Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

11 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ТОВ «Виробниче об'єднання Слов'янський завод високовольтних ізоляторів» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] з травня 2013 року по грудень 2015 року працював охоронцем у ТОВ «ВО СЗВІ». Разом з тим відповідачем не виплачено позивачу: премії, компенсацію за придбання форменого одягу, винагороду за послуги щодо покосу трави, індексацію заробітної плати, компенсацію за роботу старшим зміни у липні 2014 року та заробітну плату за роботу в нічну зміну 4 липня 2014 року. У звязку із наведеним, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути на свою корить з ТОВ «ВО СЗВІ»: заборгованість по заробітній платі за невиплату в повному розмірі щомісячних премій за лютий 2014 року, червень 2014 року, липень 2014 року, лютий 2015 року, квітень 2015 року, жовтень 2015 року, грудень 2015 року; невиплату винагороди за покіс трави за 2013, 2014, 2015 роки по 200 грн. за рік; невиплату компенсацій за придбання форменого одягу за 2013, 2014, 2015 роки по 250 грн. за рік; невиплату індексації у зв'язку з інфляційними втратами за жовтень 2014 року в розмірі 150 грн, вересень-грудень 2015 року по 912 грн 28 коп. щомісяця; невиплату компенсацій за роботу старшим зміни у липні 2014 року в розмірі 300 грн; невиплату заробітної плати та нічних за 4 липня 2014 року в розмірі 120 грн. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 30 січня 2018 року, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ВО СЗВІ» про стягнення індексації заробітної плати, та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 18 травня 2018 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму індексації заробітної плати за вересень, жовтень, листопад та грудень 2015 року в розмірі 3649,12 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24 грудня 2015 року по день ухвалення рішення у справі. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що з вересня 2015 року відповідач припинив нараховувати та сплачувати йому таку складову частину заробітної плати, як індексація у звязку з інфляцією. Як вбачається із розрахункових листків, в липні та серпні 2015 року індексація нараховувалася та сплачувалася в розмірі 912,28 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Згідно із положеннями ч. 5 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 ЗУ «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27січня 2004 р. за № 114/8713. Вважає, що з відповідача на його користь слід стягнути суму індексації заробітної плати від інфляційних витрат за вересень, жовтень, листопад та грудень 2015 року в розмірі 3649,12 грн. виходячи з такого розрахунку: 912,28 х 4 = 3649,12 грн. Крім того, невиплата зазначених сум індексації заробітної плати сталася з вини відповідача, оскільки він навмисно, діючи на власний розсуд, припинив зазначені виплати. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Про те, що в невиплаті позивачеві індексації є пряма вина відповідача, свідчить, крім іншого, ще і його відзив на позовну заяву по даній справі, де він, не зважаючи на рішення Верховного суду, продовжує наполягати на тому, що вимоги позивача задоволенню не підлягають та здійснювати виплати відмовляється. Таким чином вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з дня звільнення - 24 грудня 2015 року по день ухвалення рішення у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої уточнені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, пояснення надав аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності № 10/1-02 від 17 квітня 2018 року ( Т. 2 а.с. 9), у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про стягнення індексації заробітної плати за вересень, жовтень, листопад та грудень 2015 року, а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не визнав, оскільки вважає їх такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. В наданих до суду відзивах на позовну та уточнену позовну заяви, зазначив, що згідно із нормами ЗУ від 06 лютого 2003 року № 491-IV та Порядком проведення індексації грошових доходів, затвердженим Постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією проводиться з першого числа місяця, наступного з дня опублікування індексу споживчих цін, іншими словами через місяць після виникнення права на індексацію перевищення індексу споживчих цін порогу інфляції ( на 2015 рік цей поріг становив 101%). Розрахунок індексу споживчих цін для проведення індексації виробника з наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року, а згодом, новий розрахунок індексу починається після місяця, в якому відбулося перевищення порогу індексації. У разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), розрахунок індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється починаючи з наступного за базовим місяцем з наростаючим підсумком. Базовим місяцем є місяць саме підвищення тарифних ставок (посадових окладів) і він приймається за 1 чи 100%. Право на нарахування та виплату індексації [PERSON] за період з вересня по грудень 2015 року не виникло з таких підстав. На ТОВ «ВО СЗВІ» підвищення тарифних ставок (посадових окладів) здійснено у вересні 2015 року (наказ № 138 від 21 вересня 2015 року). Таким чином, вересень є базовим місяцем чи місяцем, в якому індекс споживчих цін для працівників підприємства приймається за 1 чи 100%. Подальший розрахунок індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з наступного місяця після підвищення тарифних ставок (посадових окладів) чи з жовтня 2015 року. За даними Державної служби статистики України, індекси споживчих цін після вересня 2015 року становлять: жовтень 2015 року 98,7 %; листопад 2015 року 102,0 %; грудень 2015 року 100,7 %. Таким чином, враховуючи, що індекс для проведення індексації розраховується з наростаючим підсумком, починаючи з наступного місяця за базовим, величина його по місяцях після вересня 2015 року склала: жовтень 2015 року 98,7 % (1 х 98,7); листопад 2015 року 100,7 (0,987 х 1,02); грудень 2015 року 101,7 % (0,987 х 1,02 х 1,007), чи перевищення рівня інфляції (більше 101 %) для осіб, яким підвищені тарифні ставки та посадові оклади, відбулося в грудні 2015 року. З урахуванням норм Порядку № 1078, індексація заробітної плати працівників підприємства, в даному випадку має бути проведена в лютому 2016 року, однак [PERSON] в грудні 2015 року припинив трудові відносини з ТОВ «ВО СЗВІ», та в лютому 2016 року заробітна плата йому не нараховувалась. У звязку із наведеним, позовні вимоги [PERSON] про стягнення індексації заробітної плати за вересень, жовтень, листопад та грудень 2015 року суперечать вимогам законодавства України, у звязку із чим задоволенню не підлягають. При звільненні [PERSON] з ТОВ «ВО СЗВІ» норми трудового законодавства, зокрема ст. 116 КЗпП України були дотримані відповідачем у повному обсязі. Посилання позивача на положення ст. 117 КЗпП України про відповідальність за затримку розрахунку при звільненні не мають документального підтвердження та правового обґрунтування. Затримкою розрахунку при звільненні є та сума, яка була нарахована але не виплачена у повному обсязі. Втім, з позивачем при його звільненні відповідачем був проведений повний грошовий розрахунок. При звільненні [PERSON] була нарахована та виплачена у повному обсязі нарахована розрахункова грошова сума в розмірі 2253,83 грн., про що свідчить розрахункова відомість та реєстр нарахувань на карткові рахунки. Грошова сума яка підлягала до виплати позивачеві при його звільненні не оспорювалась. Враховуючи наведене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що наказом від 26 вересня 2013 року № 52 [PERSON] був прийнятий до ТОВ «ВО СЗВІ» на посаду сторожа у відділ сторожової охорони заводу (Т. 1 - а.с. 97). Наказом від 24 грудня 2015 року № 292 позивача звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої\~статті 36\~КЗпП України (Т. 1 - а.с. 31). Відповідно до частини першої статті 94\~Кодексу законів\~про працю\~України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно із ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно із положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей33,34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» від\~24\~березня 1995\~року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці», в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у звязку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року). Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Із розяснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зміст. 33 Закону України «Про оплату праці»між переглядами Верховною [PERSON] України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663(з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення. Згідно положення ч.1 ст.2\~Закону України\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату\~України 13\~січня 2004\~року №\~5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, до фонду оплати праці входить фонд основної заробітної плати та фонд додаткової заробітної плати, який включає у тому числі суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Таким чином, належна позивачу заробітна плата у розмірі 749\~ грн.07 коп.\~ підлягала індексації. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Відповідно до частини третьої\~статті 94 КЗпП України,\~питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим\~Кодексом,\~Законом України «Про оплату праці»\~та іншими нормативно-правовими актами. За змістом частини третьої\~статті 2 Закону України «Про оплату праці», до заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078\~(далі - Порядок № 1078) підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Пунктом 5 Порядку передбачено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.\~Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Судовим розглядом встановлено, що останній раз заробітна плата на підприємстві підвищувалася у вересні 2015 року, а тому цей місяць для працівників ТОВ «ВО СЗВІ», зокрема і для [PERSON] є базовим при розрахунку індексації заробітної плати, та індексація заробітної плати отриманої позивачем за цей місяць, не провадиться. За правилом частини першої\~статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. У жовтні 2015 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) склав 98,7 %. Поріг індексації величини індексу споживчих цін, перевищення якої надає підстави для індексації грошових доходів населення і в першу чергу заробітної плати працівників, був встановлений на спірний період у розмірі 101 %, (що не перевищило поріг індексації), а з 01 січня 2016 року 103%. Згідно із повідомленням Державної служби статистики України, яка є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, індекс споживчих цін за листопад 2015 року склав 102 %, тобто перевищив встановлений на спірний період поріг індексації, у звязку із чим, заробітна плата [PERSON] за листопад 2015 року підлягала індексації. Індекс споживчих цін за грудень 2015 року за даними Державної служби статистики України склав 100,7%, що не перевищило порогу індексації, у звязку із чим підстави для індексації заробітної плати [PERSON] за фактично відпрацьований ним час в грудні 2015 року були відсутні. Згідно із\~довідкою відповідача ТОВ «ВО СЗВІ» про нараховану заробітну плату [PERSON], його заробітна плата за листопад 2015 року склала 1893,00 грн. (Т. 1 а.с. 29). Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути суму індексації заробітної плати за листопад 2015 року яка становить 37\~грн.\~86\~коп. виходячи з такого розрахунку: 1893 грн. 00 коп. (заробітна плата за листопад 2015 року) х 102 % : 100% = 1930 грн. 86 коп. (заробітна плата за листопад 2015 року з урахуванням індексації). 1930 грн. 86 коп. (індексована заробітна плата) - 1893 грн. 00 коп. (виплачена заробітна плата) = 37 грн. 86 коп. (сума індексації). Відповідно до\~вимог статті\~47 КЗпП\~України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані\~суми, належні\~працівникові\~при звільненні, власник або уповноважений\~ним орган повинен письмово\~повідомити\~працівника\~перед виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір\~сум, належних\~працівникові\~при звільненні, власник або повноважений\~ним орган\~в\~усякому\~випадку повинен\~в зазначеній\~у цій статті\~строк\~виплатити\~не оспорювану\~ним суму. Частиною першою статті 116 КЗпП України\~визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати\~ з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Матеріалами справи встановлено, що при звільненні [PERSON], між сторонами був відсутній спір про розмір належних позивачеві сум, а щодо індексації заробітної плати, суд прийшов до висновку про її задоволення. Відповідно\~ положень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У звязку із цим, суд приходить до висновку, що оскільки фактичний розрахунок із позивачем з урахуванням виплати індексації заробітної плати за листопад 2015 року на день його звернення до суду із вказаним позовом не проведений, відсутність вини відповідача у невиплаті індексації за вказаний місяць не доведена, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року підлягає до виплати.\~\~\~\~ Розрахунок середнього заробітку для таких виплат проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами), виходячи із заробітку за останні\~ два календарних місяці роботи, що передували\~ події, з якою\~ повязана відповідна виплата. Середньоденна\~ заробітна плата\~ визначається\~ діленням\~ заробітної плати\~ за\~ фактично\~ відпрацьовані\~ протягом двох\~ місяців\~ робочі (календарні) дні\~ на\~ число\~ відпрацьованих\~ робочих днів (годин). Враховуючи, що\~ [PERSON], просив стягнути середній\~ заробіток за\~ час затримки розрахунку при звільненні, суд, в межах заявлених вимог, вважає\~ за\~ необхідне\~ стягнути\~ наступну\~ суму, виходячи з таких розрахунків.\~\~ Згідно із довідкою відповідача ТОВ «ВО СЗВІ» про нараховану заробітну плату [PERSON], нарахована заробітна плата за два останніх місяці роботи позивача: жовтень 2015 року 1942,91 грн.; листопад 2015 року 1893,00 грн. (Т. 1 а.с. 29). Як встановлено судом, сума заробітної плати за листопад 2015 року з урахуванням індексації становить - 1930 грн. 86 коп. Згідно із довідкою відповідача ТОВ «ВО СЗВІ» про фактично відпрацьований час [PERSON] за два останніх місяці роботи: жовтень 2015 року 154 години; листопад 2015 року 110 годин. (Т. 1 а.с. 87). Таким чином, виходячи із даних наведених в довідках відповідача, середньоденний заробіток позивача за два останніх місяці роботи, що передували звільненню у 2015 році становить: (1942 грн. 91 коп. + 1930 грн. 86 коп..):( 154 год. + 110 год.)\~ =\~ 14 грн. 67 коп./год. Х 8 год. = 117 грн. 36 коп. на день. Згідно із довідкою відповідача ТОВ «ВО СЗВІ» про фактично відпрацьований час [PERSON], в жовтні 2015 року 1 день [PERSON] фактично не працював (участь у передвиборчій комісії), а в листопаді 2015 року позивач перебував у щорічній відпустці 9 днів. (Т 1 - а.с. 87). Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з (урахуванням невиплаченої суми індексації заробітної плати за листопад 2015 року) за період 24 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року складає: 117 грн. 36 коп. Х ((21 днів (жовтень 2015р.) + 12 днів (листопад 2015р.) : 2 = 16,5 (середня кількість робочих днів за два останніх місяці роботи) Х 12 міс. (середня кількість робочих днів у році) = 198 Х 2 роки + 146 днів = 542 дні (кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 24 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року). 117 грн. 36 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 542 дні (кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 24 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року) =\~63 609 грн. 12 коп. Суд зазначає, що у сенсі ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про оплату праці», стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у звязку із цим, в даному випадку, оскільки фактичний розрахунок із позивачем з урахуванням суми індексації заробітної плати за листопад 2015 року не проведений, судом розглянуті вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку саме по день постановлення рішення суду, у межах позовних вимог відповідно до ст. 13 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив з наступного. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає\~розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом. Частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial