Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

12.02.2015 року ПАТ «КБ «Хрещатик» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки будинок та земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] , які належать на праві власності [PERSON] (а.с. 2-7 т.1). 28.07.2015 року ПАТ «КБ «Хрещатик» подало заяву до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог [PERSON] про уточнення позовних вимог та звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 138-145 т.1). Позивач свою позицію обґрунтовував тим, що 25.12.2009 року між ВАТ КБ «Хрещатик» (правонаступником є ПАТ «КБ «Хрещатик») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 20/09/фо/сі (із подальшим внесенням змін та доповнень), відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 2 150 000 грн. на строк до 25.12.2012 року із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25% річних. Банк повністю виконав умови договору, однак [PERSON] своє зобов`язання не виконав і станом на 23.07.2015 року заборгованість по договору становить 5\~532\~144,90 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту 2 090 000 грн., заборгованості по відсоткам 1\~922\~116,44 грн., пені за прострочення сплати кредиту 840\~523,56 грн., пені за прострочення сплати відсотків 679\~504,90 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитом, 28.12.2009 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 20/09/фо/сі-2 (з подальшими змінами) відповідно до якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно будинок, загальною площею 352,1 кв.м., житловою 90,2 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який належав йому на підставі свідоцтва про право власності № 2676 від 12.05.2008 року, зареєстрованого в БТІ № 3723. За погодженням сторін вартість предмета іпотеки 1\~968\~474 грн. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитом, 28.12.2009 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 20/09/фо/сі-3 (з подальшими змінами), відповідно до якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно земельну ділянку, площею 0, 0645 га, кадастровий номер 0510100000:01:005:0030, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві власності на підставі державного акту ЯБ 397148, виданого 30.01.2007 року, зареєстрованого в реєстрі 010700200046. За погодженням сторін вартість предмета іпотеки 250\~056 грн. На підставі рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 08.09.2010 року у справі № 2-3512/2010 про поділ майна подружжя право власності на будинок та земельну ділянку належить [PERSON] , що також підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, тому відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] набула статусу іпотекодавця і має всі права та несе всі обов`язки за іпотечними договорами. Враховуючи те,\~що борг\~в сумі\~5\~532\~144,90\~грн.\~позичальником [PERSON] \~не погашений\~відповідно до\~ст.ст.\~23,\~33,\~39\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~ст.ст.\~572,\~589\~ЦК України\~позивач просив\~звернути стягнення\~на предмет\~іпотеки: будинок, загальною площею 352,1 кв.м., житловою площею 90,2 кв.м., вартістю 1\~968\~474 грн., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] ; земельну ділянку, площею 0, 0645 га, кадастровий номер 0510100000:01:005:0030, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 250\~056 грн., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] Встановити початкову ціну реалізації предметів іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В судових засіданнях представники позивача [PERSON] , [PERSON] участь приймали в режимі відеоконференції, уточнені позовні вимоги підтримали. Представник позивача [PERSON] суду пояснила, що станом на 23.07.2015 року і на сьогоднішній день борг по кредитному договору від 25.12.2009 року залишається не погашеним. За рішенням суду від 02.09.2015 року борг з позичальника [PERSON] в сумі 4 992 910,44 грн. стягнутий, рішення суду він також не виконує, тіло кредиту в сумі 2090 000 грн. не погашає. 14.11.2014 року банк надсилав позичальнику і іпотекодавцю попередження про погашення боргу і звернення стягнення на предмет іпотеки, але вони всіляко уникають виконання своїх зобов`язань, затягують розгляд справи, звертаються з безпідставними позовами про припинення зобов`язань за договорами іпотеки, не виконують рішення суду. З 2010 року на підставі рішення суду право власності на предмети іпотеки зареєстроване за [PERSON] , але це не звільняє її від виконання зобов`язання по кредитному і іпотечному договору. Вона давала письмову згоду на укладення [PERSON] договорів іпотеки, тому обізнана, що майно, на яке вона набула право власності на підставі рішення суду, має обтяження. Позовна давність до вимог банку не може бути застосована, оскільки згідно договору іпотеки строк дії договору до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, а виконання основного зобов`язання було визначено між сторонами - до 25.12.2012 року. Додатково надали суду письмові пояснення, в яких також зазначили, що Вінницьким апеляційним судом у справі № 127/9751/15 визначена сума боргу [PERSON] по кредитному договору від 25.12.2009 року 4\~992\~910 грн. і в рахунок погашення цієї заборгованості звернуто стягнення на інший предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] письмові заперечення на позов, відзив не подавав. В судовому засіданні 24.01.2017 року був розпочатий розгляд справи по суті і відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що внаслідок внесення змін в кредитний договір відбулось суттєве подорожчання кредиту, проте він згоди на збільшення свого зобов`язання не надавав і звернувся до суду з позовом про визнання припиненими зобов`язання за іпотечними договорами № 20/09/фо/сі-2, № 20/09/фо/сі-3. Також вважав, що він не є солідарним боржником і до вимог ПАТ «КБ «Хрещатик» підлягає застосуванню строк позовної давності. Повідомив суду, що на даний час право власності на будинок і земельну ділянку по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . В подальшому відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся за відомими адресами проживання. Конверти повертались до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином за адресою реєстрації [ADDRESS] . В матеріалах справи містяться розписки [PERSON] на рекомендованих повідомленнях про вручення повісток. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] - також в судові засідання не з`являвся, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, конверти повертались до суду за закінченням терміну зберігання. 02.09.2019 року [PERSON] ознайомився з матеріалами справи і отримав їх копії (а.с. 177, 178 т.3). Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 24.01.2017 року заперечив щодо задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Хрещатик», оскільки вважає, що позивач не довів своїх позовних вимог, розрахунок боргу, наданий до уточненої позовної заяви, неправильний, додаткова угода № 3 до кредитного договору не погоджувалась із майновим поручителем - [PERSON] , тому він не повинен відповідати за збільшеними зобов`язаннями. Також вважає, що до вимог банку слід застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову, оскільки вперше банк надіслав вимогу [PERSON] про дострокове повернення всієї заборгованості в лютому 2012 року. Також представник третьої особи визнав, що [PERSON] не оскаржував в судовому порядку суму боргу, погашення по кредиту здійснював частково. Представник органу опіки і піклування Бойко М.П. в судові засідання не з`являлась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, при ухваленні рішення про звернення стягнення на будинок як на предмет іпотеки просила врахувати інтереси дітей, які проживають в цьому будинку. Судом вчинені наступні процесуальні дії у справі. 27.02.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області відкрите провадження у справі (а.с. 37 т.1). 24.03.2015 року відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі (а.с. 50 т.1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2015 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] (а.с. 96 т.1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2015 року залучено в якості співвідповідача [PERSON] (а.с. 131 т.1). 31.08.2015 року з метою забезпечення позову накладено арешт на будинок та земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] і належать на праві власності [PERSON] (а.с. 188 т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2015 року залучено в якості третьої особи без самостійних вимог орган опіки і піклування Вінницької міської ради (а.с. 218 т.1). 28.09.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області постановлена ухвала про зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України. Ухвала набрала законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області від 04.11.2015 року (а.с. 219 т.1, а.с. 16 т.2). 03.11.2016 року було відновлене провадження у справі в зв`язку з тим, що [PERSON] звільнений з військової служби (а.с. 63 т. 2). 22.12.2017 року постановлена ухвала про залишення без руху зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «КБ «Хрещатик», [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки (а.с. 114 т. 2). 23.01.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області зустрічну позовну заяву повернуто позивачу [PERSON] (а.с. 121 т.2). 24.01.2017 року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено (а.с. 125 т.2). 15.02.2017 року постановлена ухвала про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 127/26817/16-ц (а.с. 136 т.2). 16.07.2019 року поновлене провадження у справі в зв`язку з набранням чинності рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2018 року (а.с. 169 т. 2). Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ПАТ «КБ «Хрещатик» підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 25.12.2009 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» (правонаступником є ПАТ «КБ «Хрещатик») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 20/09/фо/сі, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 1 650 000 грн. під 28% річних терміном погашення 25.12.2010 року (а.с. 146 т.1). В червні 2010 року позичальник звернувся з клопотанням про збільшення суми кредиту на 500 000 грн. з встановленням загальної кредитної заборгованості в сумі 2 150 000 грн. та продовженням терміну погашення кредиту до 25.12.2011 року, в зв`язку з чим 19.07.2010 року укладений додатковий договір № 1 про внесення змін до кредитного договору від 25.12.2009 року (а.с. 148 т.1). 18.10.2010 року між сторонами укладений додатковий договір № 2, відповідно до якого зменшено процентну ставку за кредитним договором до 25% річних та продовжено термін погашення кредиту до 25.12.2012 року, змінено графік погашення кредиту (а.с. 149 т.1). 27.12.2010 року укладений додатковий договір № 3, згідно якого змінений графік погашення кредиту і встановлено, що погашення кредиту в сумі 2 150 000 грн. здійснюється до 25.12.2012 року, надано відстрочку у сплаті відсотків до 30.06.2011 року (а.с. 150 т.1). Відповідно до п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, передбачені кредитним договором, сплатити банку відсотки за користування кредитом і комісії у розмірах та порядку, передбачених кредитним договором та повернути банку суму кредиту в порядку і строки, передбачені цим договором. Пунктом 6.2.1 встановлено, що у випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії за розгляд та аналіз кредитного проекту, за відкриття кредитної лінії, за невикористаний залишок кредитних коштів, позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невикористаних зобов`язань за кожен день прострочення. Банк виконав своє зобов`язання за кредитним договором, проте позичальник [PERSON] борг не погасив. З метою забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 25.12.2009 року, між ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] 28.12.2009 року був укладений договір іпотеки (а.с. 151-152 т.1), відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві власності майно будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 352,1 кв.м., житловою 90,2 кв.м. За погодженням сторін заставна вартість предмета іпотеки становить 1\~968\~474 грн. Сторони погодились з тим, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки його вартість буде визначатись за цінами, що реально склались на ринку на момент задоволення на аналогічне предмету іпотеки майно. При невиконанні позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки відповідно до Закону України «Про заставу», «Про іпотеку» (п. 1.6 договору). Договір посвідчений за згодою дружини іпотекодавця [PERSON] . Відповідно до п. 6.1 договору іпотека діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 151-152 т.1). 19.07.2010 року між сторонами був укладений договір № 1 про внесення змін до договору іпотеки, згідно якого в новій редакції були викладені п.п. 1.1 договору, в зв`язку з внесенням змін до кредитного договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 року. Визначено, що іпотекою забезпечується зобов`язання [PERSON] за договором від 25.12.2009 року, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути іпотекодержателю в строк до 25.12.2011 року кредит в сумі 2 150 000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом з розрахунку 28% річних, а також комісії, можливі штрафні санкції та збитки відповідно до умов кредитного договору (а.с. 153 т. 1). 29.10.2010 року між ПАТ «КБ Хрещатик» та [PERSON] був укладений договір № 2, в зв`язку із внесенням змін до кредитного договору від 25.12.2009 року, відповідно до якого п. 1.1 договору іпотеки № 20/09/фо/сі-2 викладений в новій редакції. Іпотекою забезпечуються зобов`язання за кредитним договором від 25.12.2009 року, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути іпотекодержателю в термін до 25.12.2012 року кредитні кошти в сумі 2\~150\~000 грн., сплатити відсотки за користування кредитним коштами з розрахунку 25% річних, а також комісії, можливі штрафні санкції та збитки відповідно до умов кредитного договору. Порядок виконання зобов`язань, що забезпечуються іпотекою, викладений в п. 2.1 договору від 29.10.2010 року (а.с. 154 т.1). Запис про обтяження іпотекою будинку [ADDRESS] був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28.12.2009 року, реєстраційний номер 9390966 (а.с. 59, 103 т. 1). Крім того, з метою забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 25.12.2009 року, 28.12.2009 року між ПАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 20/09/фо/сі-3, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 0,0645 га, кадастровий номер 0510100000:01:005:0030, що належала іпотекодавцю на праві власності (а.с. 155-156 т.1). Договір укладений за згодою дружини [PERSON] , дійсний до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. 19.07.2010 року укладений договір № 1 про внесення змін до договору іпотеки в зв`язку з тим, що 19.07.2010 року ПАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] погодили зміни до кредитного договору від 25.12.2009 року. Пункт 1.1 договору іпотеки викладений в новій редакції, відповідно до якої іпотекою забезпечується виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором в строк до 25.12.2011 року в сумі 2\~150\~000 грн., сплата відсотків за користування кредитом в розмірі 28% річних, а також комісії, штрафні санкції та збитки відповідно до умов кредитного договору (а.с. 157 т.1). 29.10.2010 року укладений договір № 2 про внесення змін до договору іпотеки в зв`язку з тим, що 18.10.2010 року між позичальником та іпотекодержателем до кредитного договору від 18.10.2010 року внесені зміни. Пункти 1.1, 2.1 договору іпотеки викладені в новій редакції, відповідно до яких іпотекою забезпечується зобов`язання позичальника за кредитним договором в термін до 25.12.2012 року повернути кредитні кошти в сумі 2\~150\~000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом з розрахунку 25% річних, а також комісії, можливі штрафні санкції та збитки відповідно до умов кредитного договору. Порядок виконання зобов`язання викладений в п. 2.1 договору (а.с. 158 т.1). Запис про обтяження іпотекою земельної ділянки, площею 0,0645 га, що розташована по [ADDRESS] , був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28.12.2009 року, реєстраційний номер 9390623 (а.с. 60 т. 1). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ст. 589 ЦК). За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 5 ст. 590 ЦК України якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 23.07.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 року становить 5\~532\~144,90 грн. і складається з: заборгованості по кредиту 2 090 000 грн., заборгованості за відсотками 1\~922\~116,44 грн., пені по простроченому кредиту 840\~523,56 грн., пені по простроченим відсоткам 679\~504,90 грн. (а.с. 159-160 т.1). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2015 року в справі № 127/27568/14-ц позов ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення до [PERSON] задоволено. Стягнуто з позичальника [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення заборгованість за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 року в розмірі 4\~992\~910,44 грн. Згідно вказаного рішення заборгованість складається з: суми простроченого кредиту 2\~090\~000, заборгованості по відсотках 1\~794\~712,32 грн., пені по простроченому кредиту 633\~642,19 грн., пені по простроченим відсоткам 474\~555,93 грн. Рішення набрало законної сили. Крім того, Вінницьким апеляційним судом у справі № 127/9751/15-ц встановлено, що заборгованість позичальника [PERSON] по кредитному договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 року становить 4\~992910,44 грн. і в рахунок погашення даної заборгованості звернуто стягнення на іпотечне майно, про що зазначено в постанові від 08.10.2019 року. Дана постанова прийнята апеляційним судом враховуючи висновки Верховного Суду у вказаній справі та вказівки щодо визначення заборгованості по кредитному договору. Встановлення розміру заборгованості за кредитним договором має значення для вирішення справи, так як іпотекодавець, будучи майновим поручителем, несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ст. 11 Закону України «Про іпотеку»), та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст.. 533 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вищевказаними рішеннями, які набрали законної сили, встановлено загальну суму заборгованості по кредитному договору від 25.12.2009 року в розмірі 4\~992\~910,40 грн. В судовому засіданні представники позивачів повідомили, що рішення судів не виконані, а представники відповідача і третьої особи не надали доказів повного або часткового виконання рішень судів. Відповідно до п. 9 Постанови ПВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відміною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3, 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки /застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов кредитного та іпотечних договорів, за рахунок предмета іпотеки позивач має право задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, шляхом продажу предмета іпотеки, оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором в частині повернення заборгованості, не виконується. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 08.09.2010 року у справі № 2-3512/2010 право власності на земельну ділянку і на будинок, що є предметом іпотеки, визнане за [PERSON] (а.с. 125-128 т. 1). Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності зареєстроване за [PERSON] 06.12.2010 року (а.с. 103-106 т.1). Статтею 5\~Закону України\~«Про іпотеку»\~визначено,\~що предметом\~іпотеки можуть\~бути один\~або декілька\~об`єктів нерухомого\~майна за\~таких умов: нерухоме\~майно належить\~іпотекодавцю на\~праві власності\~або на\~праві господарського\~відання,\~якщо іпотекодавцем\~є державне\~або комунальне\~підприємство,\~установа чи\~організація; нерухоме\~майно може\~бути відчужене\~іпотекодавцем і\~на нього\~відповідно до\~законодавства може\~бути звернене\~стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно\~передається в\~іпотеку разом\~з усіма\~його приналежностями,\~якщо інше\~не встановлено\~іпотечним договором. У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначені в ст. 17 Закону України «Про іпотеку». \~Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовЧязання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього\~закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. В судовому\~засіданні встановлено,\~що підстав\~для припинення\~іпотеки за\~договорами від\~28.12.2009\~року №\~20/09/фо/сі-2,\~№ 20/09/фо/сі-3,\~визначених Законом\~України «Про\~іпотеку»,\~немає. Сторони не надали доказів того, що станом на день ухвалення даного рішення заборгованість за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 року погашена боржником повністю або частково. \~ \~ \~ \~Постановою Вінницького апеляційного суду від 02.10.2019 року у справі № 127/26817/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Хрещатик» про визнання зобов`язань за договорами іпотеки № 20/09/фо/сі-2, № 20/09/фо/сі-3 припиненими, було скасоване рішення суду першої інстанції від 22.10.2018 року і відмовлено в задоволенні позову [PERSON] (а.с. 240-243 т.2). Обставини, встановлені Вінницьким апеляційним судом, не підлягають доказуванню в силу ст.. 84 ЦПК України. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержувати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника в межах вартості предмета іпотеки. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Частинами 2,\~3\~ст.\~3\~Закону «Про\~державну реєстрацію\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначено,\~що речові\~права на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяження,\~що підлягають\~державній реєстрації\~відповідно до\~цього Закону,\~виникають з\~моменту такої\~реєстрації. Крім того, процедура державної реєстрації іпотек у спірний період регулювалась Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою КМУ від 31.03.2004 року № 410 (втратив чинність 01.01.2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868 (втратила чинність 01.01.2016 року). Судом встановлено, що іпотека за договорами від 28.12.2009 року була зареєстрована нотаріусом в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотек 28.12.2009 року та 29.10.2010 року (а.с. 59-60 т.1, 103-106 т.1). Тобто, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису до Єдиного реєстру заборон. Крім того, Верховним Судом України у справі № 6-2858цс15 зроблено правовий висновок, який дає банкам право вимоги, а судам підстави здійснювати звернення стягнення на предмет іпотеки у разі переходу права власності до інших осіб. Зокрема, у цій справі боржник після постановлення судом рішення про визнання розірваним договору іпотеки та виключення запису про іпотеку спірної квартири з Державного реєстру іпотек, продав квартиру іншій особі. У подальшому рішення суду було скасовано і банк заявив вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, який вже перебував у власності іншої особи. Враховуючи наведені обставини, правовідносини сторін, суд дійшов висновку, що ефективним захистом прав позивача буде звернення стягнення на предмет іпотеки: будинок і земельну ділянку по [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] , в рахунок часткового погашення боргу по кредитному договору № 20/09/фо/сі від 25.12.2009 року, укладеного між ПАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] в сумі 4\~992\~910,44 грн. Відповідно до положень\~статті 39 Закону України «Про іпотеку»\~реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону. Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 1\~ст.\~41\~Закону «Про іпотеку»\~реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду\~\~або\~\~за виконавчим написом нотаріуса,\~\~проводиться, якщо\~\~інше\~\~не\~\~передбачено\~\~рішенням\~\~суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого\~\~провадження, передбаченої\~Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього\~Закону. Суд вважає необхідним визначити реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження. Згідно Закону України «Про іпотеку» [PERSON] , яка несе обов`язки іпотекодавця, відповідає перед заставодержателем за виконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. В зв`язку з цим початкову ціну реалізації предмета іпотеки слід визначити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Клопотання про застосування позовної давності до вимог ПАТ «КБ «Хрещатик» задоволенню не підлягає. Така позиція відповідача і третьої особи суперечить вимогам\~ст.ст. 257,\~258,\~589, 599 ЦК України, а також Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до\~статті 256 ЦК України\~, позовна давність -\~\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України\~). Стаття 266 ЦК України\~передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно частин першої, п`ятої\~статті 261 ЦК України\~перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Разом з тим, частинами 2, 3 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до наданих суду доказів, було встановлено, що у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 09.02.2012 року лист-претензію боржнику про погашення простроченої суми кредиту, відсотків та пені. В разі невиконання даної вимоги та у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково, банк повідомив, що змінює дату остаточного повернення кредиту в сторону зменшення та вважає його таким, що настав, починаючи з 16.02.2012 року (а.с. 131 т. 2). Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені,\~\~кредитор відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. В межах строку позовної давності банк в 2014 році звернувся до суду з позовом до боржника [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором від 25.12.2009 року і рішенням Вінницького міського суду від 02.09.2015 року позов задоволено. В судовому засіданні відповідач заперечував з приводу позовних вимог, проте судом позовна давність застосована не була. Рішення набрало законної сили. Крім того, [PERSON] здійснював погашення кредитної заборгованості після пред`явлення банком 09.02.2012 року вимоги про дострокове погашення кредиту, а останній платіж здійснений 30.04.2014 року, що свідчить про визнання боргу [PERSON] . Такі обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с. 159-160 т.1) та встановлені Вінницьким апеляційним судом в постанові від 08.10.2019 року у справі № 127/9751/15-ц та Верховним Судом у цій же справі в постанові від 10.07.2019 року. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність до основної вимоги була перервана і не спливла, тому підстав для застосування позовної давності до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки немає. Згідно довідки квартального комітету «Київський» від 13.05.2015 року з 11.09.2012 року в будинку [ADDRESS] проживають діти: [PERSON] , 2000 р.н. та [PERSON] , 2002 р.н. (а.с. 87 т.1). Судом встановлено, що діти за цією адресою не зареєстровані (а.с. 192, 193 т.1). На момент передачі житлового будинку в іпотеку діти також не були в будинку зареєстровані. Вимог щодо виселення мешканців з будинку позивач не заявив. Цивільний кодекс України і Закон України «Про іпотеку» не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника на користування житлом у разі передачі його в іпотеку. Тому проживання дітей в будинку не є підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки при подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 3 654 грн. (а.с. 1 т.1) судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках відповідно до ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved