Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

12.12.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 09 листопада 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Стосунки з відповідачем погіршились та 29 березня 2018 року вони розірвали шлюб. Шлюбне життя не склалося. З початку 2018 року позивач з відповідачем проживає окремо, припинивши будь-які шлюбні відносини. Кожен живе своїми інтересами, спільне господарство не ведеться. Діти проживають з позивачем на повному її утриманні за причини того, що відповідач вихованням, навчанням, матеріальним забезпеченням дітей не займається. Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачем та відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється добровільно сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, чим не виконує обов`язок, щодо утримання батьками неповнолітніх дітей,на підставі зазначеного просить позов задовольнити в повному обсязі. 01.03.2019 року на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить зменшити розмір позовних вимог та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 05.02.2019 року відкрито провадження за даним позовом, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження, у судове засідання викликано сторін. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] 13.05.2019 року надано відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, згідно яких просить частково задовольнити позовну заяву та стягувати з нього аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, що становить 4 000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку або у розмірі 1/18 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував частково, просив стягнути аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі. У подальші судові засідання не з`явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи на інший день, однак судом у задоволенні клопотань по відкладення слухання справи відмовлено та розглянуто справу на підставі наявних доказів. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 09.11.2002 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.11.2002 року (а.с.5). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.05.2004 року (а.с. 4). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.10.2008 року (а.с. 6). З рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2018 року встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.33-34). Актом депутатського обстеження підтверджується той факт, що позивач [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). Позивач, стверджуючи, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей, звернулась до суду за захистом порушеного права і з цих підстав між сторонами виник спір. При вирішенні спору, суд виходить з настпуного. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Статтею 51 Конституції Українитаст.180Сімейного кодексу України(далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно дост.8 Закону України «Про охорону дитинства`від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зіст.141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст.182 СК України). За правиламист.183 СК Українирозмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавством визначено виключне право стягувача аліментів обирати спосіб, у який аліменти мають бути присуджені, а тому уд відхиляє доводи представника відповідача щодо стягнення аліментів у інший ніж визначено позивачем спосіб - шляхом визначення твердої грошової суми. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх ддітей [PERSON] та [PERSON] , сторони домовленості щодо участі відповідача у утриманні дітей не досягли, позивач наполягає на стягненні аліментів у частці від заробітку, сторони не скористались своїм правом та не надели докази щодо підтвердження матеріального стану сторін, наявності у відповідача інших утриманців, у зв`язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей, на користь позивачки, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, з моменту подачі позовної заяви. З відповідача також підлягає стягненню у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 768 гр. 40 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved