Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

11 жовтня 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, розташований по вул. Словянській, № 45, в с. Кулевча Саратського району Одеської області, що належав на праві приватної власності [PERSON], яка померла 25 листопада 2012 року. Свої вимоги він мотивує тим, що прийняв спадщину, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Представник Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 91). Третя особа [PERSON], яку належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення (а.с. 92). Заслухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Як убачається з технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1962 році (а.с. 19-24), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, підставою виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 1628 від 07 липня 2017 року, власником будинку за адресою: Одеська область Саратський район с. Кулевча, вул. Словянська, № 45, згідно по господарської книги № 8 особовий рахунок № 721, рахувалась [PERSON] (а.с. 33). Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 23 вересня 2017 року складає 49793 гривні (а.с.8-18) Частина 1 ст. 1223 ЦК України встановлює, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 09 лютого 2012 року секретарем Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, реєстровий № 53, відповідно до якого позивача призначено належного їй житлового будинку, розташованого в с. Кулевча, вул. Енгельса (Словянська), № 45, Саратського району Одеської області (а.с. 7). Даний заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 54). [PERSON] померла 25 листопада 2012 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 307879, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області 04 грудня 2012 року (а.с. 6). До дня своєї смерті вона проживала в [INFO], що підтверджено довідкою № 98 від 06 лютого 2017 року Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 32). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому на житловий будинок з господарськими будівлями під № 45, розташований по вул. Шевченка в с. Кулевча Саратського району Одеської області. 06 лютого 2013 року приватний нотаріус Саратського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] відкрив спадкову справу за заявою позивача. Крім позивача, 27 лютого 2013 року заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за законом подала дочка померлої [PERSON]. 05 грудня 2013 року нотаріус видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на належну спадкодавцеві земельну ділянку площею 1,00 га, розташовану на території Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, призначену для ведення особистого селянського господарства. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.53-90). Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований в с. Кулевча, вул. Словянська, № 45, Саратського району Одеської області через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 35). Оскільки позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], тому суд вважає за необхідне позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями.

Outcome: approved