Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду зпозовом до [PERSON], в якому, просить поділити спільне майно подружжя між ним та відповідачкою, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], залишивши за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаної квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 23 квітня 2004 року по 03 квітня 2014 року він перебував у шлюбі з відповідачкою. В період шлюбу сторонами була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS], яка за їх домовленістю була оформлена на [PERSON] На теперішній час згоди у питанні розподілу майна [PERSON] та [PERSON] не досягли, тому позивач вимушений звернутись з позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] протии задоволення позову заперечувала та зазначила, що спірна квартира не є спільною власністю подружжя, оскільки була придбана за гроші батьків відповідачки, які її мати [PERSON] зберігала на своєму рахунку у Державному ощадному банку України. Також вказала, що батьки [PERSON] купили квартиру собі, лише оформили на відповідачку, тому що вона є єдиною донькою. [PERSON] та [PERSON] на час укладення договору купівлі-продажу квартири не працювали і не мали таких великих грошей. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 23 квітня 2004 року по 03 квітня 2014 року. У період шлюбу 11 серпня 2004 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Згідно вимог ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести шляхом надання належних і допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. До справ даної категорії такі випадки не відносяться. Посилання представника відповідачки на те, що спірна квартира була куплена матір'ю [PERSON] за її власні кошти не підтверджуються належними і допустимими доказами. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] була набута подружжям під час шлюбу, тому належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Таким чином, позов [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved