overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

11.02.2016 року заявник [PERSON] звернувся із заявою про встановлення факту , що має юридичне значення, заінтересована особа Сивашівська сільська рада Новотроїцького району Херсонської області мотивуючи тим, що 06 березня 2014 року померла його матір [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на майно. Він є єдиним спадкоємцем першої черги.При зверненні до державної нотаріальної контори з метою подачі заяви про прийняття спадщини, нотаріусом було звернуто увагу, що їхні прізвища не співпадають. Його прізвище згідно паспорту [PERSON], а в повторному свідоцтві про смерть прізвище матері вказано як [PERSON]. На таке прізвище видані і державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ХС №018532 та на право власності на земельну ділянку серії ХС №068967. Просить встановити факт родинних відносин. Представник заявника [PERSON], заяву підтримала. Заінтересована особа Сивашівська сільска рада Новотроїцького району Херсонської області надали до суду заяву, згідно згідно якої проти задоволення вимог не заперечують, справу просять слухати в їх відсутність. Свідок [PERSON] показала , що [PERSON] є сином померлої . Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: п. 10, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення зі змінами від 25.05.1998 року, ст. 256-259 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено факт, що померла [PERSON] є матір»ю [PERSON], даний факт підтверджується зібраними доказами в справі копією свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження, державного акту на право приватної власності на землю копією паспорту, картки фізичної особи платника податків, показами свідка. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі зазначеного, п. 10, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення зі змінами від 25.05.1998 року і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

11.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. 25.01.2007 року шлюб між ними розірвано. Оскільки дитина проживає з нею, а відповідач не надає матеріальної допомоги, просила стягнути на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх доходів відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом про розгляд справи була повідомлена належним чином, суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила проводити судовий розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 25.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Вознесенському району Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області ( а.с. 4 ) Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, в якому батьком дитини вказаний відповідач - [PERSON] (а.с. 5 ). Неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 03.02.2016 року (а.с.6). Відповідно до ст. 180, ч 3 ст. 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та кошти на їх утримання присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Отже, оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що [PERSON], який є батьком неповнолітньої дитини зобов'язаний до її утримання, тому вважає можливим визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з положень ст. 79 СК України час з якого слід присудити аліменти визначається з дня пред'явлення позову, тобто з 11.02.2016 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. В силу ст. 80, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

11.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Володимиро-Іллінської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказуючи на те, що 07.12.2011 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташована на території Володимиро-Іллінської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Вона є єдиною законною спадкоємицею, інших осіб, які мають право на спадщину немає, але у звязку з хворобою пропустила встановлений строк для прийняття спадщини за законом, у звязку з чим не може реалізувати право власності щодо залишеного спадку. Представник позивача за довіреністю у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, наполягає на позовних вимогах. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до цивільних правовідносин і регулюються нормами цивільного законодавства: ст.ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серія І-ХС № 032661 [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 5, 09 га, котра розташована на території Володимиро-Іллінської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ИГ № 326482 від 18.06.1992 року та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-МИ № 458634 від 17.10.1992 року [PERSON] являється батьком [PERSON]. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серія І-КГ № 136872 від 08.12.2011 року [PERSON] помер 07.12.2011 року. Позивачка є єдиною спадкоємицею за законом та інших осіб, які мають право на спадщину немає. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини хвороба. Суд вважає причину пропуску строку поважною відповідно до ст. 1272 ЦК України, таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для визначення позивачеві додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного, ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

11.02.2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 07.08.2011 року виконкомом Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №22. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, зазначивши, що разом почали проживати з 2009 року. В січні у них народився син [PERSON], а в серпні 2011 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Разом прожили до вересня 2014 року і з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюб розпався тому, що за весь час спільного проживання вони з відповідачем так і не змогли порозуміти один одного, кожен з них жив своїм життям та згодом вони втратили почуття поваги та любові один до одного та припинили шлюбні стосунки. На теперішній час їх шлюб носить формальний характер, так як разом не проживають вже два роки. Строк на примирення просить не надавати, оскільки наміру зберегти сім'ю вони не мають, тому збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Спору про поділ майна і про місце проживання дитини між ними не має, син проживає разом з матір'ю. Відповідач позов визнала та просила його задовольнити. Також вважає, що збереження їх сім'ї на сьогодні вже не можливе, тому строку на примирення просить не надавати. Після розірвання шлюбу бажає перейти на дошлюбне прізвище. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 07.08.2011 року виконкомом Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №22. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с.8/. [INFO] у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Красносільською сільської радою Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №05 /а.с.7/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень сторін, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини ними припиненні з вересня 2014 року, тому підстав для надання сторонам строку на примирення не вбачається, за таких обстави, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112-113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

11.02.2016 року позивач звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з зазначеним позовом, вказавши, що 25.04.1987 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. За час спільного проживання сімейні відносини не склались, постійно виникали сварки та непорозуміння. Неодноразові спроби примиритися результатів не дали, в наслідок чого вони проживають окремо. Посилаючись на те, що примирення між ним та відповідачкою неможливе ні за яких умов, позивач просив суд розірвати їх шлюб. Сторони в судове засідання не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, у яких просили суд розірвати їх шлюб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25.04.1987 року, який був зареєстрований в Гвоздавській сільській раді Любашівського району Одеської області ( актовий запис № 03 ). Як вбачається з матеріалів справи, в сім'ї склались ненормальні стосунки. Неодноразові спроби примиритися результанів не дали. Сторони спільно не проживають, звернулись до суду з заявами, у яких просили суд розірвати їх шлюб. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

11.02.2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилавсь на те, що 06.10.1989 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають 2 дітей, які досягли повноліття. Причиною припинення шлюбних стосунків вказував те, що у нього з відповідачкою різні характери та різні погляди на життя, в результаті чого в сім`ї виникали сварки, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 06.10.1989 року зареєстрували шлюб, про що Володимирівською селищною радою Волноваського району Донецької області зроблено актовий запис №69 (а.с.5). Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, у нього з відповідачкою різні характери та різні погляди на життя, а також те, що вони втратили почуття взаєморозуміння та любові один до одного, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечує, що свідчить про те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

11.02.2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини та не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На обгрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем зареєстровано 15.08.2013 року, за час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO] Відповідач перестав приділяти увагу сім'ї та надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Дитина проживає з нею, вони знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки вона не працює, так як доглядає за дитиною. Відповідач працює і має стабільний дохід, однак кошти витрачає лише на свої потреби. Сторони у судове засідання не з'явились, подали заяви, в яких просять розгляд справи проводити за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач зазначив, що позов визнає у повному обсязі, погодився на сплату аліментів у розмірі 1/4 частини усіх його доходів. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що сторони уклали шлюб 15.08.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 15.08.2013 року Відділом ДРАЦС Червоноградського МУЮ у Львівській області. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 01.09.2015 року. Дитина фактично перебуває на утриманні позивача. Відповідач коштів на утримання сина не надає. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ураховуючи наведене, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

11.02.2016 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в якому зазначили, що є власниками 26/100 частин кожний будинку №62/2 по вулиці Максютова у м. Житомирі. В будинку також зареєстрований, як такий, що проживає, рідній брат позивача [PERSON]- відповідач по справі. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що відповідач протягом 10 років у будинку не проживає, не користується будинком, а його реєстрація створює незручності для позивачів, як власників. Позивачі просять визнати відповідача, таким що втратив право користування жилим приміщенням. [PERSON] та представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовну заяву, з підстав викладених у ній, просили її задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, поштовий конверт повернувся на адресу суду за закінченням терміну справи. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідками позивачів підтвердили, що відповідач [PERSON] у будинку №62/2 по вулиці Максютова у м. Житомирі не проживає більше 10 років, перешкоди в користуванні будинком останньому не чинились. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] представника позивача [PERSON], свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що позивачам на праві часткової приватної власності належить по 20/100 частин будиноку №62/2 по вулиці Максютова у м. Житомирі, що підтверджується змістом копії договору дарування частини житлового будинку від 21.10.2004 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.01.2005 року. /а.с. 4,5/ Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що відповідач більше 10 років у будинку №62/2 по вулиці Максютова у м. Житомирі не проживає. Таким чином, поважності причин, з яких відповідач не користуються спірним житлом, встановлено не було. Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, у відповідності до яких, член сім'ї власника житла, який понад один рік відсутній у житлі втрачає право на користування ним, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку понад 10 років, участі в утриманні помешкання не приймає, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

11.02.2016 року позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області з цивільним позовом до [PERSON]про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що 17.06.2006 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 214. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. 06.04.2012 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області шлюб між сторонами було розірвано. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини доходу від заробітку відповідача. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн., від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

11.02.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів зазначивши, що вони зареєструвала шлюб з відповідачем 30.07.2011 року, актовий запис 15. [INFO] року від шлюбу в них народилася дочка -[PERSON]. З листопада 2014 року сторони однією родиною не мешкають. Зазначила, що дитина мешкає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її у важкий матеріальний стан. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], народилася [INFO] року, батьками якого є сторони у справі (а.с. 5). Дитина мешкає та зареєстрована разом з позивачкою в [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоров'я та матеріального положення дитини, платника аліментів, вимоги законодавства, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у вигляді стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 11.02.2016 року. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved