Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

11.01.2014 року позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі філії Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом в сумі 1114552 грн. 23 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] кредитного договору 014/17-16/7743-311 від 08.04.2008 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 35000 доларів США, строком погашення не пізніше 07.04.2018 року зі сплатою 14,00 % процентів річних за користування кредитом. В якості забезпечення зазначеного кредитного договору між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 08.04.2008 року був укладений договір поруки. На підставі вказаного договору поруки поручитель [PERSON] взяла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] його зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме, не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільно-процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі, повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/17-16/7743-11, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 35000 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,00 % відсотків річних до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню отриманих кредитних коштів. [PERSON], в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 07.04.2018 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с.8-12). На підставі п.7.2. кредитного договору № 014/17-16/7743-11 від 08.04.2008 року позичальник зобов'язаний здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місцем надання кредиту 08 (восьмого) числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту. Пунктом 7.3. договору передбачено, що позичальник з метою сплати ануїтетних платежів зобов'язаний вносити грошові кошти на свій поточний рахунок, та/або підтримувати залишок коштів на поточному рахунку в сумі, достатній для сплати чергового ануїтетного платежу в рахунок погашення кредиту та інших платежів в строки, встановлені договором. Згідно п. 16.3. зазначеного кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1,00 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання кредитних зобов'язань. В якості забезпечення наданого кредитного договору № 014/17-16/7743-11 від 08.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 08.04.2008 року був укладений договір поруки, на підставі якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] (боржник) його зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору (а.с.17-19). Відповідно до п.1.2 вказаного договору поруки [PERSON] на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань. Згідно п.2.1. та п.3.1. договору поруки від 08.04.2008 року у випадку невиконання боржником всіх або окремих взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник. Пунктом 2.2 вказаного договору поруки передбачено, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по кредитному договору і таких коштів у поручителя не буде, то банк має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя, згідно норм чинного законодавства. Відповідно до п.4.1. договору поруки від 08.04.2008 року договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. 05.02.2009 року [PERSON] і Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» уклали додаткову угоду № 1, згідно якої змінено умови погашення кредиту: змінено (подовжено) строк остаточного погашення кредиту - до 08.04.2028 року; зменшено розмір процентної ставки до 11,00% річних на період з 05.02.2009 року по 05.02.2010 року (а.с. 14). У зв'язку з тим, що не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, позивачем 06.03.2012 року було здійснено вимогу виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором № 014/17-16/7743-11 від 08.04.2008 року щодо сплати простроченої заборгованості (а.с. 19). Зазначена вимога позивальником та його майновим поручителем не отримана. [PERSON] вимоги кредитного договору № 014/17-16/7743-11 від 08.04.2008 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому не сплачує. Позивач звертався до відповідачів з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останні заходів до погашення заборгованості не вжили. Станом на 21.10.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором № 014/17-16/7743-11 від 08.04.2008 року в сумі 139441,04 доларів США, що еквівалентно 1 114 552 грн. 23 коп., з яких: 35553,96 доларів США (гривневий еквівалент - 284182,80 грн.) - заборгованість за кредитом; 15232,89 доларів США (гривневий еквівалент - 121756,49 грн.) - заборгованість за відсотками; 88654,19 доларів США (гривневий еквівалент - 708612,94 грн.) - пеня за кредитом та відсотками. (а.с.12-13). Згідно ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі змістом ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, згідно ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позичку частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або декілька осіб. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є поручителем перед позивачем за виконання [PERSON] умов кредитного договору № 014/17-16/7743-11 від 08.04.2008 року та солідарним боржником. У зв'язку з невиконанням позичальником вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від [PERSON] виконання зобов'язань по кредитному договору, які останній ігнорує. Тому, суд вважає, що є підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту та процентів відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі (а.с. 20-23). Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved