Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

10 жовтня 2017 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного його проживання разом матірю [PERSON], яка померла 24 листопада 2016 року на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заяви зазначив, що 24 листопада 2016 року померла його мама [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме квартиру [ADDRESS] та грошові вклади в банківській установі. З метою. Оформлення спадщини він звернувся до нотаріуса, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що він не подав заяву про прийняття спадщин у встановлений шестимісячний строк з дня смерті мами. За життя і до дня своєї смерті, його мама проживала у вищезазначеній квартирі разом з ним, вони разом вели господарство та він доглядав за нею. Тому він вважав, що після смерті мами він фактично прийняв спадщину. Встановлення факту постійного проживання з матірю, йому необхідно для оформлення спадщини. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], кожен окремо у судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити її у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Павлоградської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не зявилася, однак від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за відсутності їхнього представника, а у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він є рідним братом заявника та підтверджує факт того, що його рідний брат [PERSON] дійсно проживав разом за мамою. Суд вислухавши представника позивача, свідків та вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 24 листопада 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк.с.6), яке видане 25 листопада 2016 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно на час смерті, тому заявник [PERSON], який є рідним її сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження (акр.с.7) в свою чергу звернувся із заявою до нотаріуса про видачу на його імя Свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою 07 вересня 2017 року (арк.с.10) йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки письмова заява про прийняття спадщини за законом до майна померлої 24 листопада 2016 року [PERSON] не була своєчасно подана до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за місцем відкриття спадщини. Згідно ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається в наслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як вбачається з довідки, виданої 01 вересня 2017 року Головою правління ОСББ «Степового фронту, 12» (арк.с.11), що на момент смерті [PERSON], яка померла 24 листопада 2016 року, з нею проживав син без реєстрації спільно за адресою: [ADDRESS] та вони вели спільне господарство. У разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заявник рідний син померлої [PERSON] і є спадкоємцем першої черги. Отже встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем, заявнику необхідно для прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON], яка померла 24 листопада 2016 року. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що померла була її сусідкою, разом з нею проживав її син [PERSON], також інколи приїздив його брат [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою померлої, разом з нею на момент смерті проживали сини [PERSON] та [PERSON]. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Заявник вважав, що він фактично вже прийняв спадщину після смерті матері, бо вони постійно проживали разом, заяву про відмову від спадщини він не подавав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла 24 листопада 2016 року, на час відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved