Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

11.06.2021 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по [ADDRESS] , що належали [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 15. До дня смерті спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та проживала в с.Гопчиця, Погребищенського району, Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки, цільове призначення якої є для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,розташований на земельній ділянці площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка на підставі рішення Гопчицької сільської ради від 02.04.1994 року передана безкоштовно у приватну власність [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після [PERSON] прийняв його батько - [PERSON] , як спадкодавець за заповітом (спадкова справа № 115/2011). Згідно заповітного розпорядження він оформив в нотаріальному органі право власності на земельну ділянку, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом. [INFO] його батько [PERSON] помер, за життя не зробивши державної реєстрації свого права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що належали [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з належної йому на праві власності земельної ділянки, посвідченої державним актом на право власності серії ЯК № 047248, а також житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які ним фактично були прийняті як спадкове майно після смерті [PERSON] . Заява на прийняття спадщини до нотаріального органу ним була подана згідно чинного законодавства ( спадкова справа №441/2013). Він є єдиним спадкоємцем на спадкове майно спадкодавця. Після його звернення до нотаріального органу із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, державним нотаріусом в частині видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами державним нотаріусом йому було відмовлено та винесено постанову № 163/02-31 від 12.05.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пред`явленням правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності на житловий будинок, що не відповідає чинному законодавству. Водночас, йому було роз`яснено, що згідно підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, він змушений звернутися із цим позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 30). Представник Погребищенської міської ради в судове засідання не з`явився. Проте, головний спеціаліст юрист відділу правового та кадрового забезпечення Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. через канцелярію суду подала заяву,в якій вказала, що в судове засідання з`явитись не має можливості, позов визнає (а.с.32-35). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що 11.08.1966 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться в с. Гопчиця, житлова площа якого становить 35 кв.м. Означений договір був зареєстрований в Книзі для запису нотаріальних дій під №8 (а.с. 16). Відповідно до відомостей, які містяться у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, виданому фізичною особою - підприємцем [PERSON] від 02.06.2021 року, вищезазначені спірні об`єкти нерухомості побудовані в період з 1912 по 1969 роки (а. с. 12-14). Згідно із витягом з протоколу 14 сесії 21 скликання Гопчицької сільської ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області від 02.04.1994 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» було передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) особистого підсобного господарства, садівництва, дачного, гаражного будівництва громадян м. Погребище та с. Гопчиця згідно з додатком. У списку за № 437 значиться [PERSON] (а.с.20). 28.01.1986 року [PERSON] склала заповіт, згідно із яким все своє майно заповіла на користь сина [PERSON] (а.с.46). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 15 (а.с. 8). На день смерті вона постійно проживала та була зареєстрована одна в [ADDRESS] (а.с.48). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв батько позивача - [PERSON] , як спадкодавець за заповітом, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах спадкової справи №115/2011 (а.с. 44). Водночас, інший її син [PERSON] , як спадкоємець за законом, відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] (а.с.45). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 53(а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , та які належали померлому, як спадкоємцю за заповітом, який прийняв спадщину. Позивач у встановлений законом строк спадщину після смерті [PERSON] прийняв, подавши відповідну заяву про прийняття спадщини до Погребищенської державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи №441/2013 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 59). Разом із цим, в матеріалах спадкової справи містяться заяви дружини спадкодавця - [PERSON] та дочки спадкодавця - [PERSON] від 07.11.2013 року, в яких вони повідомляють Погребищенську державну нотаріальну контору про те, що відмовляються від належної їм частки у спадщині та в суд за продовженням строку для прийняття спадщини звертатись не будуть. Крім того, дружина померлого - [PERSON] вказала, що на одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не претендує (а.с.59-60). Відомості про прийняття спадщини іншими спадкоємцями в матеріалах спадкової справи відсутні. Однак, нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швець О.В. після відкриття спадкової справи позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок не відповідають чинному законодавству (а.с. 11). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.224 ЦК УРСР 1963 року (діючого на час укладання договору купівлі - продажу будинку від 11.08.1966 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За правилами ст.227 ЦК УРСР 1963 року Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частиною 1 ст.228 ЦК УРСР 1963 року визначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Ураховуючи наведені положення діючого на час укладання договору купівлі - продажу будинку від 11.08.1966 року законодавства, суд дійшов висновку, що [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За правилами частин 1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 2 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч. 2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи те, що [PERSON] протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, ураховуючи визнання позову представником відповідача, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивача за ним необхідно визнати право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по [ADDRESS] . Ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та беручи до уваги те, що позивач бажає судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити за собою, суд не вбачає підстав стягувати із відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір. Разом із цим, враховуючи, що представник відповідача визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України прийшов до висновку про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved