Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

12.07.2017 року ПП «ЯШМА» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитування товару, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.03.2016 року між ПП «Яшма» та [PERSON] був укладений Договір кредитування товару № 23 від 25.03.2016 року на суму 2100 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору позичальник зобов'язувався сплатити ПП «Яшма» своєчасно і в повному обсязі частинами в сумах і терміни, вказаних в графіку платежів, але в будь-якому випадку не пізніше останнього дня користування кредитом за придбаний товар, а саме: - планшета Free Lander 7 «D» на суму 2100 грн. Позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, натомість відповідач не виконує умови вказаного договору кредитування товару, у зв'язку з чим на час звернення до суду у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість. У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з [PERSON], на свою користь заборгованість у сумі 1760 грн. 00 коп., а саме за Договором по кредитуванню товару № 23 від 25.03.2016 року, штраф згідно з умовами Договору у розмірі 2464 грн. 00 коп.; борг по єдиному податку у сумі 88 грн. 00 коп.; індекс інфляції за весь час прострочення, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, в сумі 242 грн. 00 коп.; 3% річних від простроченої суми згідно ч. 2 статті 623 ЦК України, у розмірі 61 грн.00 коп. та судовий збір. Представники позивача Приватного підприємства «Яшма» [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явилися, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, просили позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON], який був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи шляхом надіслання судових повідомлень, про що в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення, до судового засідання не з'явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи за його відсутністю до суду не звертався. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем був укладений договір кредитування товару № 23 від 25.03.2016 року на суму 2100 грн. (а.с.7-8) Відповідно до п. 2.1. вказаного договору позичальник зобов'язується сплатити ПП «Яшма» своєчасно і в повному обсязі частинами в сумах і терміни, вказаних в графіку платежів, але в будь-якому випадку не пізніше останнього дня користування кредитом. Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1ст. 695 ЦК України, договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зобов'язаний був внести перший платіж 28 квітня 2016 року в сумі 350 гривень 00 хвилин і в подальшому вносити в касу Підприємства щомісячні платежі в розмірі 350 гривень 00 копійок протягом 6 місяців до 28 вересня 2016 року на загальну суму 2 100 гривень 00 копійок, однак відповідач порушив умови договору та не вносив обов'язкові платежі з 28 травня 2015 року по теперішній час та всього прострочено 14 місяців. Таким чином, на час розгляду справи заборгованість відповідача перед ПП «ЯШМА» з оплати вартості придбаного товару складає 1 760 гривень 00 копійок, а тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] вартості придбаного ним товару в сумі 1760 гривень 00 копійок. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача штрафу за прострочення повернення грошових коштів, наданих в кредит, суд виходить з наступного. Так, пунктом 2.5.2 укладеного сторонами Договору по кредитуванню товару № 23 від 25.03.2016 року передбачено, що позичальник зобов'язаний сплати підприємству штраф в розмірі 10% від простроченої суми за кожен день прострочення, а також за кожен місяць прострочення встановленого строку від простроченої суми, розрахованої на останній день прострочення. Застосування штрафу, передбаченого цим пунктом, застосовується на другий день від дати прострочення, передбаченої графіком платежів. З розрахунку, наданого позивачем у своїй позовній заяві вбачається, що сума штрафу за 14 місяців прострочення відповідачем повернення грошових коштів, наданих їй позивачем, становить 2464 гривень 00 копійок. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2464 гривень 00 копійок за період з 29.04.2016р. на момент подання позовної заяви до суду відповідають вимогам кредитної угоди і фактично підлягали б задоволенню, якби не наступні обставини: 2 вересня 2014 року було прийнято Закон України №1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», зі статті 2 якого слідує: «На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики». Розпорядженням Кабінету міністрів України від 2 грудня 2015р. № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція…», населенений пункт Донецької області «м.Слов'янськ» внесено до цього переліку. За таких умов стягнення штрафу з [PERSON] штрафних санкцій за невиконання умов договору з кредитування товару № 23 від 25.03.2016. на користь ПП «Яшма» неможливо, позовні вимоги ПП «Яшма» в цій частині не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, суд виходить з вимог ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, суд погоджується з розрахунком, наведеним позивачем у своїй позовній заяві, щодо розрахунку інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, а тому вимоги ПП «Яшма» щодо стягнення з [PERSON] інфляційних витрат в розмірі 242 гривень 00 копійок, та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 61 гривень 60 копійок підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача боргу за єдиним податком у сумі 88 гривень 00 копійок, суд виходить з наступного. Статтею 291.3. Податкового кодексу України, передбачено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. З вищенаведеного вбачається, що платником єдиного податку є субєкти господарювання, до яких відносяться юридична особа чи фізична особа підприємець, до якого [PERSON] не відноситься, оскільки не є платником єдиного податку. Крім того, такого виду грошового стягнення не передбачено договором кредитування товару № 23 від 25.03.2016 року. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] боргу по сплаті єдиного податку не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача потрібно стягнути на користь позивача заборгованость за договором кредитування товару з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми та понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. 00 коп.

Outcome: partial