Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

11 вересня 2019 року[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до матері дитини - [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом дитинства. 16.02.2018 року рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.07.2019 року, яке набрало законної сили 09.08.2019 року, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2016 року народження з її батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Під час прийняття даного рішення судом було встановлено, що мати дитини [PERSON] не виконує батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини [PERSON] , у зв`язку з чим неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. Згідно повідомлення Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області 15.05.2019 року через оператора «102» до відділу надійшла інформація від мешканки [ADDRESS] , про те що за адресою [ADDRESS] громадянин [PERSON] та його цивільна дружина [PERSON] зловживають алкогольними напоями та не виконують батьківські обов`язки по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , яка мешкає спільно з матір`ю. Виїздом на місце було встановлено, що малолітня дитина залишена без батьківського піклування. На момент виходу, матері [PERSON] вдома не було, у зв`язку з чим, малолітню дитину [PERSON] було доставлено до ДДМКЛ №6, а відносно матері складено адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП. Відповідно до виписки № 2353 КЗ «Дніпровська МДКЛ №6» від 27.05.2019 року дитині поставлений діагноз: Гостра респіраторна вірусна інфекція. Гострий ринофарингіт. Середньоважкий перебіг. Вроджений вивих лівого стегна, правобічна м`язова кривошия, МАРС: функціонуюче овальне вікно, затримка мовного розвитку. 30.08.2019 року в КЗ «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини» ім. проф. М.В.Руднєва «ДОР «Дитяче ортопедо-травматологічне відділення із травмпунктом» доньці було виконано хірургічне втручання: відкрита репозиція лівого стегна, коригуючи вкорочуючи міжвертлюгова остеотомія лівої стегнової кістки, і позивачу, як батькові був виданий лікарняний лист. Зараз дитина потребує довготривалої реабілітації та забезпечення ортезами для нижніх кінцівок, а також ще одного хірургічного лікування кривошиї. Таких тяжких наслідків для дитини можливо було уникнути якби відповідач вчасно виконувала всі рекомендації лікарів та добросовісно виконувала свої батьківські обов`язки. За весь час, починаючи з 16.05.2019 року і до теперішнього часу мати дитини жодного разу навіть не зателефонували позивачу, не поцікавилася станом здоров`я дитини. А отже, позивач по справі самостійно виховує свою малолітню доньку, повністю утримує дитину, займається її лікуванням, а відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, вона не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями, своєю дитиною зовсім не опікується, не цікавиться про місце перебування дитини, не піклується про її фізичний стан, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, тощо, а тому враховуючи вищевикладені обставини, позивач посилаючись на вимоги ст. 164 Сімейного кодексу України, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1500,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 04 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою, у якій позов підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Новомосковської райдержадміністрації, Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у Дніпрі ради, кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, причина неявки не відома. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.13) та являються батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2017 року (а.с.14). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 19 березня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 15). Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року, яке набрало законної сили 09 серпня 2019 року, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Так, поданими до суду доказами, зокрема актами, довідками з місця проживання, довідками з медичних закладів підтверджується посилання позивача на ті обставини, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] з травня 2019 року та по теперішній час проживає в сім`ї позивача, який повністю утримує дитину, займається її лікуванням, а відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. До правовідносин, що виникли між сторонами щодо позбавлення батьківських прав, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме. У відповідності до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Постановами по справі про адміністративне правопорушення (а.с.41,42,43) стверджується, що [PERSON] не виконує рекомендацій лікарів, зловживає спиртними напоями, не створює належних умов для проживання дитини, а тому за невиконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини [PERSON] , 2016 року народження, мати дитини неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. Відповідно до виписки № 2353 КЗ «Дніпровська МДКЛ №6» від 27.05.2019 року дитині [PERSON] , 2016 року народження, поставлений діагноз: Гостра респіраторна вірусна інфекція. Гострий ринофарингіт. Середньоважкий перебіг. Вроджений вивих лівого стегна. Правобічна м`язова кривошия. МАРС: функціонуюче овальне вікно, затримка мовного розвитку. При цьому, із короткого опису перебігу хвороби вбачається, що дитина забрана з родини, поліцію викликали сусіди, мати залишила дитину на довгий час з чужою людиною(а.с.24). Із виписки в КЗ «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини» ім. проф. М.В. Руднєва «ДОР» Дитяче ортопедо - травматологічне відділення із травмпунктом від 04.09.2019 року (а.с.25) вбачається, що 30 серпня 2019 року малолітній [PERSON] було виконано хірургічне втручання та проведено консервативне медикаментозне лікування, батькові пацієнтки був виданий лікарняний лист по догляду за хворою дитиною з 27.08.-04.09.2019 року. Дитина продовжує хворіти, потребує догляду зі сторони батьків, за рекомендацією лікарів потребує довготривалої реабілітації та забезпечення ортезами для нижніх кінцівок, а також ще одного хірургічного лікування кривошиї. У відповідності до акту обстеження умов проживання від 01.06.2019 року повноважною комісією Управління-служби у справах дітей було встановлено, що позивач разом з дитиною проживає в одноповерховому 9-ти кімнатному житловому будинку, в якому створені усі належні умови для проживання доньки. Стосунки в сім`ї теплі, доброзичливі, дружні (а.с.47). Довідкою - характеристикою на самого ж позивача стверджується, що за адресою: [ADDRESS] він зі своєю родиною проживає та зареєстрований з дитинства, зарекомендував себе з задовільної сторони; має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2016 року народження; працює на Придніпровській залізниці електромеханіком; заочно навчається в ДІЗТ (а.с.45). За місцем роботи [PERSON] також характеризується позитивно (а.с.46). Згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. В свою чергу, у своєму листі стосовно надання висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , служба у справах дітей Новомосковської РДА зазначає, що відповідач за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] , не проживає, її місцеперебування невідоме, що унеможливлює проведення роботи з останньою, тому вирішення даного спору залишили на розсуд суду. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що починаючи з 16.05.2019 року і до теперішнього часу, всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України, виконує лише позивач, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання доньки, а дитина фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю одного батька. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, в інтересах малолітньої дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] . Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд дійшов до такого висновку. Так, згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1,2 статті 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного. За ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, тому суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення аліментів також обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст.182 СК України, стану здоров`я самої дитини, з відповідача на користь позивача на утримання дитини повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1500,00 грн. щомісяця. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів та інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлений [INFO] , а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved