Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

11.02.2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою, в якій просили шлюб, зареєстрований у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №733, розірвати, мотивуючи тим, що з 16.07.2013 року перебувають у шлюбі, від спільного проживання вони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , однак між ними фактично припинені шлюбні відносини та не ведеться спільне господарство, а нормальні шлюбні стосунки не можуть бути поновлені. Між ними досягнуто згоду стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участь у забезпеченні умов життя того з батьків, хто проживатиме окремо, участь у виховані дитини того з батьків, який проживатиме окремо, що передбачено підписаним між ними договором. 14.02.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. 13.03.2020 року [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. 24.03.2020 року [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує та просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представника до суду не направила, причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються зокрема, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 16.07.2013 року зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС РС Білоцерківського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 733, від шлюбу вони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 5-9). Також, з матеріалів справи (а.с. 10-11), вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 02.11.2020 року підписали між собою Договір про виховання та утримання дитини, відповідного до якого досягли спільної згоди щодо місця проживання дочки, участі у її вихованні і утриманні та виконання ними батьківських обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що заявники наміру зберігати сім`ю не мають, надавати строк на примирення суд вважає за недоцільне, оскільки сторони мають стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу, що підтверджується поданими ними відповідними заявами. Протягом тривалого часу сторони сімейно - шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, сім`я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Отже, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, оскільки заявники мають стійке волевиявлення щодо його розірвання, а примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Заявниця, яка змінила прізвище при реєстрації шлюбу, просить суд залишити їй прізвище - « [PERSON] ». Відповідно ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved