Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

11.04.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , і просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності від 30.11.2009 року №27864906 належить квартира у будинку готельного типу за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, однак на протязі восьми років останній за вказаною адресою не мешкає. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.05.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. Також позивачем надана суду заява про допит в якості свідка [PERSON] , яка задоволена ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, враховуючи фактичну явку даного свідка в судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала вступне слово, посилаючись на обставини, викладені в позові та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Також позивач додатково зазначила, що реєстрація відповідача у належній їй квартирі відбулась на прохання подруги її матері, однак ще в 2011 році відповідач залишив квартиру і не повернувся, місцезнаходження відповідача їй не відоме, тому вона позбавлена можливості вирішити це питання у позасудовому порядку. Разом з тим позивачу як власнику квартири реєстрація [PERSON] заважає розпорядитись вказаною квартирою, продати її. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , згідно вимог ст. 128 ЦПК України у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Судом, на підставі показань свідка, досліджених письмових доказів, встановлені такі фактичні обставини і визначений зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є., належить на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.11). Вказані відомості також підтверджуються витягом з держаного реєстру правочинів (а.с.12) та довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 30.11.2009 року за №24617895 (а.с.13). Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.12.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Зазначені дані про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , відповідають інформаційній довідці з Відділу обліку та моніторингу інформації, наданої на запит суду (а.с.16). Як вбачається з довідки Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від 05.02.2019 року, 29.01.2019 р. до Новобаварського відділу поліції ГУ НП в Харківській області звернулась з заявою гр. [PERSON] , 1961 р.н., меш.: [ADDRESS] , з проханням підтвердити факт не мешкання гр. [PERSON] , 1955 р.н., за адресою: [ADDRESS] . Опитана гр. [PERSON] , 1961 р.н., меш.: [ADDRESS] , пояснила, що на теперішній час є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У квартирі зареєстрований гр. [PERSON] , 1955 р.н., однак на протязі восьми років останній за вищевказаною адресою не мешкає. Де мешкає на теперішній час її не відомо. Опитаний гр. [PERSON] , 1948 р.н., який мешкає: [ADDRESS] , пояснив, що дійсно гр. [PERSON] , 1955 р.н.. за адресою: [ADDRESS] , не мешкає з 2011 року. Де може знаходитися йому не відомо. Контактів з останнім не підтримує. Про результати розгляду матеріалу та прийняте рішення заявнику було надано письмову відповідь (а.с.10). Свідок [PERSON] , який доводиться родичем позивачу, суду пояснив, що у квартирі [ADDRESS] він тривалий час проживав з дозволу позивача приблизно з кінця 2012 року по 2015 рік, а з 2015 року по 2016 рік проживав там з дружиною. На даний час у вказаній квартирі також знаходяться речі свідка, тому він часто відвідує квартиру, однак за весь зазначений вище час свідок жодного разу не бачив у квартирі [PERSON] або його речей. Про реєстрацію відповідача за вказаною адресою свідкові відомо лише зі слів [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що власник квартири [ADDRESS] позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належною їй власністю, її право порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивача та ускладнює продаж вказаного майна. При цьому відповідач [PERSON] з реєстрації не знятий та не має права власності на вищевказану квартиру, не є членом родини позивача, в квартирі більше 8 років не проживає, в судове засідання не з`явився та протилежного не довів, відзив на позов не подавав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. У зв`язку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн. (а.с. 2). На підставі викладеного і

Outcome: approved