Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

10 вересня 2020 року в суд надійшов позов [PERSON] та [PERSON] , за підписом представника, адвоката Радамовського М.М., до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві представник зазначає, що позивачі являються співвласниками кв. [ADDRESS] . На даний час в зазначеній квартирі зареєстровані троє осіб: позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . Вказує, що за спільною згодою співвласників квартири відповідач був зареєстрований у належній їм квартирі, проте з часу реєстрації по теперішній час в квартирі фактично жодного дня не прожив. Пояснює, що реєстрація [PERSON] в вищевказаній квартирі створює позивачам незручності у соціальній та побутовій сфері, зокрема, обмежує їхнє право на використання державної допомоги (субсидії), що в свою чергу впливає на їх матеріальний стан. Вказує, що будь-яких домовленостей щодо користування квартирою між сторонами не було, а відповідач у добровільному порядку знятись з місця реєстрації не бажає, місце його фактичного проживання позивачам не відоме. З огляду на зазначене просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] , їх представник [PERSON] не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, надав згоду на винесення заочного рішення (а.с. 24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце судового засідання за місцем реєстрації; жодних заяв чи клопотань суду не подавав, відзив на позов не надав. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідкою №2888 від 15.09.2020р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ, Новодністровської міської ради (а.с. 21), у зв`язку з чим в суд повернулись конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 22-23), суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що на даний час позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.12.1994, зареєстрованим в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації, запис за 13 грудня 1994р. в реєстраційній книзі № 2, за реєстровим № 31 (а.с. 8). На даний час в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , її син [PERSON] та її син [PERSON] , що підтверджується довідкою № 2350 від 16.07.2020р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ Новодністровської міської ради (а.с. 9). В підтвердження того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації та ніколи не проживав, позивачі [PERSON] та [PERSON] надали акт обстеження сім`ї від 17.07.2020р., складений комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області [PERSON] та сусідів - мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Як зазначено у позовній заяві, реєстрація місця проживання відповідача створює незручності та обмежує права співвласників у соціальній та побутовій сфері, зокрема, обмежує їхнє право на використання державної допомоги (субсидії), що в свою чергу впливає на їх матеріальний стан; будь-яких домовленостей щодо користування квартирою між сторонами не було, а відповідач у добровільному порядку знятись з місця реєстрації не бажає, місце його фактичного проживання позивачам не відоме. Доказів, які б спростовували твердження позивачів [PERSON] та [PERSON] , відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається із матеріалів справи, будь-якої угоди чи домовленості між позивачами та відповідачем, які є членами сім`ї, щодо користування квартирою немає, а відповідач не проживає в квартирі без поважних причин понад один рік. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки або внаслідок припинення обставин, що були підставою для вселення в житлове приміщення. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] , будучи сином та братом позивачів відповідно, без поважних причин не проживає у квартирі [ADDRESS] , понад один рік по теперішній час, жодних домовленостей, в тому числі договорів, між позивачами - власниками квартири та відповідачем щодо збереження за ним права на проживання в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню по 420, 40 грн. судового збору на користь кожного позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved