Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

11.01.2021 заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила суд встановити факт того, що вона є матір`ю та єдиним законним представником свого неповнолітнього сина [PERSON] , в обґрунтування заяви зазначивши наступне. [INFO] у заявниці народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.09.2014, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №432, батьками зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON] . Так, на час народження сина заявник в шлюбі не перебувала, тому державна реєстрація народження та підстава запису відомостей про батька проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). З часу народження сина і по теперішній час заявниця одноосібно його утримує, вирішує будь-які питання, що стосуються організації належного проживання свого сина. 01.05.2020 заявниця уклала шлюб з громадянином держави Ізраїль - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №347. На теперішній час [PERSON] має намір виїхати з сином на постійне місце проживання до держави Ізраїль, з метою усиновлення дитини її чоловіком та лікування дитини, оскільки дитина заявниці хворіє на аутизм . Для отримання її сину постійного статусу громадянина Ізраїлю, недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та її письмового підтвердження факту запису даних про батька з її слів, оскільки Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей» від 20.10.1980 (Ізраїль приєднався до неї у 1991 році, Україна - 11.01.2006), тому для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, згідно законодавства Ізраїлю необхідно рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що вона є матір`ю та єдиним законним представником своєї неповнолітньої дитини, та відомості про батька дитини були внесені за її вказівкою та з її слів і встановити батька неможливо. Отже, рішення суду про визнання факту, який має юридичне значення, необхідно їй для оформлення постійного проживання сина в державі Ізраїль, отримання громадянства та можливого усиновлення її чоловіком. Іншим способом захистити своє право та встановити такий факт заявник не має можливості, у зв`язку з чим вона звернулася до суду. Ухвалою судді від 13.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с 27). 12.02.2021 року на адресу суду від представника заявника - адвоката Хорунжий Я.В. надійшли доповнення до заяви про встановлення факту, в яких зазначив, що дитина заявниці [PERSON] хворіє на аутизм, а лікування такого діагнозу найкраще проводити саме в Ізраїлі. На підтвердження своїх доводів просив долучити копію консультативного висновку КУ «Запорізька дитяча лікарня» ЗОР від 09.02.20211 та копію консультативного висновку спеціаліста КНП «Міська дитяча лікарня» від 11.02.2021. Заявник та її представник адвокат Хорунжий Я.В. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію подали спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначили, що заяву про встановлення факту підтримують у повному обсязі, просили суд її задовольнити на підставах зазначених у заяві. Представник Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Панченко І.О. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника Служби (управління). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ч. 1 ст. 318 Цивільного процесуального кодексу України, заявник у своїй заяві зобов`язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] від 05.09.2014, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №432, батьками [PERSON] зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за № 00028945484 від 17.12.2020, батьком дитини записаний [PERSON] , відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.8-9). Згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Заявник вказує, що запис про батька її сина в книзі реєстрації народження та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України проведено за прізвищем заявниці і з моменту народження дитини і по теперішній час заявник є матір`ю та єдиним законним представником свого неповнолітнього сина. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 01.05.2020 заявниця уклала шлюб з громадянином держави Ізраїль - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №347, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). Заявник зазначає, що на теперішній час вона має намір виїхати з сином на постійне місце проживання до держави Ізраїль. Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаагською конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей» від 25 жовтня 1980 року (Ізраїль приєднався до неї у 1991 році, Україна - 11 січня 2006 року), а тому для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, для держави Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що заявник [PERSON] є матір`ю та єдиним законним представником свого неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цвітного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу органу охорони здоров`я про народження нею дитини . Визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. 144 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що встановлення факту про те, що [PERSON] є єдиним законним представником свого неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , необхідно для їх виїзду на постійне проживання до країни Ізраїль. Відповідно до ч. 1 ст. 242 Цивільного кодексу України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Оскільки заявник є матір`ю сина - [PERSON] , [INFO] та відповідно до закону вона є її законним представником, суд вважає можливим встановити факт того, що заявник є єдиним законним представником свого неповнолітнього сина - [PERSON] .

Outcome: approved