Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

11 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в інтересах [PERSON], в якій просила оголосити її сина [PERSON] померлим. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] більше 30 років, проживала однією родиною із [PERSON]. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON]. Родина мешкала разом, вела спільне господарство. 07 березня 2003 року помер [PERSON], після цього заявниця продовжувала проживати у будинку чоловіка із сином. Проте у 2005 році син поїхав на заробітки та більше не повернувся, не було від нього жодної звістки, а хлопці з якими він поїхав на заробітки та які повернулися, повідомили, що [PERSON] одного ранку зник у невідомому напрямку, пішовши з гуртожитку, де вони проживали на Півночі та доля його їм не відома. З 2005 року син більше не повертався, не виходив на звязок, тому заявниця вирішила, що він загинув перебуваючи на заробітках, проте через відсутність свідоцтва про смерть не може оформити спадкові права. Представник заінтересованої особи, Відділу реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області проти задоволення вимог не заперечувала, просила справу розглядати за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 грудня 1973 року у селі Селець, Народицького району, Житомирської області у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], про що Селецькою сільською радою Народицького району Житомирської області 29 грудня 1973 року в книзі реєстрації народжень здійснено актовий запис №21, та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії І-ТП №354256. Відповідно до наданих суду довідок Олександрівської сільської ради Золочівської району Харківської області від 25 листопада 2013 року та від 07 вересня 2016 року у будинку №2 по вул. Миру у с. Тимофіївка, проживала родина у складі [PERSON], її чоловіка [PERSON] та їх сина [PERSON]. Останній за вказаною адресою вже тривалий час не проживає. З довідок КП «Золочівська ЦРЛ» від 07 жовтня 2016 року №1273, КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 26 вересня 2016 року №875-02/Ш вбачається, що [PERSON] протягом 2004-2015 років та за 9 місяців 2016 року за місцем реєстрації до медичної установи не звертався, за інформацією, в межах строків зберігання облікової медичної документації, з 2013 року по 26 вересня 2016 року викликів служби екстреної медичної допомоги до вказаної особи за місцем реєстрації не здійснювалося. В межах строку зберігання поштових виробничих документів, тобто за останній рік, поштових відправлень на імя [PERSON] з вересня 2015 по серпень 2016 року у відділенні поштового звязку Олександрівка не виявлено, як і серед наявних на даний час на зберіганні поштових відправлень, згідно довідки Харківської дирекції Поштамт-Центр поштового звязку №1 від 27 вересня 2016 року №09-07093. Довідками Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 19 травня 2015 року №3454 та від 21 вересня 2016 року №5725/119-80/25-2016 засвідчено, що [PERSON] з 2005 року зверталась до вказаного райвідділу міліції з приводу втрати звязку зі своїм сином [PERSON]. Останній протягом 2004-2016 років до вказаного райвідділу з заявами про перешкоджання проживання за адресою реєстрації не звертався. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він був знайомий із родиною [PERSON] та [PERSON], працював разом з ними у фермерському господарстві. [PERSON] син [PERSON] та [PERSON] поїхав на заробітки на крайню північ, проте до дому не повернувся, що сталося нікому невідомо, із родиною він не намагався звязатися, звісток не було та про нього нікому нічого не відомо з 2005 року. Після смерті чоловіка [PERSON] лишилася сама. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що у 2005 році набирав на роботу людей на Крайню Північ вахтовим методом у м. Саліхарт Ямало-Ненецького округу, Російської федерації. [PERSON] виявив бажання заробити, свідок лише придбав йому квиток до Москви, звідти вони їхали потягом до Лабитнанги, а звідси вже автобусом до бази. База, де працював [PERSON] знаходиться у м. Саліхарт, сама база розташована у місті проте на березі річки, далі тундра. Разом із [PERSON] їздив його односелець на прізвище Завалко та інші хлопці. Після того, як робота скінчилася до дому повернулися усі хто наймався, окрім [PERSON], зі слів його колег одного ранку він просто зник з гуртожитку. Свідок питав в Завалко, що сталося та куди подівся [PERSON], так як Завалко робив з ним в парі, проте той також нічого не знав. Свідок повідомив, що після повернення Завалко ще раз їздив в тундру на заробітки, [PERSON] там не появлявся, згодом Завалко повернувся у рідне село та покінчив життя самогубством. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ЦК України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 46 Цивільного Кодексу України перелічує, випадки та підстави оголошення фізичної особи померлою. Так фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Статті 246, 247, 249 Цивільного процесуального кодексу України визначають підсудність справ даної категорії, зміст самої заяви порядок її розгляду. Так заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених уст. 21 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Таким чином судом встановлено, що син заявниці [PERSON] [PERSON] відсутній у місці проживання та реєстрації - Харківська область, Золочівський район, с. Тимофіївка, вул. Миру, 2 з 2005 року, після того як виїхав у м. Саліхарт, Ямало-Ненецького округу Російської Федерації у тундру на заробітки вахтовим методом. За таких обставин на підставі досліджених доказів, суд доходить висновку, що заявник [PERSON] мала підстави для звернення до суду, бо після зникнення сина у поза судовому порядку встановити факт його смерті не має можливості. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як від його встановлення залежить виникнення, зміна або припинення її особистих майнових прав, в даному випадку отримання спадкового майна після смерті сина. Надані заявником докази дають обґрунтовані підстави вважати [PERSON] померлим, через його відсутність з 2005 року після його зникнення у тундрі, в звязку з чим суд задовольняє заяву [PERSON] та оголошує [PERSON] померлим. Враховуючи, що в даній справі відсутні обставини, що б вказували на смерть [PERSON] від певного нещасного випадку або катастрофи, датою смерті особи буде вважатися дата набрання законної сили даного рішення суду.

Outcome: approved