Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

1.03.2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якій просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], по 3000 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття та на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно починаючи з дня подачі заяви та до досягнення донькою 3-х років. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебуває у шлюбних відносинах з 18 липня 2014 року, під час яких у них народилась донька [PERSON], 21.11.2014 року. Їх спільне життя не склалось і вони припинили подружні відносини та проживають окремо. Донька знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, їй тяжко одній утримувати неповнолітню доньку, оскільки вона отримує одноразову грошову допомогу на дитину, що складає 860 грн. на місяць. Відповідач здоровий, працездатний, отримує мінливі доходи, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини та позивача. В судовому засіданні позивач пояснила, що вони з відповідачем проживають окремо, останній не надає допомоги на утримання дитини. Зазначила, що вона, як мати, яка перебуває у декретній відпустці, позбавлена можливості мати будь-який самостійний заробіток (отримує лише допомогу від держави на дитину), а тому потребує матеріальної допомоги на своє утримання \~до досягнення дитинною трьох років, яку відповідач, зважаючи на його фінансове становище може надавати. Позов підтримала та просила задовольнити. Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 700 грн., у решті позовних вимог просив відмовити. Він не працює перебуває на утриманні своїх батьків, тому не має можливості надавати матеріальну допомогу визначену в позовній заяві. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] сторони у справі - є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про шлюб сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2014 року (а.с.9). На момент розгляду справи подружні відносини між сторонами припинено, вони проживають окремо, неповнолітня дитина донька [PERSON] знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.13). Відповідно до довідки № 202 від 26 січня 2017 року [PERSON] отримує одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. (а.с.12). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, офіційно не працює, інших неповнолітніх дітей, окрім доньки [PERSON], та непрацездатних осіб на утриманні - не має. Дані обставини не оспорювались сторонами і підтверджуються дослідженими у судовому засідання матеріалами справи. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України \~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. \~ В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень та аліменти на її утримання в розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial