Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 червня 2004 року сторони зареєстрували шлюб у Горлівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис №473. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя. Вважає, що збереження шлюбу не буде відповідати їх інтересам. Між сторонами відсутнє порозуміння, погляди на сімейні обовязки з ведення спільного господарства різняться. Зникло почуття любові та поваги одне до одного. Приблизно у травні 2015 року відносини між сторонами було остаточно розірвано, ведення спільного господарства та проживання як чоловіка та жінки припинено. Від шлюбу сторони мають дітей доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO]. Позивач вважає, що примирення між ним та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. Спір про поділ спільного майна та місце проживання дітей між сторонами відсутній. В судове засідання, позивач [PERSON] не зявився, надав суду письмову заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, зазначив, що наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності та проти задоволення позову не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено у судовому засіданні, згідно свідоцтва про одруження 1-НО № 244671 (а.с. 6), 26 червня 2004 року сторони зареєстрували шлюб у Горлівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис №473. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з травня 2015 року не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Наміру зберегти свій шлюб сторони не мають. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини,\~\~суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON] збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Згідно викладеного,

Outcome: approved