Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

12.08.2020 року до Баришівського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач [PERSON] просить скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 червня 2015 року виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу на ім`я - [PERSON] [INFO] та визнати за нею право на спадкове майно. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, до суду надійшла заява в якій представник позивача просить суд розглядати справу в їх відсутність, заявлений позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області, в судове засідання не з`явився, до суду надійшло клопотання в якому представник просить розглядати справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечує, позов визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Причин неявки в судове засідання відповідач не повідомила, відзиву на позов не надала. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від представника позивача та представника відповідача надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність, а відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилась, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . При житті покійний ніякого заповідального розпорядження стосовно свого майна не склав. До складу спадкового майна яке залишилося після смерті [PERSON] входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та 1/2 частка земельної ділянки площею 0,1431 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд розташованих по [ADDRESS] . Відповідно до ст.. 1270 ЦК України позивач, [PERSON] звернулася до [PERSON] приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (житловою площею 79,4 кв. м., загальною площею 162,0 м. кв.) розташованого по [ADDRESS] . Дане свідоцтво в подальшому було зареєстроване нотаріусом в реєстрі речових прав на нерухоме майно. На 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1431 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд розташовану по [ADDRESS] нотаріусом було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що зазначена ділянка знаходиться у спільній сумісній власності та частка спадкодавця [PERSON] не виділена. Крім того в свідоцтві про право на спадщину від 13 червня 2015 року виданого на позивача [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого по [ADDRESS] зазначена невірно загальна площа будинку та житлова площа будинку, також зазначена велика кількість господарських будівель та споруд яких насправді біля спадкового будинку в такій кількості не існує. Баришівським БТІ на було виготовлено новий технічний паспорт на спадковий будинок та надана довідка про те, що при проведенні інвентаризації 14.08.1990 року 14.08.2001 року були допущені помилки: в площі будинку та в переліку господарських будівель та споруд біля будинку. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України - У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ст. 377 ЦК України - До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив. Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті. Так згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, яке полягає у необхідності встановлення фактичної обставини і надання їй правового значення у зв`язку з невідповідністю право встановлюваних документів. Таким чином враховуючи, що спадкова земельна ділянка становить ? частину від земельної ділянки, що перебуває в спільній сумісній власності, та відповідач не заявив жодних заперечень, суд вважає що заявлений позов в даній частині підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved