Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

11.02.2015 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначав наступне. 30.04.1998 р. між ним та відповідачем у справі було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, актовий запис № 255. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Вважав недоцільним і неможливим подальше збереження сім'ї, оскільки вони з відповідачем мають різні погляди на сімейні відносини, з 01.08.2011 року фактичні шлюбні відносини припинені і з цього часу сторони проживають окремо і спільне господарство не мають. Посилаючись на зазначене, просив суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, без проведення фіксації судового процесу, підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить суд розглянути справу за її відсутності,проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їх дітей. З матеріалів справи вбачається, що 30.04.1998 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану міської ради м.Запоріжжя, актовий запис № 255. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 21.05.1999 р). Судом встановлено, на теперішній час примирення та збереження сім'ї неможливе. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені і шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачем питання щодо стягнення судових витрат з відповідача не ставиться, суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved