Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

10.08.2021 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору дарування житлового будинку від 04.03.2014 на праві приватної власності їй належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , однак з листопада 2018 року в ньому не проживає. Родинні відносини між ними припинені, де наразі проживає відповідач їй не відомо. На даний час наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, на отримання житлових соціальних пільг (субсидії), що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 26.08.2021 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с.20). Позивачка в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.24). Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою останнього відомого місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву не подав (а.с. 19, 21). Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 18.10.2021 про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 04.03.2014, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12, 13). За даною адресою зареєстрований, але не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актом підтвердження фактичного місця проживання особи (осіб) від 27.07.2021. В якому зазначено, що [PERSON] , зареєстрований, за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з листопада 2018 року (а.с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає з листопада 2018 року, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов`язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, позивач, як власник будинку, має право вимагати позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що позивач підтвердив належними доказами обставини, викладені у позові. Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved