Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

11.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. У заяві позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані відповідачі - невістка позивача [PERSON] та внук [PERSON] . Посилаючись на те, що з 2016 року відповідачі за адресою реєстрації, а саме: [ADDRESS] не проживають, не сплачують комунальні платежі, особистих речей відповідачів в квартирі немає, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просила визнати останніх такими, що втратили право користування вищезазначеним житловим приміщенням. 16.07.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва відкрито провадження по даній справі. 21.09.2018 року представник [PERSON] адвокат Єфремов В.В. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі, оскільки [PERSON] проживає в спірній квартирі з моменту вселення до неї зі своїми батьками з 1992 року та по теперішній час. Тому доводи позивача про відсутність майна відповідача та його речей вважав необґрунтованими та безпідставними. Позивач та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх в повному обсязі. В режимі відеоконференції представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2005 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки ПП «ЖЕК-№10» №1167 від 05.07.2018 року за вищезазначеною адресою зареєстровані: невістка позивача [PERSON] - 09.04.2010 року та онук [PERSON] 25.01.2013 року. Також встановлено, що відповідачі у спірному житловому приміщенні не проживають з 2014 року, не сплачують комунальні послуги та квартплату, не беруть участі в ремонті житлового приміщення, не зберігають свого особистого майна, що підтверджується актом про не проживання, який посвідчений ПП «ЖЕК-№10». Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зі змінами, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. За таких обставин, оскільки відповідачі не проживають в спірному житловому приміщенні більше шести місяців без поважних причин, витрати на його утримання не несуть, за комунальні послуги не сплачують, суд вважає їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Посилання адвоката Єфремова В.В. на те, що [PERSON] по теперішній час проживає в спірній квартирі та має там особисті речі, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та є безпідставними з огляду на наступне. Так, з матеріалів справи, а саме з фотографій житлового приміщення спірної квартири та з акту її огляду вбачається, що дана квартира перебуває в занедбаному стані, захламлена, з чого можна зробити висновок, що в ній тривалий час ніхто не проживає. Факт того, що в спірній квартирі ніхто не проживає також підтверджується витягами з особових рахунків за адресою [ADDRESS] , на яких відображена незмінність цифрових покажчиків лічильників за період з 2014 року. Крім того, доказів по сплаті [PERSON] комунальних платежів за даною адресою адвокатом не надано. В свою чергу, посилання представника [PERSON] , що акт про непроживання є неналежним та достовірним доказом, оскільки не містить дату його складання також спростовується вищезазначеними доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved