Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

12.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з 04.06.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.11.2010 року. Від шлюбу у сторін 04.11.2005 року народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати із позивачем. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.06.2010 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому розмір аліментів, які стягуються з відповідача є значно меншим від встановленого мінімуму. Син сторін [PERSON] займається акробатикою та танцями на платній основі, займає призові місця. Крім того, з 2014 року [PERSON] знаходиться під наглядом та на лікуванні дитячого офтальмолога, два рази на рік проходить платні курси підтримуючої терапії. 16.05.2018 року по квитанції сплачений черговий курс лікування у сумі 2000 грн. Посилаючись на викладене, позивач просила збільшити розмір аліментів визначений рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.06.2010 року, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повнолітня та стягнути з відповідача на її користь суму понесених додаткових витрат на лікування дитини в сумі 2000 грн. Позивач до підготовчого судового засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач до підготовчого судового засідання не зявився, надав до суду заяву, просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно та 2000 грн. на лікування дитини одноразово. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 04.06.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.11.2010 року розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФП №016058, актовий запис за №3042. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.06.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 22.03.2010 року і до його повноліття. Звертаючись із позовом до суду про зміну розміру аліментів позивач посилається на збільшення витрат на утримання дитини та збільшення встановленого прожиткового мінімуму для дитини до 50%, також зазначає, що несе додаткові витрати в звязку з проходженням лікуванням дитини. Частиною 1 ст.\~192\~СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно п. 17, 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.\~Звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.\~185\~СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. За п. 23 цієї Постанови, відповідно до ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених\~СК України. Ч.2\~ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, внесені зміни, зокрема до ст.ст. 181-183 СК України. Статтею 7 закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»\~визначено, що прожитковий мінімум на одну особу у 2018 році в розрахунку на місяць становить: для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2018 року у розмірі 1860 грн., з 01 липня 2018 року 1944 грн., з 01 грудня 2018 року 2027 грн. Враховуючи вищевикладене, збільшення розміру прожиткового мінімуму визначеного законом для дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині збільшення розміру присуджених рішенням суду аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.06.2010 року підлягають зміні з 500 грн. до 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до повноліття дитини. Окрім того, згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістомст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору, такого висновку прийшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 16.12.2009 року № 6-20478св09. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, в даному випадку у зв'язку із хворобою, оскільки дитина потребує лікування та на розвиток дитини. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Згідно до вимог ч. 1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадка. Відповідно до статей 12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом За положенням ст.ст.\~76-81\~ЦПК України засобами доказування у цивільний справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. З наданої позивачем копії виписки із медичної візуальної карти [PERSON], [INFO], знаходиться під наглядом та на лікуванні у дитячого офтальмолога [PERSON] з 2014 року з діагнозом короткозорість. Регулярно проходить курси підтримуючої терапії, носить окуляри та потребує курси підтримуючої терапії. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №35 прийнято від [PERSON] за лікування у офтальмолога сина [PERSON], [INFO] сплачено 2000 грн. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат понесених позивачем на лікування дитини є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного, ст. ст.\~180-183,\~192 СК України,

Outcome: approved