Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

12.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.11.2011 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння між нею та відповідачем. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сімї неможливе, так як це суперечить її інтересам, оскільки однією сімєю вона та відповідач не проживають приблизно два роки, шлюбних стосунків не підтримують, відносини між нею та відповідачем, починаючи з листопада 2015 року лише погіршувались, на примирення з відповідачем вона не згодна. Крім того, просить відновити її дошлюбне прізвище «Мамчур». В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, за час, що надався судом для примирення подружжя, вона та відповідач не помирилися (а.с.20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, згоден на розірвання шлюбу з [PERSON] (а.с.21). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка та відповідач заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.11.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-АМ №109254 (а.с.4). Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Позивачка та відповідач не бажають миритися. Позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, про що зазначила в позовній заяві та в заяві до суду. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до непорозумінь, внаслідок чого сторони однією сімєю не проживають останніх два роки. Перебування в шлюбі суперечить інтересам позивачки та її неповнолітнього сина. Наданий судом строк для примирення не покращив стосунків подружжя. За час, наданий судом для примирення подружжя, сторони не помирилися. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON], а саме: що у їх сімї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу конфліктів щодо розвязання питань спільного сімейного життя, що призвело до фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки. Крім того, суд, при вивченні і оцінці мотивів розлучення та фактичних взаємин подружжя, не вбачає підстав для повторного вжиття заходів до примирення подружжя. Тому, у суду склалася переконаність, що є достатні підстави для розірвання шлюбу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved