Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

10 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Максус Лізинг» про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 08.05.2018 року №02097 та стягнення коштів, посилаючись на те, що в травні 2018 року в мережі Інтернет він дізнався про можливість придбання автомобіля марки ВАЗ 2115, 2014 року випуску у менеджера ТОВ «МАКСУСЛІЗИНГ». Звязавшись із вказаною в оголошенні особою позивачу було запропоновано приїхати до м. Кропивницький, Кіровоградської області для укладення договору купівлі-прпродажу транспортного засобу шляхом здійснення двох платежів: перший платіж - у сумі 28000,00 грн. (двадцять вісім тисяч грн. 00 коп.) мав бути здійснений до отримання автомобіля, а другий платіж - у сумі 58000,00 грн. (пятдесят вісім тисяч грн. 00 коп.) мав бути здійснений після отримання автомобіля. Під час перебування в офісі ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» у м. Кропивницькому після здійснення першого платежу менеджер надала підписати йому договір фінансового лізингу замість договору купівлі-продажу автомобілю, пояснивши, що в них така форма договору, що усе вищезазначене не буде впливати на його право власності щодо придбаного транспортного. Таким чином, між ними укладено договір фінансового лізингу. Договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб «CREAT WALL С30 NEW», а сторонами договору фізична і юридична особи, не було нотаріально посвідчено, у зв'язку з чим договір є недійсним і просить застосувати наслідки нікчемності правочину.. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у випадку неявки відповідача не заперечив, щодо заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Із письмової згоди представника позивача суд ухвалив заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що травні 2018 року в мережі Інтернет позивач дізнався про можливість придбання автомобіля марки ВАЗ 2115, 2014 року випуску у менеджера ТОВ «МАКСУСЛІЗИНГ». Звязавшись із вказаною в оголошенні особою позивачу було запропоновано приїхати до м. Кропивницький, Кіровоградської області для укладення договору купівлі-прпродажу транспортного засобу шляхом здійснення двох платежів: перший платіж - у сумі 28000,00 грн. (двадцять вісім тисяч грн. 00 коп.) мав бути здійснений до отримання автомобіля, а другий платіж - у сумі 58000,00 грн. (пятдесят вісім тисяч грн. 00 коп.) мав бути здійснений після отримання автомобіля. 08 травня 2018 року між [PERSON], з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальні» «МАКСУС ЛІЗИНГ», в особі директора Лиховид Альони Іванівни, що діє на підставі статуту з іншої сторони було укладено Договір фінансового лізингу за № 02097. Згідно Договору лізингодавець зобовязувався передати лізингоодержувачу транспортний засіб зазначений у п.1.1 Договору та у Специфікації (Додаток №1 Договору), а саме: марка «Great Wall С30 NEW», модифікація «fashionable», тип двигуна 1,5 на строк та умовах зазначених у договорі лізингоодержувач - отримати транспортний засіб для користування та сплатити авансовий платіж та комісію за організацію договору, Як зазначалось представниками ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ», що транспортний засіб ВАЗ 2115 позивач зможе отримати через три години після внесення першого платежу у розмірі 28 000,00 грн. (двадцяти восьми тисяч грн. 00 коп.) на рахунок вищезазначеної юридичної особи. Позивач здійснив оплату першого платежу у сумі 28000 грн. що підтверджується копією квитанції, проте транспортний засіб не було передано позивачу. Представниками ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» було запропоновано позивачу повернутися додому, а транспортний засіб йому буде доставлено на його адреси наступного дня, але автомобіль не був доставлений до позивача. Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб «CREAT WALL С30 NEW», а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст. 799 ЦК не було нотаріально посвідчено, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551 цс 16. Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст.806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином договір фінансового лізингу, укладений з фізичною особою, має бути нотаріально посвідченим, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. Частиною 2 статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ураховуючи, що договір лізингу, укладений між сторонами, де учасником є фізична особа, не був посвідчений нотаріально, як передбачено ст. 799 ЦК України, отже укладений з порушенням вимог закону, то такий договір є нікчемним і визнання його недійсним судом не вимагається, а відтак сплачені позивачем грошові кошти на виконання цього договору підлягають поверненню, як передбачено ч. 2 ст. 216 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Представником відповідача надана суду лише копія розпорядження № 4610 від 21.12.2017 р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про видачу ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що згідно змісту спірного Договору № 02097 фінансового лізингу від 08 травня 2018 року, укладеного між ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» та [PERSON], надає підстави прийти до висновку, що в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, встановлена жорстка відповідальність лізингоодержувача, як споживача за порушення умов договору, усувається відповідальність лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, не надані права лізингоодержувача, як споживача, вимагати дострокового розірвання договору, передбачено покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, вказаний договір не є нотаріально посвідченим, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги, щодо визнання недійсним договору фінансового лізингу від 08 травня 2018 року за № 02097 та стягнення коштів знайшли своє підтвердження. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України,оскільки рішенняпо справіухвалено накористь позивача,який звільненийвід сплатисудового збору,то судовийзбір посправі підлягаєстягненню звідповідача.

Outcome: approved