Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

12.02.2013р. до Савранського районного суду Одеської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 19.02.2003р. між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] З літа 2013р. сторони проживають окремо, так як відповідач постійно зловживав спиртними напоями, сім'ю матеріально не забезпечував, не займався належним вихованням дітей, застосовував до позивачки силу та побиття. Вказане змусило [PERSON] виїхати разом з дітьми до м. Первомайська Миколаївської області. Протягом останнього періоду сторони неодноразово намагались примиритись, але результатів ніяких немає. Відносини між позивачкою та відповідачем стали ще більш ворожі. Позивачка вважає, що збереження їх з відповідачем сім'ї і подальше спільне проживання є неможливими. Діти проживають разом з позивачкою і перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач не відвідує а ні дітей, а ні позивачку. Не здійснює також і матеріального забезпечення дітей, не цікавиться їх долею. З урахуванням зазначеного та того, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей [PERSON] просить суд задовольнити її вимоги в повному обсязі. 03.03.2014р. [PERSON] підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та наполягала на тому аби суд задовольнив їх. 03.03.2014р. в попередньому судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки, відповідача, викладені ними в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 19.02.2003р. між сторонами зареєстровано шлюб (а. с. 10). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]. ( а. с. 7) та [PERSON], [INFO]. (а. с. 8). В свідоцтвах про народження відповідач записаний батьком дітей. З літа 2013р. сторони проживають окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стало: зловживання відповідачем спиртними напоями, застосовування до позивачки сили та її побиття, відсутність матеріального забезпечення сім'ї [PERSON]. Діти проживають разом з позивачкою і перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач не відвідує, а ні дітей, а ні позивачку. Не здійснює також і матеріального забезпечення дітей, не цікавиться їх долею. Вказані обставини позивачем визнані. Ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачкою сплачено судовий збір за подачу позову про розірвання шлюбу в розмірі 243,60грн., що підтверджується квитанцією № 73 від 11.02.2014р.. Крім того, позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Таким чином суд дійшов висновку про те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та обов'язки сторін, а тому у суду наявні підстави щодо прийняття визнання позову відповідачем та ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved