Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

10.07.2018 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідачів грошові кошти у сумі 200000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 10.07.2018 року згідно офіційного курсу НБУ становить 5249960 грн., та стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 9575 грн. Позовні вимоги мотивовані наступним. 12.01.2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір грошової позики, за яким боржник взяв у позивача у борг до 12.01.2019 року грошові кошти у сумі 200000 доларів США в гривневому еквіваленті. На підтвердження укладення договору боржник надав позивачу письмову боргову розписку. 11 лютого 2018 року [PERSON] раптово помирає. Спадкоємцями померлого є син [PERSON] та дружина [PERSON] Померлому належала на праві власності Ѕ частка квартири: [ADDRESS] , про наявність іншого майна позивачу нічого не відомо. 26.04.2018 року у 8 ХДНК за заявою спадкоємців була заведена спадкова справа №255/2018. 05.06.2018 року Позивачем було подано до 8 ХДНК заяву, в якій просить нотаріуса довести до відома спадкоємців померлого про наявність майнової претензії. Листом від 05.06.2018 державний нотаріус повідомив, що у разі звернення до нотаріальної контори спадкоємців [PERSON] їм буде доведено до відома про наявність даної майнової претензії. Станом на 10.07.2018 року вимоги позивача спадкоємцями задоволені не були. Розмір боргу в 200000 доларів США в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют НБУ станом на 10.07.2018 року становить 5249960 грн. Відповідач [PERSON] подала відзив на вказану позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що надана позивачем копія документу не може розглядатись судом як розписка позичальника. Крім того, відповідач вважає, що підпис у вказаній розписці виконаний не самим [PERSON] . Крім того, відповідач не вірно визначена відповідачем у вказаній справі, оскільки шлюб між нею та [PERSON] розірвано, та із заявою про прийняття спадщини після його смерті вона не зверталась до 8 ХДНК, тому вона може бути у вказаній справі як законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON] . Представником позивача [PERSON] надано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання, містить зміст та предмет позики, а саме суму грошових коштів, які взяв у борг позичальник та дату їх повернення, тобто є підтверджуючим документом, який посвідчує передання суми коштів, та передача вказаних коштів відбувалась в присутності свідка. Відповідачем подані до суду заперечення, в яких вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вказана розписка підписана не померлим [PERSON] , та не надано доказів, підтверджуючих настання моменту передачі грошей та укладення договору позики. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу, в якій просить стягнути з останніх на свою користь суму боргу в розмірі 2529000 грн., та витрати по оплаті судового збору в розмірі 8810 грн. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що 11.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання позики, відповідно до якого останній отримав позику у розмірі 90000 доларів США, що станом на день подачі даної позовної заяви за офіційним курсом НБУ становить 2529000 грн., яку зобов`язувався повернути в строк до 01.12.2018 року. Вказані кошти позичальник [PERSON] у вказаний строк не повернув, та помер. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути вказані кошти зі спадкоємців померлого [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі та третя особа не скористались своїм правом на подання заяв по суті за вказаним позовом. Представник позивача адвокат Канівець С.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Казьонний Р.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач може звернути стягнення на спадкове майно в натурі, та відповідачі відповідають перед позивачем за вказаним боргом лише в межах спадкового майна. Від представника третьої особи 8 ХДНК надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори, та у вирішенні питання покладався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. 10.07.2018 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. 10.07.2018 року до суду надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 13.07.2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 13.07.2018 року клопотання [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково шляхом накладення заборони відчуження на спадкове майно, що належало на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] в межах заявлених позовних вимог в розмірі 5249960 грн. до закінчення розгляду справи. Ухвалою суду від 03.08.2018 року витребувано у третьої особи 8 ХДНК належним чином завірену копію спадкової справи №255/2018 заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яка надійшла до суду 21.08.2018 року. 07.11.2018 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою суду від 12.11.2018 року залучено до участі в справі за позовом [PERSON] в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , прийнято до розгляду, та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження позовну заяву [PERSON] , об`єднано цивільну справу за позовом [PERSON] в одне провадження з вимогами третьої особи [PERSON] , та призначено підготовче засідання по справі. 18.07.2019 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом про виклик свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 18.07.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 01.10.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадженні по справі. 30.10.2019 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідачів [PERSON] про виклик свідків. Ухвалою суду від 27.11.2019 року провадження за об`єднаним позовом третьої особи [PERSON] про стягнення боргу закрито, та вирішено питання про повернення 50% сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 27.11.2019 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, а провадження про справі зупинено. 22.04.2020 року на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №24812 від 31.03.2020. 13.05.2020 на адресу суду надійшов висновок експерта №28725 за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 05.05.2020. Ухвалою суду від 14.05.2020 року відновлено провадження у вказаній справі. Судом встановлено, що 12 січня 2018 року позивач та [PERSON] уклали в простій письмовій формі договір позики, за умовами якого останній взяв у борг кошти в розмірі 200000 доларів США в гривневому еквіваленті у [PERSON] на строк до 12.01.2019 року. На підтвердження чого [PERSON] надав боргову розписку. [INFO] [PERSON] помер. (т. 1, а.с. 55). Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа у Восьмій ХДНК за №255/2018, із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого [PERSON] (відповідач по справі), та звернувся позивач із претензією щодо боргу померлого, та громадянин США [PERSON] також із заявою кредитора. Інших заяв від спадкоємців матеріали спадкової справи не містять. У зв`язку з тим, що померлий [PERSON] не повернув кошти позивачу в розмірі 200000 доларів, останній звернувся до суду за захистом свого права, а саме стягнення вказаної суми боргу зі спадкоємців померлого. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~стаття 1049 ЦК України). Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановивши, що укладений позивачем та [PERSON] письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд приходить до висновку про виникнення між вказаними сторонами боргового зобов`язання, оскільки окрім письмових посилань сторони відповідачів щодо не отримання вказаної суми коштів, матеріали справи не містять. Відповідно до висновку судового-почеркознавчої експертизи №28412 від 31.03.2020 року, рукописний текст розписки від 12.01.2018, та підпис в ній виконаний [PERSON] . Ознаки, які б свідчили про виконання цього підпису під впливом природних збиваючих факторів не проявились. Ознаки, які б свідчили про виконання цього підпису під впливом штучних збиваючих факторів відсутні. Відповідно до висновку експерта №28725 від 05.05.2020, встановити конкретну дату або період виготовлення вказаної розписки не надається можливим. Так, складена власноруч [PERSON] розписка підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання ним від позивача грошової суми та обов`язок її повернути. В силу вимог\~статті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідачів. Під час розгляду цієї справи, відповідачі оспорювали дійсність укладеного між позивачем та померлим договору позики, однак не надали належних доказів, які б підтверджували, що померлий не підписував та не складав спірну боргову розписку, натомість вказані твердження були спростовані висновками експертів, які є належними доказами у справі. За встановлених у справі обставинах, не визначення дати або періоду виготовлення вказаної боргової розписки не спростовує ні факту укладення між позивачем та померлим [PERSON] договору позики, ні факту отримання останнім грошової суми, ні існуючого обов`язку по поверненню позики. Крім того, факт передачі коштів у борг у будь-якому випадку може також передувати складанню розписки, та в даному випадку факт передачі вказаний коштів та складання розписки підтвердив [PERSON] в заяві, що була посвідчена ПН ХМНО Калінчук І.В. (т.1, а.с. 160). Відповідно до\~статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1219 ЦК України не входить до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: право на аліменти , пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. Згідно зі статтею 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив його. Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Аналогічні висновки щодо застосування положень статей 1281 та 1282 ЦК України викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з претензією кредитора до нотаріальної контори -05 червня 2018 року , тобто у встановлений ч.2 ст. 1281 ЦК України строк. Таким чином відповідач [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] повинен нести відповідальність за порушення зобов`язань спадкодавця лише межах вартості майна, одержаного у спадщину. Щодо доводу про наявність іншого спадкоємця, а саме відповідача [PERSON] , то слід зазначити, що шлюб між нею та померлим [PERSON] було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2011 року (т. 1, а.с. 95), та вона не зверталась із заявою про прийняття спадщини після смерті свого колишнього чоловіка, що підтверджують також матеріали спадкової справи, а від так відповідальність за порушення зобов`язання спадкодавця у неї відсутня, а тому в частині позову щодо відповідача [PERSON] слід відмовити. Відповідно до матеріалів спадкової справи, померлому на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 04.09.2006 року та договору купівлі-продажу від 11.04.1994 року (т.1, а.с.57-60), та відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.07.2018 року, померлому також на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] , а.с. 68 (зворотній бік)-69). Доказів того, що сума позики перевищує вартість всього успадкованого майна матеріали справи не містять. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. \~Таким чином,\~хоч отримання\~спадкоємцем,\~який прийняв\~спадщину,\~свідоцтва про\~право на\~спадщину відповідно\~до статті\~1296\~ЦК України\~є правом,\~а не\~обов`язком\~спадкоємця,\~однак відсутність\~у спадкоємця\~такого свідоцтва\~не може\~бути підставою\~для відмови\~в задоволенні\~вимог кредитора.\~Якщо спадкоємець\~прийняв спадщину\~стосовно нерухомого\~майна,\~але зволікає\~з виконанням\~обов`язку,\~передбаченого статтею\~1297\~ЦК України,\~зокрема,\~з метою\~ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Посилання представника відповідачів в судовому засідання про накладення судом стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі, суд вважає необгрунтованим, оскільки вказане здійснюється лише виключно за відповідним позовом кредитора відповідно до приписів ст. 1282 ЦК України. \~ Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи приписи ст. 204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, та враховуючи, що померлим [PERSON] були отримані вказані грошові кошти за договором позики, а тому вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] як спадкоємця померлого на користь позивача заборгованості за вказаним договором позики в межах вартості майна, одержаного у спадщину є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки заборгованість не погашена за даним договором. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя\~статті 533 ЦК України). Таким чином, при ухваленні судом рішення позивач просить перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення. Але, позивач в своєму позові просить перерахувати суму боргу на день звернення до суду, тобто станом на 10.07.2018 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми позики в розмірі 200 000 доларів США, що на час пред`явлення позову складало еквівалентно згідно курсу НБУ 5249960 грн. в межах вартості майна, одержаного у спадщину є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а від так позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в іншій частині позову суд відмовляє за наведених вище обставин. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 9575 грн. \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial