Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

10 грудня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації ? частини будівельних матеріалів в сумі 76 931 грн. 50 коп., посилаючись на те, що з вересня 1999 року сторони проживати однією сім'єю в будинку [ADDRESS], який належить на праві власності відповідачу. З 31 грудня 2000 року по 12 лютого 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання в домоволодінні [PERSON] було проведено ремонтні роботи, а саме штукатурка стін, поклеєні шпалери, стяжка підлоги, настелення лінолеуму, встановлення пластикових вікон в кількості 10 - шт.., встановлено вхідні броньовані двері, утеплено фасад пінопластом, оздоблення короїдом та покрашено, збудовано гараж, викопано криницю, підведено газ до будинку, здійснена розводка батарей, проведена електричка, підведено до будинку воду. На все це сторонами було витрачено кошти в сумі 135 863 грн., що встановлено висновком будівельно-технічної експертизи. Оскільки в добровільному порядку відповідач сплатити кошти відмовляється, позивач просить її позов задовольнити. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у випадку неявки відповідача не заперечив, щодо заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Із письмової згоди позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно дост.224 ЦПК України, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 травня 2014 року у справі №686/6551/14-ц про визнання права спільної сумісної власності на домоволодіння і земельну ділянку, їх поділ та встановлення юридичного факту позов було задоволено частково. Цим рішенням було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік і дружина з вересня 1999 року по 31 грудня 2000 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 лютого 2013 року шлюб, зареєстрований 31 грудня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В задоволенні вимог про визнання права спільної сумісної власності на домоволодіння та ділянку було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2014 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 травня 2014 року було залишено без змін. Цим же судовим рішенням було встановлено наступне, що у 1997 році [PERSON] було передано місцевим колгоспом у власність житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. У тому ж році було [PERSON] закінчив будівництво будинку та його ремонт, Зазначений будинок було прийнято в експлуатацію та 20 вересня 1997 року отримано від Хмельницької районної ради народних депутатів. В період спільного проживання без реєстрації шлюбу та в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] здійснювали ремонт будинку, зокрема здійснили настелення лінолеуму в кімнатах, встановили (замінили) 10 метало-пластикових вікон, утеплили фасад пінопластом, оздобили його штукатуркою «короїд», пофарбували будинок, викопали криницю та підвели в будинок воду, також було встановлено, що сторонами було самовільного побудовано гараж. Згідно висновку експертного дослідження будівельно-технічної експертизи від 21 жовтня 2014 року №55\\14 вартість ремонтно-будівельних робіт в житловому будинку, вартість будівництва гаража, питного колодязя по [ADDRESS] становить 135 863 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу ст.22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.ст.60, 61 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Оскільки сторони в добровільному порядку не досягли згоди щодо поділу майна набутого під час спільного проживання та перебування у шлюбі, яке є неподільним та входить до складу домоволодіння по [ADDRESS], власником якого є [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі ? його вартості в сумі 67 931 грн. 50 коп. = 135 863 грн./2. За проведення експертного дослідження [PERSON] було сплачено кошти в сумі 1 600 грн., що проведення які слід стягнути з відповідача на користь позивачки відповідно до ст.22 ЦК України. Судові витрати по справі становлять 679 грн. 31 коп., з яких позивачкою сплачено 243 грн. 60 коп., тому відповідно до ст.88 ЦПК України, їх слід розподілити наступним чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого останньої при подачі позову, решту суми 435 грн. 71 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved