Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

11.01.2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою на обгрунтування якої зазначив, [INFO] помер його батько [PERSON] , на час смерті якого з ним проживала та була зареєстрована мати позивача, тобто дружина померлого, [PERSON] , яка прийняла спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України, але не оформила своїх спадкових прав. Після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина, зокрема право на земельну частку (пай) загальною площею 7,46 га, та житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Позивач зазначає, що перед смертю його мати хворіла, а він проживав разом з нею та доглядав за нею. Вказує, що, здійснив поховання останньої та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, зокрема доглядав за будинком та земельними ділянками. Від спадщини не відмовлявся. Однак, у встановлений законом строк позивач не звернувся до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про право на спадщину. Так як не обізнаний з діючим законодавством України, заявник помилково вважав, що оскільки маючи особисті документи, опікуючись спадковим майном, є єдиним спадкоємцем, маючи речі матері та батька, може оформити спадщину в будь який час. Наразі йому необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину, однак нотаріус відмовляє у видачі, у зв`язку з тим, що для цього необхідно встановити юридичний факт прийняття спадщини. Підтвердити факт прийняття спадщини іншим чином він не має можливості, у зв`язку з чим просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . \~ \~ \~ \~Заявник до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, а заявлені вимоги задовольнити. Від представника заінтересованої особи надійшла аналогічна за своїм змістом заява, у якій останній зазначив, що заявлені [PERSON] вимоги він визнає та не заперечує щодо їх задоволення, а розгляд справи просить здійснювати за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 05.08.1956 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, внаслідок чого прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 7). Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Його матір`ю зазначена [PERSON] , батьком [PERSON] . Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай), яке перебуває в колишньому колективному (сільськогосподарському підприємстві «Нива» Любомльського району Волинської області, Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВЛ №0269380, виданому Любомльською райдержадміністрацією Волинської області 04.02.2005 року. Дружина померлого, [PERSON] прийняла спадщину в порядку ст.1268 ЦК України, але не оформила своїх спадкових прав. \~ \~ \~ \~22.02.2003 року промерла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.3). \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай), яка перебуває в колишньому колективному сільськогосподарському підприємстві «Нива» Любомльського району Волинської області, Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВЛ №0269381, виданому Любомльською райдержадміністрацією Волинської області 04.02.2005 року. Судом також встановлено, що на випадок своєї смерті [PERSON] та [PERSON] заповіту не залишали. Отже, у даному випадку, спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] здійснюється за законом. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом ст. 6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , який не заявив відмови від прийняття спадщини, є її син заявник [PERSON] . У своїй заяві [PERSON] зазначив, що станом на 22.02.2003 року його матір [PERSON] проживала разом з ним, та саме він здійснював догляд за нею. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ч. ч. 1, 2 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що під час розгляду справи, знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявник, і вони є такими, що дозволяють встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , приймаючи до уваги, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved