Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

12.04.2019 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 11.06.2019 року представник [PERSON] подав уточнену позовну заяву від позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги представник позивачів обґрунтував тим, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками квартири [ADDRESS] . Квартира належить вказаним особам на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.07.1994 виданого радгоспом «Радсад». Згідно довідки Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області вих. № 1677-03-07 від 14.11.2018 у квартирі зареєстровані [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачі в квітні 2017 року добровільно звільнили квартиру, забравши особисті речі. Як зазначено в позові відповідачі витрат по утриманню квартири не несуть, у квартирі не проживають, добровільно залишили її, а також забрали всі особисті речі. У подальшому співвласники квартири мають намір здійснити відчуження квартири. Прописка у квартирі сторонніх осіб ускладнить, а то й унеможливить її відчуження. Посилаючись на ці обставини представник позивачів вважає, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням. В судове засідання представник позивачів не з`явився. При цьому представник подав заяву про підтримання позову, в якій клопотав про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання також не з`явилися, надавши письмову заяву про визнання позову, в якій одночасно клопотали про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Відзив на позов не подавав. Дослідивши письмові докази по справі, суд находить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачі є власниками будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 4,5) Відповідно акту про фактичне не проживання громадян від 05.04.2019 року, [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою фактично не проживають з 2017 року. (в.с. 8) Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію та місце проживання УДМС України в Миколаївській області відповідачі [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 37-39) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому ст. 13 ч. 1 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Як вказано в постанові Верховного суду від 16 листопада 2016 року, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. З аналізу наведених доказів також слідує, що відповідачі фактично не проживають в спірному жилому приміщенні з власної волі. В судовому засіданні також не виявлено визначених ст. 71 ч. 3 ЖК України підстав, згідно яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно ст. 206 ч.4 ЦПК України позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідачі без поважних причин не проживають в жилому приміщенні більш ніж шість місяців, та фактично визнали це підтвердивши своїми письмовими заявами то на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України їх слід визнати такими, що втратили право користування належним позивачу жилим приміщенням.

Outcome: approved