Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

11.05.2018 року позивач [PERSON], в інтересах якого діє представник за довіреністю - [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, у якій просив визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], у розмірі 4,90 умовних кадастрових гектарів у ВАТ «Вербівське» Балаклійського району Харківської області згідно з Державним актом на право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 09.09.1999 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що [INFO] помер його батько - [PERSON], який був членом ВАТ «Вербівське» і був внесений під № 250 до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю Серія [NUMBER] від 09.09.1999 року. [PERSON] 01.03.2000 року отримав Сертифікат на земельну частку (пай) у ВАТ «Вербівське» серії [NUMBER], площа якої становить 4,90 умовних кадастрових гектарів. Сертифікат на земельну частку (пай) було втрачено, а державний акт на право власності на землю [PERSON] не отримав. У зв'язку з цим позивач не має можливості оформити спадщину після смерті батька, а тому вимушений звернутися до суду з позовною заявою. У судове засідання учасники справи не з'явилися, про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином. Представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, про що надав суду заяву. Представник відповідача - Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.09.1987 року (а.с. 6). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 20.07.2017 року повторно Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 5). Із повідомлення приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Іваненка А.М. від 15.12.2017 року № 290/02-14 вбачається, що на підставі заяви [PERSON] 30.08.2017 року до Спадкового реєстру було внесено запис про реєстрацію спадкової справи за № 95-2017, спадкодавцем за якою є [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Станом на 15.12.2017 року [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який звернувся за оформленням своїх спадкових прав після [PERSON] (а.с. 8). Постановою приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Іваненка А.М. від 30.08.2017 року №389/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. За інформацією Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 30.07.2018 року на запит суду, після смерті [PERSON], який помер [INFO] ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до Балаклійської державної нотаріальної контори не звертався. З відповіді відділу у Балаклійському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вих. № 31-20-0.23,09-263/101-18 від 06.04.2018 року) вбачається, що згідно додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по ВАТ «Вербівське» серія [NUMBER] від 09.09.1999 року до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства [PERSON] внесений за № 250. Розмір земельної частки (паю) становить 4,90 умовних кадастрових гектарів. На [PERSON] за №754 зареєстровано та видано сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 01.03.2000 року. Державний акт на право власності на землю на [PERSON] не зареєстровано (а.с. 11). Вказане також підтверджується копією Державного акту на право колективної власності на землю Серії [NUMBER] та копією додатку 1 до державного акту (а.с. 12, 13). У газеті «Вісті Балаклійщини» № 28 (11174) від 11.04.2018 року опубліковано оголошення такого змісту: «Сертифікат на земельну частку (пай) в ВАТ «Вербівське» Вербівської сільської ради Харківської області серії [NUMBER], реєстраційний № 754 від 01.03.2000 року виданий на ім'я [PERSON], вважати втраченим» (а.с. 14). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини щодо спадкування права на земельну частку (пай) врегульовані положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] до розпаювання земель колективної власності було прийнято до членів ВАТ «Вербівське» та включено до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, серії [NUMBER], виданого 09.09.1999 року, у зв'язку з чим він набув право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Діти спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу (стаття 1261 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Беручи до уваги те, що позивач, який є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, позбавлений можливості в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ним права на земельну частку (пай), реалізувати своє право на спадщину після смерті [PERSON], оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved