Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

12.12.2013 року позивач звернувся з позовом, який в подальшому уточнив та згідно редакції від 05.03.2014 року просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Одеської міської ради грошові кошти в сумі згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.07.2013 року за № 827, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON], в сумі 411 399 гривень. Витребувати майно у вигляді квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] та повернути його територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради. Визначити порядок виконання судового рішення. В обгрунтування свого позову посилається на те, що прокуратурою встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, а правонаступники з заявою до нотаріальної контори не звертались. Однак, 18.06.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування квартири [ADDRESS] 07 грудня 2010 року [PERSON] подарувала вищевказану квартиру своїй доньці [PERSON], яка в свою чергу продала квартиру [PERSON] Проте позивач посилається на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.07.2013 року по справі № 520/7568/13-ц були задоволені позовні вимоги Одеської міської ради до [PERSON], третя особа [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання спадщини відумерлою, вказана квартира визнана відумерлою спадщиною та право власності на неї визнано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради. Таким чином, на теперішній час власником спірного майна повинна бути Одеська міська рада, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2013 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. Згодом, 24.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до Прокуратури Київського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради, [PERSON], який в подальшому уточнила та просила суд визнати [PERSON] добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.07.2013 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 99004351101, номер запису про право власності 1557771). Свої вимоги мотивувала тим, що квартира [ADDRESS] була придбана нею за 421 200 гривень згідно договору купівлі-продажу від 08.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], таким чином, позивач вважає себе добросовісним набувачем вищевказаної квартири. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2014 року вказані позови були об'єднані в одне провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. В судовому засіданні представник прокуратури первісний позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, в задоволені зустрічного просив відмовити. Представник Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у задоволенні первісного позову просили відмовити, вимоги зустрічного позову підтримали у повному обсязі, вказуючи на те, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2013 року, яке стало підставою для звернення до суду представника прокуратури, рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.07.2014 року було скасовано. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в задоволені первісного позову просила відмовити, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала. Суд, вислухавши представників сторін, оглянувши матеріали по справі, вважає що позов прокуратури задоволенню не підлягає, а позов [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2009 року. Вказана обставина встановлена рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2011 року, а від так відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не потребує. 18 червня 20010 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Глуханчук І.В. було посвідчено договір дарування, згідно умов якого [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняла в дарунок належну дарувальнику ізольовану квартиру під [ADDRESS], яка складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 48,6 кв.м., в тому числі житловою площею 29,2 кв.м.(а.с. 12-13). Згодом 07 грудня 2010 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Глуханчук І.В. було посвідчено договір дарування, згідно умов якого [PERSON] безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняла в дарунок належну дарувальнику ізольовану квартиру під [ADDRESS], яка складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобни приміщень, загальною площею 48,6 кв.м., в тому числі житловою площею 29,2 кв.м.(а.с. 14-15). В квітні 2011 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом та просив визнати договір дарування квартири [ADDRESS] від 18.06.2010 року, укладений між ним та [PERSON] - недійсним, визнати недійсним договір дарування вказаної квартири, укладений 07.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на вказану квартиру. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2011 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю (а.с. 9-11). Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку, в результаті чого рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2011 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2011 року в частині відмови у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 18 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №4-1249. В решті рішення залишено без змін (а.с. 16-18). Після чого, 10.01.2012 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори Глуханчук Ірина Володимирівна, в якому просив суд витребувати майно із чужого незаконного володіння та визнати за ним права власності на квартиру [ADDRESS] Однак, [INFO] [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області в Книзі реєстрації смертей 03 липня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 405. У зв'язку з чим судом було витребувано з Третьої Одеської державної нотаріальної контори копію спадкової справи до майна померлого, з якої вбачається, що спадкова справа заведена за заявами кредиторів позивача [PERSON], а спадкоємців померлого не виявлено. В результаті чого, суддя Київського районного суду м. Одеси Васильків О.В. листом від 13 березня 2013 року повідомила Одеську міську раду про вищевказане та просила визначитись з участю представника Одеської міської ради в розгляді справи. У зв'язку з тим, що представник ОМР у судові засідання не з'являвся, ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 02.04.2013 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори Глуханчук Ірина Володимирівна про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру було закрито (а.с. 7-8). В червні 2013 року Одеська міська рада звернулась з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання спадщини відумерлою. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.07.2013 року позов Одеської міської ради - задоволено, витребувано квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Визнано квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною та визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 48,6 кв.м., в тому числі житловою - 29,2 кв.м. (а.с. 32-34). Однак, в подальшому рішенням Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 02.07.2014 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 19.07.2013 року - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до [PERSON], третя особа [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання спадщини відумерлою - відмовлено (а.с. 91-93). Відповідно до ч.1 та 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, правовою підставою для звернення з позовом прокуратури Київського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради стало заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 19.07.2013 року, яке на теперішній час скасоване, а від так права територіальної громади в особі Одеської міської ради жодним чином не порушені, а одже, позов заступника прокурора є безпідставним, через що задоволенню не підлягає в повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON], суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Президент» в особі ФОП [PERSON] було укладено договір про надання інформаційно-посередницьких послуг, згідно якого агентство зобов'язалося перевірити документи на квартиру, наявність заборгованості по сплаті комунальних послуг та вчинити інші дії по юридичному супроводу купівлі квартири [ADDRESS] (а.с. 39). Того ж дня, 17 червня 2013 року через агентство нерухомості «Президент» між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомості за адресою [ADDRESS] (а.с. 40) та сплачено 12 165 гривень завдатку за вищевказану квартиру, що підтверджується розпискою про отримання завдатку по виконанню попереднього договору від 17 червня 2013 року (а.с. 41). 08 липня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняла у власність (купила) двокімнатну квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], загальною площею 29,2 кв.м.(а.с. 44-46). Відповідно до п. 4 Договору продаж вищезазначеної квартири вчинено за 421 2000 гривень, які «Продавець» отримала від «Покупця» повністю до підписання цього договору. Сторони підтвердили, що ця сума є дійсною та не є удаваною. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього повну грошову суму. Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. На момент укладання вищевказаного договору у позивача як покупця сумнівів щодо законності відчуження спірної квартири не було. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд зазначає, що вищевказаний Договір купівлі-продажу квартири у судовому порядку недійсним визнаний не був, а від так є чинним. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням вищевказаних норм законодавства суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] є законним та обгрунтованим, а від так підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved