Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

12.09.2013 року до суду з позовом до [PERSON] звернулась позивачка і просила суд стягнути з останнього на свою користь неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів в розмірі 27 522,70 грн. - в сумі 17 878,14 грн. При цьому зі змісту позову слідує, що відповідач, починаючи з 2005 року повинен сплачувати на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів. Борг по аліментам складає 27 522,70 грн. При цьому, на думку позивачки, заборгованість по аліментам у відповідача значно більша, ніж вона зазначає в позові, але враховуючи те, що [PERSON] не зможе виплатити розраховану позивачкою пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, тобто враховуючи заборгованість по аліментам з березня 2005 року по серпень 2013 року включно, вона б не заперечувала проти закриття кримінального провадження та відклику апеляційної скарги. За власними розрахунками позивачки, відповідач винен їй 91 347,10 грн. пені, але виходячи з реальних життєвих обставин та його доходів, [PERSON] зазначає ціну позову 17 878,14 грн., яка повинна бути стягнута з [PERSON] за період з березня 2005 року по 01.09.2013 рік. Ця сума, окрім загального боргу по аліментам в розмірі 27 522,70 грн., буде достатньою для погашення боргів відповідача перед нею за виховання та матеріальне забезпечення дитини. А тому, позивачка й звернулась до суду з дійсним позовом до відповідача в якому просила стягнути з останнього на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів з суми 27 522,70 грн. - це заборгованість за основними платежами по аліментам, в розмірі 17 878,14 грн. за період з березня 2005 року по 01.09.2013 рік. Крім того стягнути з відповідача судові витрати. [PERSON] надала суду заяву, в якій просила її вимоги розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи, державний виконавець ВДВС Станично-Луганського РУЮ, Колпаченко О.А. підтвердила в суді те, що дійсно у ВДВС Станично-Луганського РУЮ знаходиться виконавчий лист, виданий судом, згідно якого відповідач повинен був на користь позивачки на утримання сина виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частки неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян щомісяця до повноліття дитини. Відповідач згідно довідки ВДВС Станично-Луганського РУЮ за №221 від 16.01.2014 року має заборгованість по аліментам в сумі 29 196,21 за період з 01.02.2005 року по грудень 2013 року. Вислухавши відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. З копії рішення суду №2-98 від 12.03.1996 року та копії виконавчого листа за №2-48 від 12.03.1996 року видно, що відповідач був зобов'язаний до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частки неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, щомісяця, до повноліття дитини (а.с. 28-31, 52). Копія свідоцтва про одруження від 06.11.1999 року вказує на те, що сторони по справі дійсно зареєстрували шлюб 06.11.1999 року (а.с.55). Копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 09.06.1997 року свідчить про те, що сторони по справі розірвали шлюб, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний запис за №90 від 09.06.1997 року, прізвище позивачки після розірвання шлюбу «[PERSON]» (а.с. 53). З копії свідоцтва про одруження від 06.11.1999 року слідує, що позивачка уклала шлюб з [PERSON] 06.11.1999 року та взяла прізвище чоловіка - «[PERSON]» (а.с. 51). З копії свідоцтва про зміну імені від 15.03.2012 року видно, що [PERSON], [INFO], змінив прізвище на «[PERSON]» (а.с. 57). Згідно вироку суду від 12.08.2013 року відповідач був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на дитину. При цьому при розгляді вказаного кримінального провадження в суді було встановлено, що [PERSON] за період з лютого 2005 року по 01.07.2013 року аліменти своєчасно не виплачував, у зв'язку з чим, за ним утворилася заборгованість в розмірі, що сукупно становить суму виплат аліментів більш ніж за шість місяців відповідних платежів, а саме - 27 522,70 грн. (а.с. 79). Відповідно до довідки ВДВС Станично-Луганського РУЮ від 16.01.2014 року за №110 заборгованість відповідача перед позивачкою щодо уплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], розраховується з 01.02.2005 року і станом на 01.07.2013 рік становить 27 522,70 грн.(а.с. 95-97). З копії трудової книжки серії [NUMBER], виданої 26.04.1997 року відповідачу, видно, що останній з 19.11.2012 року по 22.04.2013 року перебував на обліку у Станично-Луганському центрі зайнятості (а.с. 82-87). З цивільно-правових угод від 22.04.2013 року, 05.06.2013 року, 01.07.2013 року, 12.08.2013 року, 02.09.2013 року, 04.10.2013 року та довідки про здійснені відрахування та виплати по ПП «Садвінсервіс» від 21.10.2013 року слідує, що відповідач працював у ПП «Садвінсервіс» та з його заробітної плати відраховувались кошти за виконавчим листом №2-98 щодо сплати аліментів (а.с. 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94). Копія свідоцтва про народження від 11.04.2012 року свідчить про те, що у відповідача [INFO] року народився син [PERSON] (а.с.110). Довідка Широківської сільської Ради від 17.02.2014 року за №113 вказує на те, що відповідач зареєстрований та мешкає в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] (а.с.112). Згідно ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Зі змісту вказаної статті слідує, що неустойка може бути стягнена з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. У цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання. Якщо платник аліментів доведе, що несплата аліментів була наслідком тяжкої хвороби, іншої незалежної від нього обставини, право на неустойку у одержувача аліментів не виникає. Відповідно з ППВСУ від 15.05.2006 року за №37 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» п.22 - передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Таким чином неустойка може бути стягнена з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. За аналогією з цивільним законодавством у цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання. У зв'язку з цим на неї покладено тягар доказування протилежного. -2- Відповідно до с 61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, відповідно до вимог ст. 174 цього ж кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні був встановлений та не заперечується сторонами по справі той факт, що відповідач згідно рішення суду повинен був сплачувати на користь позивачки, на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти. Але вказані аліменти [PERSON] сплачував не вчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого в нього перед позивачкою виникла заборгованість по аліментам, яка станом на 01.07.2013 року склала 27 522,70 грн. Позивачка, відповідно до вимог ст. 196 СК України просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) - 17 878,14 грн. від суми несплачених аліментів - 27 522,70 грн. за кожен день прострочення в розмірі одного відсотка. Відповідач вказані вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі та погодився з ними. Суд, перевіривши розрахунок пені, враховуючи те, що [PERSON] повністю визнав вимоги [PERSON] і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, приходить до висновку щодо задоволення вимог позивачки. З відповідача, також у відповідності зі ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», підлягає стягненню на користь позивачки, сплачений останньою та документально підтверджений судовий збір в сумі 229,40 гривень.

Outcome: approved