Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

10 лютого 2020 року представник позивача звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом, в якому просить встановити факти її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , та належності померлому батьку державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД № 993873, виданого Приазовською районною державною адміністрацією 07 червня 2007 року, реєстраційний номер 010727700023. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , після чого позивачка є єдиною спадкоємницею, що підтверджується довідкою від 13.11.2019 року. До спадщини померлого [PERSON] , крім іншого, входить земельна ділянка площею 1,8398 га для ведення особистого селянського господарства на території Шевченківської сільської ради Приазовського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки 2324587300:01:003:0106. Право померлого на земельну ділянку посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку ЯД № 993873, виданим Приазовською районною державною адміністрацією 07 червня 2007 року. Однак, при оформленні державного акту прізвище власника замість правильного « [PERSON] » помилково вказане як « [PERSON] ». Той факт, що державний акт належить померлому батьку [PERSON] , підтверджується самим актом, в якому всі інші відомості власника тотожні відомостям померлого, свідоцтвом про смерть, а також землевпорядною документацією з визначення меж земельної ділянки в натурі. [PERSON] отримати землевпорядну документацію можливості не має відповідно до положень чинного законодавства. З початку 2018 року [PERSON] постійно проживала з [PERSON] за місцем проживання останнього у зв`язку з необхідністю його догляду. Цю обставину можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла вказана вище земельна ділянка. Розуміючи факт свого постійного проживання з померлим протягом року до моменту смерті, [PERSON] вважала це достатнім для оформлення спадщини, у зв`язку з чим у встановлений законодавством шестимісячний термін після смерті батька до нотаріальної контори не зверталась. У листопаді 2019 року [PERSON] вирішила оформити спадщину та звернулась із відповідною заявою до нотаріальної контори, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого нотаріусом відмовлено, оскільки вона не змогла документально підтвердити факт проживання з [PERSON] за однією адресою до моменту його смерті. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті та факту належності померлому державного акту необхідне для оформлення спадщини, однак в позасудовому порядку вона ці обставини підтвердити не може. В судовому засіданні адвокат Ковальов Д.В. просив задовольнити позов за вказаних обставин. Представник відповідача Приазовської селищної ради Запорізької області в судове засідання не з?явився. Селищний голова надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, просив розглянути справу на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та заслухавши представника позивача встановлені наступні обставини. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Від встановлення вказаних в заяві фактів залежить виникнення у позивача права на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ч.6 ст.294 ЦПК України). Згідно ст..2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст..ст. 4, 5, 13 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому ЦПК, звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав та суд захищає права фізичних осіб у спосіб, визначений законом і не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Виходячи із наведених норм закону, принципу диспозитивності,

Outcome: approved