Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

11 травня 2019 року [PERSON] звернувлася до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» в якому просила розірвати договір добровільного страхування життя, який оформлено полісом № ТМ 000811 від 29 вересня 2008 року та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» на користь [PERSON] 26 167, 99 грн. коштів сплачених за договором страхування, 12 113, 85 грн. понесених збитків через неотримання страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та 2 000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування життя, що підтверджується полісом № ТМ 000811 із строком страхування 20 років до 28 вересня 2028 року. За умовами договору, позивач був зобов`язаний сплачувати страхові платежі, а відповідач зобов`язався надати позивачу фінансову послугу у вигляді страхування життя та здійснення страхової виплати у випадку, передбаченому договором, а також сплатити 4 % гарантованого інвестиційного прибутку. На виконання договору позивачем на користь ЗАТ «Ренесанс Життя» позинаючи з 2008 року та до 2016 року включно, всього було сплачено 26 167, 99 грн. Разом із тим, позивачу стало відомо, що у липні 2017 року на сайті ПрАТ «Ренесанс Життя» було розміщено повідомлення про передачу клієнтського портфеля ПАТ «Ренесанс Життя» від 28 квітня 2017 року до ПАТ «СК» Форте Лайф». Подальший супровід, обслуговування договорів страхування, в тому числі прийом чергових страхових платежів і здійснення страхових виплат повинен був продовжити СК Форте Лайф». Як зазначає позивач, у зв`язку із зміною кредитора страхові внески сплачувалися нею на рахунки ПАТ «СК» «Форте Лайф» у 2017 році та 2018 році, а саме 08 листопада 2017 року в розмірі - 5 793 грн. та 25 жовтня 2018 року в розмірі - 6 084, 21 грн. Однак, коли настав страховий випадок 29 жовтня 2018 року і позивач звернулася до ПАТ «СК Форте Лайф» із відповідною заявою про здійснення виплати страхового відшкодування, позивачу було повідомлено що необхідно підписати новий договір безпосередньо з компанією, і лише в такому випадку будуть враховані сплачені платежі за два роки. Після чого [PERSON] звернулася із скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на що була надана відповідь, у якій зазначено, що у в`язку з відсутністю у ПАТ «СК «Форте Лайф» договору страхування життя, зобов`язання за договором страхування несе ПрАТ «Ренесанс Життя». В свою чергу, на підставі заяви ПрАТ «Ренесанс Життя» розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 01 червня 2017 року № 2182, було анульовано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг в частині проведення добровільного страхування життя ПрАТ «Ренесанс Житгя». А відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 15 вересня 2017 року № 3773 було виключено ПрАТ «Ренесанс Життя» з Державного реєстру фінансових установ на підставі заяви товариства. Враховуючи, що внаслідок вказаного, відповідач неспроможний в повному обсязі і належним чином виконувати власні зобов`язання за укладеним договором у зв`язку із істотною зміною обставин, позивач був змушений звернутися до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року відкрито провадження у справі. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання повідомлені належним чином. Від позивача, надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Ренесанс Життя» укладено договір добровільного страхування життя, що підтверджується полісом № ТМ 000811 із строком страхування 20 років до 28 вересня 2028 року. За умовами договору, позивач був зобов`язаний сплачувати страхові платежі, а відповідач зобов`язався надати позивачу фінансову послугу у вигляді страхування життя та здійснення страхової виплати у випадку, передбаченому договором, а також сплатити 4 % гарантованого інвестиційного прибутку. На виконання договору позивачем на користь Приватного акціонерним товариством «Ренесанс Життя» було здійснено сплату страхових внесків в сумі еквівалентній долару США: 2008 року - 463, 98 доларів США (2 251, 26 грн.), 2009 року - 463, 98 доларів США (3 647, 75 грн.), 2010 року - 216, :2 доларів США (1 836 грн.), 2011 року - 216, 52 доларів США (1 726, 44 грн.), 2012 року - 216, 52 доларів США (1 730, 64 грн.), 2013 року - 216, 52 доларів США (1 730, 64 грн.), 2014 року - 216, 52 доларів США (2 804, 30 грн.), 2015 року - 216, 52 доларів США (4 904, 41 гри.), 2016 року - 216, 52 доларів США (5 536, 55 грн.). Всього сплачено у гривнях 26 167, 99 грн., що підтверджується касовими квитанціями про сплату страхового платежу. Також у зв`язку із зміною кредитора, страхові внески по договору страхування у 2017 році та 2018 році, сплачувалися позивачем на рахунки ПАТ «СК» Форте Лайф», а саме 08 листопада 2017 року в розмірі - 5 793 грн. та 25 жовтня 2018 року в розмірі - 6 084, 21 грн., що також підтверджується касовими квитанціями. Тобто позивач, добросовісно виконував умови укладеного договору № ТМ 000811 від 29 вересня 2008 року про добровільне страхування життя. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як встановлено судом, на підставі розпоряджень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 01.06.2017 року № 2182 та від 15.09.2017 року № 3773, було анульовано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг в частині проведення добровільного страхування життя ПрАТ «РЕНЕСАНС ЖИТТЯ» на підставі заяви, а також виключено ПрАТ «РЕНЕСАНС ЖИТТЯ» з Державного реєстру фінансових установ на підставі заяви товариства. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Таким чином, в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження посилання позивача щодо істотної зміни обставин, якими керувалися сторони при укладенні договору страхування, оскільки за відсутності ліцензії на надання послуг добровільного страхування життя, сторони не уклали б спірний правочин взагалі. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору страхування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також позивач просив суд стягнути з відповідача 26 167, 99 грн. сплачених ним коштів за договором страхування та 12 113, 85 грн. понесених збитків через неотримання страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку. Згідно із ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. В даному випадку а ні договором, а ні законом не встановлено обов`язку відповідача повертати того, що виконано позивачем до моменту розірвання договору. Проте, положеннями частини 3 статті 652 ЦК України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. За таких обставин, суд вважає за можливе, з метою справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору, стягнути з відповідача 26 167, 99 грн. сплачених позивачем страхових внесків, а також 12 113, 85 грн., понесених збитків за договором страхування, оскільки він не отримував очікуваного результату, а саме - виконання відповідачем обов`язків добровільного страхування, що вданому випадку є справедливою сатисфакцією. Щодо моральної шкоди в сумі 2 000 грн. слід зазначити наступне. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода, яка виразилась у порушенні нормальних життєвих зв`язків, душевних стражданнях щодо недосягнення гарантованого результату, а також втраті часу, необхідного для відновлення свого порушеного права. Всі ці фактори негативного характеру, які існували упродовж тривалого часу, слід розцінювати саме, як докази заподіяння позивачеві моральних страждань, суд приходить до висновку про повне задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки під час подання позову, [PERSON] була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved