Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

10.12.2019 позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог послалась на те, що позивачка являється матір`ю відповідачки та бабусею неповнолітньої [PERSON] . Вказує, що відповідачка перебувала у шлюбі із [PERSON] , від якого має дочку [PERSON] . 22.12.2011 шлюб між ними було розірвано, дитина проживає з батьком. [INFO] відповідачка народила доньку [PERSON] . Батько дитини записаний відповідно до ст.135 СК України. Дитина народилась з вадами серця. Відповідачка під час вагітності та після народження зловживала спиртними напоями. Вона неодноразово зверталась в соціальні служби та поліцію через поведінку відповідачка та зловживання алкоголем. Остання не цікавилась життям доньки, не дбає про її здоров`я, самоусунулась від її виховання. 29.08.2019 дитину відібрали у матері та направили у будинок дитини. Відповідачка не навідувала жодного разу дитину. Тому просить позов задовольнити, позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки. Ухвалою від 19.12.2019 було відкрито провадження у справі. 27.03.2020 підготовче провадження закрито, справу було призначено до судового розгляду. 10.07.2020 позивачка подала заяву про проведення судового засідання 10.07.2020 у її відсутності. 10.07.2020 представник третьої особи подав повідомлення про неможливість надання рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради у зв`язку із тим, що засідання відбудеться 22.07.2020, розгляд справи відкладався. 08.10.2020 позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. 09.10.2020 представник третьої особи подала витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 23.07.2020 №108 щодо даної справи. Відповідачка належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Однак останні у судові засідання для розгляду справи по суті 10.07.2020 та 27.10.2020 не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань та відзиву не подала. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи, про що судом винесено ухвалу в судовому засіданні. 27.10.2020 представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала. Додатково пояснила, що відповідачка є одинокою матір`ю, батьківські обов`язки щодо доньки не виконує, веде аморальний спосіб життя, проходила лікування у реабілітаційному центрі, проте його не завершила. Комісія з питань захисту прав дитини вирішила, що позбавлення батьківських прав відповідачки щодо малолітньої дитини [PERSON] є доцільним. Вислухавши пояснення представника третьої особи, розглянувши заяви учасників, оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про народження (а.с.9) позивачка є матір`ю відповідачки. Відповідачка є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] (а.с.14). Батьком дитини вказано [PERSON] , однак відповідачка є одинокою матір`ю. Копією рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22.12.2011 стверджується, що позивачка з 12.11.2009 перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого у них є донька [PERSON] , [INFO] , шлюб між ними було розірвано, рішення набрало законної сили 02.01.2012 (а.с.18-19). Як вбачається із копії довідки про склад сім`ї №11006 від 03.09.2019 позивачка, відповідачка разом із неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.17). З копії заяви позивачки від 20.07.2019 встановлено, що остання зверталась до голови комісії з захисту прав дитини Червоноградської міської ради з приводу з приводу неналежного виконання її донькою [PERSON] батьківських прав щодо своєї неповнолітньої доньки (а.с.16). Згідно із копіями актів відвідування №66 від 19.07.2020 та №71 від 31.07.2020, №75 від 09.08.2020 за місцем фактичного проживання сторін по [ADDRESS] було проведено соціальну інспекцію, під час якої встановлено, що відповідачка [PERSON] не ночує вдома, зловживає спиртними напоями, не відвідує з дитиною педіатра, не слідкує за її здоров`ям, внаслідок чого у неї виникають конфлікти з її матір`ю - позивачкою. Відповідачці було рекомендовано звернутись до спеціалістів щодо подолання алкогольної залежності (а.с.11,12,13). Копією витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №170 від 29.08.2019 вирішено відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] від одинокої матері [PERSON] та направити малолітню дитину у Львівський будинок дитини №1 на повне державне забезпечення (а.с.10). Питання доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини. Комісія надала свій висновок від 07.07.2020, на підставі якого орган опіки та піклування - виконавчий комітет Червоноградської міської ради прийняв рішення №108 від 23.07.2020 про доцільність позбавлення відповідачки батьківських праві відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із п.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні (п.2 ст.157 СК України). Згідно із ст.155 СК, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається із абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно із ч.1 ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Сформована ситуація та відношення відповідачки до своєї дитини та батьківських обов`язків є неприпустимими і така подальша їх поведінка загрожує життю та здоров`ю останньої. Застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав є виправданим, оскільки усі заходи які проводились позивачкою, органом опіки і піклування та соціальними службами не дали належного результату. Мати дитини свідомо нехтує своїми обов`язками по утриманню та вихованню неповнолітньої дочки, своєю поведінкою підтверджує свою нездатність забезпечити якнайкращі інтереси дитини. Остання не забезпечувала дитині належного харчування та медичного догляду, лікування. Отже відповідачка належним чином не піклувалась про фізичний і духовний розвиток дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачкою від виховання дитини, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні ним своїми обов`язками. Змінити її поведінку у кращу сторону неможливо. З урахуванням характеру поведінки відповідачки, а також інших обставин справи, зокрема, що відповідачка зловживає спиртними напоями, не навідує доньку, не цікавиться нею та не утримує її, суд дійшов висновку, що її слід позбавити батьківських прав відносно дочки, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вище наведене, беручи до уваги інтереси дитини, суд дійшов висновку, що з відповідачки слід стягнути аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів,але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду 10.12.2019 і до її повноліття, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі відповідно до ст.136 ЦПК України за клопотанням позивачки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки в користь на користь Державної судової адміністрації Українислід стягнути 768,40 грн. судового збору за вимоги щодо позбавлення батьківських прав, сплату якого було відстрочено до ухвалення судового рішення, та тягнути на користь держави 768,40 грн. судового збору з приводу стягнення аліментів.

Outcome: approved