Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

12.03.2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши, що 25.03.1999 року на Одеській товарній біржі між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухо-мого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу зареєстровано в Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю, за реєстраційним №172/ю від 25.03.1999 року та у той же день зареєстровано у погосподарській книзі Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Право власності на будинок у Комінтернівському РБТІ зареєстровано 30.03.1999 року реєстровій книзі №5 за реєстровим №103-146. З тога часу вона постійно проживає в будинку та зареєстрована за вказаною адресою. На теперішній час в неї виникли проблеми по приватизації присадибної земельної ділянки, оскільки документи на приватизацію землі не приймаються із-за відсутності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В подальшому позов уточнено та змінено відповідача на Сичавську сільську раду Комінтернівського району Одеської області у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] померла [INFO], а товарні біржі зупинили свою діяльність з часу набуття чинності новим Цивільним кодексом України. Згідно уточнень позивач просить визнати за нею право власності на придбаний, відповідно до вимог діючого на тої час законодавства, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за зазначеною вище адресою, оскільки це право не визнається іншими особами. В судовому засідання позивач свої уточнені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити по підставам, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача - Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутність /а.с.32/. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. До прийняття нового Цивільного кодексу України, який набув чинність 01.01.2004 року, оформлення договорів купівлі-продажу нерухомого майна було дозволено також на товарних біржах відповідно із Законом України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року, з наступними змінами та доповненнями, посвідчення якого у нотаріальному порядку не вимагалося. На підставі ст.227 ЦК, в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради. Судом установлено, що 25.03.1999 року на Одеській товарній біржі укладено договір купівлі продажу нерухомого майна №172/ю між [PERSON], в інтересах якої за довіреністю діяла [PERSON], та [PERSON], який зареєстровано у «Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю» за №172/ю від 25.03.1999р. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], який належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Комінтернівською державною нотаріальною конторою Одеської області 26.04.1989 року під реєстровим №731 /а.с.6-7/. Згідно довідки виконкому Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 13.06.2014 року, у погосподарській книзі Сичавської сільської ради за 1999 рік, сторінка 50, особовий рахунок [NUMBER], з 25.03.1999 року відкрито рахунок на [PERSON] на одноповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №172/ю від 25.03.1999р. та зареєстровано [PERSON] за даною адресою з 26.03.1999 року, де вона проживає по теперішній час /а.с.31/. У Комінтернівському РБТІ біржовий договір купівлі-продажу нерухомого майна №172/ю від 25 бе- - 2 - резня 1999 року, згідно якого [PERSON] набула права власності на житловий будинок з господарськи- ми будівлями і спорудами по [ADDRESS], зареєстровано 30.03.1999 року у реєстровій книзі №5 за реєстровим №103-146 /а.с.7(обор)/. Відповідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІУ, в редакції, чинній на час виниклих правовідносин, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно ст.328 ЦК України, що набув чинність 01.01.2004р., право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Таким чином, [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований пор [ADDRESS], набула правомірно, з дотриманням законодавства, що діяло на час його набуття у власність. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його право власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач скористалася своїм правом і звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на нерухоме майно, що придбано з дотриманням раніше діючого законодавства, оскільки це право не визнається іншою особою. За викладених обставин, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», ст.227 ЦК УРСР, ст.ст.328,392 ЦК України і

Outcome: approved