Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

10 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить провести поділ сумісного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 26.09.1997 рокупо 20.05.2015 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на положення ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, позивач просив поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.1997 року по 20.05.2015 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. В період перебування в шлюбі, 15.11.2006 року відповідач придбав квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу. Згідно зі ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя , доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обовязок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57\~ СК України\~ суду не надав. Наведені обставини свідчать про те, що зазначена квартира\~ є\~ спільною сумісною власністю позивача та відповідачки. Згідно\~ст. 63 СК України\~дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю. Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1, ч.3 ст. 356 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою \~спільною \~сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2389 грн. 74 коп. та 1500,00 грн. документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Outcome: approved