Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

10 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 9910,35 гривень, які вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, як суму недоотриманої ним пенсійної виплати по перерахунку за рішеннями суду, та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 гривень. Відповідач подав заперечення, мотивуючи їх тим, що фінансування виплат, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», повинно здійснюватись за рахунок коштів державного бюджету, а погашення заборгованості здійснюється шляхом безспірного списання коштів державного бюджету в порядку, передбаченому постановою КМУ від 03.09.2014 р. № 440. В судовому засіданні позивач просила про задоволення позову, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що власних коштів фонду на виплату заборгованості немає, а бюджетного фінансування для цієї мети не виділено. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03 листопада 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] помер [INFO] року у м. Славутичі Київської області, про що зроблено актовий запис № 134 (а. с. 10). Згідно копій сторінок паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], вбачається, що 14 лютого 1987 року Щьолкінською сільською радою Ленінського району Кримської області зареєстровано шлюб з [PERSON], [INFO]. 09 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області проведена реєстрація розірвання шлюбу з [PERSON], актовий запис № 79 (а. с. 6). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 05 лютого 2015 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 10(а.с.46). Таким чином, позивач [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги [PERSON], який помер [INFO] року. 29 березня 2016 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа за номером 32/2016. Із копії спадкової справи [PERSON] за № 32/2016 вбачається, що листом від 10.05.2016 року № 1950/04 управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області повідомило державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області про наявність суми недоотриманих у зв'язку із смертю пенсійних виплат, належних [PERSON], який помер 31.10.2015 року - недоотриманої суми коштів по перерахунку за рішеннями суду 9910 гривень 35 копійок(а.с.41). 19 липня 2017 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстр. № 773), яким посвідчено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], який помер [INFO] року, є його дружина [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої суми коштів по перерахунку за рішенням суду, згідно довідки УПФУ у м. Славутичі Київської області № 1950/04 від 10.05.2016 року, в сумі 9910,35 гривень (а. с. 11). 27 липня 2017 року [PERSON] звернулась до УПФУ в м. Славутичі із заявою про виплату недоотриманої суми коштів по перерахунку за постановою суду в розмірі 9910,35 гривень, які належать їй як спадщина померлого чоловіка [PERSON] (а. с. 12). Листом начальника УПФУ в м. Славутичі від 02.08.2017 року № 77/0-03 [PERSON] повідомлено, що УПФУ не має особистих коштів на виплату пенсій, які виплачуються в межах фінансування Пенсійним фондом України відповідно до встановленого порядку. Рекомендовано звернутись до УДВС ГТУЮ у Київській області з відповідним пакетом документів (а. с. 13). Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали (ч. 1). Члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім'ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті суми пенсії ділиться між ними порівну (ч. 2). У разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини (ч. 3). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Як було встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 9910,35 гривень, нарахованої пенсіонеру [PERSON] за рішенням суду і не виплаченій йому за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов'язку в натурі, тобто стягнення її на користь позивача. Заперечення відповідача не спростовують позову і не беруться до уваги виходячи з того, що Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 440, не передбачає права подання документів, зазначених у п. 4 цього Порядку, спадкоємцями померлого заявника - фізичної особи, на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ. У зв'язку з цим зазначений Порядок не може бути застосований для виконання судових рішень, на підставі яких була нарахована сума пенсійних виплат [PERSON], право на одержання якої перейшло в порядку спадкування за законом до позивача. Відсутність бюджетних коштів для виконання відповідачем свого зобов'язання не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки виконання судового рішення проводиться відповідно до встановленого законом порядку. За встановлених судом обставин справи та відповідних їм правовідносин позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з пунктом 18 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Вказана правова позиція висловлена Верховний Судом України у справі за № 6-1065цс17 від 16 серпня 2017 року. Таким чином, необхідно компенсувати за рахунок держави Державною судовою адміністрацією понесені [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору на суму 640 гривень.

Outcome: approved