Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

12.11.2018р. [PERSON] звернулась з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи із дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини, вказуючи, що вони з відповідачем проживали разом без реєстрації шлюбу та [INFO] у них народилась донька [PERSON], яка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо та допомоги на утримання дитини не надає. 21.12.2018 року на судове засідання позивач надала заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи із дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, розглянувши справу без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач на судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи та відзив до суду не надходили. Причини неявки суду невідомі. Оскільки учасники справи на судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач та її представник не заперечують проти такого вирішення справи, дослідивши матеріали справи, суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду, та дійшов такого висновку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], актовий запис №620 від 21.10.2010р., та її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.2). Дитина проживає з матір'ю (а.с.4). Відповідач проживає окремо та ухиляється від обов'язку утримувати свою дитину, хоча не має інших утриманців, інвалідності тощо. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи матеріальне становище дитини, задля забезпечення умов життя, достатніх для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання їх неповнолітньої диньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття, але мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж встановлений абз. 2 ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються. Отже, суд вважає за необхідне на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави.

Outcome: approved