Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

10 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та виключення відомостей про батька із актового запису про народження дитини. Уточнивши позовні вимоги просила розірвати шлюб із [PERSON], змінити її прізвище на дошлюбне «Обрядчикова», виключити відомості про [PERSON] з актового запису про народження дитини [PERSON], змінити прізвище дитини на «Обрядчиков» по батькові на «Андрійович». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 червня 2017 року зареєструвала шлюб із відповідачем, на час реєстрації шлюбу була вагітна від іншого чоловіка, про що було відомо відповідачу. 09 листопада 2017 року народилась дитина - [PERSON], батьком дитини в свідоцтві про народження вказаний [PERSON], однак останній не є біологічним батьком дитини. Вказала, що з вересня 2017 року шлюбні стосунки із відповідачем фактично припинено, спільне господарство не ведеться, із відповідачем проживають окремо. Зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного, у сторін різні погляди на сімейне життя та обовязки, через обізнаність відповідача про народження дитини від іншого чоловіка в сімї виникають сварки. Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 06 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання на 04.07.2018, яке в подальшому було відкладено на 03 серпня 2018 року. Ухвалою суду від 03 серпня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача залучено [PERSON] районний у місті [PERSON] відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 10 вересня 2018 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та уточненій позовній заяві, у звязку з неявкою відповідача просила проводи заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У звязку із зазначеним, 01.10.2018 року судом постановлена ухвала про розгляд справи у заочному порядку. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні 09 жовтня 2018 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно [PERSON] районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серії І-КИ № 380921.(а.с.3). 09 листопада 2017 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №662424. Батьками в свідоцтві про народження дитини записані сторони у справі [PERSON] та [PERSON]. (а.с.4) Оскільки між сторонами виникли відносини, які випливають із сімейних правовідносин до них підлягають застосуванню відповідні положення Сімейного кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути предявлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Під час розгляду справи встановлено, що шлюбні стосунки сторони фактично припинили у вересні 2017 року. Підставою припинення шлюбних стосунків є різні погляди сторін на сімейне життя та обовязки, сварки в сімї. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що малолітній дитині подружжя - [PERSON] на час звернення позивачки до суду із позовом про розірвання шлюбу не виповнився один рік, при розгляді справи не встановлено, що відповідач вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо позивачки або дитини, а тому в задоволенні позову в частині розірвання шлюбу слід відмовити, розяснивши позивачу її право на звернення до суду після досягнення дитиною одного року. Що стосується позовних вимог про виключення відомостей про [PERSON] з актового запису про народження дитини [PERSON] судом встановлено наступне. Згідно ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Відповідно до ст.133 Сімейного кодексу України якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матірю а чоловік-батьком дитини. Згідно ч.1, 2 ст.138 Сімейного кодексу України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, предявивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Так під час розгляду справи судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] народився у шлюбі [PERSON] та [PERSON], при цьому ані під час звернення до суду із позовною заявою, ані під час розгляду справи жодною іншою особою не було подано заяви про батьківство, доказів подання такої заяви не було надано й самою позивачкою. Крім того, відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Так позивачкою на підтвердження відсутності факту кровного споріднення між відповідачем [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON] надано експертний висновок про біологічне батьківство № MGТ від 22.02.2018 (а.с.5), який не може бути прийнятий судом в якості належного доказу оскільки зразки ДНК при аналізі яких були отримані викладені у висновку дані не були взяті у відповідності із встановленою юридичною процедурою та видані виключно для особистої інформації. Окрім цього при проведенні відповідного експертного дослідження експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до положень ч. 7 ст. 102 ЦПК України. У відповідності до положень п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у звязку з чим позивачці було розяснено судом право на призначення молекулярно-генетичної експертизи на підтвердження відсутності факту кровного споріднення. Позивач категорично заперечувала проти призначення судом вказаної експертизи без проведення якої в даному конкретному випадку неможливо достовірно встановити наявність або відсутність кровного споріднення між відповідачем та малолітньою дитиною [PERSON] З урахування викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини слід відмовити у звязку з його недоведеністю. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed