Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

11 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спадкового майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло наступне майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,611 га за цією ж адресою, а також земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,92 га, розташована на території Миколаївської селищної ради. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її чоловік, який є батьком позивача та чоловіком відповідача - [PERSON]. [INFO] останній помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1013 га, розташовану на території Миколаївської селищної ради, а також на майно, яке він фактично успадкував після смерті дружини, але юридично не оформив. Позивач вказує, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 04 квітня 2017 року їй визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька та встановлено факт прийняття останнім спадщини після смерті дружини. Друга дружина батька - [PERSON] юридично оформила свої спадкові права лише на земельну ділянку [PERSON] Інше спадкове майно до цього часу не переоформлене, проте, відповідач користується будинком та присадибною земельною ділянкою. Посилаючись на те, що добровільно розподілити спадкове майно [PERSON] не бажає, позивач просить розподілити майно, яке залишилося після смерті [PERSON], виділивши їй: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,611 га, за цією ж адресою та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,92 га, а відповідачу - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1013 га. 28 грудня 2017 року, до початку розгляду справ по суті, представник позивача за довіреністю [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій посилаючись на викладені в первісному позові обставини, просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори 11 лютого 2014 року на ім'я [PERSON], на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1013 га, розташовану на території Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування після [PERSON], який помер [INFO] (а. с. 77-81). У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Представник останньої [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Представник останньої за договором про надання правової допомоги адвокат Конєва Л. К. позов визнала частково. Не заперечувала проти визнання в 1/2 частині недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я відповідача державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори 11 лютого 2014 року. Заслухавши представників сторін, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] в смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області померла мати позивачки - [PERSON] (а. с. 7, 9). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло наступне майно: грошовий вклад, житловий будинок за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка за цією ж адресою загальною площею 0,611 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, а також земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,92 га, розташована на території Миколаївської селищної ради (а. с. 15, 82-85). Спадщину після померлої [INFO] [PERSON] фактично прийняв її чоловік - [PERSON] шляхом постійного проживання з останньою на день смерті за адресою: [ADDRESS] (а. с. 65-66). Крім того з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був батьком позивача. 04 травня 2007 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] (а. с. 9, 47) [INFO] [PERSON] помер (а. с. 89). Після смерті останнього відкрилася спадщина на майно, яке він успадкував після смерті своєї дружини, [PERSON], але за життя юридично не оформив, а також на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,10 га, розташовану на території Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом серії [NUMBER], виданим Жовтневою селищною радою Білопільського району 31 липня 1999 року (а. с. 61, 65-66). 22 квітня 2013 року державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області Бойко О. І. за заявою відповідача заведена спадкова справа №98/2013 після померлого [INFO] [PERSON], номер у Спадковому реєстрі 54412498 (а. с. 53 зворотній бік). 11 лютого 2014 року на ім'я [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №124, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1013 га з кадастровим номером [NUMBER], розташовану на території Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області (а. с. 53-63). Рішенням Білопільського районного суду від 04 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 03 травня 2017 року, позивачу визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] тривалістю шість місяців з дня набрання рішенням законної сили (а. с. 65-66). 07 липня 2017 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а. с. 64 зворотній бік). За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1261, ч. 1 ст. 1267 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1268, 1269 ЦК України). Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно зі ст. 1301 ЦК України та п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Передбачено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (ст. 1300 ЦК України). Як встановлено судом, 11 лютого 2014 року державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району на ім'я відповідача видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1013 га з кадастровим номером [NUMBER], розташовану на території Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER]. Тим самим було порушено право позивача на спадщину, яка залишилася після смерті батька. У подальшому, при зверненні до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом відносно вказаного вище нерухомого майна [PERSON] отримала відмову, оскільки на заявлене майно 11 лютого 2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON] Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У відповідності зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, аналізуючи докази та даючи їм правову оцінку, щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання в 1/2 частині недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 лютого 2014 року державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області на ім'я [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON], який помер [INFO], відносно земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1013 га з кадастровим номером [NUMBER], яка належала померлому на підставі державного акту [NUMBER]. Решта позовних вимог [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки в іншій частині спірне свідоцтво відповідачу видане законно. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що за законом позивач звільнена від сплати судового збору, а її позовна вимога немайнового характеру задоволена частково, суд вважає, що стягненню з [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 320 грн. На підставі викладеного

Outcome: partial