Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

10 липня 2015 року на адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного навчального закладу Донецький національний університет (далі ДНЗ ДонНТУ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка здана позивачем на пошту 13 червня 2015 року. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював в ДНЗ ДонНТУ з посадовим окладом 2914 грн. на місяць, 14 жовтня 2014 року звільнений за власним бажанням. Установа, в якій він працював, не виплатила йому заробітну плату за вересень та частину жовтня 2014 року, а також компенсацію за невикористану відпустку за сімнадцять днів. У видачі довідки про суму заборгованості по заробітні платі відповідач йому відмовив. На час звільнення його посадовий оклад становив 2914 грн., надбавки за наукову ступень становила 0,15 посадового окладу, за наукове звання 0,25 посадового окладу, за педагогічний стаж 0,2 посадового окладу. За його підрахунками відповідач заборгував йому заробітну плату за вересень та частину жовтня 2015 року в сумі 6768 грн., компенсацію за невикористану відпустку за сімнадцять днів в сумі 2598,72 грн., а всього 9366 грн. З урахуванням, що сума заборгованості не виплачена йому до теперішнього часу, то станом на 14 червня 2015 року він має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі ст.117 КЗпП України в сумі 37299 грн. Позивач про час та місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11 серпня 2015 року № 1-2/1293 без обмеження повноважень, позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що, враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію на Сході України та продовження збройного конфлікту на території міста Донецьк, з метою збереження життя та здоров'я громадян України, а також забезпечення конституційного права кожного на належні, безпечні і здорові умови і навчання згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 03.10.2014р. № 1129 Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті до завершення збройного конфлікту на території м. Донецьк Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність за адресою: м. Красноармійськ, площа Шибанкова, 2. З наявних первинних документів бухгалтерського обліку та документів щодо реєстрації бюджетних зобов'язань в органах Державної казначейської служби України вбачається, що ДВНЗ ДонНТУ було зареєстровано в органах Державної казначейської служби України кредиторську заборгованість по заробітній платі перед позивачем в сумі 495,34 грн. Платіжним дорученням № 148 від 13.03.2015р. кредиторська заборгованість перед позивачем погашена в повному обсязі. Інші первинні документи (накази, розрахункові відомості, табелі обліку робочого часу, картка П2 тощо) щодо [PERSON] відсутні, оскільки не були евакуйовані з м. Донецька. Позивач у позовній заяві не наводить посилань на докази, а також норми права, якими обґрунтовується розмір розрахованої ним заборгованості із виплати заробітної плати та відповідних компенсаційних виплат. Затримка виплати заробітної плати позивачу сталася не з вини відповідача, оскільки на момент звільнення позивача установа перебувала на території м. Донецька. Відповідно до п.3 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою КМУ від 07.11.2014р. № 595, заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, виплачуються у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи. Після затвердження головним розпорядником бюджетних коштів (Міністерство освіти і науки) річного кошторису установи з позивачем було проведено розрахунок по заробітній платі. Крім того, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовом з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про своє порушене право. Таким чином, позивач не довів вини відповідача у порушенні строків остаточного розрахунку при звільненні, наявності невикористаної відпустки та її тривалості, розміру його посадового окладу, факту виконання трудових обов'язків у повному обсязі, поважності причин пропуску строку для звернення до суду тощо. На підставі наведеного, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював у ДНЗ ДонНТУ в якості асистента кафедри фізики, доцента кафедри фізики з 1 грудня 1999 року по 14 жовтня 2014 року, звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 3 жовтня 2014 року № 1129 до завершення збройного конфлікту та території м. Донецьк Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність (згідно з наявною ліцензією та освітню діяльність та сертифікатами про акредитацію) на базі Красноармійського індустріального технічного університету за адресою: м. Красноармійськ, площа Шибанкова, 2. Згідно ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частина 1 ст.60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач зазначає, що установа, з якою він перебував у трудових відносинах, має перед ним заборгованість по заробітній платі за вересень і частину жовтня 2014 року. Однак дане ствердження позивача спростовується довідкою ДНЗ ДонНТУ від 13 серпня 2015 року № 1-2/1303, згідно якої станом на 13 серпня 2015 року заборгованість по [PERSON] відсутня. В бухгалтерському обліку станом на 13 березня 2015 року рахувалась заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року в сумі 495,34 грн., платіжним дорученням № 148 від 13.03.2014р. ця заборгованість була перерахована [PERSON] на його платіжну карту № 2625615000821 в Укрсоцбанку. Таким чином, позивачем не доведено наявність невиконаних перед ним зобов'язань відповідачем по виплаті йому заробітної плати. Як передбачено ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до ст.117 ПЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті. Сторонами не надано доказів, чи працював позивач у день його звільнення з роботи, а тому суд виходить із змісту заяви позивача на ім'я в.о. керівника ДНЗ ДонНТУ від 19 січня 2015 року про виплату йому заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку. Відповідачем визнається, що він мав кредиторську заборгованість по заробітній платі позивача в сумі 495,34 грн., яку фактично сплатив 13 березня 2015 року за платіжним дорученням № 148 від 13.03.2015р., отже не виплатив належні звільненому працівникові суму у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, на підставі чого повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 20 січня 2015 року по 13 березня 2015 року). Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач дізнався про порушення свого права на своєчасну виплату заробітної плати у жовтні 2014 року, але звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку лише 10 липня 2015 року, тобто пропустив встановлений законом тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, поважних причин для поновлення пропущеного строку не встановлено, у зв'язку з чим у стягненні з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно відмовити. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А 1 групи. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менше як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. Виходячи із змісту довідки ДНЗ ДонНТУ від 13 серпня 2015 року № 1-2/1313, наданою представником відповідача суду, документи первинного обліку (накази, розрахункові відомості, табелі обліку робочого часу, картка П-2 тощо) щодо [PERSON] відсутні, суд позбавлений можливості визначити, чи використав позивач своє право на відпустку, чи має він дні невикористаної відпустки, а також самостійно розрахувати грошову компенсації у випадку встановлення наявності днів невикористаної відпустки позивачем. Крім того, навіть при встановленні факту невикористаної відпустки та обов'язку відповідача виплатити йому грошову компенсацію за невикористану відпустку, позивачем пропущено встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду за вирішенням спору, що є підставою для відмови у позові в цій частині. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст.ст.83, 94, 115, 116, 117, 233 КЗпП України,

Outcome: dismissed