Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

12.03.2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Великоновосілківської селищної ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок. Вимоги позивача мотивовані тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON] . Після смерті батька залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами і побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Будинок був придбаний померлим за договором купівлі продажу, посвідченого Регіональною товарною біржею «Універсальна». За життя [PERSON] набув право власності на вказаний будинок, проте належним чином таке право оформлене не було, у зв`язку з переконанням померлого щодо дійсності вчиненого ним правочину договору купівлі -продажу. Однак при зверненні позивача до нотаріальної контори, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з не відповідністю правовстановлюючого документу. В судове засідання позивач не з`явився, до суду надійшла заява, в якій останній позов підтримав, просив його задовольнити, вважаючи вимоги законними та обґрунтованими. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з тим, на адресу суду надійшла заява, в якій Великоновосілківська селищна рада Донецької області із позовними вимогами погодилась повністю та клопотала про можливість судового розгляду без участі представника. При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами, за результатами підготовчого провадження в порядку ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Згідно досліджених у справі матеріалів встановлено: [INFO] , у віці 71 р. помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.07.2009 року (а.с. 3). Родинні відносини позивача з батьком [PERSON] , який помер [INFO] , підтверджуються свідоцтвом про народження від 10.12.1966 року [NUMBER] (а.с. 4). Постановою державного нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець С.В. від 21.07.2017 р., позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно житловий будинок, який залишився після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з причини відсутності належного документу, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок (а.с. 6). Позивач [PERSON] проживав з [PERSON] , на момент смерті останнього [INFO] за однією адресою: [ADDRESS] ., про що свідчить довідка виконавчого комітету Великоновосілківської селищної ради Донецької області від 20.07.2009 року за № 117 (а.с. 5). Згідно постанови державного нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець С.В. від 21.07.2017 р., спадкова справа № 550 за 2009 р., після смерті [PERSON] була заведена на підставі заяви [PERSON] від 22.12.2009 р. Інші спадкоємці майна померлого, син [PERSON] та дружина [PERSON] відмовилися від своїх часток у спадщині надавши нотаріусу відповідні заяви (а.с. 6). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того правовідносини, які склалися в даному випадку, на підставі укладеного договору купівлі-продажу будинок з господарськими спорудами і побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , мали місце до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. А відтак підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1996 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1996 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Окрім того, суд вважає необхідним зауважити, що у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу у 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню і вважалися укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між померлим спадкодавцем та продавцем дійсно був укладений договір купівлі-продажу будинку з господарськими спорудами і побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, тому суд вважає доведеним факт наявності права власності померлого [PERSON] на зазначений будинок. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст. 16 ЦК Українисуд вважає, що саме обраний спосіб захисту свого порушеного права є правильним. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.\~328\~Цивільного кодексу\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст.\~1216-1220\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1258\~ЦК України визначено черговість спадкування за законом . Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином враховуючи те, що окрім як у судовому порядку, позивач [PERSON] іншим способом підтвердити та визнати своє право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , не має можливості, спадкоємців на спірне майно крім позивача немає, в судовому засіданні встановлено правомірність звернення позивача до суду із заявленими вимогами, оскільки про це свідчать письмові докази, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved