Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

11 вересня 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - Банк), звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та відшкодування судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачкою взятих на себе кредитних зобов'язань. Представник позивача Сорока М.С., підтримав заявлені вимоги, в обґрунтування яких у судовому засіданні послався на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що 12 червня 2008 року [PERSON] на підставі укладеного договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти отримала у Банку кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 36% за користування грошовими коштами на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка своїм власноручним підписом у заяві про надання кредитного ліміту підтвердила свою згоду з передбаченими договором Умовами і Правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою. У відповідності до положень частини 1 статті 634 ЦК України вона приєдналась до запропонованого Банком договору, умови якого встановлені позивачем в стандартній формі. Протягом усього часу [PERSON] не заявила про припинення дії договору. Свої зобов'язання за вказаним договором відповідачка не виконала, внаслідок чого станом на 31 липня 2013 року виникла заборгованість у загальній сумі 24802,33 грн., яка складається з наступного: 4993,48 грн. - за кредитом; 15443,82 грн. - по процентам за користування кредитом; 2945,87 грн. - по комісії за користування кредитом; а також штрафи: відповідно до умов кредитного договору: фіксована частина та процентна складова у сумі 1419,16 грн. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідачки, якими суттєво порушуються законні права кредитора, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 24802, 33 грн. та відшкодувати судовий збір, сплачений при зверненні до суду в сумі 248,02 грн. Під час судового провадження [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснивши, що вона не була ініціатором укладення 12 червня 2008 року кредитного договору з ПриватБанком, який їй як і іншим працівникам було нав'язано за місцем роботи. Під впливом службових осіб банку та керівництва підприємства вона особисто підписала заяву про надання кредитного ліміту на платіжну картку та дійсно отримала на неї 5000,00 грн., які частково зняла готівкою в банкоматах, а також ними розрахувалась за куплені нею товари і продукти харчування. При укладенні кредитного договору з письмовими Умовами і Правилами надання банківських послуг вона не була ознайомлена. За сімейними обставинами: сама виховує трьох неповнолітніх дітей, а також матеріальним станом сім'ї, вона не мала об'єктивної можливості в повному обсязі сплачувати кредит, тому тільки у липні 2008 року змогла здійснити лише один платіж на його повернення. Вона не заперечує представлений позивачем розрахунок та період утворення заборгованості, однак, починаючи з 2009 року, представники Банку неодноразово зверталися до неї з вимогою про сплату кредитних коштів. На їх вимогу вона здала в Банк видану їй кредитну картку, пам'ятку про умову кредитування вона не отримувала. У бесідах з представниками служби безпеки ПриватБанку вона наполягала на їх зверненні з позовом до суду, однак це сталося тільки 11 вересня 2013 року, що з вини позивача штучно значно збільшилась сума заборгованості. Вказане, на її думку, свідчить про недобросовісність дій службових осіб Банку. Вважає, що Банк порушив строк звернення до суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, тому просить у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення поняття розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Цивільно-правовий договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 12 червня 2008 року між юридичною особою - закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого згідно Статуту є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та громадянкою України [PERSON] укладено кредитний договір без номеру, який за своєю формою складається із заяви позичальника № 0607080300059921761, пам'ятки клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Позивачем здійснено відкриття особового карткового рахунку та оформлення на ім'я відповідачки кредитки «Універсальна» з встановленням 30 днів пільгового періоду. Умовами договору передбачено, що відповідачці на платіжну карту надається фінансовий встановлений кредитний ліміт у національній валюті в сумі 5000,00 грн. з базовою процентною ставкою 3% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом протягом строку дії карти. Зі змісту заяви [PERSON] убачається, що відповідачка ознайомилась та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послу та Тарифами банку, які їй надані для ознайомлення в письмовій формі. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування в ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк». Заява відповідачки про отримання кредиту містить суттєві ознаки кредитного договору, з якими [PERSON] була ознайомлена і погодилась, про що свідчить її власноручний особистий підпис. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно норми статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаний кредитний договір укладений сторонами у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою Банку та особисто [PERSON] Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Відповідачкою він не оспорений та в судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак, вказаний правочин є чинним, тому у відповідності до положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти в сумі 5000,00 грн. на особовий картковий рахунок позичальника на споживчі цілі. Відповідачка отримала вказану в договорі суму грошових коштів та використала їх на особисті потреби, що підтверджено документально. Наявними в матеріалах справи розрахунковими документами публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» встановлено, що [PERSON] 01 липня 2008 року сплачено 500,00 грн. Інших платежів з повернення кредиту за даним договором відповідачкою не здійснювалось. У розрахунку публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» зазначено, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором без номеру від 12 червня 2008 року станом на 31 липня 2013 року складає у загальній сумі 24802,33 грн., з них: 4993,48 грн. - за кредитом; 15443,82 грн. - по процентам за користування кредитом; 2945,87 грн. - по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: фіксована частина та процентна складова в сумі 1419,16 грн. Приймаючи до уваги визначений в статті 11 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позовних вимог. Частиною 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами в договорі строк. За вимогами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Відповідачка у судовому засіданні визнала, що нею здійснено лише один платіж з повернення грошових коштів згідно умов кредитного договору. Тим самим, враховуючи викладене, судом встановлено існування у публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суб'єктивного цивільного права щодо стягнення з відповідачки заборгованості, що виникла у неї за спірним кредитним договором у зв'язку з доведеними фактами порушення [PERSON] його умов. Заперечення відповідачки щодо неправомірності дій службових осіб Банку при оформленні кредитного договору та у зв'язку з несвоєчасним зверненням з позовом суд визнає неспроможними. Відповідно до положень статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно тексту заяви [PERSON] ознайомилась та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг по даному кредитному зобов'язанню, які були надані їй у письмовій формі, що підтвердила своїм власноручним підписом. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачка належним чином не виконала зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором, тому такі дії відповідачки є неправомірними. Під час судового розгляду справи, 05 березня 2014 року, [PERSON] зробила у письмовій формі заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки вважає, що з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду вже після спливу загального строку позовної давності, у зв'язку з чим відповідачка просить суд з цих підстав відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача Сорока М.С. із заявою відповідачки про застосування строку позовної давності не погодився, пояснивши, що у пункті 9.12 кредитного договору міститься домовленість між позивачем і відповідачкою про його дію протягом 12 місяців з моменту підписання та його пролонгацію у випадку, якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, що не було зроблено відповідачкою. Сторони письмово домовились про строк дії договору до повного виконання зобов'язань, тому у зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору строк позовної давності Банком не пропущено. Положеннями статей 256 і 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Умовами спірного кредитного договору не передбачено встановлення іншого строку позовної давності. Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ч.1 ст. 252 ЦК). Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порядок надання позивачем клієнтам платіжних карт, а також банківських послуг, визначені в Умовах і Правилах надання банківських послуг, які затверджені в редакції наказу голови правління ПриватБанка від 20 грудня 2007 року № PR -2007-1247 «Про затвердження актуалізованих Умов і Правил надання банківських послуг», в преамбулі якого зазначено, що платіжна карта є інструментом для здійснення операцій за договором, строк її дії відображено на самій карті і він фіксується в програмних комплексах банку, який не ідентичний строку дії договору з клієнтом. Відповідно до пункту 9.12 цих Умов і Правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Отже, укладений між сторонами правочин передбачає автоматичну пролонгацію на новий строк, якщо жодна із сторін не висловила бажання його розірвати. При цьому передбачається пролонгування дії його умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку позичальника, а також інших банківських послуг. Термін дії кредитного ліміту визначено в пункті 3.1.1 Правил користування платіжною картою: строк дії карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (пункт 3.1.3). У заяві позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, передбачено погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з дебетової карти. З огляду на наведене суд вважає, що сторони домовилися про строк виконання зобов'язання, який за умовами кредитного договору є рівним терміну дії карткового рахунку, тому у межах цього строку зобов'язання підлягає виконанню і договір є чинним. Обов'язковими умовами продовження договору є не лише відсутність заяв сторін про його припинення, а й продовження строку дії кредитної карти. Пунктом 6.5 Умов і Правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, проценти за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У пунктах 5.2 - 5.4 Правил користування платіжною картою зафіксовано, що погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя, яке здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому чи безготівковому порядку та зарахуванні їх. Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з установленим мінімальним обов'язковим платежем наведені в Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частини заборгованості за кредитом. Строк погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без установленого мінімального обов'язкового платежу, проводиться в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» передбачено розмір щомісячних платежів (включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. У довідці до договору зазначено, що з фінансовими умовами при наданні кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми оплати за використання кредитних коштів, [PERSON] ознайомлена 12 червня 2008 року, що підтверджено власноручним підписом відповідачки. Передбачена відповідальність позичальника - стягнення з клієнта комісії за несвоєчасне погашення заборгованості (при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.) - 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн. Таким чином, умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами шляхом щомісячного внесення платежів у визначеному розмірі, тобто між сторонами встановлено графік, за яким повернення кредиту визначено періодичними платежами, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з положеннями частини 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року висловлена правова позиція, за якою відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів. Положення щодо права Банку на дострокове стягнення заборгованості по кредиту містяться у пункті 5.2 Умов і Правил надання банківських послуг: у випадках порушення держателем карти або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/чи умов цього договору чи/або у випадку виникнення овердрафта Банк має право зупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань по цьому договору. За інформацією Банку строк дії виданої [PERSON] карти № 4149605371041120 закінчується « 02.12» (лютий 2012 року). Часткове повернення кредиту мало місце 01 липня 2008 року в сумі 500,00 грн. Остання операція по платіжній карті щодо користування кредитними коштами у розмірі платіжного ліміту здійснена відповідачкою 19 липня 2008 року. Цього дня відповідачкою повністю було вичерпано виданий Банком платіжний ліміт грошових коштів. Інші операції з виконання кредитних зобов'язань не зафіксовані. З огляду на наведене суд визнає, що відповідачка порушила зобов'язання за договором, у зв'язку з чим у Банку згідно його умов з 26 серпня 2008 року виникло право вимоги дострокового повернення кредитних коштів. Сторонами в судовому засіданні визнані факти: відсутності заяв з їх боку про зупинення договору та продовження строку дії платіжної карти [PERSON], невидачі відповідачці нової карти, нездійснення нею після 01 липня 2008 року платежів з повернення кредитних коштів. З урахування особливостей конкретних правовідносин суд вважає, що початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. За змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору [PERSON] зобов'язана здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у встановленому розмірі і строки, щомісячно сплачувати проценти за користування ними та визначена самостійна відповідальність за невиконання цього обов'язку позичальником, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту невиконання (порушення) строку його погашення. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів. Виходячи з умов договору від 12 червня 2008 року та встановлених фактичних обставин по справі суд вважає, що з урахуванням передбаченого розміру у відсотковому вимірі щомісячних платежів - 7% від наявної суми щомісячної заборгованості (5000,00 грн.), але не менше 50 грн., та дати порушення позичальницею своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідачка повинна була здійснити останній платіж щодо погашення наявної заборгованості до грудня 2009 року. Між тим звернення з позовом до суду Банку мало місце 11 вересня 2013 року. Таким чином, у зв'язку з порушенням боржником строків сплати чергових щомісячних платежів за кредитним договором кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатися в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Враховуючи вищенаведене, суд визнає, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» за захистом порушеного права щодо стягнення основного боргу за кредитом, процентів і комісії за користування грошовими коштами до відповідачки звернулися за межами строку позовної давності. Правовим наслідком порушення виконання зобов'язання та одним із видів цивільно-правової відповідальності у відповідності до частини 1 статті 546 та пункту 3 частини 1 статті 610 ЦК України є встановлена договором або законом неустойка. Поняття неустойки дано в статті 549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом, зокрема, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, вона має разовий характер та обчислюється залежно від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та визначається у часі настанням однієї з подій: невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 1419,16 грн. за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тим самим стягнення штрафу як неустойки за чинним цивільним законодавством обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого він нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Представником Банку не надано суду доказів, які засвідчують, що причина пропуску позовної давності має об'єктивний та незалежний від позивача характер, та яка позбавила його можливості у передбачений законом строк звернутися до суду за захистом порушеного права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, як визначено у частині 4 статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові. Умова кредитного договору про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед Банком не є встановленим строком припинення дії договору, оскільки суперечить положенням частини 1 статті 251 та частини 1 статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми статей 256 і 257 ЦК України, які передбачають позовну давність. У статті 266 ЦК України наголошується, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на закладене майно тощо). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що строк звернення публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до позичальника [PERSON] з відповідним позовом пропущено без поважної причини, тому з цих підстав відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Положеннями частини 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Приймаючи до уваги, що судове рішення постановлено не на користь позивача, вимога про відшкодування з відповідача сплаченого при зверненні з позовом до суду судового збору в сумі 248,02 грн. не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed