Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

12.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку площею 4,4012 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Краснолиманської міської ради Донецької області. В судове засідання позивач не з»явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, позов підтримав просивйого задовольнити та розглянути у йогосутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був попереджений у встановлений законом спосіб, просив справу розглянути у його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 4,4012 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Краснолиманської міської ради Донецької області (а.с.8,17). Єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця був батько спадкодавця - [PERSON], який своєчасно не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але спадщину прийняла у встановленому ст. 1268 ЦК України порядку, бо як на момент смерті спадкодавця так і по день власної смерті постійно проживав та був зареєстрований за місцем проживання спадкодавця(а.с.19-20,34). [INFO] [PERSON] помер, так і не отримавши свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] та правовстановлюючий документ(державний акт) на неї(а.с.18). Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] являється позивач, який своєчасно звернувся до нотаріальної контори, але отримав свідоцтво про право на спадщину лише в частині спадкового майна - земельну ділянку площею 3,9240 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території міста Красний Лиман Донецької області, власником якої являється відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН № 057500, виданого Краснолиманською міською радою 30.08.2004 року(а.с.14,35). При цьому в посвідченні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 4,4012 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Краснолиманської міської ради Донецької області, власником якої являлася [PERSON], яку у встановленому законом порядку прийняв [PERSON], позивачу постановою державного нотаріуса від 22.02.2014 року було відмовлено з тих підстав, що на момент смерті [PERSON] не отримав правовстановлюючий документ на вказане майно(а.с.14). Однак відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд вважає, що зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Перелік підстав припинення права власності, передбачений ч.5-6 ст.41 Конституції України, главою 25 ЦК України, є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Але вказані норми права не передбачають як підставу припинення права приватної власності смерть самого власника. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України прийняв спадщину у встановленому порядку бо постійно проживав зі своєю дружиною [PERSON] на час відкриття спадщини і після її смерті від прийняття спадщини не відмовився(а.с.20,34). Незважаючи на те, що статтею 1297 ЦК України передбачений обов»язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це майно, але жодною нормою права не обмежений строк, на протязі якого спадкоємець повинен це зробити, бо ст.1298 ЦК України лише передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Тобто в діючому законодавстві існують прогалини і невідповідності щодо порядку та строків оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав, котрі на погляд суду не можуть бути підставою припинення права власності спадкодавця на таке майно на підставі ч.4 ст.25 ЦК України. Суд також враховує, що згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Але надані позивачем докази свідчать про те, що спірне спадкове майно спадкодавець прийняв у встановленому законом порядку, незаконність прийняття спадщини в судовому порядку не встановлено. Тому суд приходить до висновку про те, що позивач в результаті прогалин законодавства, позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне йому по закону нерухоме майно, у зв'язку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. Тобто судом встановлено, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню бо право власності на спадкове майно перейшло до позивача відповідно до закону.

Outcome: approved