Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

12.12.2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача - СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ «Про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням», на обґрунтування якої позивач зазначив, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] .Право приватної власності на зазначений будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.12.2005 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Охоченської сільської ради від 04.10.2005 року №45. В даному будинку окрім нього, зареєстровані також його син [PERSON] , [INFO], невістка [PERSON] , [INFO]. Разом з батьками у будинку була також зареєстрована їх малолітня дитина, його онука [PERSON] , яка народилась у 2016 році. На даний час у будинку зареєстровано всього 4 чоловіка. Але відповідачі в зазначеному будинку ніколи не проживали та фактично мешкають за іншою адресою у [ADDRESS] , що належить моїй колишній дружині [PERSON] . В даному разі з вини відповідачів обмежуються його права як власника житлового майна. Через реєстрацію відповідачів він не має можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, змушений нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не мають бажання. Вважає, що відповідачі є такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, оскільки вони фактично мешкають за другою адресою та відсутні за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. Тому просив визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та їх малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , такими що втратили право користування будинком [ADDRESS] (а. с. 4 - 5). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяви, зареєстровані за вхідним № 6638/19-вх від 21.12.2018 року, з проханням справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі й просить його задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а. с. 61). Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України (шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі Судової влади України), про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав (а. с. 63, 65 - 66). Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явилась, про місце та час розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України (шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі Судової влади України), про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала (а. с. 64, 67 - 68). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача - СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІу судове засідання теж не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак від сільського голови надійшов лист, зареєстрований за вхідним № 6989/19-вх від 30.09.2019 року, із проханням справу розглянути за відсутності їх представника Крім того, начальник служби у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Несміян В. В. надала заперечення на позов з якого вбачається, що Служба у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області позовні вимоги [PERSON] не підтримує, а саме, щодо визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресом: [ADDRESS] , та вважає в цій частині позовні вимоги незаконними, безпідставними, необґрунтованими. Просила суд в задоволенні цих вимог позивачу відмовити посилаючись на те, що відповідно до частин 2, 5 та 7 статті 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб. Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 27.11.2017 року № 706, відповідачі, в тому числі [PERSON] є членами сім`ї позивача. Відповідно до пункту 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною державною адміністрацією. В статті 177 Сімейного Кодексу України зазначено, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки малолітньої дитини не мают ь права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: відмовлятися від майнових прав дитини. Оскільки, гарантування збереження майнових прав дитини, а саме: право користування житлом, відсутнє, то за таких обставин, позовні вимоги є такими, що суперечать статті 177 Сімейного кодексу України. Тому просила в задоволенні позовних вимог відмовити (а. с 30 - 31). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та представника третьої особи свідчать їх відповідні заяви, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання позивачем та представником третьої особи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував позивач. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2005 року (серія [NUMBER]), виданого сільським головою Охоченською сільською ради на підставі рішення виконавчого комітету Охоченської сільської ради від 04.10.2005 року № 45, та зареєстрованого в Нововодолазькому малому комунальному підприємстві технічної інвентаризації за реєстровим номером 715 20.12.2005 року, власником житлового будинку за адресом: [ADDRESS] є [PERSON] (а. с. 6). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9345658 від 20.12.2005 року (серія СВ № 397959), виданого Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації (реєстраційний номер 13283773, номер запису 715, в книзі 8), домоволодіння за адресом: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а. с. 7). Як убачається з акту обстеження матеріально - побутових умов № 709 від 28.11.2017 року, складеного депутатом Охоченської сільської ради по виборчому округу № 4 Пензевим С. В. , у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , було проведено обстеження матеріально - побутових умов проживання [PERSON] , за адресом: [ADDRESS] , в результаті встановлено, що останній мешкає один та змушений виписати із свого домоволодіння сина, невістку та онуку, оскільки вони за зазначеною адресою не проживають, а проживають за адресом: [ADDRESS] (а. с. 8). З довідки голови Охоченської сільської ради № 706 від 27.11.2017 року вбачається, що за адресом: [ADDRESS] , зареєстрований та мешкає [PERSON] , [INFO], та має склад сім`ї: сина - [PERSON] , [INFO], невістку - [PERSON] , [INFO] та онуку - [PERSON] , [INFO] (а. с. 10). Згідно картки реєстрації особи, [PERSON] зареєстрований за адресом: [ADDRESS] (а. с. 11). Згідно картки реєстрації особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресом: [ADDRESS] (а. с. 12). Відповідно до адресної картки за адресом: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO], [PERSON] ., [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 13). Відповідно до адресної картки за адресом: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] (а. с. 14). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України Сімейного кодексу України та Житлового кодексу України. Так, з огляду на положення статті 47 Конституції України та статті 1 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло. Відповідно до наданих доказів по справі достовірно встановлено, що позивач є власником домоволодіння, розташованого за адресом: [ADDRESS] . Згідно статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. У свою чергу, положеннями частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України закріплена гарантія кожного громадянина, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як убачається з положень статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку /стаття 72 Житлового кодексу України/. Згідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України у пункті 10 своєї Постанови Пленуму «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 червня 1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням /стаття 71 Житлового кодексу України/, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності /перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо/ суд може продовжити пропущений строк. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до частини 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статей 319, 321 та 391 Цивільного кодексу України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Як убачається зі статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого року відсутні у спірному житлі без поважної причини, а тому вони втратили право користування житловим приміщенням за адресом: [ADDRESS] . Одночасно із цим, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою що втратила право користування житловим приміщенням за адресом: [ADDRESS] , суд вважає що ці вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до пункту 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною державною адміністрацією Згідно частини 1 - 3 статті 177 Сімейного кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Як убачається із статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 року держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Оскільки право користування іншим житлом відносно малолітньої дитини відсутнє, тому в частині вимог [PERSON] щодо визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою що втратила право користування житловим приміщенням за адресом: [ADDRESS] , слід відмовити. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial