Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

10 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії. 5 серпня 2014 року [PERSON] уточнив та доповнив позовні вимоги , пред'явивши такі до [PERSON], [PERSON], Харківської міської ради Головного управління Держземагенства у Харківській області , третя особа Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області . У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.05.2008 року по цивільній справі за його позовом до [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, що набрало законної сили, було визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 18 листопада 2002 року , реєстраційний №5507, зареєстрований в КП ХМБТІ 18 листопада 2002 року , визнано недійсним договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 27.06.2003 року , реєстраційний номер №3062 та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом , в порядку спадкової трансмісії на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO], після смерті [PERSON] , померлого [INFO] після смерті [PERSON] померлої [INFO]. Він є єдиним власником житлового будинку [ADDRESS] . У травні 2014 року він вирішив продати зазначений житловий будинок , але під час підготовки документів для продажу йому стало відомо, що колишні власники [PERSON] та [PERSON] 24.10.2006 року отримали державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою [ADDRESS] на підставі рішення ХХІ сесії ХХІV скликання Харківської міської ради від 28.04.2004 року , тобто земельну ділянку на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок з надвірними спорудами. На думку позивача рішення Харківської міської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та підлягають скасуванню. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та надала пояснення відповідні вищенаведеному. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила. Представник Харківської міської ради , в особі Жилка С.Е. , який діє на підставі довіреності від 30 грудня 2013 року №08-11/5885/2-13 проти задоволення позову заперечував , посилаючись на те, що на час винесення рішення ХХІ сесії ХХІV скликання Харківської міської ради від 28.04.2004 року №57/04 про передачу у власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS], останні були власниками зазначеного будинку. Тому законно було видано державний акт від 24.10.2006 року серія ЯБ №201379 на право власності [PERSON] ([ADDRESS]) та [PERSON] ([ADDRESS]) на земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Представник відповідача Головного управління Держземагенства у Харківській області у судове засідання не з'явився , просив розглядати справу за його відсутністю, надав письмові пояснення , в яких зазначив, що не є належним відповідачем по позову [PERSON]. Представник третьої особи управління Держземагенства у м. Харкові у судове засідання не з'явився , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи , про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 11 вересня 2014 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування рішення суб'єкта владних повноважень - закрито, у зв'язку зі смертю останньої. Суд, вислухав пояснення представника позивача [PERSON] , відповідача Жилка С.Е., дослідивши матеріали справи , вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.05.2008 року договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 18 листопада 2002 року , реєстраційний №5507, зареєстрований в КП ХМБТІ 18 листопада 2002 року , реєстраційний №5505 та договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 27 червня 2003 року , реєстраційний №3062, визнанні недійсними . Цим же рішенням визнано право власності в порядку спадкування за законом , в порядку спадкової трансмісії на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] за [PERSON]. Таким чином , єдиним власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується витягом КП ХМБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.10.2009 року , № витягу 24020402 . Як пояснила представник позивача , [PERSON] в травні 2014 року вирішив продати зазначений вище будинок , але під час підготовки документів для продажу йому стало відомо , що колишні власники [PERSON] та [PERSON] 24 .10. 2006 року отримали державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою [ADDRESS], тобто земельну ділянку на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок з надвірними спорудами. Так, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №201379 від 24.10.2006 року [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення ХХІ сесії ХХІV скликання Харківської міської ради від 28.04.2004 року №57/04 є власниками земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється права власності , право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок , будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Підставою для передачі земельної ділянки у власність відповідачам став факт знаходження зазначеної земельної ділянки у їхньому користуванні, оскільки вони були власниками житлового будинку [ADDRESS] на підставі договорів купівлі-продажу від 18 листопада 2002 року /власник [PERSON]./ та від 27.06.2003 року /власник [PERSON]/. Вказані договорі купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.05.2008 року було визнано недійсними. Відповідно до ст. 59 ЦК України /в редакції 1963 року/ угода визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отож , оскільки вищевказані договори було визнано судом недійсними, то ні у [PERSON] , ні у [PERSON] не виникло право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , а тому вони не мали права її приватизувати. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.05.2008 року по цивільній справі №2-32/08 було встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , після смерті [PERSON], померлого [INFO] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , позивач [PERSON] спадщину прийняв , фактично вступивши до володіння і управління спадковим майном , оскільки на момент смерті спадкодавців бува зареєстрований і фактично проживав у будинку та користувався спадковим майном. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, єдиним власником житлового будинку з надвірними будівлями та користувачем земельної ділянки, що розташовані за адресою [ADDRESS] на момент приватизації був позивач [PERSON]. Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України передбачено , що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідальність органу місцевого самоврядування за видачу актів , які порушують права власників земельних ділянок передбачена ст. 155 Земельного Кодексу України і відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видачі органом місцевого самоврядування акту , яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частинами 1, 2 ст. 293 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Outcome: approved