Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

12.08.2016 року Виконком Тернівської районної у місті ради, в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відібрання малолітніх дітей від батьків без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог Виконком вказує, що [PERSON] має трьох малолітніх дітей [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. Відповідач проживає разом зі своєю матір'ю та малолітніми дітьми за адресою: [ADDRESS], веде асоціальний спосіб життя, не працює, з оточуючими не спілкується, дверей не відчиняє, не виходить на прогулянки з дітьми, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема: не допускає медпрацівників до дітей для перевірки їх стану здоров'я. Двоє дітей шкільного віку, але навчальних закладів вони не відвідують. Зі слів сусідів в квартирі відсутні водо, газо, електропостачання. Відповідачка спілкується з представниками органу опіки, лише через двері. Медичні працівники неодноразово намагалися відвідати відповідачку з дітьми, з метою перевірки стану здоровя малолітніх дітей, але потрапити до квартири не мали змоги. Умови проживання обстежити не можливо, оскільки відповідачка не відчиняє двері. Тому Виконком звернувся до суду з позовом про відібрання малолітніх дітей від [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Представник Виконкому у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку. Прокурор позовні вимоги підтримала в повному обсязі. За такими обставинами, згідно ст.224 ЦПК України, суд ухвалив винести заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю малолітніх дітей [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.- 8,9,10). Згідно довідки Відділу освіти Тернівського комітету Тернівської районної у місті рад, діти ніде не навчаються, (а.с. - 11). Довідкою від 29.07.2016 р. №1401 підтверджується факт того, що дітям не робляться щеплення, та не проводяться їх медогляди, (а.с. - 12,13). Криворізький міський центр соціальних служб для сімї , дітей та молоді неодноразово намагалися перевірити умови проживання дітей за адресою м. Кривий Ріг, вул. Ухтомського, 27/44 (а.с. - 14,15,16,18) Згідно висновку Виконкому Тернівської районної у місті ради від 26.09.2016 р. у відповідача доцільно відібрати малолітніх дітей без позбавлення її батьківських прав (а.с. - 46-47 ). У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в якій зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Зокрема, відібрання дитини від батьків та позбавлення особи батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні питання щодо відібрання дітей, необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по їх вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. За таких обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на жовтень 2016 року існують умови, загрозливі для життя і здоров'я малолітніх дітей відповідачки саме через її поведінку і неналежне виконання нею (відсторонення від виконання) батьківських обов'язків. Враховуючи викладене, вік дітей, поведінку відповідачки, суд вважає, що доведено наявність підстав для відібрання дітей від відповідачки (матері) без позбавлення відповідачки батьківських прав. Враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, та оскільки дитина на даний час не відібрана, суд вважає доцільним допустити рішення до негайного виконання. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь держави необхідно також стягнути судовий збір за позовні вимоги про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі ст. ст. 150, 152, 155, 164, 170 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини»,

Outcome: approved