Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

10 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, який у подальшому уточнила. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) площею 5,57 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 17 грудня 1996 року. Зазначає, що доглядала матір, здійснила її поховання, розпорядилася речами, тобто фактично прийняла спадщину, але у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа юридично не оформила. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після матері, [PERSON], яка померла [INFO], право власності на 2/3 частини земельної частки (паю) розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 17 грудня 1996 року, виданим відповідно до розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року №353, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за реєстраційним номером 441. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] позов підтримав. Представник відповідача - Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не з'явився. В. о. сільського голови Тарасенко С. В. надіслала заяву про розгляд справи без участі їх представника, з позовом згодні (а. с. 50). Відповідачка [PERSON], у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає (а. с. 52). Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний (а. с.71). Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов визнав частково, не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Суду зазначив, що відповідачка [PERSON] у встановленому законом порядку не прийняла спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON], а відтак, не має права на частину земельної ділянки, яка є предметом спору і не може розпоряджатися нею. У зв'язку з цим спадщина між позивачкою і його довірителем має бути розділена в рівних частинах. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] подав письмове заперечення проти позову, в якому зазначив, що його довіритель фактично прийняв спадщину після смерті матері шляхом постійного проживання з останньою на день смерті і зберігання оригіналу сертифікату на спірну земельну ділянку. Наявність оригіналу вказаного документа є підставою для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права на спадщину є передчасними і задоволенню не підлягають (а. с. 60). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 27). Заслухавши представника позивачки [PERSON] - [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що відповідно до п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO], слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ст. 1261 ЦК України). За приписами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом і за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10). З матеріалів справи вбачається, що остання була матір'ю позивачки [PERSON], [INFO] та відповідачки [PERSON], [INFO] (а. с. 11, 53-54). У свідоцтві про народження відповідача [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] відомості про матір російською мовою записані як «[PERSON]» (а. с. 63). З довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 23 грудня 2016 року №97-28-99.1-6069/2-16 вбачається, що на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року №353 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам СГАПТЗТ «Мирний» на території Павлівської сільської ради, [PERSON] виписаний та виданий на руки сертифікат серії [NUMBER] від 17 грудня 1996 року за реєстраційним номером 441, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 5,57 (а. с. 9). У відповідності з довідкою Павлівської сільської ради від 21 грудня 2016 року №1194 [PERSON], яка померла [INFO] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. Донька померлої, [PERSON], здійснила поховання матері, зберігала документи, спадкове майно, розпорядилася речами. Заповіт від імені померлої не посвідчувався (а. с. 12). Разом з тим, згідно з випискою з по господарської книги №12 за 1996-2000 роки по Павлівській сільській раді, особовий рахунок [NUMBER], за адресою: [ADDRESS] станом на день смерті [PERSON] [INFO] значиться запис: голова - [PERSON], члени господарства - син [PERSON], 1951 року народження, який постійно на день смерті проживав разом із матір'ю (а. с. 39). З довідок Павлівської сільської ради від 03 та 12 січня 2017 року №14 та №65 відповідно вбачається, що разом із [PERSON] на день її смерті був зареєстрований і проживав син - [PERSON], 1951 року народження. За життя матері вів з нею спільне господарство, а після смерті вступив в управління спадковим майном, зберігав документи та майно. 16 травня 2012 року останній знявся з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою та вибув у будинок - інтернат м. Охтирка на постійне місце проживання (а. с. 40-42). Спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] заведена 11 січня 2017 року за заявою представника відповідача [PERSON] (а. с. 28-31). Таким чином, виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, норм чинного законодавства, а також фактичних обставин справи, судом достеменно встановлено і не заперечується представником відповідача [PERSON] - [PERSON], що позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] шляхом вчинення дій, передбачених ст. 549 ЦК УРСР 1960 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. У свою чергу відповідач [PERSON] також прийняв спадщину після смерті матері шляхом постійного проживання з останньою на день смерті, зберігання особистих документів померлої і в подальшому подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Доводи представника позивача в судовому засіданні стосовно того, що відповідачка [PERSON] також прийняла спадщину після матері [PERSON], яка померла [INFO] всупереч ст. 60 ЦПК України не підтверджені належними і допустимими доказами. Той факт, що остання разом із [PERSON] та [PERSON] здійснила поховання матері, не свідчить про прийняття спадщини в розумінні ст. 549 ЦК УРСР 1960 року. Відповідно до роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом оглянуто оригінал сертифікату серії [NUMBER] від 17 грудня 1996 року, який посвідчує право померлої [PERSON] на спірну земельну ділянку. Як встановлено в судовому засіданні з показів представника відповідача [PERSON] і не заперечувалось представником позивачки [PERSON], вказаний документ як і решту особистих документів померлої зберігав відповідач [PERSON] Останній, звертаючись через свого представника до Білопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, подав його нотаріусу. Крім того, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідач [PERSON] зберігав сертифікат, який посвідчує право спадкодавця на спірну земельну ділянку, з відома та згоди його довірительки. У зв'язку з цим суд вважає безпідставними доводи сторони позивача щодо неможливості отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з втратою оригінала правовстановлюючого документа. Представник позивачки в судовому засіданні підтвердив, що на момент розгляду справи судом [PERSON] не зверталася до [PERSON] з приводу отримання оригінала сертифіката на право на земельну частку (пай) для оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті матері. Крім того, позивачка не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а останній у свою чергу не відмовляв їй у вчиненні відповідних нотаріальних дій, що також не суперечить дослідженим судом письмовим доказам, зокрема, наявною в матеріалах даної цивільної справи копією спадкової справи (а. с. 28-31). Відповідно до ст. ст. 1, 3-4, 10-11 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд відмічає, що законом встановлений позасудовий порядок оформлення спадщини в органах нотаріату. Належних і допустимих доказів того, що позивачка не може в установленому порядку оформити свої спадкові права та що між сторонами існує спір всупереч ст. 60 ЦПК України суду не надано. Враховуючи викладене вище суд вважає, що в даному випадку позов є передчасним, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed