Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

10 вересня 2020 року представник позивача адвокат Самборська О.Г. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просила визначити [PERSON] додатковий строк протягом 2 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . За життя бабуся склала заповіт, яким все своє майно заповіла онуку - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,03 га, кадастровий номер 3220882903:02:001:0064, яка розташована в с. Кийлів Бориспільського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Станом на день звернення до суду спадкова справа не заводилась, інших спадкоємців немає. Коли позивач звернувся до нотаріуса для оформлення необхідних документів для прийняття спадщини, то нотаріус йому повідомив, що позивачем пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини. Причиною пропуску такого строку є необізнаність його про наявність спадкового майна та істотні труднощі, що пов`язані з доглядом за тяжкохворим дядьком, запровадженням карантину в країні. Тому, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом за захистом свої спадкових прав. Позивач та його представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість від представника позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги повністю підтримала та просила задовольнити. Від відповідача Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області надійшов лист, згідно якого сільська рада просила провести розгляд справи без участі представника сільської ради, позов визнають повністю. Дослідивши подані заяви та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, вмежах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.4). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 0,03 га, кадастровий номер 3220882903:02:001:0064, яка розташована в с. Кийлів Бориспільського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту серії ЯБ № 777495 (а.с. 17). За час свого життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла онуку - [PERSON] , посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міленіною К.О. (а.с. 6-7). Відповідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після її смерті немає, що підтверджується витягом з Спадкового реєстру (а.с. 10). Доказів протилежного суду сторонами не надано. Судом встановлено, що 12 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В. із заявою про прийняття спадщини. Проте, йому було відмовлено у зв`язку з пропуском встановлено законом строку і роз`яснено про необхідність звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (а.с. 11). Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Встановлено, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини у зв`язку з необізнаністю про наявність спадкового майна, оскільки ще за життя [PERSON] шляхом укладення відповідних договорів (дарування, купівлі-продажу) розпорядилася своїм майном на власний розсуд та подарувала належний їй житловий будинок та прилеглі земельні ділянки під забудову та ведення особистого селянського господарства позивачу, у звязку з цим [PERSON] помилково вважав, що на день смерті бабусі у її власності не залишилось більше, яке можна успадкувати, а земельна ділянка, площею 0,03 га, кадастровий номер 3220882903:02:001:0064, яка розташована в с. Кийлів Бориспільського району Київської області вже подарована йому бабусею. Крім того, після смерті бабусі [PERSON] позивач доглядав за тяжкохворим дядьком і не міг надовго його залишити. [INFO] дядько позивача [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 20). Окрім цього, позивач посилається на причину пропуску прийняття спадщини це оголошення в країні карантину, який був впроваджений у зв`язку з поширенням у світі та в Україні гострої респіраторної хвороби COVID-19. Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. За змістом роз`яснень, наведених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов переконання, що наявні поважні причини пропуску позивачем строку для вчасного звернення нотаріуса із заявою до про прийняття спадщини, а відтак позов [PERSON] підлягає задоволенню, а йому, як спадкоємцю, належить надати достатній додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно вимог ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, позивач просив не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, у зв`язку з чим суд лишає їх за [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved