Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.12.2017 року судом зареєстровано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (а.с. 2-6). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17.12.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без розгляду в частині поділу: квартири [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] ; легкового автомобіля марки Рено-19 держномер [NUMBER] (а.с. 189), у зв`язку з чим представник позивача уточнив позовні вимоги (а.с. 229). \~ \~ \~ \~Позивач мотивував позов тим, що 05.10.1985 року в Великорусавській сільській раді Томашпільського району Вінницької області він зареєстрував шлюб з [PERSON] . У шлюбі у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , 1986 р.н. та син [PERSON] , 1990 р.н. \~ \~ \~ \~В 1997 року позивач звільнився з органів СБУ та переїхав до Росії на заробітки, де влаштувався на роботу начальником служби безпеки комерційної фірми в м. Новосибірську. Перевіз туди дружину та двох дітей. Працював офіційно, заробітна плата була до 10 тисяч доларів США на місяць. Дружина ніколи не працювала, займалась веденням домашнього господарства. Три-п`ять разів на рік за його кошти виїжджала в Україну до своїх рідних, іноді разом з дітьми, де проводила загалом до 6 місяців протягом кожного року. \~ \~ \~ \~З початку 2000 року позивач давав дружині великі суми грошей на проживання, ведення домашнього господарства, її поїздки і відпочинок, в тому числі і для того, щоб вона купила для них квартири, земельну ділянку в Україні, будувала будинок. Впродовж довгого часу між ним та дружиною виникали конфлікти стосовно поглядів на виховання дітей, подальших життєвих планів та взаємовідносин між ними, також у неї виникали конфлікти з їх молодшим сином [PERSON] . \~ \~ \~ \~В кінці 2003 року відповідач переїхала на постійне проживання в Україну, як вона пояснила, щоб бути ближче до їх старшого сина [PERSON] і допомагати йому. [PERSON] на той час навчався у Київській академії МВС України і був на повному державному забезпеченні. Менший син [PERSON] категорично відмовився переїжджати, тому з 13 років син [PERSON] постійно проживав разом із позивачем у м. Новосибірську і перебував на його повному матеріальному забезпеченні, навчався в муніципальній середній школі «Діалог». Син закінчив школу в 2007 році і за кошти позивача переїхав до Великобританії та вступив до коледжу у Брайтоні, а потім до [PERSON] . Навчання сина в цих закладах оплачував позивач. \~ \~ \~ \~Також позивач продовжував передавати кошти дружині. Одну із сум, кошти в розмірі 10\~000 доларів США позивач передав відповідачу через сина [PERSON] в серпні 2009 року, коли він їхав в Україну, що задекларовано у митній декларації від 19.08.2009 року. Вони з відповідачем домовлялись про купівлю трьох квартир у м.Вінниці і розраховували, що в одній з них будуть жити вони з відповідачем, а в двох інших їх сини, кожен в окремій квартирі. 28.08.2003 року відповідач купила квартиру [ADDRESS] , яку оформила на своє дівоче прізвище « [PERSON] » і приховала, що вона перебуває в шлюбі. \~ \~ \~ \~В зв`язку з частими конфліктами вони вирішили розірвати шлюб і 04.04.2014 року на підставі рішення суду за його позовом шлюб між ними був розірваний. \~ \~ \~ \~Також між ними виник спір щодо придбаних [PERSON] квартир та автомобіля, у зв`язку з чим він звертався до суду із позовами. В процесі вирішення справи мирним шляхом він дізнався, що без його відома [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] , а кошти витратила на власний розсуд. Проте, відповідачка примусила його відмовитись від позовних вимог стосовно поділу квартири [ADDRESS] , а провадження у справі в цій частині було закрите. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідачка приховала від нього факт придбання майна за спільні кошти, його продажу, вважає, що вона діяла недобросовісно, в зв`язку з чим на підставі ст..ст. 60, 70 СК України просив відступити від засад рівності часток подружжя та стягнути з відповідача на користь позивача 9/10 частки квартири [ADDRESS] , що становить 590\~859 грн. (а.с. 2-6, 229). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача адвокат Кухар О.І. уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримав, подав відповідь на відзив (а.с. 79-80) і просив суд відступити від засад рівності часток подружжя та, оскільки квартира [ADDRESS] продана відповідачкою в період шлюбу без його відома, просив стягнути з [PERSON] на користь позивача 9/10 частки вартості квартири, в розмірі 590\~859 грн. Суду пояснив, що станом на 2003 рік вони з відповідачем вели спільне господарство, разом відпочивали, жили в м [ADDRESS] Новосибірськ. Спірна квартира придбана відповідачем у шлюбі фактично за кошти позивача і на дівоче прізвище [PERSON] , про що [PERSON] не знав, тому вважає, що майно є спільною сумісною власністю сторін. Про придбання спірної квартири позивач дізнався в 2014-2015 році, під час розгляду справи в суді. Він ніколи у цій квартирі не був. Продала [PERSON] квартиру 03.05.2012 року теж без відома позивача, під час шлюбу. Вважає, що відповідач приховала майно, використала кошти від його реалізації не на користь сім`ї і не сплатила [PERSON] компенсацію, тому з неї підлягає стягненню сума в розмірі 590\~859 грн. Зауважив, що дана квартира вже була предметом спору, але не щодо поділу, а щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним. Оскільки тоді сторони домовились про сплату [PERSON] компенсації, він відмовився від позовних вимог. Однак, домовленості щодо сплати компенсації відповідач так і не виконала. Наголосив, що спірна квартира була придбана за спільну кошти подружжя. Відповідач ніколи не працювала, позивач забезпечував її, передавав їй кошти, зокрема 19.08.2009 року в сумі 10\~000 доларів США, що підтверджується митною декларацією. Просив позов задоволити. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Чудак В.Д. позовні вимоги не визнали. Надали письмові заперечення, письмові пояснення, заяву про застосування позовної давності, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 61-62, 68-71). Зауважили, що [PERSON] в іншій цивільній справі відмовився від позову в частині визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю, провадження було закрите, тому в задоволенні даних позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації просили відмовити. Відповідач [PERSON] пояснила, що в Новосибірську вони не проживали як сім`я з 1998 року. З 2000 року [PERSON] взагалі почав проживати з іншою жінкою [PERSON] , з якою потім одружився. Вона працювала на оптовій базі і доглядала будинок господарів, тому її неофіційний дохід був досить високим. В травні 2003 року вона із сином [PERSON] приїхала в Україну, оскільки син поступив у ВНЗ і з того часу постійно проживає в Україні. Спірну квартиру придбала [INFO] , вже після припинення шлюбних стосунків, за свої особисті кошти, у придбанні даної нерухомості позивач участі не приймав. Коштів [PERSON] ніколи не передавав, спільного бюджету у них не було, тому спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Наголошувала, що у протоколі допиту свідка [PERSON] від 07.12.2004 року вона сказала, що є дружиною позивача, характеризувала [PERSON] позитивно, оскільки на той час [PERSON] був затриманий правоохоронними органами. Фактично вони вже давно однією сім`єю не проживали, спільного бюджету не вели, подружніх стосунків не підтримували. Просила відмовити в задоволенні позову. Судом вчинені наступні процесуальні дії: 27.12.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 127/26736/17 (а.с. 46). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2018 року в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] щодо призначення фоноскопічної експертизи відмовлено. Його клопотання про призначення у справі комплексної судової будівельно-технічної та автотоварознавчої експертизи задоволено, провадження у справі зупинено (а.с. 127-128). Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25.05.2018 року (а.с. 150-151) апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2018 року без змін. На підставі заяви представника позивача провадження у справі № 127/26736/17 було поновлене (а.с. 177). Ухвалою суду від 17.12.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя залишений без розгляду в частині поділу: квартири [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] ; легкового автомобіля марки Рено-19 держномер [NUMBER] (а.с. 189). Ухвалою суду від 17.12.2018 року направлена на виконання Вінницькій торгово-промисловій палаті ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2018 року для проведення судової будівельно-технічної експертизи в частині визначення середньої ринкової вартості квартири [ADDRESS] (а.с. 188). Ухвалою суду від 05.04.2019 року провадження у справі було поновлене та призначене підготовче засідання (а.с. 213). 07.05.2019 року закрите підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 231). Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 05.10.1985 року в В.Русавській сільській раді Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 13 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох дітей: син [PERSON] народився в 1986 році, син [PERSON] народився в 1990 році. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2014 року у справі № 127/4215/14-ц позов [PERSON] задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05.10.1985 року у Великорусавській сільській раді Томашпільського району, актовий запис № 13 (а.с. 63). 18.09.2014 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] і змінив прізвище на « [PERSON] » (а.с. 35, 36). Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.08.2003 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , яка має 43,2 кв.м. загальної та 28,1 кв.м. житлової площі, складається з двох кімнат. Купівлю-продаж даної квартири вчинено за 55\~120 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору (20-21). Право власності за [PERSON] зареєстроване ВООБТІ 09.10.2003 року, в КП «ВМБТІ» 20.04.2012 року. 03.05.2012 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу квартира продана за 222\~000 грн. (а.с. 22-26). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.05.2012 року, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та скасування запису в державному реєстрі правочинів про власника квартири за заявою позивача [PERSON] залишено без розгляду (а.с. 29). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2016 року (а.с. 33-34) позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю задоволено. Визнано спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS] як майно, що було придбано під час шлюбу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у цій справі від 22.06.2016 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, в тому числі квартири [ADDRESS] , закрите у зв`язку з відмовою [PERSON] від позовних вимог (а.с. 32). Позивач відмовився від позову на користь [PERSON] і вважав, що спільним майном є лише квартира [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] зазначив, що оскільки квартира придбана в період шлюбу, за кошти, що він надавав [PERSON] , квартира в силу ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, але оскільки відповідач, продаючи дану квартиру в період шлюбу приховала від нього цей факт і вчинила недобросовісно, на підставі ст. 70 СК України позивач просив відступити від засад рівності часток і стягнути на його користь вартість 9/10 часток квартири в сумі 590\~859 грн. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № ОС-319 від 03.04.2019 року (а.с. 195-212) ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] , станом на дату проведення дослідження становить 656\~510 грн. При вирішенні спору суд застосовує відповідні норми КпШС та СК України, оскільки спірна квартира була придбана ще до 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 22 КпШС (яка діяла на момент придбання квартири [PERSON] ) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідні положення містяться в ст. 60 СК України, який вступив в дію з 01.01.2004 року. Відповідно до ч. 2 ст. 28 КпШС суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин (п. 30 постанови Пленуму). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Для визнання майна спільною сумісною власністю необхідно довести факт спільного придбання майна та наявності коштів у сторін, джерел їх походження. В судовому засіданні відповідач повідомила, що з 1998 року вони з позивачем проживали окремо, спільного бюджету не мали, подружніх стосунків не підтримували. Чоловік проживав із [PERSON] , з якою в подальшому зареєстрував шлюб, а вона з дітьми проживала окремо в м. Новосибірську. Батько лише приходив до своїх дітей, приймав участь у вихованні. З травня 2003 року вона постійно проживає в Україні, тому і придбала спірну квартиру в особисту власність і за особисті кошти в сумі 55\~120 грн. Позивач [PERSON] не надав належних і допустимих доказів, що станом на момент придбання квартири вони з [PERSON] спільно проживали і мали спільний бюджет, а спірна квартира була придбана за їх спільні кошти в інтересах сім`ї. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] ніколи не був в цій квартирі, не проживав в квартирі з сім`єю, а також не був зареєстрований за цією адресою. Позивач не надав жодного доказу проведення спільних витрат, в тому числі на утримання спірної квартири, оплати за комунальні послуги, придбання в цей період іншого майна за спільні кошти тощо. В 2014 році [PERSON] звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя і в позовній заяві вказав, що в середині 1997 року він виїхав на роботу до Російської Федерації, чим підтвердив пояснення відповідача в частині припинення фактичних шлюбних стосунків (а.с. 64-65). Доказів того, що кошти він передавав [PERSON] для придбання нерухомості, позивач також не надав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] визнав, що [PERSON] не знав про придбання квартири [PERSON] і дізнався про це лише в 2014 році. Це спростовує твердження позивача, викладене в позовній заяві, про те, що вони із дружиною домовлялись про спільне придбання цієї квартири за спільні кошти. Митна декларація [PERSON] від 19.08.2009 року на 10\~000 доларів США не має відношення до придбаної [PERSON] 28.08.2003 року квартири. Ці кошти декларував при переміщенні кордону син сторін і дана обставина не підтверджує того, що сторони на цей час вели спільне господарство. При вирішенні спору суд також приймає до уваги, що 17.02.2014 року [PERSON] звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя і просив визнати майно, в тому числі квартиру [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 64-65). Разом з тим, [PERSON] відмовився від позовних вимог на користь [PERSON] , чим визнав, що квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] , належить їй на праві особистої власності (а.с. 30, 31). Провадження у справі в частині визнання цієї квартири спільною сумісною власністю подружжя і поділу квартири було закрите Вінницьким міським судом Вінницької області (а.с. 32). В силу ч. 5 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, оскільки на момент придбання квартири [ADDRESS] сторони вже припинили ведення спільного господарства, проживали тривалий час окремо, а позивач не надав належних і допустимих доказів придбання цієї квартири за спільні кошти, а також за кошти, здобуті внаслідок спільної праці, позивач відмовився від позовних вимог про визнання цієї квартири спільною сумісною власністю, суд вважає, що квартира є особистою власністю [PERSON] , тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed