Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

11 січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Невістка позивача [PERSON] проживала в даному будинку разом з сином позивача до липня 2019 року. Після того, як [PERSON] розійшлася із сином позивача, вона виїхала з даного будинку до Луганської області, і місце її перебування позивачу на даний час невідомо. Тобто відповідачка не проживає в вищезазначеному будинку протягом одного року, проте має реєстрацію місця проживання в даному будинку та ухиляється від зняття з реєстрації в добровільному порядку, що перешкоджає позивачу здійснювати користування і розпорядження своєю власністю. Отже, за таких обставин, позивач вимушений був звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді Розівського районного суду Запорізької області від 26.01.2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 10 год. 00 хв. 17.02.2021 року, яке в подальшому було відкладено на 11 год. 30 хв. 16.03.2021 року (а.с. 19,30). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Гришко Р.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити з підстав, викладених в позові, проти винесення заочного рішення, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, не заперечують (а.с. 18,19). Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання повторно\~не з`явилася, судові повістки, які були направлені останній за зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду без вручення адресату із поміткою поштового відділення на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 21, 35). Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З огляду на вказані норми закону, [PERSON] , вважається такою, що була сповіщена про час, дату і місце розгляду справи належним чином. Відзив на позовну заяву не подала. Вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку присадибного типу с надвірними побудовами від 30.12.1991 року, належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до довідки № 650 від 17.12.2020 року, виданої виконавчим комітетом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: 1) дружина [PERSON] ; 2) син [PERSON] (не проживає); 3) невістка [PERSON] (не проживає); 4) онук [PERSON] (не проживає) (а.с. 7). Виходячи з довідки, виданої виконавчим комітетом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області за № 651 від 17.12.2020 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з липня 2019 року за даною адресою та на території округу не проживає (а.с. 8). Згідно до вимог, викладених в статтях 16, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Виходячи зі змісту статті 41 Конституції України, статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Виходячи з норм, викладених в ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом, угоди. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , тривалий час, більше ніж один рік, не проживає у спірному будинку, не веде з позивачем [PERSON] спільного господарства, то її реєстрація в даному будинку порушує право останнього на вільне розпорядження своїм майно. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , а тому задовольняє позов останнього. В силу ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved