Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

11 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту безперервного проживання особи на території України. В обґрунтування заяви посилається на те, що він є громадянином Федеративної Республіки Нігерія. Заявник прибув до України з метою навчання у «Східноукраїнському національному університеті ім. В.Даля» та Вищому навчальному закладі Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» та з 09.11.2012 року по теперішній час проживає на законних підставах на території України. Він отримав посвідку на тимчасове проживання, строком дії до 20.09.2014 року, проживав в Луганську. З 16.09.2014 року по 08.12.2017 року був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] . На сьогоднішній день проживає у [ADDRESS] з 08.12.2017 року. Управління ДМС України в Полтавській області видало заявнику посвідку на тимчасове проживання [NUMBER] від 20.09.2014 року, термін дії якої неодноразово продовжувався та на теперішній час продовжено до 31.03.2021 року. Також, 28.08.2018 року заявник зареєстрував шлюб з громадянкою України [PERSON] . На даний час у заявника відсутні документи, що підтверджують реєстрацію з 09.11.2012 по 16.06.2014 року в м.Луганськ та немає можливості отримати інші підтверджуючі дані щодо встановлення факту постійного проживання на тимчасово окупованій території України, в зв`язку з чим він змушений звернутися з даною заявою до суду. З урахуванням викладеного, заявник просить суд встановити факт безперервного проживання [PERSON] , [INFO] , громадянина Федеративної Республіки Нігерії, що народився в м.Лагос, на законних підставах на території України з 09 листопада 2012 року. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Єлісєєвої Т.Ю. від 11 лютого 2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено до розгляду у судовому засіданні. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справі між суддями від 03 квітня 2019 року зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Е.В. від 19 квітня 2019 року цивільну справу за заявою [PERSON] , заінтересована особа Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні. Представник заявника в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, вимоги, викладені в заяві, підтримав у повному обсязі. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася про дату судового засідання повідомлена, причини не явки не повідомила. Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянином Федеративної Республіки Нігерія, що підтверджується копією паспорта, з перекладом на українську мову. В матеріалах справи наявна посвідка на тимчасове проживання на [NUMBER], видана 23 серпня 2013 року, з терміном дії до 20 вересня 2014 року. З вказаного документу також вбачається, що термін дії посвідки неодноразово продовжувався, востаннє - до 31.03.2021 року. 28 серпня 2018 року заявник зареєстрував в Україні шлюб з громадянкою України [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області. Також з матеріалв справи вбачається, що 30 червня 2015 року [PERSON] отримав диплом бакалавра за напрямом підготовки міжнародна економіка у Вищому навчальному закладі Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі». 28 лютого 2017 року [PERSON] отримав диплом магістра у Вищому навчальному закладі Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі». Згідно характеристики від 05.10.2018 року, виданої проректором з наукової роботи Гаркуша С.В. , [PERSON] навчається в аспірантурі Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» з 10 березня 2017 року. Відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України» іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України. Умовами прийняття до громадянства України є, зокрема, безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років. Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення юридичного факту безперервного проживання [PERSON] на території України з 09 листопада 2012 року необхідно заявнику для звернення до відповідного підрозділу Державної міграційної служби України або Центру надання адміністративних послуг за місцем фактичного проживання із заявою про видачу паспорта громадянина України. З додатково наданих заявником документів вбачається, що останній в період з 01.09.2011 по 18.09.2014 року навчався у Східноукраїнському національному університеті ім. В.Даля на денній формі навчання. У 2014 році технічно відрахований Полтавський університетом економіки і торгівлі, згідно наказу про відрахування № R1512 від 18.09.2014 року, що підтверджується листом від 08.07.2019 року за підписом ректора Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля [PERSON] . Також, з листа ректора Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» Нестуля О.О. від 18.06.2019 року вбачається, що [PERSON] з 11 вересня 2014 року був зарахований на 4 курс денної форми навчання вказаного вищого навчального закладу в зв`язку з переведенням із Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля. Зацікавлена особа була належним чином повідомлена про розгляд справи, про те не надала доказів, які б спростовували твердження заявника, зокрема, що його разовий виїзд за кордон у приватних справах перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України з 09 листопада 2012 року, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved