Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

11 грудня 2020 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в якій він просить визнати за ним, як за колишнім членом КСП «Прогрес», право на земельну частку (пай) КСП «Прогрес» на території Золочівської селищної ради Харківської області загальною площею 8,31 га в умовних кадастрових гектарах за рахунок земель земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він 26.12.1982 він був прийнятий на роботу в колгосп «Дружба Народів», рішенням зборів якого його було прийнято у члени колгоспу. 15.01.1991 згідно із рішенням загальних зборів колгосп «Дружба Народів» було реорганізовано шляхом поділу в колгосп «Прогрес». 15.06.1994 колгосп «Прогрес» було перетворено в КСП «Прогрес». 18.01.2000 КСП «Прогрес» було реорганізоване в ТОВ «Прогрес». 23.04.1996 КСП «Прогрес» було видано державний акт на право колективної власності на землю. З листа відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 09.12.2020 позивач дізнався про те, що його було включено до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай) КСП «Прогрес» під номером 105, проте з невідомих причин сертифікат про право на земельну частку (пай) на його ім`я не виготовлявся. Тому в цей час позивач змушений звернутися до суду, оскільки його право не визнається і він не може розпорядитися своєю власністю. Ухвалою судді Квітки О.О. від 16.12.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.01.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, завчасно подав до канцелярії суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позов задовольнити в повному обсязі. У завчасно поданій до суду письмовій відповіді на відзив зазначив, що після його прийняття на роботу до колгоспу «Дружба Народів» 26.12.1982 його було також прийнято і до членів вказаного колгоспу. Відомості, що зазначені у його трудовій книжці колгоспника № [NUMBER] від 01.10.1983 на час роботи в КСП «Прогрес» об`єктивно свідчать не лише про його трудову діяльність, а і його участь у вказаному підприємстві. Перебіг строку загальної позовної давності має відраховуватися з моменту ознайомлення позивача з листом відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 09.12.2020. З часу видачі державного акту на право колективної власності КСП «Прогрес» та до теперішнього часу законодавством України не визначено обов`язку учасника колективного сільськогосподарського підприємства ознайомлюватися чи дізнаватися в органах правління чи органах публічної влади про порушення (невизнання) за ним права на земельну частку (пай). Одночасно позивач вважав своє право на земельну частку (пай) гарантованим державою та непорушним та не отримував жодної інформації про можливе обмеження його права, у зв`язку з чим просив також у випадку необхідності поновити строки позовної давності для визнання його права на земельну частку (пай) КСП «Прогрес». Зазначивши при цьому, що застосування строків позовної давності не буде встановлювати справедливу рівновагу між позбавленням його законного права на земельну власність та повноваженнями відповідача у сфері регулювання земельних відносин. Представник відповідача Золочівський селищний голова Коваленко В. в судове засідання також не з`явився, завчасно подав через канцелярію суду письмовий відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, розглянути справу за відсутності їх представника. При цьому зазначив, що позивач не надав жодних доказів того, що при розпаюванні земель він був членом КСП «Прогрес», сертифікат на ім`я [PERSON] не виготовлявся, що в свою чергу, на думку представника відповідача свідчить про помилковість включення його до списку до Державного акту про право колективної власності на землю КСП «Прогрес». Крім того, позов не підлягає задоволенню через сплив строку позовної давності, оскільки позивач не звертався за захистом свого права протягом 25 років. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-00-000537 від 23.04.1996, виданого Одноробівською Першою сільською радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 6, відповідно до рішення виконавчого комітету Одноробівською Першою сільською радою народних депутатів Золочівського району Харківської області від 14 листопада 1995 року № 19 колективному сільськогосподарському підприємству «Прогрес» Золочівського району, с. Басове, передано у колективну власність 1260,1 гектарів землі в межах згідно з планом для виробництва сільськогосподарської продукції. У додатку 1 до Державного акту серії ХР № 13-00-000537 списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства зазначений [PERSON] під № 105. Згідно з п. 3 Статуту колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» від 15.11.1993, прийнятого на загальних зборах членів сільськогосподарського підприємства, протокол № 3, наданого начальником архівного відділу Золочівської райдержадміністрації Борох Н. , членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-тирічного віку, визнають Статут і заявили бажання брати участь у здійсненні цілей підприємства. Прийняття в члени підприємства проводиться правлінням підприємства в присутності особи, яка подала заяву з послідучим затвердженням на загальних зборах підприємства. В члени підприємства не приймаються громадяни, які залучаються для виконання тимчасових або сезонних робіт. На кожного члена підприємства ведеться «Трудова книжка» установленого зразка. З трудової книжки серії [NUMBER] від 01.10.1959, виданої на ім`я [PERSON] , вбачається, що останній з 26.12.1982 прийнятий в члени колгоспу «Дружба Народів» на підставі рішення уповноважених колгоспників від 08.02.1983, протокол № 1, 15.01.1991 у зв`язку зі збільшенням колгоспу «Дружба Народів» на підставі постанови загальних зборів колгоспників від 15.01.1991, протокол № 1, переведений на постійну роботу у новоутворений колгосп «Прогрес». 15.06.1994 колгосп «Прогрес» реорганізовано в КСП «Прогрес» на підставі протоколу № 3 від 15.06.1994. 18.01.2000 КСП «Прогрес» реорганізовано в СТОВ «Прогрес» на підставі рішення загальних зборів, протокол № 1 від 18.01.2000. 05.09.2000 звільнений з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) на підставі протоколу № 28 від 05.09.2000. Як вбачається з листа відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 09.12.2020 вих. № 33/363-20, державний акт на право колективної власності КСП «Прогрес» серії ХР-13-00-000537 було видано 23.04.1996 на підставі рішення Одноробівської Першої сільської ради № 79 від 14.11.1995, зареєстровано за № 6 від 23.04.1996; [PERSON] включений до списку громадян-членів КСП, який додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Прогрес», за номером 105; сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім`я [PERSON] не виготовлялися; розмір земельної частки (паю) по КСП «Прогрес» становить 8.31 умовних кадастрових гектар; вартість земельної частки (паю) загальною площею 8,31 в умовних кадастрових гектарах станом на 01.01.2020 становить 330372,028 грн. З повідомлення начальника архівного відділу Золочівської районної державної адміністрації Борох Н. від 09.12.2020 №01-53/239 в документах КСП «Прогрес» даних про виключення з членів КСП [PERSON] відсутні. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Стаття 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так, право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 2 цього закону, визначає документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). Так, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Стаття 3 цього ж закону, перелічує підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Стаття 5 цього ж Закону встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного Кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004р. сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд виходить із наступних міркувань. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Виходячи із суті правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, слід зазначити, що позовну давність до позову про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) застосувати не можливо, оскільки б це суперечило не тільки природі позову, а й праву, що захищається. У позивача, як члена сільськогосподарського товариства, виникло право на земельну частку (пай). Реалізація цього права не порушує майнові права відповідача та не призводить до правової невизначеності. Позивач сам вправі обирати час і спосіб, коли він реалізує своє право. Тому суд вважає, що строк позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивачем не пропущено. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач [PERSON] до розпаювання земель колективної власності був прийнятий до членів колгоспу «Дружба Народів», який кілька разів було реорганізовано, де пропрацював до 05.09.2000, при цьому він, будучи членом колгоспу «Дружба народів», реорганізованого в колгосп «Прогрес», далі - в КСП «Прогрес», далі - в СТОВ «Прогрес», добровільно не виходив та не був виключений з членів товариства на момент передачі землі у колективну власність у 1996 році та видачі 23.04.1996 державного акту на право колективної власності КСП «Прогрес» відповідно до рішення виконавчого комітету Одноробівської Першої сільської ради народних депутатів Золочівського району Харківської області від 14 листопада 1995 року № 19, який було зареєстровано у Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за № 6 від 23.04.1996 (рішення про виключення [PERSON] з членів підприємства суду не надано, інші відомості у суду відсутні), в зв`язку з чим набув право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 8,31 в умовних кадастрових гектарах з дня видачі цього акта відповідно до положень ст.ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Враховуючи, що в цей час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, земельна ділянка [PERSON] відповідно до положень ст.ст. 12, 19, 25 Земельного Кодексу України, ст.ст. 5, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має бути виділена із земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Outcome: approved