Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

10.10.2014 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.12.2007 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі у них [INFO] року народився син [PERSON]. В даний час син є студентом 3-го курсу коледжу економіки і права Вінницького кооперативного інституту денного відділення за спеціальністю: «Товарознавство та комерційна діяльність», спеціалізація: «Товарознавство в митній справі», стипендію не отримує. Син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, проте самостійно утримувати його позивач не має можливості. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина на період його навчання не надає, хоча на думку позивача може надавати таку допомогу, оскільки є фізично здоровим, працездатним, інших утриманців не має, тому вона вимушена звернутись з даним позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання (28.10.2014 року, 04.11.2014 року та 19.11.2014 року) не з'явився без поважних причин, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, що підтверджується матеріалами справи, відомостей про поважність причин своєї неявки суду не надав. З огляду на вищезазначене суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.12.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 5). В період перебування в зареєстрованому шлюбі в сторін [INFO] року народився син [PERSON], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Син сторін [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідками № 2898 та № 2899, виданими Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області 06.10.2014 року (а.с. 9, 10). [PERSON] дійсно навчається у коледжі економіки і права Вінницького кооперативного інституту І рівня акредитацій на 3-му курсі денного відділення за спеціальністю: «Товарознавство та комерційна діяльність», спеціалізація: «Товарознавство в митній справі» з 1-го вересня 2012 року по 30.06.2015 року на контрактній основі, стипендії не отримує, оплата за навчання в 2014 - 2015 рр. становить 6100 грн., що підтверджується довідкою № 682, виданою даним навчальним закладом 17.09.2014 року (а.с. 7). Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вищезазначене також вбачається з положень статті 182 СК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює на ПрАТ «Вінниця-млин» на посаді начальника експедиції з 01.11.2009 року, її заробітна плата за період з квітня 2014 року по вересень 2014 року складає 6836,31 грн., що підтверджується довідкою ПрАТ «Вінниця-млин» № 34 від 01.10.2014 року (а.с. 8). Проте, згідно позовної заяви, самостійно утримувати сина позивач не має можливості, оскільки у зв'язку з навчанням, він потребує додаткових витрат на навчання, харчування та утримання. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначене та оцінюючи всі зібрані по справі докази, а також те, що син сторін [PERSON] навчається на денній формі навчання, а отже позбавлений можливості з об'єктивних причин самостійно себе утримувати; водночас має право на утримання також і від матері, а також те, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання не з'явився, належних та допустимих доказів про неможливість сплати ним аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, але не довше досягнення ним 23-х років, у визначеному позивачем розмірі не надав, суд враховує наявні в справі відомості стосовно його особи, зазначені позивачем в позовній заяві, а саме: що відповідач здоровий, працездатний, інших утриманців не має, та приходить до висновку, що з [PERSON] на утримання його сина, який продовжує навчання, слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, тому позов підлягає до задоволення. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз'яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави - судові витрати, які складаються із суми судового збору, від сплати яких звільнено позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved