Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

11 січня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 17.06.2011 року слідчим відділом Саксаганського районного відділу поліції Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу №56111627 за ознаками злочину передбаченого за ч.1 ст.122 КК України. 05 вересня 2011 року під час досудового розслідування у даній кримінальній справі їй було предявлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та в той же день щодо неї застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 13 грудня 2011 року у порушеній кримінальній справі перекваліфіковано дії з ч.1 ст.122 КК України на ч.1 ст.125 КК України та 26.12.2011 року [PERSON] предявлено обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України. В подальшому 03.07.2012 року слідчим СВ Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області [PERSON] ухвалена постанова про перекваліфікацію дій з ч.1 ст.125 КК України на ч.2 ст.296 КК України та 06.07.2012 року в даній кримінальній справі [PERSON] предявлено обвинувачення у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Кримінальна справа відносно неї - [PERSON] за ч.2 ст.296 КК України, неодноразово була предметом розгляду судами різних інстанцій та у ній приймалися різні рішення: визнання винною та призначення покарання, направлення справи на новий судовий розгляд, направлення на додаткове розслідування. 30 грудня 2016 року постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 кримінальну справу відносно неї було закрито за відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач відчувала моральні страждання, що виразилися у відсутності можливості виїхати за межі України до [PERSON] Федерації, що в свою чергу позбавило можливості проживати у шлюбі зі своїм чоловіком, який є громадянином [PERSON] Федерації мА мало не зруйнувало її шлюб. Моральні страждання спричинило порушення нормальних життєвих звязків, погіршення стосунків з оточуючими внаслідок тривалого перебування під слідством. Моральну шкоду оцінює в 725985,00 гривень, які просила стягнути з відповідача. Також просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 гривень. Ухвалою суду від 15.01.2018 позов залишено без руху, надано час для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 23.03.2018 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 23 квітня 2018 року під час проведення підготовчого судового засідання за клопотанням позивача витребувано докази у справі. 13 червня 2018 року ухвалою суду в підготовчому засіданні, за клопотанням позивача, витребувано докази у справі. 14 серпня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 08 жовтня 2018 року за клопотанням представника позивача, ухвалою суду витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року за клопотанням представника відповідача залучено до участі у справі третю особу прокуратуру Дніпропетровської області. 29 жовтня 2018 року від представника третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву, в яких останній зазначив, що третя особа не погоджується з розміром заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не біль аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Вказав, що позивачкою не надано жодних доказів причинно-наслідкового звязку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та завданою позивачу моральною шкодою не надано. Зазначив, що позивач перебувала під кримінальним переслідуванням повних 52 місяці, а тому враховуючи вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» вважає, що розмір моральної шкоди, повинен становити 193\~596,00 гривень. 29 листопада 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачкою не надано доказів та підтверджень наявності причинного звязку між шкодою та протиправними діями органів досудового розслідування та прокуратури та вини останніх в її заподіянні. Крім того вважала значно завищеним розмір морального відшкодування 725985,00 грн., так як, на думку відповідача, розраховувати моральну шкоду необхідно виходячи не з мінімальної заробітної плати, а з розрахункової величини 1600 грн. відповідно до ч.3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених в поясненнях на позовну заяву. Заслухавши позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, матеріали витребуваної кримінальної справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 17 червня 2011 року постановою старшого слідчого СВ Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу №56111627, за ч.1 ст.122 КК України, за фактом навмисного спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості [PERSON]В.(а.с.10) 05 вересня 2011 року постановою старшого слідчого СВ Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні № 56111627, [PERSON] предявлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України. (а.с.11) 05 вересня 2011 року старшим слідчим СВ Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області винесено постанову про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної [PERSON] у виді підписки про невиїзд, про що останній було оголошено під підпис. 13 грудня 2011 року постановою заступника прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу [PERSON] у кримінальному провадженні №56111627 змінено кваліфікацію складу правопорушення з ч.1 ст.122 КК України на ч.2 ст.125 КК України, направлено дану справу начальнику СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області для проведення досудового слідства. (т.1 а.к.п. 150) 26 грудня 2011 року постановою старшого слідчого СВ Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні № 56111627, [PERSON] предявлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України. (а.с.11а) 27 січня 2012 року постановою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2012 року, кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України повернуто прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для додаткового розслідування. Запобіжний захід [PERSON]- підписка про невиїзд, залишена без змін.(т.1 а.к.п. 182-184) 03 липня 2012 року постановою старшого слідчого СВ Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні № 56111627, змінено кваліфікацію дій [PERSON] з ч.1 ст.125 КК України на ч.2 ст.296 КК України. (т.1 а.к.п. 217) 06 липня 2012 року постановою старшого слідчого СВ Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні № 56111627, [PERSON] предявлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.296 КК України. (а.с.12) 03 вересня 2013 року ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області за апеляційними скаргами [PERSON] та її захисника [PERSON] скасовано вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04.04.2013 року, яким [PERSON] була засуджена за ч.2 ст.296 КК України, справу повернуто на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суддів. (а.с. 24-26) Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року, кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ст..296 ч.2 КК України направлено для додаткового розслідування прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу. (а.с. 27-30, 31- 34) Кримінальна справа №56111627 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.296 КК України 07.10.2015 року надійшла до СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, для організації проведення досудового розслідування та 09.10.2015 відомості зареєстровано в ЄРДР за №12015040750002956 за правовою кваліфікацією за ч.2 ст.296 КК України. (а.с.5 матеріалів крим. провадження №12015040750002956 ) 30 грудня 2016 року постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області кримінальне провадження №12015040750002956 від 09.10.2015 року за ознаками ч.2 ст.296 КК України закрито, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. (а.с.32-36 матеріалів крим. провадження №12015040750002956 ) В мотивувальній частині вказаної вище постанови зазначено, про відсутність в діях [PERSON] хуліганських мотивів, дії [PERSON] щодо попрілого [PERSON], вчинені 02.03.2011 року на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли на вказаний період, у звязку з чим вбачається відсутність в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Отже, судом встановлено, що в період з 05.09.2011 по 30.12.2016 позивач перебувала під слідством, що складає 63 місяці. Судом встановлено, що моральна шкода, завдана позивачу, полягає в тому, що внаслідок незаконних дій працівників міліції, прокуратури та суду їй були завдані страждання у вигляді душевних переживань, втраті авторитету, в необхідності на протязі шести років доводити свою невинуватість. Перебування під підпискою про невиїзд призвело до порушення життєвого ритму, погіршення відносин з оточуючими, обмеження у пересуванні в межах та поза межами України. В зв'язку з тривалим перебуванням під слідством вона не могла налаштувати звичайний для себе ритм життя та майже не втратила чоловіка. Отже суд дійшов висновку, що перебування позивача під слідством та судом, застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, вочевидь мали негативні наслідки і пов'язані з цим душевні та моральні страждання і переживання, тому наявні підстави для задоволення позову. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Крім того, п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Кримінальне провадження щодо позивачки було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що надає право останній на відшкодування шкоди. Відповідно до п. 5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Ч. 1 ст. 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічні роз'яснення містяться в п.14 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, згідно яких: розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2019 року становить 4173,00 грн. Судом здійснено розрахунок моральної шкоди з врахуванням ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого сума шкоди складає за період з 05.09.2011 по 30.12.2016 (тобто 63 місяці х 4173,00 грн. = 262\~899,00 грн.) Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в зазначеному вище розмірі морального відшкодування. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] 04 січня 2018 року укладено договір про надання правової допомоги. (а.с. 44). Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 04.01.2018 [PERSON] сплачено [PERSON] винагороду в сумі 10\~000,00 гривень, що підтверджується розрахунковою квитанцією [PERSON] ААБ № 581075 від 04.01.2018. (а.с.46). Відповідачами не заявлено про неспівмірності витрат на правничу допомогу. З урахуванням викладеного, з відповідача підлягають стягненню судові витрати повязані з правничою допомогою у розмірі 10\~000,00 гривень.

Outcome: partial