Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

11.06.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до записів із погосподарської книги за 1991 - 1995 роки, особовий рахунок [NUMBER] станом на 15.04.1991 року в господарстві, що розташоване по [ADDRESS] була зареєстрована та проживала голова домогосподарства, мати позивача - [PERSON]. Оскільки [PERSON] проживала одна, будинок належав їй на праві власності в майні колгоспного двору. [INFO] в с. Сліпорід - Іванівка Гребінківського району Полтавської області [PERSON] померла. На час смерті вона мала у власності житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], та в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею -33,6 кв. м, житловою площею - 18,4 кв. м). За час свого життя [PERSON] заповіту не склала. Після смерті [PERSON] позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] немає. З метою переоформлення спадщини позивач як спадкоємець за законом звернулася до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовила у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. З огляду на вказане, просить визнати за позивачем у порядку спадкування за законом на вищевказаний житловий будинок. У судовому засідання представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у підготовче засідання не з'явився, надіслав заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, заперечень не має, відзив не надсилав. З'ясувавши обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Судом на підставі копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] /а.с.12/. Відповідно п. п. 4 та 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набранння ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набранння чинності ЦК України. Згідно письмового роз'яснення в.о. завідувача Гребінківської ДНК № 309/01-16 від 30.05.2018 року, спадкова справа на майно померлої [INFO] [PERSON] згідно алфавітної книги в Гребінківській ДНК не відкривалась, заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не подавалися, тому про інших спадкоємців, крім дочки - [PERSON], яка звернулася в Гребінківську ДНК, їй не відомо. Заява про прийняття спадщини за законом від [PERSON] до Гребінківської державної нотаріальної контори не надходила. Нотаріус не може провести оформлення та видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки у спадкоємця відсутні оригінали правовстановлюючих документів /а.с. 18/. Як вбачається з копії довідки, виданої виконкомом Майорщинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області № 721/02-33 від 15.12.2017 року, [PERSON], [INFO], дійсно на час її смерті [INFO], була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], на час її смерті проживала одна /а.с. 16/. Таким чином, до спірних відносин підлягає застосуванню ЦК УРСР. Згідно показів свідків [PERSON] та [PERSON], наданих в судовому засіданні, їм була відома померла [PERSON], а також відома її дочка [PERSON], яка сама доглядала за матір'ю до її смерті, а після її смерті доглядає за майном, що залишилось після померлої [PERSON] Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, судом на підставі вищезазначених показань свідків встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Таким чином, відповідно до ст. 525 ЦК УРСР України [INFO] на усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на цей момент відкрилась спадщина. Як вбачається з копії паспорту серії [NUMBER] /а.с.7/, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с. 11/, позивач є дочкою померлої [PERSON]. В силу ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже позивач згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до виписки з погосподарських книг по Майорщинській сільській раді за період з 1991 року по 1995 рік № 170/02-33 від 25.05.2018 року, головою домоволодіння за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER], поземельній книзі - 145, була [PERSON], в домоволодінні була зареєстрована одна, померла [INFO] /а.с. 17/. Згідно довідки № 5-Т від 09.01.2018 року, виданої комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентарізації», станом на 29.12.2012 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в бюро не зареєстрований /а.с. 15/. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 138835690 від 24.09.2018 року /а.с. 57/ відомості про вищезазначений житловий будинок в реєстрі відсутні. Відповідно до частин 3 та 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року за № 1952-IV з наступними змінами та доповненнями права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року набуття права власності у період чинності Переліку не пов'язувалось із реєстрацією відповідного права. Згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року за № 1952-IV з наступними змінами та доповненнями державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в по господарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ст.121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх його членів. Статтею 123 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Таким чином, право власності спадкодавця на вищевказаний житловий будинок було дійсне до моменту її смерті. З огляду на викладене, позивач успадкувала вищевказаний житловий будинок як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, на який право власності на момент відкриття спадщини належало [PERSON] Враховуючи, що визнання права власності на спірне майно за позивачем в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, на підставі п. п. 4 та 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, ст.ст. 120, 121, 123, 524, 529 ЦК УРСР, ч.ч. 3 та 4 ст. 3, ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року за № 1952-IV з наступними змінами та доповненнями, Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року,

Outcome: approved