Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

11 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 21.07.2015 р. по 05.10.2016 р. відбував покарання за вчинене кримінальне правопорушення в Машівській виправній колонії №9. Також посилається на те, що 26 серпня 2015 року під час роботи в державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії управління ДПтС України в Полтавській області (№9)» по зважуванню корів на фермі отримав травму у вигляді закритого перелому четвертої пясної кістки лівої кисті без зміщення, забою лівої половини грудної клітки, поверхневих забійних ран ділянки лівого променевозапястного суглоба, обох колінних суглобів. Крім того, мотивує свої вимоги тим, що за наслідками нещасного випадку було проведено розслідування та складено акт розслідування нещасного випадку та акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, які були затверджені начальником Машівської виправної колонії №9 від 28.08.2015 р., але за його позовом рішенням суду від 28.12.2015 р. ці акти були скасовані. На виконання рішення суду було проведено повторне розслідування нещасного випадку на виробництві, про що було складено акт розслідування нещасного випадку (форма Н-5д) від 04.02.2016 р. та акт про нещасний випадок повязаний з виробництвом (форма Н-1д) від 04.02.2016 р., згідно яких причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці, а згідно довідки МСЕК від 26.02.2016 р. ступінь втрати професійної працездатності становить 5 %. Особа, яка допустила порушення вимог законодавства про працю, бригадир молочно-товарної ферми [PERSON] Також посилається на те, що внаслідок отримання травми під час виконання роботи зазнав матеріальних та моральних збитків, тому позивач просив суд стягнути на його користь матеріальну шкоду, яка полягає у втраті заробітку за період з 26.08.2015 р. по 26.02.2016 р., обчисленого виходячи з пятикратного розміру мінімальної заробітної плати (1378 грн.) та з врахуванням ступеня втрати працездатності (5 %), становить 2067 грн. ((5 х 1378 х 5) х 6 = 2067), а також 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В подальшому позивач [PERSON] збільшив позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав їх у судовому засіданні та просив суд стягнути з державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№9)»матеріальну шкоду, яка полягає у вигляді втраченого заробітку за період з 26.08.2015 р. по 26.02.2016 р. в розмірі 4800 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 3200 грн., установленої Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік», а також 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позов визнав частково. Дані заперечення обґрунтовані тим, що 26.08.2015 р. під час роботи в державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№9)» [PERSON] отримав травму і за вказаним фактом було проведено розслідування нещасного випадку та складено [PERSON] форми Н-5д та [PERSON] №1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом. Заперечуючи проти позову в частині відшкодування майнової шкоди, відповідач посилається на те, що позивач не працював за трудовим договором, оскільки за діючим законодавством не передбачено укладення трудового договору із засудженими, тому вважає безпідставним його посилання на ст. 1197 ЦК України та ст. 173 КЗпП України, відповідно до яких відшкодуванню підлягає втрачений заробіток особи, яка працювала за трудовим договором. Крім того, за період втрати працездатності внаслідок ушкодження здоровя [PERSON] було виплачено заробітну плату в сумі 2714,46 грн., тому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди. Також у письмових запереченнях відповідач визнав, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав безпосередньо під час травмування та в період лікування. Однак, вважає безпідставним посилання на те, що він не міг вести повноцінний спосіб життя, перебуваючи на лікуванні, оскільки той перебував в місцях позбавлення волі, а тому не може йтися про повноцінний спосіб життя. Це ж стосується й того, що після травми він змушений буде докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому вважає, що спричинена позивачу моральна шкода може бути визначена у розмірі не більше 3000 грн. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, в суді встановлено, що вироком Глухівського міськрайонного суду від 22.09.2014 р. [PERSON] було засуджено за ст. 286 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки і з 21 липня 2015 року по 05 жовтня 2016 року він відбував це покарання в Машівській виправній колонії управління ДПтС України в Полтавській області №9 (далі Машівська ВК-9) та відповідно до ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 27.09.2016 р. його було звільнено умовно-достроково від подальшого відбування цього покарання на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 26 днів позбавлення волі, із залишенням додаткової міри покарання. Дані обставини відповідачем не оспорюються, а тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також судом установлено, що 26.08.2015 р. під час роботи [PERSON] в державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№9)» по зважуванню корів на фермі ним була отримана травма, а саме, у вигляді закритого перелому четвертої пясної кістки лівої кисті без зміщення, забою лівої половини грудної клітки, поверхневих забійних ран ділянки лівого променевозапястного суглоба, обох колінних суглобів, й ці обставин теж не оспорюються відповідачем. З рішення Машівського районного суду від 28.12.2015 р. вбачається, що вимоги [PERSON] було задоволено частково та скасовано [PERSON] про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (форма Н-1д) від 28.08.2015 р. та [PERSON] розслідування нещасного випадку (форма Н-5д) від 28.08.2015 р., які були складені за результатами перевірки нещасного випадку, який стався з [PERSON] 26.08.2015 р. [PERSON] розслідування нещасного випадку, що стався 26.08.2015 р. о 10 годині в державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№9)» із засудженим [PERSON], комісія дійшла висновку, що травма отримана [PERSON] кваліфікується як нещасний випадок, повязаний з виробництвом та складається акт за формою Н-1д. А згідно [PERSON] №1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом(форма Н-1д), затвердженого директором підприємства - заступником начальника Машівської ВК-9, причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] 26.08.2015 р., є невиконання вимог інструкції з охорони праці, і йому було встановлено діагноз закритий перелом четвертої пясної кістки лівої кисті без зміщення, забій лівої половини грудної клітки, поверхневі забійні рани ділянки лівого променевозапястного суглоба, обох колінних суглобів; особа, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці бригадир молочнотоварної ферми [PERSON] Разом з тим, обґрунтовуючи позов в частині відшкодування майнової шкоди, позивач послався на те, що згідно довідки МСЕК АБН №0015054 від 26.02.2016 р. ступінь втрати ним професійної працездатності становить 5 % з 02.02.2016 р. А відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, й докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, ч.1. ст. 131 цього кодексу передбачено, що сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Однак, вищевказану довідку [PERSON] суду не надав. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач заперечив повністю проти позовних вимог про стягнення майнової шкоди, а інших доказів, які б підтверджували розмір заподіяної майнової шкоди позивачем не надано, то у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за його необґрунтованістю. До того, ж згідно довідки про виплату заробітної плати Машівської ВК-9 за вих. №70 від 29.11.2016 р. засудженому [PERSON] за період втрати працездатності внаслідок ушкодження його здоровя у звязку з нещасним випадком на виробництві було виплачено: за серпень 2015 року за 5 робочих днів 271,51 грн.; за вересень 2015 року за 26 робочих днів 1378 грн.; за жовтень 2015 року за 18 робочих днів 954 грн., й дані обставини позивач у суді теж не оспорював. В той же час, суд вважає, що в результаті отримання [PERSON] травми в результаті нещасного випадку на виробництві, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав як під час травмування, так і в період лікування. Так, згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Також відповідно до ч.1, п.1 ч.2\~ст. 23 цього Кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.\~ При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що травма на виробництві сталася з вини відповідача, чим було порушено право позивача на безпечні умови праці, а також, що відповідач не заперечує факт заподіяння позивачу такої шкоди. Однак, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд не приймає його доводи про те, що позивач безпідставно послався на те, що він не міг вести повноцінний спосіб життя та після травмування змушений був докладати додаткових зусиль організації свого життя, оскільки той перебував в місцях позбавлення волі й у такому випадку не може йти мова про повноцінний спосіб життя та організацію його життя. Суд вважає, що навпаки, перебуваючи в місцях позбавлення волі, у звязку з отриманою травмою [PERSON] дійсно змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та ведення повноцінного способу життя в таких умовах. Однак, з урахуванням глибини та обсягу його страждань та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 6000 грн. Також відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 551,2 грн. витрат по оплаті судового збору, так як за законом позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial