Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

10 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що є власницею будинку [ADDRESS]. В зазначеному будинку вона зареєструвала відповідачів по справі та дозволила мешкати в ньому без укладення договору найму, за умови підтримання будинку в пригодному для проживання стані, сплаті комунальних послуг та проведення поточних ремонтів. Наприкінці 2013 року вона виявила, що ремонт в будинку не робився, відповідачі по справі пиячать, не працюють, комунальні послуги не сплачують, електроенергія відключена і сталась пожежа. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обілку та виселитися з будинку відповідачі не бажають, перешкоджаючи її проживанню в ньому. Оскільки має намір продати належний їй будинок, позивач просила виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] із зазначеного будинку. Під час розгляду справи позивач змінила заявлені позовні вимоги і просила визнати відповідачів по справі такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS], оскільки в теперішній час вони в будинку не мешкають, оскільки привели його у непригодний для проживання стан. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов і пояснила, що в березні 2006 року вона дозволила відповідачам вселитися до належного їй будинку [ADDRESS], а згодом зареєструвала їх. Між ними була домовленість про купівлію-продаж зазначеного будинку відповідачам на виконання якої вона отримала від [PERSON] та [PERSON] обумовлену суму грошових коштів - 7000 гривень. Договір купівлі-продажу оформлений не був у зв*язку з браком грошових коштів у відповідачів по справі на оплату послуг нотаріуса. До теперішнього часу договір купівлі-продажу між ними не укладено, будинок приведено відповідачами у непридатний до проживання стан через пожежу, у зв*язку з чим відповідачі восени 2013 року залишили будинок і не проживають в ньому. Оскільки вона має намір продати будинок іншим людям, в теперішній час не згодна на пропозицію відповідачів оформити належним чином договір купівлі-продажу будинку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які водночас є законними представниками малолітніх співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що фактично між ними та [PERSON] був укладний договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS]. Вони сплатили на користь позивачки вартість будинку у сумі 7000 гривень, вселились в будинок, зареєструвались в ньому, поступово робили ремонт, але не оформили належним чином право власності у зв*язку з браком грошових коштів. Оскільки восени 2013 року в будинку сталась пожежа, вони разом дітьми вимушені були залишити будинок і тимчасово оселитись в гуртожитку. В теперішній час [PERSON] не бажає нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку. Представник Органу опіки та піклування Костенко В.Г. не заперечувала проти задоволення позову [PERSON], зазначивши, що саме [PERSON] та [PERSON] як батьки мають дбати про створення належних умов для проживання дітей та вживати для цього заходів. Заслухавши пояснення сторін, з*ясуваши думку представника Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Костенко В.Г., дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 13 листопада 2004 року (а.с.6,7). Як вбачається із будинкової книги (а.с.9-15) в будинку [ADDRESS] в жовтні 2014 року були зареєстровані відповідачі по справі разом із малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] (а.с.34) та [PERSON], [INFO] (а.с.35); при цьому в будинковій книзі є позначка про їх постійне проживання за цією адресою. Відповідно до листа 16 Державного пожежно-рятувального загону ГУДСНС України в Донецькій області від 23 червня 2014 року № 1419 (а.с.43) 21 вересня 2013 року о 00 годин 35 хвилин відбулась пожежа в будинку [ADDRESS], внаслідок якої було знищено брусо-перекриття, шифер, рубероїд, гіпсокартон, пластік, телевізор, особисті речі, пошкоджено 4 кв.м стелі, диван. Ймовірною причиною виникнення пожежі є порушення правил монтажу електромережі (коротке замикання). Надані позивачкою фотокартки, які приєднані до матеріалів справи та досліджені в судовому засіданні, не спростовують інформації, яка міститься у листі від 23 червня 2014 року № 1419. Як встановлено з пояснень сторін в судовому засіданні, а також підтверджується довідкою Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» від 19 травня 2014 року (а.с.27) у зв*язку з неможливістю проживати в будинку через пожежу, відповідачі по справі без реєстрації мешкають у гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодекса України та Житлового кодексу України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї , інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Згідно статті 8 ЦК України якщо цивільні вуідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства. Частиною 4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пунктом 53 Правових позицій, висловлений судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України від 01 грудня 1997 року передбачено, що норми глави 2 ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду до житлових відносин у приватному житловому фонді застосовуються у випадках, коли у главі 6 ЖК України є посилання на них, або коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосууання до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. З пояснень сторін судом встановлено, що відповідачі по справі в 2006 році оселилися в будинку позивачки з її дозволу, а в 2014 році остання зареєструвала їх разом із дітьми будинку, як вбачається із будинкової книги на постійне проживання. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачі по справі набули право користування жилими приміщенням в будинку [ADDRESS] і не можуть бути обмежені у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З вересня 2013 року відповідачі не мешкають в зазначеному будинку у зв*язку з пожежею, яка мала місце 21 вересня 2013 року і вимушено мешкають у гуртожитку, при цьому мають намір вжити заходів щодо відновлення пошкодженого будинку. Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову, оскільки наявність підстав, з якими закон пов*язує визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням позивачка [PERSON] в даному випадку не довела - судом встановлено, що відповідачі не проживають в будинку вимушено, з поважних причин до того ж менше ніж один рік як то передбачено ч.2 ст.405 ЦК України; підстав же вважати, що пожежа в будинку виникла з їх вини, рівно як і те, що відповідачі по справі умисно привели будинок в непридатний для проживання стан, як зазначила позивачка в обгрунтування заявлених позовних вимог, немає. Суд не приймає до уваги и не погоджується з висновком Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради (а.с.46), оскільки оцінивши його у сукупності з іншими доказами, суд приходить до переконання, що зазначений висновок суд є необґрунтованим та не в повній мірі відповідає інтересам малолітніх дітей, щодо яких ставиться питання про позбавлення їх права користування жилим приміщенням. На підставі ст.ст.8,ч.1 ст.383, 391 ч.2 ст.405 ЦК України, ч.4 ст.9, ст.150, п.53 Правових позицій, висловлений судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України від 01 грудня 1997 року,

Outcome: dismissed