Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

11 грудня 2018 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Сумської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне проживання та надання дозволу на отримання громадянства Республіки Білорусь без згоди батька. Позовна заява вмотивована тим, що з 27 листопада 2004 року по 09 вересня 2008 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народилася донька [PERSON]. З 2012 року [PERSON] постійно мешкає разом із позивачем, її чоловіком, якого називає батьком, сестрою [INFO] та братом [INFO]. З 2013 року сім'я постійно проживає у [INFO]. Дитина навчається у 8 класі загальноосвітньої школи і перебуває на повному утриманні матері та її чоловіка. Батько дівчини буд-якої участі у її вихованні не приймає, не спілкується, аліменти не сплачує. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2016 року надано дозвіл на виготовлення паспорту [PERSON], [INFO] для виїзду за кордон без згоди батька та на перетин дитиною державного кордону без згоди та супроводу батька. Діана має намір після закінчення школи продовжити навчання. Але, так як дитина є громадянкою України, спеціальна середня та вища освіта для неї є платною, у зв'язку з чим постало питання про отримання дозволу на її постійне проживання та отримання громадянства Республіки Білорусь, для чого необхідна згода батька. Спроби зв'язатися з відповідачем із цього приводу виявилися невдалими, так як його місце проживання та перебування не відоме. У зв'язку з викладеними вище обставинами, посилаючись на те, що проживання дитини за межами України та отримання нею громадянства іноземної держави відповідає інтересами останньої, на підставі ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року та Угоди між Республікою Білорусь та Україною про спрощений порядок зміни громадянства громадянами Республіки Білорусь, які постійно мешкають в Україні та громадянами України, які постійно мешкають в Республіці Білорусь, яка набрала чинності 08 квітня 2000 року, [PERSON] просить надати дозвіл на виїзд з України [PERSON], [INFO] на постійне проживання без годи та супроводу батька [PERSON] та отримання дитиною громадянства Республіки Білорусь без згоди батька. Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 грудня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Сумської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне проживання та надання дозволу на отримання громадянства Республіки Білорусь без згоди батька передано на розгляд до Білопільського районного суду Сумської області на підставі ст. 27 ЦПК України, у зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований на території с. Коршачина Білопільського району (а. с. 16). Ухвалою судді Білопільського районного суду від 06 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. До участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Службу у справах дітей Білопільської районної адміністрації Сумської області (а. с. 26-27). У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON], яку відповідно до положень ч. 2 ст. 60 ЦПК України судом допущено до участі у даній справі, позов підтримала. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення у зв'язку з тим, що за місцем реєстрації останній не проживає. На підставі ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності відповідача (а. с. 33). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сумської міської ради у судове засідання не з'явився. Начальник Служби надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а. с. 30). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білопільської районної адміністрації Сумської області у судове засідання не з'явився без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 28). Заслухавши представника позивача [PERSON], повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв'язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 27 листопада 2004 року (а. с. 6-7). [INFO] у подружжя народилася донька - [PERSON] (а. с. 8). Згідно з свідоцтвом серії [NUMBER] шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що 09 вересня 2008 року відділом РАЦС Сумського міського управління юстиції Сумської області у Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №824 (а. с. 9). 25 серпня 2012 року позивач зареєструвала шлюб із громадянином Республіки Білорусь [PERSON] (а. с. 6). Своїми заявами від 28 грудня 2012 року, засвідченими приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, відповідач [PERSON] надав дозвіл на вивіз своєї доньки [PERSON], [INFO] за кордон на постійне місце проживання до Республіки Білорусь та реєстрацію місця проживання дитини за будь-якою адресою на території вказаної держави (а. с. 38-39). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 квітня 2016 року надано дозвіл на виготовлення паспорту для виїзду за кордон [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] та дозвіл на перетинання дитиною державного кордону України без згоди та супроводу батька (а. с. 12-13). Згідно з довідкою Комунально унітарного підприємства «Розрахунково-довідковий центр м. Гомеля» від 01 грудня 2018 року позивач зареєстрована і проживає у приватній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею за вказаною адресою зареєстровані та проживають: чоловік - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO] (а. с. 10). З 19 лютого 2013 року [PERSON] навчається у середній школі №50 м. Гомеля та на даний час є ученицею 8 А класу, що підтверджується довідкою вказаного закладу освіти від 30 листопада 2018 року (а. с. 11). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року визначено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 157 Сімейного кодексу України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон громадян України визначено положеннями Закону України від 21 січня 1994 року №3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб (пп. 1, абз. 3 пп. 2, пп. 3 п. 4 Правил). Таким чином, виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Як встановлено судом, починаючи з лютого 2013 року за письмової згоди відповідача неповнолітня [PERSON], [INFO] зареєстрована та постійно проживає разом із матір'ю у м. Гомель Республіки Білорусь, де також навчається у загальноосвітній школі. Крім того, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 квітня 2016 року позивачу надано дозвіл виготовлення паспорту для виїзду дитини за кордон та перетинання нею державного кордону України без згоди та супроводу батька. Таким чином, враховуючи, що чинним законодавством України не передбачено надання дозволу на постійне проживання дитини за межами України, на даний час спір між сторонами у справі щодо визначення місця проживання дитини та перебування її за межами України відсутній, про що підтвердила у судовому засіданні представника позивача, вказавши, що на даний час дитина з дозволу батька постійно проживає на території Республіки Білорусь, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимого [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне проживання. Доводи представника позивача [PERSON] у судовому засіданні про те, що відповідач [PERSON] погрожує [PERSON] відкликати свою заяву про надання дозволу на проживання та реєстрацію дитини, [PERSON], [INFO] на території Республіки Білорусь не підтвердженні жодним чином та не спростовують висновки суду про відмову в задоволенні вищевказаних позовних вимог. Стосовно позовних вимог [PERSON] про надання дозволу на отримання дитиною, [PERSON], [INFO] громадянства Республіки Білорусь без згоди батька, [PERSON] суд зазначає наступне. Так, статтями 2, 3 Угоди між Україною і Республікою Білорусь «Про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні», ратифікованої Законом N1186-XIV від 21 жовтня 1999 року передбачено, що при набутті громадянства батьками, усиновителями, опікунами, піклувальниками, внаслідок якого обоє стають громадянами іншої Сторони, змінюється відповідно громадянство їхніх неповнолітніх дітей, а також неповнолітніх осіб, які перебувають під їхньою опікою або під їхнім доглядом. Громадянство неповнолітніх дітей, один з батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників яких є громадянином однієї із Сторін, а другий набуває громадянства іншої Сторони, визначається згодою батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, яка повинна бути висловлена у письмовій формі і засвідчена у встановленому порядку. Якщо батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не дійшли згоди з приводу зміни громадянства неповнолітніх дітей, то дитина є громадянином тієї Сторони, на території якої постійно проживають батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники. Неповнолітні діти, батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники яких проживають окремо, зберігають громадянство того з батьків, усиновителя, опікуна, піклувальника, на вихованні якого вони знаходяться, якщо з цього приводу не відбулося іншої домовленості між батьками, висловленої у письмовій формі і засвідченої у встановленому порядку. Громадянство неповнолітніх дітей не змінюється при зміні громадянства батьків, позбавлених батьківських прав. Для зміни громадянства неповнолітніх дітей не потребується згода батьків, позбавлених батьківських прав. Зміна громадянства неповнолітніх дітей віком від 16 до 18 років у разі зміни громадянства обох або одного з батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників може відбуватися лише за згодою неповнолітніх дітей, викладеною у письмовій формі і засвідченою у встановленому порядку. Питання, не врегульовані цією Угодою, регулюються національним законодавством Сторін. Таким чином зазначені вище позовні вимоги про надання дозволу на отримання дитиною громадянства іноземної держави не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та мають вирішуватися згідно з вимогами законодавства Республіки Білорусь. Разом із цим суд зазначає, що [PERSON] є громадянином України та проживає на території Республіки Білорусь на підставі посвідки на постійне проживання (а. с. 34-35). Також як зазначила представник останньої у судовому засіданні, неповнолітня [PERSON], [INFO] та її батько [PERSON] - відповідач у справі також мають громадянство України. Доказів того, що у позивача існують труднощі в отриманні дитиною громадянства іноземної держави та спір з цього приводу з відповідачем суду не надано. Виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про надання дозволу на отримання дитиною громадянства іноземної держави без згоди батька. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed