Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

10.10.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], і займається його вихованням Відповідач є її сином і батьком малолітнього [PERSON]. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] року. Відповідач вже позбавлений батьківських прав відносно свого сина [PERSON], [INFO], рішенням Петропавлівського районного суду від 11.07.2012 року у справі №0432/1323/2012. Відповідач проживає разом з дружиною [PERSON], сином [PERSON] від першого шлюбу, та донькою від другого шлюбу за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. В червні 2015 року позивачка звернулась до третьої особи з повідомленням, що її онуки [PERSON], 2003 року народження, та [PERSON], 2005 року народження, проживають разом з нею в зв'язку з тим, що батьки дітей не забезпечують їм належних умов проживання та розвитку, не в повній мірі займаються вихованням дітей. Позивачка стверджує, що онуки пішли добровільно жити до неї. Проте, в кінці липня з «Урядової гарячої лінії» надійшло звернення [PERSON] щодо сприяння в поверненні на виховання сина її чоловіка [PERSON]. Після проведеної бесіди позивачка 17.07.2015 року відвела [PERSON] до батька, але вже 04.08.2015 року позивачка звернулась до третьої особи з заявою про розгляд питання про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей [PERSON] та [PERSON]. Позивачка зазначає, що її онук [PERSON], незважаючи на дзвінок з «Урядової гарячої лінії», повернувся до неї. 25 квітня 2016 року її онук [PERSON] написав до третьої особи заяву, в якій вказав, що зі своїм батьком жити не хоче. Позивачка вказує, шо відповідач своїх батьківських обов'язків не виконує, що говорить про його особисте ставлення до дитини. Він ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Позивачка заявляє, що всі питання щодо виховання [PERSON] вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на її повному утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. На думку позивачки, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Посилаючись на норми ст.ст.12, 25 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 5 ст. 19, ч. 4 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 165, ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу (далі - СК) України, роз'яснення, що містяться в п.16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позивачка просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та виключити відомості про батька з актового запису про народження дитини; стягнути з [PERSON], аліменти на утримання дитини [PERSON], в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь піклувальника, який буде призначений органом опіки та піклування; стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити, надала усні пояснення, в яких підтвердила ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, навела приклади грубого поводження з дитиною з боку відповідача та його дружини, яка є мачухою по відношенню до малолітнього [PERSON], і звернула увагу суду на ту обставину, що дитина не бажає жити з батьком і мачухою, тікає до позивачки, яка є педагогом за освітою, раніше працювала вчителькою у школі і належним чином займається вихованням дитини. Відповідач позов не визнав, вважає, що дитина бажає жити у бабусі тому, що остання її балує, дозволяє те, що забороняють батько і мачуха, не заперечував застосування до дитини покарань, але стверджував, що це було потрібно для її виховання, також висловив думку, що позивачка умисно налаштовує дитину проти нього, тому дитина тікає від нього до бабусі і не хоче повертатися до батька і мачухи. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що на засіданні органу опіки та піклування були вислухані обидві сторони, вивчені надані документи, заслухана думка дитини і зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін та представника третьої особи, вивчивши надані позивачкою докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є громадянином України, що підтверджується паспортом серії [NUMBER], виданим Петропавлівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 26 червня 2001 року (а.с.14), батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданим виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 16 серпня 2005 року (а.с.10), в якому матір'ю дитини вказана померла [INFO] року [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 15.01.2010 року (а.с.9). Позивачка є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії [NUMBER], виданим Петропавлівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23 вересня 1998 року (а.с.6-7), матір'ю відповідача та бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою, окремо від відповідача і не бажає з ним проживати, що підтверджується поясненнями сторін, представника третьої особи, довідкою-характеристикою Миколаївського сільського голови Петропавлівського району Дніпропетровської області №984 від 31.08.2016 року (а.с.16), висновком органу опіки та піклування Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с.11-13). Відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не працює, зловживає спиртними напоями; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання нею освіти, не ходить на батьківські збори, не цікавиться успіхами та проблемами в навчанні та поведінці дитини. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачки, представника третьої особи, довідкою-характеристикою Миколаївського сільського голови Петропавлівського району Дніпропетровської області №984 від 31.08.2016 року (а.с.16), характеристикою учня Миколаївської загальноосвітньої школи Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] (а.с.17), висновком органу опіки та піклування Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с.11-13). Згідно з висновком органу опіки та піклування Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO](а.с.11-13). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п.16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» міститься роз'яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України). Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, особа, в сім'ї якої проживає дитина, В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини [PERSON], [INFO], яка проживає в сім'ї позивачки, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно цієї дитини. В цій частині позов підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, то вона є безпідставною, оскільки відповідно до ч.1 ст.138 СК України тільки жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини, ухвалення такого рішення одночасно з рішенням суду про позбавлення батьківських прав не передбачено законодавством, тому в цій частині позову слід відмовити. Згідно з ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.164-166 СК України,

Outcome: partial