Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

10 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевіського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за участі третьої особи: Лівобережного ВДВС міста Маріуполя. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі, [PERSON] до вересня 2009 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин, вони з відповідачем [PERSON] стали проживати окремо. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 11 жовтня 2012 року, з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON], у розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 01 жовтня 2012 року. 06 липня 2016 року державним виконавцем Лівобережного ВДВС Маріупольського МУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого 26 жовтня 2012 року на підставі зазначеного рішення суду. Згідно заяви [PERSON] аліменти нараховуються з 01 липня 2016 року. Аліменти на утримання сина, [PERSON], у розмірі 700 гривень він регулярно сплачував. Проте за час проживання з матірю, успішність дитини в школі явно знизилася, стан здоровя погіршився. При цьому у дитини встановлено діагноз Дарє. З травня 2017 року син, [PERSON], почав жити з ним. При прийнятті рішення дитиною з ким проживати, дитина самостійно і однозначно вирішила проживати з батьком. Таким чином, з 28 травня 2017 року і до теперішнього часу син проживає з ним та знаходиться на його утриманні, а відповідач [PERSON] пообіцяла звільнити його від сплати аліментів, проте до теперішнього часу він виплачує аліменти на її користь. Факт проживання сина з ним підтверджується актом від 04 вересня 2017 року, яким сусіди, [PERSON] та [PERSON], підтверджують, що його син, [PERSON], з 28 травня 2017 року проживає разом з батьком за адресою: місто Маріуполь проїзд Українського Козацтва, 6. Також сусіди підтвердили, що він займається вихованням дитини, піклується про нього. Тобто він створює всі необхідні умови для виховання та розвитку сина, дбає про нього, всі свої матеріальні засоби витрачає на відновлення його здоровя. З усією відповідальністю йому допомагає його дружина, [PERSON], яка також переживає за його сина, та піклується про нього, займається його вихованням та розвитком. Між сином і нею склалися доброзичливі та гармонійні відносини. Крім того, вони разом з дружиною займаються лікуванням дитини. Лікування хвороби Дарє симптоматичне, тривале, комплексне, що вимагає великих матеріальних витрат. Таким чином, вважає, що з нього безпідставно стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], хоча з нею син не проживає. Просив суд звільнити його, [PERSON], від сплати аліментів на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2012 року і до повноліття дитини; відкликати виконавчий лист № 2/0519/4119/12, виданий 26 жовтня 2012 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, про стягнення з [PERSON], аліментів на користь [PERSON], на утримання сина, [PERSON], у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2012 року; стягнути з [PERSON], на користь його, [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 травня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що син почав проживати з ним та знаходиться на його утриманні з 28 травня 2017 року, тому саме з цього часу він просить стягнути аліменти з відповідача [PERSON] на його користь на утримання неповнолітнього сина, а його, відповідно, звільнити від сплати аліментів на його утримання. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково та пояснила, що, дійсно, з травня 2017 року їх неповнолітній син, [PERSON], проживає разом з батьком, [PERSON]. Вона не заперечує проти звільнення позивача від сплати аліментів на її користь на утримання сина, та стягнення з неї аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку, проте починаючи з дня звернення позивача до суду. Заперечувала проти стягнення з неї аліментів на користь позивача на утримання сина, починаючи з 28 травня 2017 року. Не визнаючи позов в цій частині, посилалась на те, що в період з травня 2017 року і до звернення позивача до суду, жовтня 2017 року, вона також приймала участь в утриманні та лікуванні дитини. Представник відповідача адвокат [PERSON]В, яка діє на підставі ордеру, повністю підтримала позицію відповідача [PERSON], та просила суд задовольнити позов частково, стягнувши з [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], починаючи саме з дня звернення позивача до суду з даним позовом. Представник третьої особи Лівобережного ВДВС міста Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області, [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду заяву з проханням справу розглянути без представника Лівобережного ВДВС м. Маріуполя, та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому щлюбі, який було розірвано у вересні 2009 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-НО № 288962, виданого Відділом РАГС Орджонікідзевського районного управління міста Маріуполя Донецької області 18 березня 2002 року, актовий запис № 180. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області № 0519/10762/2012 від 11 жовтня 2012 року, з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2012 року і до повноліття дитини. Проте судом встановлено, що з 28 травня 2017 року неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком, [PERSON], та повністю знаходиться на його утриманні. Даний факт підтверджується актом від 04 вересня 2017 року, складеним головою КСН «Первомайський» [PERSON] за підписом сусідів [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON], [INFO], проживає з батьком за адресою: проїзд Українського Козацтва будинок 6. Батько, [PERSON] займається вихованням сина, постійно піклується про сина. Зокрема, дані обставини були визнані учасниками справи у судовому засіданні, тому не підлягають додатковому доказуванню. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що з травня 2017 року неповнолітня дитина, [PERSON], [INFO], перестав проживати з матірю, [PERSON], а став проживати з батьком, [PERSON], тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплати аліментів. Крім того, мати також зобовязана утримувати дитину до досягнення нею повноліття відповідно до ст.180 СК України. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є доведеними та обґрунтованими, проте в частині часу, з якого мають бути стягнуті аліменти на його користь, підлягають частковому задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки позивачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження того, що він вживав заходів, та яких саме, щодо одержання аліментів з відповідача [PERSON], але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останньої від їх сплати, суд вважає, що з відповідача [PERSON] не можуть бути стягнуті аліменти на користь позивача [PERSON] за минулий час, а саме з 28 травня 2017 року, а підлягають стягненню з дня предявлення позову до суду з 10 жовтня 2017 року. Відповідно до положень ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON], підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно із п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 640 гривень за предявлення вимоги про звільнення його від сплати аліментів, оскільки від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на його користь, його звільнено на підставі положень ст.. 5 ЗУ «Про судовий збір». Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 640 гривень за розгляд вимоги щодо звільнення від сплати аліментів, та на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень за розгляд вимоги про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial