Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

10 грудня 2018 року [PERSON] звернулась із заявою, якою просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та обовязків та покласти на нього обовязки, а саме: заборонити [PERSON] перебувати за місцем проживання заявника за адресою: м. Миколаїв, вул. ск. Ізмалкова,72; перебувати за місцем роботи заявника за адресою: м. Миколаїв, вул. Рюміна,5; заборонити йому переслідувати заявника та спілкуватись з нею у будь-який спосіб; заборонити вести листування, телефонні переговори бо контактувати із заявником через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги мотивувала заявник тим, що: -з 22.10.2004 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]; -від шлюбу у подружжя є двоє малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO]; - спільне життя подружжя не склалось та в листопаді 2018 року заявник змінила місце проживання та пішла від чоловіка, наразі вона звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу; - за час шлюбу вона постійно страждала від фізичного та психологічного насилля з боку свого чоловіка, він неодноразово застосовував до заявника фізичну силу у присутності їх дітей та матері заявника, шляхом штовхання, стусанів, словесних образ тощо; -у звязку із наведеним заявник неодноразово зверталась до правоохоронних органів та відносно її чоловіка складались протоколи щодо застосування ним домашнього насильства, на підставі ст. 173-2 КУпАП. Учасники справи в судове засідання не зявились, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. З 22 жовтня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбі подружжя має двох малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], [INFO] Заявник у своїй заяві стверджує, що спільне життя з чоловіком не склалось, за час подружнього життя вона систематично страждала від фізичного та психологічного насильства з боку чоловіка, після припинення спільного життя чоловік постійно її переслідує, через що заявник боїться за свою безпеку та безпеку своєї сімї. Згідно Повідомлень Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 29.08.2018 року та 18.09.2018 року заявника повідомлено про те, що за її заявою проведено перевірку та [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП та з ним проведено профілактичну роботу. При цьому, згідно повідомлення Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 30.11.2018 року директору Миколаївського міського центру з надання безплатної правової допомоги, встановлено, що [PERSON] неодноразово зверталась до Інгульського ВП із заявами щодо вжиття заходів до свого чоловіка [PERSON], на підставі яких було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 172-2 КУпАП від 23.08.2018 року та від 17.09.2018 року, та адміністративні матеріали направлені до Ленінського районного суду м. Миколаєва для прийняття рішення по суті. Також, заявником надано талон-повідомлення №73 від 02.09.2018 року про прийняття її заяви про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою\~статті 3 Закону України «Про запобіганнята протидіюдомашньому насильству» \~визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 цього Закону\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно частини 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків:1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини 3статті 26 наведеного Закону\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно пункту 9 частини 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз'яснень, наведених в пунктах 10, 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,\~конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, зявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Звертаючись до суду з вимогою про видачу обмежувального припису, заявник на підтвердження викладених в заяві фактів надала копії Повідомлень Інгульського ВП ГУНП у Миколаївській області про складання відносно [PERSON] протоколів про адміністративне правопорушення. Проте, складання відносно [PERSON] протоколів про адміністративні правопорушення не свідчить про притягнення його до адміністративної відповідальності та встановлення його вини у скоєнні правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП. При цьому, заявником не надано суду доказів розгляду вищевказаних протоколів про адміністративне правопорушення та визнання [PERSON] винним у чиненні домашнього насильства. Щодо талону-повідомлення, наданого заявником, то суд критично ставиться до нього, так як в ньому відсутні будь-які відомості про вид, обставини кримінального правопорушення, особу, якою воно вчинено, норму, на підставі якої відносно особи порушено кримінальне провадження тощо. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків\~вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить про відсутність підстав для видачі обмежувального припису

Outcome: dismissed