Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

10 серпня 2020 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до Корюківської міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Корюківська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та просить: встановити факт, що вона є правнучкою [PERSON] , яка померла [INFO] у віці 85 років; визнати за нею в порядку спадкування право на спадкове майно, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на: земельну частку (пай) площею 4,62 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Рассвет» Рейментарівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0274083. В судове засідання позивач не прибула, в позові вказала про можливість розгляду справи без її участі. Від відповідача в судове засідання надано письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Від третьої особи у судове засідання надано заяву про розгляд справи без їх участі, в рішенні покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. По справі встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] в м. Корюківка Чернігівської області, що підтверджується її паспортом [NUMBER] , виданий Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 24.02.2010 року. Відповідно до свідоцтва про народження позивача її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (повторне свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 15.03.2007). Відповідно до свідоцтва про народження батька позивача - [PERSON] його батьками є: « [PERSON] » та « [PERSON] » (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 27.03.1969). Відповідно до свідоцтва про народження її діда [PERSON] його батьками є: « [PERSON] » та « [PERSON] » (повторне свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 11.04.1989). Отже, [PERSON] є прабабусею позивача по лінії її батька - [PERSON] . [INFO] прабаба позивача [PERSON] у віці 85 років померла, про що Рейментарівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть (серія [NUMBER] ) та 28.09.1998 року зроблено відповідний актовий запис за №14. За життя покійна була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Рассвет» на території Рейментарівської сільської ради, тому до спадкового майна належить земельна частка (пай), право на яку підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0274083 на земельну частку розміром 4,62 умовних кадастрових гектари, вартість на момент смерті - 12249,00 грн. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Відповідно до довідки виконавчого комітету Корюківської міської ради Чернігівської області від 13.07.2020 року № 162 [PERSON] , [INFO] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] з 30.03.1981 року і по день її смерті [INFO] . На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна є лише правнучка покійної - [PERSON] , тому вона виявила бажання отримати правовстановлюючі документи вже на земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай), для подальшого розпорядження цим майном, але мені повідомили що наявність свідоцтва про право на спадщину є обов`язковою вимогою для оформлення земельних ділянок. Для підтвердження дійсності отримання покійною документу на земельну частку (пай) вона звернулася з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де їй надали відповідну інформацію від 12.08.2020 року № 31-25-0.201-1997/177-20, відповідно до якої на ім`я покійної прабаби був виписаний сертифікат а право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0274083, який вона отримала 15.04.1997 року. Для оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до державного нотаріуса Корюківської державної нотаріальної контори для отримання консультації. Нотаріус оглянувши надані нею документи повідомила, що у разі якщо спадкодавець набув право на майно, але фактично його не отримав, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на дане майно. У зв`язку з цим нотаріус запропонувала їй звернутися до суду, так як видати свідоцтво про право на спадщину вона не має права. Померла [PERSON] є дійсно прабабою позивача та власником спадкової земельної частки (паю), що підтверджується письмовими доказами. Так свідоцтва про народження батька позивача - [PERSON] та діда позивача - [PERSON] були виписані російською мовою, при подальшому перекладі прізвища не вірно переклали на українську мову, а саме прізвище бабусі позивача переклали як « [PERSON] », тоді як прізвище батька позивача та її були записані як « [PERSON] ». Встановлення даного факту необхідно мені для оформлення спадщини. Таким чином, різні варіанти написання прізвища її прабаби є нічим іншим як лінгвістичною помилкою, що виникла у зв`язку з перекладом з російської на українську мову, а також у зв`язку з малограмотністю тогочасного населення. Таким чином [PERSON] є її прабабою позивача. Встановлення даного факту необхідно їй для оформлення її спадкових прав. Слід зауважити, що спадщина відкрилася в період чинності Цивільного кодексу УРСР, тому застосуванню підлягають норми саме ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу УРСР (діяла на момент смерті спадкодавця) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як передбачено в Указі Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. за № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений Постановою КМУ від 06.05.2009 року №439. Законом України «Про внесення змін до Деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності, та доручення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлої і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Сплачений позивачем судовий збір слід залишити за нею.

Outcome: approved