Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

10 січня 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулись до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про захист права власності, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Заявлені вимоги позивачі мотивують тим, що вони є власницями будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 вересня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом О.В.Молодняк. З дозволу позивачів, в зазначеному вище будинку був зареєстрований [PERSON], син позивачки [PERSON] та племінник позивачки [PERSON] Проте останній за вказаною адресою не проживає з 2012 року. З метою реалізації права на продажу житлового будинку, в позивачів виникли підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. У відкритому судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Крім того, [PERSON] зазначила, що її син [PERSON] мешкав спільно з якоюсь жінкою. Після звільнення з місць позбавлення волі працювати, а також спілкуватися з нею не захотів, просив йому не телефонувати, поїхав в невідомому напрямку. Відповідач [PERSON] в відкрите судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить лист, направлений на його адресу. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі ст.224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Вислухавши думку позивачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом О.В.Молодняк 16 вересня 2002 року зареєстрованого в реєстрі за № 3392, будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], тобто позивачам по справі (а.с.19). Згідно домової книги для прописки громадян за адресою [ADDRESS], в будинку прописані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10-12). Відсутність відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою понад один рік підтверджується довідкою голови квартального комітету від 22.12.2013р. про відсутність [PERSON] в зареєстрованому місці проживання (а.с.8), а також рапортом ДІМ Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 18.02.2014р. про неможливість встановлення місцезнаходження [PERSON] В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] є їх сусідкою та проживає в [ADDRESS]. Разом з нею проживає її син [PERSON], [INFO]. До неї приїздить у гості сестра [PERSON] Старшого сина [PERSON] - [PERSON] вони не бачили з 2012 року, після того як останній повернувся з місць позбавлення волі, а потім поїхав в невідомому напрямку, про його місцезнаходження нічого не відомо. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що проживання відповідача та його реєстрація в зазначеному будинку, який належить на праві приватної власності позивачам, перешкоджає останнім в користуванні та розпорядженні належним їм майном, тому позовні вимоги про визнавання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тому суд, на підставі викладеного, вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком розташованим за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved