Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

11.03.2014р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між ними 28.03.2008р. було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 3000,00грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 20.02.2014р. в сумі 24 404,21грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3000,00грн., заборгованість за відсотками - 12 205,91грн., заборгованість за комісією - 7560,00грн., штраф (фіксована частина) - 500,00грн., штраф (процентна ставка) - 1138,30грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 244,04грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю, додатково пояснила, що договір про надання банківського кредиту становить заява позичальника та надані їй Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи. Підписавши заяву, позичальник підтвердила факт отримання нею усієї інформації про умови кредитування і згоду з наданими документами. Грошові кошти були надані позичальнику шляхом встановлення кредитного ліміту в сумі 3000,00грн на платіжну картку [NUMBER] і зняті ним 28.03.2008р. Позичальник зобов'язаний був здійснювати погашення кредиту шляхом внесення щомісячного платежу в розмірі 7% від суми залишку, але свого зобов'язання по поверненню кредиту не виконує, жодного разу щомісячний платіж не внесла і, починаючи з 30.04.2008р., стала утворюватися заборгованість. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язана була щомісячно сплачувати також комісію в розмірі 3,5%. За невиконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором понад 120 днів на підставі п.8.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Крім того вказала, що згідно п.9.12 Умов і Порядку договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, але якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на цей же строк. На даний час укладений між сторонами договір є чинним і дійсним, відповідачка не зверталась до Банку з заявами про припинення договору. Тому посилання відповідачки на пропущення строку звернення до суду з цим позовом, є безпідставними. Просить позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно вона укладала з Банком такий договір і отримала грошові кошти, які витратили на свої потреби. Жодного разу вона не сплатила щомісячного платежу на повернення кредиту у зв'язку з тяжким матеріальним становищем. На даний час кредит нею не повернутий. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності за даними вимогами, тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача позов не визнав з аналогічних підстав, пояснивши, що право на звернення до суду з цими вимогами виникло у банку вже в квітні 2008р., але Банк своїм правом не скористався. На даний час строк дії договору сплинув. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Згідно ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Згідно ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що між сторонами 28.03.2008р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 3000,00грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік (2% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячно комісії 3,5%. Із заяви позичальника [PERSON] від 28.03.2008 року вбачається, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку і своїм підписом підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування. Кредитні кошти в розмірі 3000,00грн. були перераховані Банком на платіжну картку [NUMBER] і зняті відповідачкою 28.03.2008р. через банкомат, що підтверджується випискою з особового рахунку. Крім того, в судовому засіданні відповідачка не оспорювала ту обставину, що кредитний договір дійсно нею укладався, підписувався та вона отримала кредитні кошти. Також судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що відповідачка не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, комісії, починаючи з 30.04.2008р., у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 20.02.2014р. в сумі 24 404,21грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3000,00грн., заборгованість за відсотками - 12 205,91грн., заборгованість за комісією - 7560,00грн., штраф (фіксована частина) - 500,00грн., штраф (процентна ставка) - 1138,30грн. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач порушила умови кредитного договору, оскільки не виконує свого зобов'язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що заперечуючи проти позову відповідач та її представник наполягали на застосуванні строку позовної давності, у зв'язку з чим просили в задоволенні позову відмовити повністю. Суд частково приймає до уваги доводи відповідача та її представника і вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, виходячи з наступного. Згідно ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів з повернення кредиту, відсотків та комісії. Отже, виходячи з умов Договору та змісту зазначених правових норм, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та комісії, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі був стягувати несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В такому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року і є обов'язковою для застосування судами в силу ст. 360-7 ЦПК України. З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що позивач звернувся до суду з цим позовом 11.03.2014р., і кредитним договором, укладеним між сторонами не передбачається збільшення строку позовної давності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в межах 3-річного строку позовної давності, тобто за період з 11.03.2011р. по 20.02.2014р. Згідно наданого суду розрахунку заборгованість за кредитом за період з 11.03.2011р. по 20.02.2014р. становить 3 000,00грн., за відсотками - 6 478,96грн. (12 205,91грн - 5 726,95грн), за комісією - 3 675,00грн (7560,00грн -3 885,00грн), усього 13 153,96грн., яку суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, згідно п.8.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника за порушення строку сплати будь-якого грошового зобов'язання за кредитом понад 120 днів у вигляді штрафу в розмірі 500,00грн + 5% від ціни позову. У зв'язку з тим, що судом встановлено факт порушення з боку відповідача її обов'язку сплачувати щомісячні платежі з повернення кредиту, суд вважає необхідним стягнути з неї на користь позивача штраф в розмірі 500,00грн (фіксована частина), а також процентну частину, виходячи з 5% розміру задоволених судом позовних вимог, що становить 657,70грн. (13 153,96грн. : 100 х 5), усього 1 157,70грн. Загальна сума коштів, що підлягає стягненню, становить 14 311,66грн. (13 153,96грн. + 1 157,70грн.) З вимогами про стягнення суми заборгованості за кредитом за період з 30.04.2008р. по 10.03.2011р. позивач звернувся поза межами строку позовної давності, клопотання про поновлення цього строку з посиланням на наявність поважних причин до суду не подавав і суд підстав для поновлення цього строку не вбачає, тому в задоволенні позову в цій частині відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України суд вважає необхідним відмовити. Доводи відповідача та її представника про повну відмову в задоволенні позову суд не приймає до уваги, оскільки, як вказувалось вище, кредитним договором передбачалось щомісячне погашення кредиту, відсотків та комісії, тому позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу окремо за кожним з таких платежів. При цьому, суд також не приймає до уваги доводи відповідача та її представника, що строк дії кредитного договору становить 12 місяців і на даний час він сплинув, оскільки ці доводи спростовуються п.9.12 Умов і Правил надання банківських послуг, згідно якого, договір діє протягом 12 місяців і якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на цей же строк. В судовому засіданні сторони підтвердили, що жодний з них не заявляв про припинення дії договору, позичальник до Банку з відповідними заявами не зверталась. Отже, суд вважає, що укладений між сторонами кредитний договір є автоматично пролонгованим, тобто продовженим на тих же умовах, на яких був укладений, діє на даний час, в силу чого позичальник зобов'язана виконати свої зобов'язання за цим договором і несе відповідальність за його невиконання. При цьому, суд звертає увагу, що закінчення строку дії договору відповідно до ст. 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов під час дії цього договору. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Згідно ст.. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 243,60грн. (14 311,66грн. :100 х 1 = 143,11грн, але не менше 243,60грн)

Outcome: partial