Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

10 серпня 2020 року до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої представник позивача просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4082973498 від 22 серпня 2018 року у розмірі 45 369, 02 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 22 серпня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було підписано заяву №4082973498 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №2973498, заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що разом становлять Кредитний договір №482973498. Відповідно до Кредитного договору № 4082973498 від 22 серпня 2018 року предметом його є надання позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту - 34 682, 32 грн., строк користування - 24 місяці, проценти за користування кредитом - 0, 01 відсотків, щомісячні проценти - 3, 00 відсотки від суми кредиту. Позичальник ознайомився з умовами кредитного договору до його укладення і погодився з усіма його умовами, примірник заяви та паспорту отримав. Кредит було отримано відповідачем шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб визначений договором. Одночасно 22.08.2018 року відповідач був письмово повідомлений про те, що право вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Відповідач належним чином умови договору не виконує у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість яка станом на 17.01.2020 року становить 55 038, 22 грн. Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова. 07 вересня 2020 року до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну позивача у справі, в обґрунтування якої він посилався на те, що 29.07.2020 року АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу б/н, згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за рядом кредитних Договорів, зокрема за договором укладеним з [PERSON] . Згідно супровідного листа Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2020 року, справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 22 жовтня 2020 року. З матеріалів позовної заяви вбачається, що 29.07.2020 року АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу б/н, згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за рядом кредитних Договорів, зокрема за договором укладеним з [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2020 року залучено до участі у цивільній справі №641/5997/20 за позовною Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, правонаступника позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ: 35234236, місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, б. 1, 28 корпус). Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено судове засідання. 20 листопада 2020 року від позивача по справі надійшла уточнена позовна заява відповідно до якої представник позивача просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 56 256, 81 грн. Представник позивача - Ковальчук А.М., який діє на підставі Довіреності № 5 від 02.09.2020 року, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав клопотання про слухання справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 22.08.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] підписано заяву № 4082973498 на отримання кредиту, що є кредитним договором № 4082973498. Відповідно до вказаного кредитного договору сума кредиту - 34 682, 32 грн., строк користування кредитом - 24 місяців, річні проценти - 0, 01 %, щомісячні проценти - 3, 00% від суми кредиту, цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Позичальник ознайомився з умовами кредитного договору до його укладення та погодився з усіма його умовами, умови отримання кредитів погодився отримати шляхом роздруківки з веб-сайту. (а.с. 8, 9-11, 12, 13-18) Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі надавши грошові кошти відповідачу по справі, відповідач в свою чергу зобов`язання належним чином не виконує. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Відповідно до цього договору та витягу з реєстру прав вимоги, Акціонерне товариство «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4082973498 від 22.08.2018 року. (а.с. 20-29 22.08.2018 року відповідача було письмово повідомлено про те, що права вимоги за кредитним договором відступлені Акціонерному товариству «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. (а.с. 19) 29.07.2020 року АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу б/н, згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за рядом кредитних Договорів, зокрема за договором укладеним з [PERSON] (а.с. 61-69) Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як убачається із положень ст. ст. 512, 514 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Правонаступник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надали до суду уточнений розрахунок заборгованості відповідача та просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 09.11.2020 року у розмірі 56 256, 81 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 34 682, 36 грн., заборгованість за відсотками - 04, 40 грн., заборгованість за комісією - 10 682, 26 грн., заборгованість за пенею - 10 887, 79 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та додатком до договору про відступлення права вимоги. (а.с. 30-32, 61-69) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Підстави звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до положень ст. 617 ЦК України, відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З огляду на вищевикладене, враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконала умови Кредитного договору № 4082973498 від 22.08.2018 року, не подала відзив з відповідними запереченнями та доказами на їх підтвердження, отже позовні вимоги, які ґрунтуються на умовах договору та закону, підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved