Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

11.10.2018 року представник позивача звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 23358, 58 грн. кредитної заборгованості. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.12.2013 р. відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, проте останній умов укладеного договору належним чином не виконав, у звязку із чим утворилася заборгованість за кредитом станом на 25.09.2018 року на вище зазначену суму. Ухвалою від 13.11.2018 р. судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судовий розгляд на 18.02.2019 р. на 12:50 год. в залі судового засідання Червоноградського міського суду Львівської області, без виклику сторін. Ухвалою від 18.02.2019 р. розгляд справи відкладено на 05.04.2019 р. на 12:55 год. Представник позивача у позовній заяві зазначив, що розгляд справи просить проводити у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку, передбаченому ч.10 ст.187 ЦПК, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву та будь-яких інших заяв чи клопотань не подавав. У відповідності положень п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. На підставі норм ст.ст.280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається із анкети-заяви від 06.12.2013 року, підписаної відповідачем, останній ознайомився та погодився із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Своїм підписом він погодився, з тим, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», станом на 25.09.2018 року заборгованість відповідача за цим договором становить 23358, 58 грн., яка складається з наступного: 9663, 51 грн. заборгованість за кредитом; 4067, 41 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 8039, 16 грн. пені; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1088, 50 грн. штрафу (процентна частина). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів. Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань по кредитному договору, та внаслідок цього заборгував позивачу кошти у розмірі: 9663, 51 грн. заборгованість за кредитом; 4067, 41 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 8039, 16 грн. пені, тобто на загальну суму 21770, 08 грн. Поряд з цим, беручи до уваги положення\~ст. 61 Конституції України,\~ст. 549 ЦК України\~та правові позиції ВСУ, викладені у постанові від 21.10.2015 року № 6-2003цс15, від 11.10.2017 р. № 6-1374цс17, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки законом заборонена подвійна цивільно-правова відповідальність за одне й теж саме порушення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1642, 18 грн.

Outcome: partial