте трактор знову не привезли. Позивач знову поїхав у м.Харків запитати де його трактор, на що представник відповідача повідомила, що автомобіль з трактором вже поїхав через Дніпропетровськ на Київ, а потім завезуть трактор позивачу. Представник відповідача Голпух дала номер телефону фірми у м.Києві. Позивач подзвонив і йому повідомили, що трактор одразу не привезуть, потрібно ждати. Тоді позивач купив трактор у м.Суми за 155 тис. грн. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що в зв'язку зі своєю правовою необізнаністю, позивач уклав договір фінансового лізингу. Представник компанії не пояснювала, що таке лізинг, а позивач договір не читав, на графіки платежів уваги не звернув. Позивач хотів купити трактор, так як мав усю суму грошей готівкою, та пізніше все ж таки придбав трактор в іншому місці. Таким чином позивач помилився, він мав на меті одне, а по факту вийшло інше. Позивач вважав, що 15 тис. грн.., які він сплатив - це аванс. Тому представник позивача просив визнати недійсним договір фінансового лізингу як таким, що укладений внаслідок помилки, та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача 15.тис грн.. та стягнути судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача. Вона разом з чоловіком їздила у м.Харків. Їхали з грошима, хотіли купити трактор за готівку. Представниця відповідача сказала іти платити 15 тис. грн.., доки вона буде оформляти документи. Переконала їх в тому, що їм незручно буде самим гнати трактор, а у 18.00 год. цього ж дня приїде механік, пригоне трактор і йому треба буде сплатити залишок 135 тис. грн.. По телефону повідомили про те, що вартість трактора складає 145 тис. грн.. Про сплату періодичних платежів нічого не говорили. Позивач хотів придбати трактор за готівку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в Інтернеті знайшов оголошення, де була найменша ціна на трактор та дав телефон [PERSON] [PERSON] подзвонив та домовився з відповідачем. Вранці свідок, позивач, його дружина та [PERSON] поїхали до м.Харкова по трактор. Приїхали, завели. Представниця відповідача сказала заплатити 15 тис.грн., а іншу частину віддати, коли трактор привезуть. Позивач погодився, сплатив кошти, підписав договір. Позивач говорив про те, що хоче купити за готівку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] попросив його допомогти перегнати трактор. Коли приїхали у м.Харків, там було 2 жінки. Одна з них почала оформляти документи, сказала, що зараз слід заплатити 15 тис. грн.., а іншу частину грошей слід віддати, коли привезуть трактор. Позивач погодився, сплатив 15 тис. грн.. Гроші у сумі 150 тис. у позивача були готівкою. Свідок не звернув увагу на те, чи читав позивач договір. Представниця відповідача дуже переконливо розповідала і тому не викликала жодних сумнівів. Вислухавши позивача, його представника, свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» в особі представника Голпух Галини Олексіївни та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 000382, відповідно до якого, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору, який підписаний обома сторонами, крім цього, в додаток до договору сторонами підписано додаток № 1 - графік сплати першого лізингового платежу, додаток № 2 - графік сплати другого лізингового платежу, додаток № 3 - специфікація - Трактор МТЗ - 82.1. Додатком № 1 до договору передбачено, що вартість предмета лізингу складає 150тис. грн.., місячний платіж - 6250 грн., комісія за організацію складає 15 тис. грн.. та комісія за передачу - 4500 грн. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договору є особисте підписання ним кожної сторінки самого договору / а.с.66-77/, у зв'язку з чим з цих обставин вбачається, що сторонами договору було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Також позивачем власноручно підписана заява про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору фінансового лізингу № 000382 від 13.02.2014 року, в повному обсязі, коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта Голпух Галини Олексіївни та отримав свій примірник договору та додатки до нього (а.с. 64). Позивач в судовому засіданні підтвердив факт підписання ним договору, додатків та заяви. Відповідно до квитанції 3352.373.1, позивачем сплачено на користь відповідача 15 тис. грн.., призначення платежу: оплата за послуги за договором № 000382.(а.с. 18). 26.02.2014 року позивач направив на адресу відповідача заяву з вимогою розірвати договір та повернути аванс в сумі 15 тис. грн. (а.с. 19). У відповідь на заяву, представник відповідача направив на адресу відповідача лист, в якому повідомив, що на підставі заяви позивача договір № 000382 від 13.02.2014 року вважається розірваним з 28.02.2014 року, згідно ст.. 12 п. 12.11 договору, тобто розірвання договору лізингоодержувачем до сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу. (а.с. 21). Як вбачається з договору купівлі - продажу від 21.02.2014 року, позивач придбав трактор Беларус-82.1 за 155 тис. грн.(а.с. 78-79). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На підставі ст.229 ч 1 Цивільного Кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину , прав та обов'язків сторін , таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її чинність або можливість використати її за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).. Як передбачено ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувача на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець)передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Підписавши угоду та додатки до неї, позивач тим самим підтвердив свою обізнаність з умовами угоди та висловив свою згоду з цими умовами. При укладанні договору позивач мав можливості належним чином ознайомитися з текстом договору. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд критично ставиться до посилань позивача на показання свідків, оскільки свідки підтвердили лише наявність грошової суми у позивача 150 тис. грн.., сплату частини суми 15 тис. грн. та придбання позивачем в подальшому трактора за готівку. Проте свідки беззаперечно не підтвердили, що позивач мав намір саме укласти договір купівлі-продажу, а не договір фінансового лізингу. Жодними іншими доказами наявності помилки, позивач не довів. Як зазначає позивач, він помилявся щодо природи правочину та прав і обов'язків сторін правочину, через те, що він не вчитувався в текст договору та через свою юридичну необізнаність підписав договір. Відповідно до роз'яснень які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного суду України, від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином суд вважає, що в даному випадку позивач проявив недбальство, тому підстав для визнання договору недійсним внаслідок помилки немає. Тому і немає підстав для застосування наслідків недійсності правочину. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed