Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

12.06.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.11.2003 року, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], який є сином позивача [PERSON], до 2014 року проживав у вказаному будинку, а потім виїхав за межі країни для постійного проживання. Відповідач погоджується припинити свою реєстрацію за вказаною адресою, однак у нього немає можливості зробити це у добровільному порядку. Факт реєстрації відповідача порушує права позивача та заважає отримати житлову субсидію. За відсутності добровільної згоди відповідача вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 18.07.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. 31.08.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 30.10.2018 року за № ЕП-3140 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. У зв'язку із тим, що на теперішній час він перебуває за межами території України, просить розглянути справу без його участі. До вказаної заяви додав копію паспорту. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача [PERSON] та проживає у [ADDRESS]. Знає, що у неї є син [PERSON], який раніше проживав з батьками. В 2014 році він поїхав до Москви. Через деякий час він приїздив до батьків, а потім повернувся знову туди. Він не одружений та сам поїхав до Москви. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача [PERSON], у якої є син [PERSON]. Знає, що з 2014 року він не проживає з матір'ю. По вказаному факту він підписував акт про не проживання від 30.05.2018 року. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Допитавши свідків, врахувавши думку учасників справи, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який посвідчений державним нотаріусом Часів-Ярської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Згідно рішення Часовоярської міської ради від 03.12.2015 року № 6/73-639 «Про перейменування вулиць, [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Часовоярською міською радою 25.05.2018 року за № 1927, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 7). До теперішнього часу у спірному будинку залишається зареєстрованим відповідач [PERSON], який у будинку за адресою: [ADDRESS] з 2014 року не проживає, будинком не цікавиться, оплату комунальних послуг не здійснює, його особистого майна та речей у будинку немає, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі, зокрема, актом про не проживання від 30.05.2018 року (а.с. 8). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом не встановлено жодної поважної причини не проживання у спірному будинку відповідача [PERSON], тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved