Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

12.09.2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 44110,36 гривень, а також відшкодування понесеного судового збору у розмірі 441,10 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного та повного погашення кредитної заборгованості, в добровільному порядку боржник суму заборгованості не сплачує, що і стало підставою для звернення позивача до суду. В судовому засіданні представник позивача не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяви, в яких просив справу розглядати за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував, заявив про застосування судом позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що такий строк закінчився 28.02.2013. Саме вказана дата була останнім днем звернення до суду з позовом. Вивчивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 28.02.2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір №NKXRRX11530013 від 28.02.2008 року, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 4829 грн. 30 коп., зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з умовами надання кредиту складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис останнього у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. 22 січня 2009 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, у зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, про стягнення з останнього 5759,08 грн., де 4829,30 грн. заборгованість за кредитом, 258,60 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 579,50 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 91,68 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. 26.01.2009 року Заводським районним судом м.Миколаєва був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 28.02. 2008 року, який набрав чинності 25.06.2009 року. За положеннями ч. 1ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Отже, визначення судового наказу як особливої форми судового рішення свідчить про те, що кредитор за наявності підстав має право на дострокове стягнення всього кредиту в судовому порядку за спрощеною процедурою (судовим наказом). Судовий наказ від 26.01.2009 року боржником не оскаржений та у судовому порядку не скасований. Крім того, відповідно до наданої до суду представником відповідача копії постанови від 21.04.2010 року державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ виконавче провадження за судовим наказом №2н-19-09 від 26.01.2009 року закінчено у звязку із фактичним повним виконанням рішення згідно платіжного доручення №1061 від 21.04.2010 року. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем пропущена позовна давність. Відповідно до ст.265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 2 Умовам і правилами надання банківських послуг форма договору, яка укладається між банком та держателем карти у формі договору, що складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умовам і правилами надання банківських послуг та тарифів. Отже, позивач має право звернутись до суду з вказаними вище вимогами протягом 3 років, починаючи від дня, коли банк дізнався про порушення свого права. У ч. 5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 12.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів в сумі 44110,36 грн., тому відповідач просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмові у позові. З роз'яснень в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18. 12. 2009 вбачається, що суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, які звернулись до суду за їх захистом. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, позовна давність для звернення позивача до суду починається з 28.02.2010 та закінчується 28.06.2013, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 12.09.2014, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки доказів поважності причин пропущення позовної давності позивач суду не надав. У відповідності до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, суд дійшов висновку, що спливла позовна давність як до основної вимоги,так і до додаткових вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором так і до додаткових вимог,щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Outcome: dismissed