Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

11 березня 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позивачка мотивує вимоги тим, що [INFO] помер її дідусь [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.06.2014 року, серія [NUMBER] [INFO] померла її прабабуся (мати дідуся) [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.03.2011 року, серія [NUMBER] . ЇЇ дідусь [PERSON] проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] та фактично прийняв після її смерті спадщину. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке він позивачки заповів згідно заповіту, а саме земельну ділянку № 2 , площею 0,0690 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серія № ЯГ955878 від 07.03.2007 року виданого Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] крім того співвласником даної земельної ділянки була зазначена її прабабуся [PERSON] , після смерті якої позивачка прийняла спадщину на 13/20 частини житлового будинку за цією же адресою згідно заповіту (копія заповіту та рішення суду додана до справи). Також, [PERSON] належить 7/20 частин житлового будинку за [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», споруд №1-3. 13/20 частин будинку за вищевказаною адресою належить позивачки [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.01.2012 року, як спадок від прабабусі [PERSON] за заповітом. Позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом на земельну ділянку , а також на 7/20 частини будинку за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями: документом, що підтверджує ступінь родинного зв`язку зі спадкодавцем, повідомлення державного нотаріуса Чорноморської МДНК. Позивачка просить визнати за нею право приватної власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку № 2 , площею 0,0690 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серія № ЯГ955878 від 07.03.2007 року, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати право приватної власності на 7/20 частин житлового будинку за [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», споруд №1-3 в порядку спадкування за законом та заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] . 16 березня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 31 березня 2021року. 31 березня 2021 року позивачка [PERSON] подала до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. 31.03.2021 року до суду надійшов відзив в порядку ст. 178 ЦК України від Білгород-Дністровської міської ради, згідно якого вбачається, що проти розгляду справи не заперечують, а також просять прийняти законне та обґрунтоване рішення Судом справа розглянута за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер дідусь позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.06.2014 року, серія [NUMBER] [INFO] померла її прабабуся (мати дідуся) [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.03.2011 року, серія [NUMBER] . Позивачки дідусь [PERSON] проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] та фактично прийняв після її смерті спадщину. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке він позивачки заповів згідно заповіту, а саме земельну ділянку № 2 , площею 0,0690 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серія № ЯГ955878 від 07.03.2007 року виданого Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] крім того співвласником даної земельної ділянки була зазначена її прабабуся [PERSON] , після смерті якої позивачка прийняла спадщину на 13/20 частини житлового будинку за цією же адресою згідно заповіту (копія заповіту та рішення суду додана до справи). Також, [PERSON] належить 7/20 частин житлового будинку за [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», споруд №1-3. 13/20 частин будинку за вищевказаною адресою належить позивачки [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.01.2012 року, як спадок від прабабусі [PERSON] за заповітом. Відповідно до змісту заповіту позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом на земельну ділянку, а також на 7/20 частини будинку за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] , З матеріалів вбачається, що в 2017 році позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області, однак отримавши повідомлення від 08.10.2017 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця у спільному майні тому рекомендував звертатися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1ст. 2 ЦПК). Згідно з ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами частин 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). С Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ч.ч. 1, 2ст. 213 ЦК Українивстановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно зі ст. 1256 ЦК Українитлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно дост. 213 цього Кодексу. Частина третя ст. 213 ЦК України визначає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. У ч. 4 ст. 213 ЦК України вказано, що у разі, якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких умов: зміст заповіту містить суперечності або неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача, та наявний спір між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Суд погоджується з позицією позивачки, що є єдиною спадкоємицею за заповітом на земельну ділянку , а також на 7/20 частини будинку за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями: документом, що підтверджує ступінь родинного зв`язку зі спадкодавцем, повідомлення державного нотаріуса Чорноморської МДНК. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з ч.ч.1,3ст.1296ЦК України спадкоємець,який прийняв спадщину,може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У пункті 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є письмова відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у формі листа-пояснень від 08.10.2017 року. Відмова в реалізації спадкових прав не постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а листом-поясненням, не може вважатися перешкодою для захисту прав у судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК Українидостовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно вимог п. 1 ч. 7 ст. 265, ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає у рішенні. Згідно із нормою ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є підставою для державної реєстрації прав. За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, для ефективного захисту спадкових прав позивача, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved