Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

10.11.2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 08 серпня 1997 року між нею та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , на підставі довіреності, зареєстрованої державним нотаріусом Десятої одеської державної нотаріальної контори, реєстр 2-1044 від 19.07.1997 року, був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір, у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований Первомайським філіалом Південної товарної біржі за № 1320. Після укладання договору були здійснені всі необхідні дії для його виконання, а саме: [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла в управління та користування спірну квартиру, сплативши іншій стороні договірну вартість в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн., що є доказом про те, що вони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. На даний час з`ясувалося, що ними не були виконані вимоги ст. 657 ЦК України, яка передбачає обов`язкову нотаріальну форму посвідчення договору. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, то суд може визнати такий договір дійсним. Вирішити дане питання з [PERSON] у позивачки немає змоги, оскільки їй не відомо його місцезнаходження. Останнє відоме місце проживання відповідача зазначено в договорі купівлі-продажу спірної квартири № 1320 від 08.08.1997 року. [PERSON] вважає, що умови даного договору вони виконали повністю. Зазначене нерухоме майно було зареєстроване в Первомайському БТІ у встановленому законом порядку за нею, згідно реєстрового напису від 19.09.1997 року, записане в реєстрову книгу № 63 стр. 20 за № 12767 про що зроблена відмітка на договорі купівлі-продажу. З тих пір позивачка проживає в даній квартирі, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі, ніяких претензій до неї ніхто не має. На теперішній час в неї виникла необхідність розпорядитися вищевказаною квартирою, але вона не може цього зробити, через недотримання вимог ст. 657 ЦК України, яка передбачає обов`язкову нотаріальну форму посвідчення договору. Але ж, їй не відомо місцезнаходження відповідача на сьогоднішній день, його позиція стосовно даного питання, тому [PERSON] змушена звернутися в суд для його вирішення. Представник позивачки надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 08.08.1997 р. між [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , на підставі довіреності, зареєстрованої державним нотаріусом Десятої одеської державної нотаріальної контори, реєстр 2-1044 від 19.07.1997 року, договору купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] (а.с.2-3). Даний договір було зареєстровано 08.08.1997 на Первомайській філії Південної Товарної Біржі, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991. Згідно цього договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла в управління та користування спірну квартиру, сплативши іншій стороні договірну вартість в розмірі 4000 грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. З тих пір позивачка проживає в даній квартирі, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі, ніяких претензій до неї ніхто не має . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 14.02.2002 р. позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Нотаріальне посвідчення договору неможливе через те, що право власності на будинок зареєстроване в Первомайському МБТІ за позивачем (а.с. 3). Вирішити дане питання з [PERSON] немає змоги, оскільки позивачці не відомо його місцезнаходження. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved