Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

11 грудня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі приватної власності йому належить 54/100 частки зазначеного будинку, де зареєстровані відповідачі, які в ньому не проживають і це перешкоджає йому вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою судді від 14 січня 2019 року було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій свої позовні вимоги він підтримує повністю, просить позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явились, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. Від третіх осіб [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~до суду\~надійшли заяви\~про розгляд\~справи за\~їх відсутності,\~в яких\~проти задоволення\~позову [PERSON] \~вони не\~заперечують. З огляду на викладене та відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і згідно ч.1\~ст.280\~ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.\~\~ Судом встановлено, що 54/100 частки (квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Договору дарування частини жилого будинку за №860 від 07.03.2002 (а.с.7) та Реєстраційного посвідчення Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації за реєстровим №3617 від 12.03.2002 (а.с.8). Згідно наданих 10 січня 2019 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей (а.с.13-16) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується також копією довідки ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» за №2476 від 06.12.2018 (а.с.10). Як вбачається з копії акту ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» від 05 грудня 2018 (а.с.11), відповідачі за вказаною адрескою будинок з грудня 2009 року не займають, у зв`язку з чим, за його користування та комунальні послуги не сплачують, що спричиняє позивачу незручності у користуванні житлом. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що колишня дружина позивача - [PERSON] , після розлучення з [PERSON] , десять років назад разом з дітьми добровільно виїхали з будинку [ADDRESS] і там не проживають. На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383\~ЦК України та ст.150\~ЖК Української\~РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405\~ЦК України тільки члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст.7 Закону України\~\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах Закону.

Outcome: approved