Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

11 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором відступлення права вимоги. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що 05.04.2018 року відповідач на перехресті вул. [PERSON] і вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі, керуючи автомобілем марки «Dachia» (реєстраційний номер АЕ5206FH), скоїв зіткнення з автомобілем марки «Hyundai» (реєстраційний номер АЕ5997ЕС) під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди власникам автомобілів була заподіяна майнова шкода. 11.04.2018 року між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги, за яким відповідач передав позивачеві право вимоги до осіб, відповідальних за заподіяння відповідачеві шкоди внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з укладеним договором позивач зобовязався виконати ремонт пошкодженого автомобіля відповідача. За відновлювальний ремонт позивачем було сплачено 50\~038,00 грн. Договором також був передбачений обовязок відповідача відшкодувати позивачеві усі його фактичні витрати в разі визнання невинним іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації понесених ним витрат у сумі 50 038,00 грн., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6\~000,00 грн., а також витрат зі сплати судового збору в сумі 705,00 грн. (а.с.а.с. 2 5). Представник позивача до суду не зявився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду також не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). У засіданні суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що 05.04.2018 року відповідач на перехресті вул. [PERSON] і вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі, керуючи автомобілем марки «Dachia» (реєстраційний номер АЕ5206FH), скоїв зіткнення з автомобілем марки «Hyundai» (реєстраційний номер АЕ5997ЕС) під керуванням [PERSON]. 11 квітня 2018 року між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги (далі Договір), за яким відповідач передав позивачеві право вимоги до осіб, відповідальних за заподіяння відповідачеві шкоди внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 6). Відповідно до пункту 4 Договору позивач після підписання договору зобовязується відремонтувати власними силами та за власний кошт пошкоджений внаслідок пригоди автомобіль відповідача. Згідно з пунктом 15 Договору, якщо за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення з приводу скоєння дорожньо-транспортної пригоди винним визнано відповідача (або водія його автомобіля) та/або іншого учасника пригоди визнано невинним у вчиненні такого адміністративного правопорушення, відповідач зобовязаний відшкодувати позивачеві всі фактично понесені витрати у звязку з виконанням цього договору. Згідно з висновком експерта від 23.04.2018 року №3404/18/18, складеним судовим експертом [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля відповідача склала 54 405,27 грн. (а.с.а.с. 10 13). Вартість фактично понесених позивачем на відновлювальний ремонт автомобіля відповідача витрат склала 50\~038,00 грн. (а.с.а.с. 14, 15). 25 квітня 2018 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) (а.с. 17). Між тим, 11.06.2018 року постановою апеляційного суду Дніпропетровської області постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2018 року було скасовано, а провадження у справі закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.а.с. 18, 19). 11 вересня 2018 року позивач на виконання пункту 15 Договору звернувся до відповідача з досудовою вимогою про повернення йому коштів, сплачених за ремонт автомобіля (а.с.а.с. 20, 21). Дотепер визначений пунктом 15 Договору обовязок відповідачем не виконано. У відповідності зі статтею 610 Цивільного кодексу України (далі ЦК) порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер не виконав свої обовязки з повернення сплачених позивачем коштів, таке невиконання є порушенням його зобовязань у розумінні приведеної норми. За правилами, встановленими частиною 1 статті 14 ЦК, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК визначено, що зобовязання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно предявляються. За змістом статті 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З огляду на викладене суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію понесених судових витрат у сумі 704,80 грн. (а.с. 1). Що стосується вимоги позивача про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу, то суд при цьому виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності зі статтею 1 Закону України\~від 20.12.2011\~року №4191-VI\~«Про граничний\~розмір компенсації\~витрат на\~правову допомогу\~у цивільних\~та адміністративних\~справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, у яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд встановлено, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6\~000,00 грн. останній не додав до позову жодного належного, допустимого та достовірного доказу. Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial