Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

11 липня 2018 року позивач звернулася до суду із позовом, який в ході розгляду справи уточнила, та просила суд перерозподілити ідеальні частки у праві власності на житловий будинок літ. «Б-1» з прибудовою до нього літ. «Б1-1» та «Б2-1», тамбуром літ. «б», верандою літ. «б1», ганком літ. «б2», загальною їх площею 97,00кв.м., житловою площею 53,00кв.м., житловий будинок літ. «В-1» (незавершене будівництво), а також господарські будівлі та споруди сараї літ. «В», «Д» та «Л», погріба літ. «Н» та «П», гаражі літ. «Р» та «С», вбиральня літ. «М», навіс літ. «О», літній душ літ. «Е», огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4, огорожа № 5, хвіртка № 6, огорожа № 7, огорожа № 8, колонки літ. «К» та «К1», вигрібна яма літ. «Я», розташованими за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 86/100 частин, замість 1/2 частини домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, яке складається з житлового будинку літ. «Б-1» з прибудовою до нього літ. «Б1-1» та «Б2-1», тамбуром літ. «б», верандою літ. «б1», ганком літ. «б2», загальною їх площею 97,00кв.м., житловою площею 53,00кв.м., житлового будинку літ. «В-1» (незавершене будівництво), а також господарських будівель та споруд сараїв літ. «В», «Д» та «Л», погрібів літ. «Н» та «П», гаражі літ. «Р» та «С», вбиральні літ. «М», навісу літ. «О», літнього душу літ. «Е», огорожі № 2, воріт № 3, хвіртки № 4, огорожі № 5, хвіртки № 6, огорожі № 7, огорожі № 8, колонок літ. «К» та «К1», вигрібної ями літ. «Я», які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку забудови та спадкування за заповітом після смерті моєї матері [PERSON] , померлої [INFO] ; визначити що їй на належні мені 86/100 частин домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою [ADDRESS] належать: житловий будинок літ. «Б-1» з прибудовою до нього літ. «Б1-1» та «Б2-1», тамбуром літ. «б», верандою літ. «б1», ганком літ. «б2», загальною їх площею 97,00кв.м., житловою площею 53,00кв.м., а також господарські будівлі та споруди сараї літ. «В», «Д» та «Л», погріба літ. «Н» та «П», гаражі літ. «Р» та «С», вбиральня літ. «М», навіс літ. «О», літній душ літ. «Е», огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4, огорожа № 5, хвіртка № 6, огорожа № 7, колонки літ. «К» та «К1», вигрібна яма літ. «Я». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що мати позивача була власником 1/2 частини спірного житлового будинку, який був непридатний для проживання, у зв`язку з чим їй було дозволено виконкомом Утківської селищної ради народних депутатів побудувати новий будинок замість старого, побудований новий житловий будинок літ. «Б-1» було введено в експлуатацію [PERSON] , однак не зареєстровано було право власності на нього. Інший співвласник знесеного будинку літ. «А-1» має незакінчене будівництво будинку літ. «В-1». [INFO] померла мати позивача, спадкоємцями першої черги є брат та батько позивача, однак мати за життя склала заповіт, яким усе своє майно, належне їй на день смерті заповіла доньці - позивачу по справі, тож вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері, і фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння нерухомістю. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу позивач не має можливості оформити спадину, тож вимушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 23 листопада 2018 року о 10 год. 00 хв. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2018 року клопотання позивача про забезпечення доказів задоволено та витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4), відомості щодо звернення з заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , (з зазначенням адреси проживання осіб, які зверталися із заявами), а також про складання [PERSON] заповітів, на чию користь, та чи видавались свідоцтва про право на спадщину. Витребувано з Утківської селищної ради Харківського району Харківської області, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , наступну інформацію та документи, а саме: -надати належним чином засвідчену копію заповіту, складеного 16 грудня 1991 року від імені [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , Харківського району Харківської області та померла [INFO] . Зазначений заповіт посвідчено заступником Утківської селищної Ради Народних депутатів Харківського району Харківської області, та зареєстрованого в реєстрі за № 17; повідомити про наявність будь яких інших складених чи скасованих заповітів, від імені [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] . Якщо остання складала заповіти, то коли і на користь якої особи (із зазначенням адреси проживання осіб, на користь яких складено заповіт) і чи скасовувався він на теперішній час. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2019 року клопотання представника позивача - адвоката Невинного І.І. про забезпечення доказів задоволено та витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву (м. Харків, вул. Біблика, б. 18) відомості щодо звернення з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини (з зазначенням адреси проживання осіб, які звертались із заявами) після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] ; чи складала вона заповіт, якщо складала, то коли і на користь якої особи (із зазначенням адреси проживання осіб, на користь яких складено заповіт). А також повідомити про наявність заповіту, чи скасовувався він на теперішній час. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 березня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 29 березня 2019 року об 13 год. 55 хв. 04 квітня 2019 року [PERSON] подано зустрічний позов, який вона в ході розгляду уточнювала, в якому вона просила перерозподілити ідеальні частки у спірному домоволодіння та визнати за нею право власності на 41/100 частин домоволодіння. Посилалась на те, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] вона за свої кошти здійснила прибудови до житлового будинку, після смерті чоловіка утримувала свою частину будинку, оплачувала комунальні послуги, сестра її чоловіка [PERSON] у будинку ніколи не проживала, не приймала участі у його утриманні. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просила суд їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували з підстав їх недоведеності. Відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову [PERSON] не заперечував, зазначив, що спору з приводу нерухомості у них ніколи не було та [PERSON] - позивач за зустрічним позовом, відношення до спірного будинку не має. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але представник відповідача надала заяву про визнання первинного позову та просила розглянути справу без відсутності позивача та його предстаника. Представник Мереф`янської міської ради просив розглянути справу за належними у ній доказами. Інших заяв та клопотань від учасників судового розгляду до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що матері позивача [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташованими за адресою [ADDRESS]. Зазначену частину будинку з надвірними будівлями та спорудами вона отримала на підставі договору купівлі-продажу № 2828, посвідченого Нововодолажською держнотконторою 18 листопада 1960 року. Це підтверджується зазначеним договором купівлі-продажу, відповіддю КП «ХРБТІ» за № 150 від 14 квітня 2016 року. Після отримання права власності, вказана 1/2 частина була зареєстрована за [PERSON] . Право власності на іншу 1/2 частини будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, які знаходились за адресою [ADDRESS] , належали [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою держнотконторою Харківського району 15 листопада 1989 року за р№ 1-2425, про що було внесено запис в реєстрову книгу № 1 р№47. Підтверджується також довідкою КП «ХРБТІ» № 150 від 14 квітня 2016 року. Згідно рішення Виконавчого комітету Утківської селищної ради депутатів трудящих № 7 від 07 травня 1970 року було встановлено, що житловий будинок визнано непридатним для життя, через що [PERSON] було дозволено побудувати новий будинок замість старого за земельній ділянці у відповідності з технічною документацією виданою технічним бюро обласного відділу будівництва та архітектури. Зареєстрований будинок літ. «А-1» було знесено. В наслідок перебудови своїх частин будівлі, громадянкою [PERSON] зведено новий житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 97,00кв.м. житловою 53,00кв.м., який прийнято до експлуатації на її ім`я по акту затвердженому рішенням виконкому Утківської селищної ради № 188 від 13 грудня 1988 року, але право власності на нього не оформлено. Це зазначає як відповідь КП «ХРБТІ» № 150 від 14 квітня 2016 року, так і акт Утківської селищної ради народних депутатів про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння літ. «Б-1» від 18 жовтня 1988 року, рішення виконавчого комітету Утківської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області № 183 від 13 грудня 1988 року і витяг з рішення Виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів № 724 від 20 вересня 1988 року. Інший співвласник знесеного будинку літ. «А-1» має незакінчене будівництво житлового будинку літ. «В-1» на підставі рішення виконкому Утківської селищної ради № 62 від 11 жовтня 1989 року, про що зазначено у відповіді КП «ХРБТІ» № 150 від 14 квітня 2016 року. Таким чином, мати позивача [PERSON] побудувала житловий будинок літ. «Б-1» з надвірними прибудовами та спорудами, ввела його в експлуатацію, проте за своє життя право власності на нього оформити не встигла. Положеннями ст. 4, ст. 86 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Згідно ст. 12, ст. 13, ст. 19, ст. 49, ст. 50, ст. 55 Закону України «Про власність», введеного в дію з 15.04.1991 Постановою Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 N 885-XII, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права приватної власності є зокрема і будинки. Громадяни мають право відчужувати належне їм майно. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Отже після введення новозбудованого житлового будинку в експлуатацію [PERSON] набула право власності на нього. Згідно п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільний відносин, що виникли після набрання ним чинності, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 27 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністром комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила цінність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року, в разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається. Свідоцтво про право власності на новий житловий будинок побудований замість старого не видавалось. Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР 1963, об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим з порядковим номером по вулиці, провулку , площі. Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку , площі. За змістом Цивільним кодексом Української РСР 1963 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1996 року, виникнення права власності на житлові будинки у сільському населеному пункті не залежало від державної реєстрації цього права. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Утківською селищною радою Харківського району 15 травня 1996 року. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Утківської селищної ради Харківського району Харківської області 17 листопада 2015 року. Після смерті [PERSON] , спадкоємцями її майна є, [PERSON] , її брат [PERSON] та батько [PERSON] . Однак, 16 грудня 1991 року, [PERSON] залишає заповіт, згідно якого вона, [PERSON] , яка мешкає за адресою [ADDRESS], залишає все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, та взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона по закону буде мати право, заповідала [PERSON] . Зазначений заповіт посвідчений 16 грудня 1991 року заступником Утківської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області. Факт зміни дошлюбного прізвища [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим на підставі актового запису № 04, зробленого Утківською селищною радою Харківського району 20 лютого 1993 року. Копія додається. Після смерті Матері [PERSON] , спадщину у вигляді житлового будинку літ. «Б-1» з надвірними прибудовами за адресою за адресою [ADDRESS] , позивач прийняла, оскільки в шестимісячний строк з дня смерті матері звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до держнотконтори. Крім того, на час смерті матері, позивач була зареєстрована за адресою спадкодавця, вступила в управління та володіння зазначеним майном, що підтверджується інформацією Виконавчого комітету Утківської селищної ради Харківського району Харківської області № 192 від 20 квітня 2016 року. Крім того, позивачем у спірному домоволодінні у 2013-2015 роках було зведено допоміжні споруди - навіс літ. «О», хвіртку № 4, огорожу № 5 , хвіртку № 6 та огорожу № 7, які є невід`ємною частиною майна та окремо ввести в експлуатацію неможливо та гараж літ. «С». Згідно відповіді КП «ХРБТІ» № 194 від 04 червня 2018 року та № 28 від 01 лютого 2019 року за матеріалами технічної інвентаризації станом на 26 квітня 2018 року на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] знаходяться: житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 97,00кв.м., житловою 53,00кв.м.; житловий будинок літ. «В-1» (незавершене будівництво); сараї «В», «Д», «Л»; погріба «Н», «П»; гаражі «Р», «С»; вбиральня «М»; навіс «О»; літній душ «Е»; огорожа № 2; ворота № 3; хвіртка № 4; огорожа № 5; хвіртка № 6; огорожа № 7; огорожа № 8; колонки «К», «К1»; вигрібна яма «Я». Загальна вартість майна в цінах станом на 01 жовтня 2018 року складає 620571,00грн. Відповідно до ч. 7 п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України, з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4013 від 16 травня 2016 року, при вирішенні спору про визначення права власності на спадкове майно потрібно розмежувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року, який діяв на час смерті матері, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З відповіді Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 20.12.2018 вбачається, що із заявами до держнотконтори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , звернулися її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] , заведено спадкову справу № 899/1999. Свідоцтва про право на спадщину не видавалось, заповіт, посвідчений 16 грудня 1991 року заступником Утківської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області, є дійсним. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 березня 2018 року, виданою державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. З Харківського державного обласного нотаріального архіву до суду надійшла відповідь від 18.03.2019, в якій зазначено, що за наявними архівними даними із заявами до держнотконтори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , звернулися її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] , заведено спадкову справу № 899/1999. Дана спадкова справа знаходиться у державній нотаріальній конторі за місцем заведення як незакінчене діловодство, заповіт посвідчений 16 грудня 1991 року заступником Утківської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області до архіву не передавався. Відмітки про видачу свідоцтв про право на спадщину відсутні. Враховуючи, що відповідно до технічного паспорта, будинок літ. «В-1» який є незавершений та належить іншому співвласнику, відповідачу [PERSON] , необхідно перерозподілити ідеальні частки в майні, оскільки після знесення минулого будинку літ. «А-1» частки співвласників змінились. Таким чином ідеальна частка від загального майна, яке успадкувала позивач після смерті матері складає будинок літ. «Б-1» з його прибудовами та спорудами. Згідно відповіді КП «ХРБТІ» № 28 від 01 лютого 2019 року вартість навісу «О», гаражу «С», хвіртки № 4, огорожі № 5, хвіртки № 6, огорожі № 7, становить 114748,00грн, що складає 18/100 частин від загальної вартості усіх будівель та споруд; вартість житлового будинку «Б-1», прибудови «Б1-1», прибудови «Б2-1», тамбуру «б», веранди «б1», ганку «б2», сараїв «В», «Л», «Д», літнього душу «Е», вбиральні «М», погріба «Н», погріба «П», гаражу «Р» огорожі № 2, воріт № 3, колонки «К», колонки «К1», вигрібної ями «Я» становить 418 899 грн., що складає 67/100 частини від загальної вартості усіх будівель та споруд; вартість житлового будинку «Б-1», прибудови «Б1-1», прибудови «Б2-1», тамбуру «б», веранди «б1», ганку «б2», сараїв «В», «Л», «Д», літнього душу «Е», вбиральні «М», погріба «Н», навісу «О», погріба «П», гаражу «Р», гаражу «С» огорожі № 2, воріт № 3, хвіртки № 4, огорожі № 5, хвіртки № 6, огорожі № 7, колонки «К», колонки «К1», вигрібної ями «Я» становить 533647,00грн., що складає 86/100 частини від загальної вартості усіх будівель та споруд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути крім інших - визнання права. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду. Згідно ст. ст. 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання за ним права власності на нерухоме майно, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Таким чином, спадщину у вигляді частини майна, яке складається з житлового будинку з прибудовами, надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , яке залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та яке вона заповідала своїй доньці, позивач оформити не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та зміни ідеальних часток співвласників в майні. Крім того після смерті спадкодавця збільшилась частина майна через побудову допоміжних споруд, які є частиною майна. Дослідивши усі письмові докази по справі, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Щодо вимог зустрічного позову, суд критично ставиться до акту від 06.03.2019, наданого [PERSON] , оскільки проведення будівельних робіт протягом тривалого періоду у приватному домоволодінні не може доказуватись актом депутата, який не є спеціалістом у сфері будівельних відносин, інших доказів в обґрунтування свого позову [PERSON] до суду не надала, тож враховуючи пояснення [PERSON] - брата позивача [PERSON] про відсутність спору з приводу спадщини після смерті матері та оформлення прав на спірний житловий будинок, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні зустрічного позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved