Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

12.09.2019 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» у якому прохав відшкодувати йому моральну шкоду, заподіяну неправомірною бездіяльністю АТ «Дніпрогаз» у розмірі, визначеному судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України з врахуванням вимог розумності та справедливості; зобов`язати відповідача надати йому відповідь про результати розгляду його заяви від 02.02.2019 року за вх. № 5890 і надати йому запитувану у цій заяві інформацію. Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. 02.09.2019 року він звернувся до відповідача із заявою про поновлення його права та надання йому необхідної інформації, але дотепер запитуваної інформації та відповіді не отримав, у зв`язку з чим відповідач вчинив неправомірну бездіяльність з розгляду його заяви. 11.09.2019 року він прибув до канцелярії відповідача для отримання відповіді, де подав ще одну заяву за вх. № ЗГ-6166 з вимогою про надання йому особисто відповіді про результати розгляду його заяви від 02.09.2019 року за вх. № 5890. Відповідь йому надана не була. Його заява не потребувала додаткового вивчення, оскільки запитувана ним інформація вже мала бути створена відповідачем і була публічною тому його заява повинна розглядатись відповідачем у 5-ти денний строк, відповідно до вимог ст.ст. 13, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідач, його керівники та посадові особи, порушили вимоги ст.ст. 18-20 Закону України «Про звернення громадян» та ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Верховним Судом у постанові від 19.12.2018 року справі № 199/568/17 за позовом [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «Дніпрогаз» зроблено висновок про те, що позивачі є споживачами послуг ПАТ «Дніпрогаз», що підтверджується договором про надання населенню послуг з газопостачання від 28.04.2000 року. Відповідач зміни назву на АТ «Дніпрогаз», що не є реорганізацією або припиненням його діяльності тобто АТ «Дніпрогаз» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дніпрогаз». Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», він, як споживач продукції відповідача, має право на отримання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, її якість, кількість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», він має право на одержання необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структури ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості. Ненаданням інформації порушено вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 5 Закону України «Про інформацію». Неправомірна бездіяльність відповідача порушила звичний уклад його життя, він був змушений витрачати додатковий час на захист своїх прав, відмовитись від звичних зручностей, налагоджувати своє життя за поневірянь у судах, нести додаткові витрати на поновлення своїх прав, що викликає у нього душевні страждання та заподіює йому моральну шкоду. Він очікує на відшкодування моральної шкоди у грошовому виразі не менше як 100\~000 грн. Обов`язок з відшкодування йому моральної шкоди відповідачем визначений у ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», ст. 31 Закону України «Про інформацію», п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Розмір відшкодування моральних збитків у грошовому виразі має визначити суд. Доказами, що доводять його позовні вимоги є його заяви до відповідача від 02 та 11 вересня 2019 року , постанова Верховного Суду від 19.12.2018 року у справі № 199/568/17. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.04.2020 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2019 року, а справу направлено за встановленою підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 12.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 18.06.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позов [PERSON] , у якому відповідач позовних вимог не визнає у повному обсязі та прохає залишити їх без задоволення. Заперечення відповідача проти позову ґрунтуються на тому, що [PERSON] не долучив до позовної заяви жодного доказу порушення його прав, а АТ «Дніпрогаз» ніяких його прав не порушувало. Позивачем не визначено розміру завданої йому моральної шкоди та не вказано яку саме інформацію він запитував. Вимога про відшкодування моральної шкоди ним не обґрунтована, докази її спричинення відсутні, розмір шкоди теж не обґрунтований. Позивач на надав доказів змін у його звичному укладі життя, у відмові від звичних зручностей, у понесенні додаткових витрат. У позовній заяві не наведено обставин, що визначені у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року і відповідні докази існування таких обставин не надані. При наданні відповідей на інформаційні запити громадян АТ «Дніпрогаз» виходить з умов, що звичайно ставляться до таких правовідносин та за відсутності прохання заявника про отримання відповіді особисто чи направлення її у інший спосіб, направляє відповіді простою поштовою кореспонденцією. На виконання вимог ст.ст. 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» АТ «Дніпрогаз» всебічно, об`єктивно та своєчасно перевірило звернення позивача від 02.09.2019 року за вх. № ЗГ-5980 та письмово повідомило про це позивача. Відповідь зареєстрована в електронній обліковій базі за вих. № 49101.7-Лв-6955-0919 від 30.09.2019 року, яка формує вихідний номер автоматично та підробити його неможливо. Відповідь направлена позивачу простою поштою, через що підтверджуючий факт отримання листа доказ у відповідача відсутній. З приводу отримання відповіді нарочно позивач не звертався, а відповідач не чинив йому перешкод у отриманні відповіді на звернення. Отже, АТ «Дніпрогаз» вимог Закону України «Про звернення громадян» та вимог Закону України «Про інформацію» не порушувало. Спірні правовідносини Законом України «Про доступ до публічної інформації» не регулюються, оскільки запит на отримання публічної інформації позивачем не подавався. Публічною інформацією, що знаходиться у володінні відповідача, може бути лише інформація про загальні умови розподілу газу. Позивачем публічна інформація не запитувалась. Запитувана позивачем інформація не є публічною, а тому не повинна була надаватись у встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації» порядку. Позивач свідомо не бажає дізнатись дійсний результат розгляду його звернення, оскільки воно подавалось ним для створення штучних підстав пред`явлення цього позову. Судом вже розглядались аналогічні вимоги [PERSON] , зокрема, у справі № 199/8614/19 Дніпровський апеляційний суд погодився з судом першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання надати відповідь про розгляд його скарги від 12.09.2019 року з тих підстав, що відповідне звернення було розглянуто та копія відповіді міститься у матеріалах справи. Оскільки право позивача порушено не було, відсутні підстави для задоволення позову. В частині стягнення моральної шкоди суди дійшли висновку, що стягнути її можливо у випадку існування цивільного правопорушення, тобто вона має деліктне походження, тоді як сторони перебувають у договірних стосунках. Внаслідок відсторонення судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 3351/3дп/15-20 від 02.12.2020 року, справу протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2021 року передано у провадження цього складу суду. Ухвалою суду від 02.02.2021 року справу прийнято до провадження та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження внаслідок її виняткового значення для позивача. Ухвалою суду від 03.03.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 12.03.2021 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справ на час карантину у його відсутність. 26.03.2021 року до суду надійшли витребувані докази. Ухвалою суду від 06.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 19.05.2021 року. 19.05.2021 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Ухвалою суду від 21.05.2021 року відхилено заперечення [PERSON] на дії головуючого судді. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Письмових заяв чи клопотань про відкладення справи розглядом не надав. Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнав та прохав залишити їх без задоволення. Пояснення надав аналогічні тексту відзиву на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи в межах наданих суду копій письмових доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам. Згідно з вимогами ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.09.2019 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Дніпрогаз», правонаступником якого згідно зі статутом є відповідач, з заявою, що була зареєстрована за вх. № ЗГ-5890, у якій прохав невідкладно повідомити йому у письмовій формі відповідно до вимог ст. 34 Конституції України, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» наступну інформацію: -з якої причини 30.08.2019 року усім споживачам у його під`їзді, у будинку, де він мешкає, в тому числі і йому персонально, припинено газопостачання; -чи проводило 30.08.2019 року ПАТ «Дніпрогаз» будь-які роботи на внутрішньобудинкових системах газопостачання у його під`їзді, у будинку, де він мешкає, а якщо проводило, то з якою метою, за якої причини газопостачання не було відновлено у кінці робочого дня 30.08.2019 року, а споживачі, в тому числі і він, залишились без газу на вихідні дні 31.08.2019 року та 01.09.2019 року; коли ПАТ «Дніпрогаз» відновить газопостачання у його під`їзді у будинку, де він мешкає; прізвище, ім`я та по-батькові того працівника ПАТ «Дніпрогаз», який відповідальний за проведення цих робіт на внутрішньобудинкових системах газопостачання у його під`їзді, у будинку, де він мешкає. У цьому зверненні прохав надати йому копію того розпорядчого документу, на підставі якого проводились роботи 30.08.2019 року на внутрішньобудинкових системах газопостачання у його під`їзді, у будинку, де він мешкає. 11.09.2019 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Дніпрогаз» з заявою, що була зареєстрована за вх. № ЗГ-6166, у якій прохав невідкладно, того ж дня, видати йому особисто через приймальню для громадян, що по [ADDRESS] , письмову відповідь на його звернення від 02.09.2019 року за № 58990, а при наявності перешкод у наданні відповіді, прохав повідомити відповідні причини у письмовому вигляді. 30.09.2019 року за вих. № 49101.7-Лв-6955-0919 відповідачем складено відповідь на звернення [PERSON] від 02.09.2019 року за вх. № ЗГ-5890, у якій повідомлено, що за вказаною ним адресою споживання природного газу договір про розподіл природного газу укладений з іншою особою. Через те, що договір з позивачем не укладений, надати інформацію стосовно споживача, яка містить, у тому числі, персональні дані, до укладення відповідного договору, підприємство відмовилось. 30.09.2019 року за вих. № 49101.7-Лв-6966-0919 відповідачем складено відповідь на звернення [PERSON] від 11.09.2019 року за вх. № ЗГ-6166, у якій повідомлено, що його попереднє звернення від 02.09.2019 року за вх.5890, розглянуто у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» та відповідь направлено на його адресу. Представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву та при наданні усних пояснень у судовому засіданні визнав той факт, що докази надіслання позивачу відповідей на його звернення у товариства відсутні. Пояснив відсутність таких доказів направленням відповідей простою кореспонденцією, що не заборонено законом. Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, просте поштове відправлення приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки. Отже, в ході судового розгляду справи встановлено той факт, що обидва звернення позивача розглянуті відповідачем у межах строку, встановленого законом, а тому відповідач не допустив протиправної бездіяльності, як на тому наполягає позивач. Відсутність доказів отримання позивачем відповідей на його звернення та неспростовність цього твердження відповідачем є підставою для часткового задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача надати позивачу відповідь про результат розгляду його заяви від 02.09.2019 року вх. № 5890. Посилання позивача на урегульованість спірних правовідносин Законом України «Про доступ до публічної інформації», а тому і про порушення відповідачем строків розгляду його звернення, є неприйнятними з огляду на зміст запитуваної ним інформації, яка до публічної не відноситься. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач, висновуючи факт завдання йому моральної шкоди, послався на зміну звичного укладу життя, понесення додаткових витрат, на поневіряння у судах, що документально не доводиться будь-якими доказами. Позивач жодного разу не з`являвся у судові засідання по справі, натомість надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позивач не подавав ніяких доказів на підтвердження своїх вимог, натомість заявив клопотання про їх витребування від відповідача. Позивач прохав суд визначити розмір моральної шкоди у грошовому виразі на власний розсуд та одночасно із цим вказав, що він не може бути меншим 100\~000 грн. Будь-якого обґрунтування ця сума у позовній заяві не містить. Позивачем не вказано співвідношення розміру завданої йому моральної шкоди залежно від характеру та обсягу його душевних страждань, характеру майнових втрат, можливості їх відновлення, тяжкість вимушених змін, часу та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану. За викладених обставин, а також тому, що в судовому засіданні не встановлено делікту у діях відповідача, підстави для задоволення вимог [PERSON] відсутні. За вказаних обставин суд задовольняє позовні вимоги частково та відносить судовий збір, від сплати якого за законом звільнений позивач, за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial