Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

11.08.2015 року [PERSON] звернулася до суду з первісним позовом, який в послідуючому уточнила, зазначивши, що 18.12.2014 року помер її брат [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого входить домоволодіння розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Разенкова, буд. 106. Враховуючи, що померлий [PERSON] не залишив заповіту, спадкоємцем за законом першої черги є його син [PERSON] За життя [PERSON] тяжко хворів, останній раз перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» у цереброваскулярному відділенні у період з 13.12.2014 року по 18.12.2014 року. За час перебування у даному відділенні, вона придбала йому медикаментів на суму 4\~202,41 гривень. Крім того, вона повністю за свій рахунок здійснила поховання [PERSON], витрачено на поховання 8\~135 гривень. Відповідач [PERSON] не приймав участі у витрата на лікування та поховання спадкодавця. На її прохання відшкодувати понесені нею витрати, він категорично відмовляється. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в повному обсязі успадковує вищезазначене домоволодіння, розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Разенкова, буд. № 106, а отже вартість цього спадкового майна, дає можливість відповідачу відшкодувати в повному обсязі витрати на лікування та поховання спадкодавця [PERSON], позивач просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь документально підтвердженні витрати на лікування спадкодавця [PERSON] у сумі 4\~202,41 гривню та на його поховання у сумі 10550,12 гривень, всього на загальну суму 14752,53 гривень, а також витрати на правову допомогу в сумі 4\~000 гривень та судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Крім того позивач, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] привласнив належне їй особисте майно, що знаходилося у тимчасовому користуванні наймачів домоволодіння, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Разенкова, буд. № 106, а саме; газову плиту, вартістю 3000,00 гривень, холодильник NORD, вартістю 3000,00 гривень, стіл деревяний полірований, вартістю 1000,00 гривень, два стільці деревяних полірованих, вартістю по 300,00 гривень, мякий куток «Дунай» оранжево-бежевого кольору, вартістю 4000,00 гривень, масляний обігрівач Saturn, вартістю 700,00 гривень, позивач просила суд також зобовязати відповідача повернути належне їй майно, а в разі його відсутності зобовязати сплатити їй його вартість на загальну суму 12300,00 гривень. До початку розгляду справи по суті, 30 вересня 2015 року, відповідач за первісним позовом, подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті батька [PERSON], відкрилась спадщина на домоволодіння № 106 по вул. Разенкова в м. Кривий Ріг та на автомобіль марки ВАЗ 2106. 15.08.2015 року [PERSON], найнявши невідомих йому працівників, маючи корисливі цілі та злочинні наміри, приїхала за адресою домоволодіння батька, де протиправно та незаконно, розібрала бокс та паркан, погрожувала розібрати ще й домоволодіння. У звязку зі злочинними діями, йому було завдано моральну та майнову шкоду, внаслідок чого він 27.08.2015 року звернувся до чергової частини Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст. 356 КК України. 28.08.2015 року слідчим СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості щодо вищезазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України за № 12015040720002489. Внаслідок вчинення [PERSON] щодо нього кримінального правопорушення, а саме самоправства, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством і за які настає відповідальність за ст. 356 КК України, йому завдано моральну та матеріальну шкоду. Крім того, у батька в господарстві були дві свині, які після його смерті відповідачкою [PERSON] були незаконно продані [PERSON] за 4\~000,00 гривень, також відповідачка незаконно вивезла з домоволодіння транспортний засіб марки ВАЗ 2106, який належав батькові на праві власності. Просив суд стягнути з відповідачки на його користь матеріальні збитки в розмірі 4\~000,00 гривень. В судовому засіданні позивач, будучи присутньою в судових засіданнях до 21.03.2016 року та її представник - адвокат [PERSON] підтримали уточнений первісний позов та посилаючись на обставини, викладені у позові, просили позов задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на безпідставність та недоведеність вимог, оскільки вказані в позові свині належали позивачу за первісним позовом, а не померлому [PERSON]. Відповідач та його представник зустрічний позов підтримали та посилаючись на обставини, викладені в зустрічному позові, просили суд його задовольнити, проти первісного позову частково заперечували, а саме щодо розміру понесених позивачем витрат на поховання померлого спадкодавця та його лікування, а також заперечували проти наявності зазначеного позивачем за первісним позовом майна. Вважали не належним та недопустимим доказом довідку-калькуляцію Комунального підприємства «Фармація» стосовно цін медикаментів, які були начебто придбані [PERSON] для лікування [PERSON], адже з вказаної довідки не вбачається, що вказані медикаменти на суму 4\~202,41 гривня були придбані саме [PERSON] Крім того, позивачка ставить питання про відшкодування їй витрат на організацію поминального обіду в кафе в розмірі 4\~125,00 гривень, однак такі витрати не відносяться до витрат на поховання. Крім того, вважали недоведеними позивачем витрати, на правову допомогу, оскільки вартість цих послуг у розмірі 4\~000,00 гривень, не обґрунтовується та не підтверджується матеріалами справи. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази у справі, суд приходить висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень\~ст. 1232 ЦК України\~спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Судом встановлено, що 18 грудня 2014 року помер [PERSON] ( а.с. 8 копія свідоцтва про смерть). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2001 року належало домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Разенкова, буд. 106 ( а.с. 9 копія договору купівлі-продажу). Після смерті [PERSON] 31.01.2015 року з заявою про прийняття спадщини звернувся його син [PERSON] та його сестра [PERSON], яка на момент подання заяви була зареєстрована за адресою: [INFO]. ( а.с. 84). В судовому засіданні сторонами визнавався факт того, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], який помер 18.12.2014 року, є його син [PERSON], а спадковим майном, що залишилося після його смерті є домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Разенкова, буд. 106, що відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. [PERSON] за життя, перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» у цереброваскулярному відділенні у період з 13.12.2014 року по 18.12.2014 року ( а.с. 10 копія посмертного епікризу). За час перебування його у відділенні лікарні, йому були призначені наступні медикаменти, Л-лізин 5,0 - 14 амп., фір. розчин 200,0 - 17 фл., маннит 200,0 6 амп., ситеми ПР 9 шт., метоклопромід 2,0 7 амп., ліра 1000 7 амп, магнія сульфат 14 амп., берлиприл плюс 30 таб., армадин 2,0 10 амп., актовегін 5,0 8 амп., німатоп 50 мг. 2 фл., цефтриаксон 1,0 10 фл., іпигрикс 1,5 % - 4 апл, шприц 5,0 7 шт., нейроксон 1000 1 амп. ( а.с. 11 копія довідки). Крім того, судом встановлено, що за час перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» у цереброваскулярному відділенні у період з 13.12.2014 року по 18.12.2014 року, саме позивач за первісним позовом [PERSON] несла витрати на придбання вищевказаних медикаментів (а.с.115-125 - копії журналу обліку медикаментів, копія листку лікарських призначень). При цьому суд, не може прийняти до уваги заперечення відповідача-позивача та його представника про те, що витрати на медикаменти міг нести сам померлий [PERSON], оскільки вони повністю спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] лікарів КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради», які зазначили, що перебуваючи на лікуванні у цьому закладі померлий [PERSON], за станом здоровя не міг самостійно придбати собі ліків, медикаменти на його лікування були придбані родичами хворого, про що робилися відмітки в журналі обліку медикаментів. Вказаний факт був підтверджений і показаннями свідка [PERSON], яка зазначила, що на прохання [PERSON] за кошти, які та надавала, вона особисто купувала ліки на лікування хворого [PERSON], коли [PERSON] в звязку з роботою не могла цього зробити особисто. Сам відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував той факт, що лікуванням та похованням його батька [PERSON] займалася позивач-відповідач [PERSON]. В той же час, що стосується розміру витрат, які понесені позивачем-відповідачем на лікування [PERSON], суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій частині частково обґрунтованими та приймає до уваги довідку КП «Фармація» надану на запит суду щодо вартості медичних медикаментів, саме станом на 18.12.2014 року, згідно якої витрати на придбання вказаних в позові медикаментів склали 3504, 00 гривень ( а.с. 209- довідка). У звязку з чим, позовні вимоги за основним позовом [PERSON] в частині стягнення витрат на лікування підлягають частковому задоволенню на суму 3504,00 гривень. Відповідно до\~ст. 1232 ЦК України\~спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість під час покладення на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Згідно положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»\~ визначено поняття поховання померлого - як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Таким чином згідно з визначенням поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відноситься до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці відповідно до\~ст. 1232 ЦК, а відтак, стягненню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову позивача відповідача в частині стягнення витрат на проведення поминального обіду. В той же час, виходячи з наданих доказів позивачем-відповідачем, суд вважає обґрунтованими її вимоги в частині стягнення витрат понесених нею на ритуальні послуги та предмети ритуальної належності в розмірі 4010,00 гривень та ручне копання могили в розмірі 2415,12 гривень, що складає 6425,12 гривень. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися \~на припущеннях. В уточненому позові позивач-відповідач [PERSON] просила також суд зобовязати відповідача-позивача [PERSON] повернути належне їй майно, яке вона надавала наймачам спадкового будинку 01.04.2015 року та яке вони зобовязувалися їй повернути 20.08.2015 року, а в разі його відсутності просила суд зобовязати відповідача сплатити їй його вартість на загальну суму 12300,00 гривень, а саме за наступне майно: газову плиту, вартістю 3000,00 гривень, холодильник NORD, вартістю 3000,00 гривень, стіл деревяний полірований, вартістю 1000,00 гривень, два стільці деревяних полірованих, вартістю по 300,00 гривень, мякий куток «Дунай» оранжево-бежевого кольору, вартістю 4000,00 гривень, масляний обігрівач Saturn, вартістю 700,00 гривень. В той же час доказів того, що вказане майно позивачем надавалося саме відповідачу -позивачу [PERSON] та знаходиться в його незаконному володінні суду не надано, в звязку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. При цьому суд не може прийняти до уваги надані позивачем докази щодо придбання цього майна, як і фото вказаного майна, оскільки сам факт знаходження цього майна у відповідача-позивача та наявність зобовязань саме у відповідача-позивача з приводу повернення цього майна перед позивачем-відповідачем суду не доведено, а пояснення в якості свідка - чоловіка позивача [PERSON] не є належним доказом. Суд також не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з позивача-відповідача [PERSON] 4000,00 гривень в рахунок відшкодування спричиненої йому шкоди спричиненої в результаті вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, а саме в результаті продажу свиней, які належали батькові відповідача-позивача. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. В судовому засіданні встановлено, що дійсно [PERSON] 27.08.2015 року звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії [PERSON] і по даному факту відкрито кримінальне провадження № 12015040720002489 за ст. 356 ч.1 КК України ( а.с. 208). В той же час відповідачем-позивачем не надано суду доказів того, що [PERSON] належним чином визнана винною у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а пояснення допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не є належними доказами по цивільній справі того, що позивачем-відповідачем [PERSON] було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України в результаті якого відповідачу-позивачу заподіяна матеріальна шкода, тому вимоги відповідача-позивача в зустрічному позові є передчасними. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. При зверненні з позовом позивачем-відповідачем [PERSON] понесені витрати по сплаті судововго збору в розмірі 243,60 гривень ( а.с. 1- квитанція). Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено вищевказаним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом [PERSON], яка згідно свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю № 1309 від 12.10.2004 року має право на заняття адвокатською діяльністю, та позивачем [PERSON] 14.07.2015 року було укладено договір про надання юридичної допомоги та представництво в судах всіх інстанцій по даній цивільній справі ( а.с. 19, 20 договір, копія свідоцтва). Згідно квитанції від 14.07.2015 року адвокатом [PERSON] одержано від [PERSON] 4000,00 гривень за участь у вказаній цивільній справі ( а.с. 18 квитанція). Зважаючи на те, що позивачем-відповідачем [PERSON] не надано розрахунку витрат на правову допомогу, однак виходячи з вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року та журналу судових засідань, щодо часу участі адвоката [PERSON] в судових засіданнях (загальна тривалість яких склала - 7 годин), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - позивача на користь позивача-відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3858, 48 гривень, оскільки інші витрати на правову допомогу документально суду не доведені. На підставі наведеного,

Outcome: partial