Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

11.06.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 02.12.2014 року. У судове засідання позивачка не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Представник відповідача Миколаївської міської ради у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах доказів та у відповідності до вимог діючого законодавства. Представник третьої особи- другої Миколаївської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Позивачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-АГ №343848 від 03.09.1967р. Судом встановлено, що 22 жовтня 1997 року на Південній товарній біржі в місті Миколаєві за №7526 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір міни 33/100 домоволодіння №38 по вул. Конопатна в м. Миколаєві на квартиру [ADDRESS], який у подальшому 23.10.1997 року був зареєстрований Миколаївським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 17548. Відповідно до реєстраційного посвідчення Миколаївського бюро технічної інвентаризації до документу про право особистої власності від 23.10.1997 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. 02 грудня 2014 року [PERSON], син позивачки по справі, помер. Після його смерті відкрилась спадщина за законом в тому числі і на квартиру [ADDRESS]. Позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, у встановлений законом шестимісячний термін від дня відкриття спадщини, звернулась до другої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина, оскільки договір міни нерухомого майна, зареєстрований Південною товарною біржею 22.10.1997 року за № 7526 не посвідчений нотаріально і не може бути прийнятий нотаріусом для видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру. Про відмову у вчиненні нотаріальних дій 08.06.2015 року державний нотаріус Другої Миколаївської державної нотаріальної контори винесла відповідну постанову . Як вбачається з матеріалів справи, інша сторона за вищезазначеним договором міни, [PERSON], померла 13.04.2005 року. Спадщина, що відкрилась після її смерті, яка складалась в тому числі з 33/100 частин домоволодіння № 38 по вул. Конопатній в м. Миколаєві, прийнята її сином, [PERSON], підтверджується рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2005року. До теперішнього часу вищезазначений договір міни № 7526 від 22 жовтня 1997 року ніким не оспорювався. Згідно довідки Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» за №3106 від 28.05.2015 року, на момент смерті спадкодавця в квартирі [ADDRESS], крім померлого [PERSON], ніхто не проживав і не був зареєстрований. Відповідно до довідки Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» за №3269 від 09.06.2015 року, на теперішній час в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає і не зареєстрований. Судом також встановлено, що позивачка після смерті сина фактично прийняла спадщину у вигляді спірної квартири, підтримує її у належному до життя стані, сплачує усі комунальні послуги, але не може оформити своє право власності на спадкове майно, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст.241,242 ЦК України в ред. 1963 року, який був чинним на час укладання вищезазначеного договору, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Ст.224 ЦК України в ред. 1963 року встановлює за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно до ст 227 ЦК України в ред.1963 року договір купівлі- продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України в ред. 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статею 12 Закону України «Про власність», який був чинним на момент укладення вищезазначеного договору міни № 7526 від 22 жовтня 1997 року, визначено, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. П.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлює, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до статті 1216 ЦК України в ред. 2004 року спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України в ред. 2004 року). Згідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 Цивільного Кодексу України в ред. 2004 року спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, захистити свої майнові права позивачка має можливість лише у судовому порядку, у зв'язку з чим суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved