Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

11 січня 2017 року ПАТ «[PERSON] кредит» (далі [PERSON]) звернувся до суду зі скаргою в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця від 14.12.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачеві та повернути виконавчий лист для подальшого виконання. Свої вимоги мотивує тим, що 13.10.2009 року Полонським районним судом Хмельницької області було видано виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь Банку заборгованості в розмірі 13411,22грн. який був поданий стягувачем на виконання. Не здійснивши всіх необхідних дій для виконання рішення суду, державним виконавцем 14.12.2016 року було винесено оскаржувану постанову. Про вказану постанову скаржник дізнався 26.12.2016 року та звернувся до суду за захистом своїх прав з даною скаргою. Представник Банку в судове засідання не зявився, надіслав клопотання про розгляд скарги за його відсутності, та просив скаргу задовольнити. Державний виконавець Чмир М.П. в судовому засіданні проти скаргу заперечив, із мотивів, що ним по даному виконавчому провадженню були проведені всі виконавчі дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Зазначив, що у боржника відсутнє нерухоме майно, однак за місцем роботи у нього існує заборгованість по невиплаченій заробітній платі в орієнтовній сумі 15000 грн. Суд, дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи державного виконавця, зазначає про таке. Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Полонського району перебував виконавчий документ № 2-682/09, виданий\~\~ 13.10.2009 року Полонським районним судом Хмельницької області, про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «[PERSON] кредит», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Кредит» заборгованості в розмірі 13411,22грн. 14 грудня 2016 року державним було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, яка мотивована тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.6). Вирішуючи питання про законність дій державного виконавця суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно до ст. 10 Закону, з Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець наділений правами, перелік яких встановлений ч. 3 ст. 18 Закону. За положеннями п.2 ч.1 ст. 37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Разом з тим, як свідчать матеріали виконавчого провадження, державний виконавець не вжив всіх можливих заходів примусового виконання рішення, зокрема не витребував із місця роботи боржника дані про існуючу заборгованість про його заробіток, та не звернув на стягнення на заробітну плату, не провів огляд відомого місця проживання [PERSON] (м. Полонне, вул. Свободи будинок 29/2) або перебування боржника з метою встановлення наявності майна на яке може бути звернуто стягнення. За вказаних обставин суд вважає вимоги скаржника про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим підстави для задоволення вимог щодо повернення виконавчого документу до відділу ДВС відсутні, оскільки ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок відновлення виконавчого провадження у разі скасування судом постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Outcome: partial