Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

11.02.2015 р. позивач звернувся до суду з цим позовом. У відкритому судовому засіданні пояснив, що з 27.01.1991 року по теперішній час він перебуває із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON]. З жовтня 2014 року подружжя припинило подружні стосунки, [PERSON] проживає в [ADDRESS], позивач разом з сином залишилися проживати в його будинку [ADDRESS], 26.02.2015 р. їх шлюб було розірвано рішенням суду. Між сторонами виник спір про визначення місця проживання дитини, тому [PERSON] звернувся до суду з вимогами про визначення місця проживання дитини біля батька. Свої вимоги обґрунтував тим, що він більше ніж мати займається вихованням та утриманням малолітньої дитини, щодня водить його до школи, на прогулянки, допомагає у навчанні; за місцем проживання батька для дитини належним чином облаштована дитяча кімната, в якій син зростає з народження, де має все необхідне для нормального життя та розвитку. З матір'ю [PERSON] має добрі стосунки, спілкується з нею, позивач не чинить ніяких в цьому перешкод, проте через постійні конфлікти батьків між собою [PERSON] не має змоги нормально спілкуватися з дитиною. Крім того, просив щомісячно стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до його повноліття, оскільки відповідачка добровільно не виконує свого законного обов'язку надавати їх спільній неповнолітній дитині щомісячне утримання, хоча отримує заробітну плату, працює технічним працівником в Кіблицькій сільській раді і має стабільний дохід, що дає можливість надавати кошти. Відповідачка вимоги позову визнала повністю, підтвердила, що разом із позивачем жити в одній хаті не може через постійні кофлікти та непорозуміння між ними, будинок належить [PERSON], вона проживає в будинку своїх батьків разом з ними, в будинку немає належних умов для дитини, батьки похилого віку і потребують її уваги, син з нею спілкується, проте проживати бажає в будинку батька, де жив з народження, має свою облаштовану кімнату, батько має можливість приділяти сину більше часу і уваги. Представник опікунської ради виконкому Кіблицької сільської ради вимоги позову визнав повністю, в поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с. 24). З урахуванням позиції сторін, показань неповнолітнього свідка [PERSON] та досліджених доказів, суд визнає за необхідне позовні вимоги задовільнити повністю з таких законних підстав. Встановлено, що з жовтня 2014 року позивач та відповідачка припинили подружні стосунки, [PERSON] переїхала в будинок [ADDRESS], де проживають на цей час, [PERSON] разом з сином залишилися проживати в його будинку [ADDRESS], 26.02.2015 р. шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням суду. Сторони не дійшли згоди з приводу місця проживання їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що обумовило звернення батька до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини біля нього. [PERSON] в належному йому на праві власності будинку створив гарні умови для проживання, фізичного та духовного розвитку сина, у нього є своя належним чином облаштована дитяча кімната, в якій син зростає з народження, весь свій вільний від роботи час батько приділяє вихованню дитини, виявляє більшу увагу до нього і турботу про дитину, ніж мати, допомагає у навчанні в загальноосвітній школі. [PERSON] через постійні конфлікти з [PERSON], не має змоги нормально спілкуватися з дитиною. [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON], [INFO], але добровільно не виконує свого законного обов'язку по наданню утримання неповнолітній дитині, хоча отримує постійний і стабільний дохід, має можливість надавати кошти. Зазначені правовідносини у системному взаємозв'язку регулюються: - Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року ( далі Конвенція), якою визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння; - відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини; - згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування; - відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках; - ч. ч. 2,3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141 СК України, за якими кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. - ч. ч. 1,3 ст. 157 СК України, згідно з якими питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини; - ст. ст. 160, 161 СК України, за якими місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення; - ст. ст. 180, 181 п.3, ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; в разі ухиляння батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду, зокрема, у визначеній судом частці від їх доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, виходячи з рівності прав та обов'язків [PERSON] та [PERSON] щодо їх неповнолітньої дитини [PERSON], якому виповнилося 12 років, при визначенні його місця проживання суд повинен діяти виключно в інтересах дитини, то враховуючи те, що позивач виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, ніж відповідачка, дитина має особисту прихильність до батька, рівень матеріального забезпечення та сукупність морально-психологічних, етичних якостей [PERSON] забезпечить створення належних умов для виховання та розвитку його сина, він сприяє йогої успішному навчанню в загальноосвітній школі, має з дитиною довірливі дружні стосунки, розуміє важливість спілкування дитини з його матір'ю та сприяє участі матері у вихованні сина, опікунська рада виконавчого комітету Кіблицької сільської ради надала суду висновок про доцільність проживання [PERSON] біля батька [PERSON], [PERSON], через постійні конфлікти з чоловіком не може нормально виховувати дитину, - то необхідно в судовому порядку визначити місце проживання дитини біля батька [PERSON] в його будинку [ADDRESS]. Також відповідачка має стабільний дохід і можливість надавати утримання своєму неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], але від добровільного виконання свого законного обов`язку по наданню коштів на його утримання ухиляється, чим порушує його права, то належні кошти необхідно щомісячно стягувати з неї в розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку на утримання дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду і до його повноліття, - в примусовому порядку. Крім того, суд зауважує, що при визначенні місця проживання малолітнього [PERSON] біля батька [PERSON] дитина не змінює свого постійного місця проживання та навчання, що відповідає її інтересам щодо стабільності адаптації у соціумі, а батько не чинить перешкод у спілкуванні сина з її матір'ю . Висновки суду підтверджуються такими доказами: - копією паспорта громадянина України [PERSON], [INFO] з відміткою про реєстрацію за адресою с.Кіблич Гайсинського району (а.с. а.с. 5-7); - свідоцтвом про народження серії [NUMBER], згідно з яким [INFO] в с.Кіблич Гайсинського району народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.4); - актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], за яким будинок складається з трьох жилих кімнат, кухні, ванної, туалета, коридора, власником житла є [PERSON], санітарно-гігієнічні умови задовільні (а.с.17).

Outcome: approved