Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

10 січня 2019 року з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до Дніпровської міськради, ГоловАПУ департаменту по роботі з активами Дніпровської міськради, Відділу у місті Дніпрі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, [PERSON] , третя особа [PERSON] про встановлення факту користування земельною ділянкою, визнання права на отримання земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п.п. 2, 4, 5 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 05 лютого 2019 року подано виправлений позов та квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року позовну заяву було повторно залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем надано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року було задоволено заяву про виклик та допит свідків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про витребування доказів було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року у задоволенні клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи позивачеві було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року заяву позивача про забезпечення доказів було повернуто. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року у задоволенні клопотання про забезпечення доказів позивачеві було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року провадження по цивільній справі в частині позовних вимог було закрито. Позивач у своєму позові, відповіді на відзив та ході судового розгляду, а її представник у ході судового розгляду, посилалися на те, що її батькам: [PERSON] і [PERSON] у 1957 році було надано у користування земельну ділянку під забудову будинку. Ними було збудовано будинок [ADDRESS] . Відповідно до акту приймання-передавання № 12 від 26 вересня 2000 року будинок має статус домоволодіння, яке передано у приватну власність. На теперішній час 2/3 частини домоволодіння належить позивачеві, 1/3 частина її синові третій особі, [PERSON] . Земельна ділянка, яка раніше була у користуванні ВАТ «Червоний Профінтерн», з 04 березня 1993 року перейшла у користування мешканців будинків по [ADDRESS] . Згідно із інвентаризацією домоволодіння [ADDRESS] загальна площа земельної ділянки фактичного використання складає 1\~780 кв.м. Позивач упродовж багатьох років намагалася отримати правовстановлюючі документи на свою земельну ділянку. Висновком ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради від 06 вересня 2016 року позивачеві відмовлено в отриманні дозволу для виготовлення технічної документації проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Було зазначено, що відповідно до матеріалів генерального розвитку м. Дніпропетровська запитувана земельна ділянка перебуває на території проектної багатоквартирної забудови. Згодом вона з`ясувала, що відповідач [PERSON] 01 лютого 2018 року звернувся до Дніпровської міської ради, 23 травня 2018 року йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації про відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] . Зазначена спірна земельна ділянка межує із двором позивача, з 04 березня 1993 року перебуває у відкритому безперервному користуванні мешканців буд. [ADDRESS] . Вважає, що відповідачем [PERSON] вчиняються неправомірні дії, оскільки він не є добросовісним землекористувачем вказаної ним для відведення земельної ділянки, бажає отримати у власність спірну земельну ділянку, яка прилягає до двору позивача, та якою вона користується. Також [PERSON] не погодив межі із суміжними власниками, чи землекористувачами. Зазначили, що позивач має першочергове право отримання спірної земельної ділянки у власність. Просили встановити факт постійного користування з 04 березня 1993 року земельною ділянкою 0,05 га за адресою: буд. [ADDRESS] , [PERSON] ; визнати першочергове право на отримання у користування земельної ділянки площею 0,05 га, за адресою: буд. [ADDRESS] , за [PERSON] , перед відповідачем [PERSON] . Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач Дніпровська міська рада у своєму відзиві, а її представник у ході судового розгляду, зазначили, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, які перебувають у власності громадян і фізичних осіб. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства. Зазначили, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності, тому відсутні підстави для визначення порядку користування такою земельною ділянкою на теперішній час. Визначення порядку користування земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, не може встановлюватися у судовому порядку, а рішення суду не може мати статусу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, втручання будь-яких органів, посадових осіб, громадян, у діяльність державного реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Таким чином, у суду не має повноважень замість уповноваженого на те виконавчого або органу місцевого самоврядування визначати право користування або власності громадян на земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності. Із заявленого позову не вбачається, яким саме чином Дніпровська міська рада порушує права позивача. Також обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає тому, що визначений законодавством, оскільки таким чином її право не буде поновлено. Відповідач головне архітектурно-планувальне управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради свого представника у судове засідання не направив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду копію рішення Дніпровської міської ради № 51/36 від 24 жовтня 2018 року «Про затвердження положення про головне архітектурно-планувальне управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради», відповідно до якого управління здійснює повноваження, встановлені чинним законодавством для виконавчих органів міської ради з питань містобудування та архітектури у складі департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, тому не є окремою юридичною особою та не наділений цивільною процесуальною правоздатністю і не може бути учасником справи. Відповідач Відділ у м. Дніпрі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області свого представника у судове засідання не направив, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причину не направлення свого представника у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на його безпідставність, просили відмовити в повному обсязі. Зазначили, що після звернення до міської ради він отримав дозвіл на розроблення проекту для відведення земельної ділянки, йому надали дозвіл. Про те, що позивач зверталася до міської ради із клопотанням про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації про відведення земельної ділянки, відповідач обізнаний не був. В будинку [ADDRESS] , а саме в квартирі [ADDRESS] , він проживає 36 років. Був обізнаним, що родина [PERSON] обробляє частину земельної ділянки, яку йому було виділено. При цьому, саме Держгеокадастр виділив йому земельну ділянку, оскільки при зверненні він лише зазначив свою адресу. Оскільки у [PERSON] не було права користування або права власності на спірну земельну ділянку, тому йому і надали дозвіл. Третя особа [PERSON] у своїх письмових поясненнях на позовну заяву, та у ході судового розгляду, зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 1993 року, виданого заводом «Червоний Профінтерн» йому належить 1/3 частина квартири у будинку [ADDRESS] . Його родина протягом багатьох років намагається оформити у власність земельну ділянку. Бажана для отримання [PERSON] земельна ділянка межує з їх двором, перебуває упродовж багатьох років у їх відкритому безперервному добросовісному користуванні, про що відомо усім сусідам. Вважає дії [PERSON] неправомірними відносно [PERSON] як до землекористувача бажаної земельної ділянки, а дії Дніпровської міської ради, ГоловАПУ департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради та Відділу у м. Дніпрі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області порушують права також і третьої особи. Позовні вимоги підтримав. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 грудня 1993 року, виданого заводом «Червоний Профінтерн», квартира [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 15). Згідно з актом приймання-передавання № 12 від 26 вересня 2000 року домоволодіння по [ADDRESS] , було знято з балансу заводу «Червоний Профінтерн» та передано у приватну власність власникам приватизованої квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 16-17, 20). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 2-847/11 від 12 травня 2011 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та Дніпропетровської міської ради, третя особа Ленінська районна у м. Дніпропетровську рада про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено, з підстав відсутності дозвільних документів на земельну ділянку, яку було виділено для будівництва житлового будинку (т. 1 а.с. 154-155). На підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В., 1/3 частина квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , передана у власність [PERSON] , про що зазначено у свідоцтві про право власності на житло, виданому 14 грудня 1993 року заводом «Червоний Профінтерн» (т. 1 а.с. 15). Земельна ділянка, на якій розташовані [ADDRESS] , раніше перебували у користуванні заводу «Червоний Профінтерн» з 1956 року. На підставі рішення Арбітражного суду Дніпропетровської області від 18 березня 1999 року завод було визнано банкрутом з наступною ліквідацією. Площа земельної ділянки по фактичному використанню станом на 04 березня 1993 року склала 50\~828 кв.м., яка перейшла у користування мешканців житлового кварталу [ADDRESS] , та [ADDRESS] (т. 1 а.с. 19). Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ВАТ «Червоний Профінтерн» припинено на підставі судового рішення про визнання юридичної особи банкрутом (т. 1 а.с. 21). 12 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до Дніпропетровської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га в районі буд. [ADDRESS] (т. 1 а.с. 32). Відповідно до листа ГоловАПУ № 04/10-2006 від 20 травня 2016 року запитувана [PERSON] земельна ділянка в районі буд. [ADDRESS] знаходиться в зоні змішаної багатоквартирної забудови та громадської забудови, розміщення житлового будинку, господарських будівель і споруд на зазначеній території не відповідає вимогам чинної містобудівної документації (т. 1 а.с. 33). Листом Департаменту по роботі з активами Дніпропетровської міської ради від 06 вересня 2016 року позивача повідомлено про неможливість підготовки проекту рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 34). 17 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Дніпровської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000 га, яка знаходиться по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 35). Рішенням Дніпровської міської ради № 194/32 від 23 травня 2018 року [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 39-40). Рішенням Дніпровської міської ради № 315/42 від 20 лютого 2019 року [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 81). Містобудівним висновком головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради № 14/27-547 від 15 травня 2019 року щодо відведення земельної ділянки у районі [ADDRESS] площею 0,518 га за [PERSON] погоджено проект землеустрою (т. 2 а.с. 133-134). Рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Дніпрі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № РВ-1201207972019 від 22 липня 2019 року [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку із перебуванням у провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільної справи № 200/19988/18, до ухвалення рішення по суті (т. 2 а.с. 86-87). Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру про земельну ділянку право власності на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер 1210100000:08:664:0083, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (т. 3 а.с. 25). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на вказану земельну ділянку за позивачем було зареєстровано на підставі рішення Дніпровської міської ради № 234/5 від 24 березня 2021 року (т. 3 а.с. 30). В судовому засіданні було допитано в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] судові пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем і відповідачем 62 роки. [PERSON] у своїй квартирі проживає з народження, а будинок будували її батьки. Кожен із сторін самостійно обробляє свою земельну ділянку. Свідок [PERSON] зазначила, що з 1986 року проживає по сусідству з [PERSON] і [PERSON] , які проживають у домоволодінні [ADDRESS] , яке розподілено на дві частини. Обидві частині огороджені парканом. Кожен обробляє свою частину городу самостійно. Земельні ділянки під городи їм не виділяли, вони були самовільно зайняті і [PERSON] , і [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом сторін і проживає там з лютого 1972 року. Усі земельні ділянки, які використовуються, були зайняті самовільно: у кожного город був навпроти будинку. Кожна із сторін самостійно обробляє свій город. Свідок [PERSON] судові повідомила, що мешкає з 1998 року на сусідній вулиці, знайома зі сторонами по справі. Позивач і відповідач окремо обробляють свої земельні ділянки, які використовують як городи. Адреса земельної ділянки їй невідома. Ч. 1 ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 152\~ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст.\~155\~ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Позивач у своїх позовних вимогах просить суд встановити факт постійного користування з 04 березня 1993 року земельною ділянкою загальною площею 0,05 га за адресою: житловий будинок [ADDRESS] . Зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає за наступних підстав. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У позовній заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, з якою метою особа має намір встановити певний факт і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Позивач не обґрунтовувала, для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів їй необхідно, щоб суд встановив факт того, що земельна ділянка загальною площею 0,05 га за адресою: житловий будинок [ADDRESS] , перебуває у її користуванні з 04 березня 1993 року. Також в матеріалах справи відсутні документи, які б доводили наявне у позивача право користування, надане компетентним органом місцевого самоврядування, на спірну земельну ділянку, яке б підлягало захисту у судовому порядку, адже абз. 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни набувають право користування земельною ділянкою із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування, тобто, суд не може собою підміняти орган, у ведення якого законом віднесено здійснення таких повноважень. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачеві слід відмовити. Щодо визнання першочерговості права на отримання у користування земельної ділянки загальною площею 0,05 га за адресою: житловий будинок [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що оскільки право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0518 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у встановленому законом порядку зареєстровано за [PERSON] , зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки на теперішній час позивач є власником земельної ділянки, на яку вона просить визнати першочерговість права на користування. Також слід зазначити, що право власності включає в себе три складові: користування, володіння та розпорядження. За таких обставин, з моменту реєстрації за собою права власності, позивач набула і право користування на земельну ділянку, яка їй була передана у власність. Крім того, чинним ЗК України не передбачено першочерговості права на отримання у користування земельної ділянки. Також слід зазначити, що земельна ділянка, яка є предметом спору у цій справі, позивачем не ідентифікована: не вказано її кадастровий номер, межі. Не зрозуміло, з чого позивач виходила, зазначаючи її площу у розмірі 0,05 га, адже у власність [PERSON] було отримано земельну ділянку площею 0,0518 га, тобто, більшу за розміром. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі п. 2 ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, судові витрати, понесені нею у зв`язку із розглядом справи слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed