Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

10 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 28.12.1991 року вона уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у Самарському відділі ДРАЦС м. Дніпропетровська. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом останніх чотирьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин у звязку з тим, що вони мають протилежні характери та погляди на життя, припинили один одного розуміти, а постійні дискусії щодо сімейних цінностей та сімейних питань переросли у сварки та повністю зіпсували їх з відповідачем стосунки як чоловіка та дружини. На сьогодні вони проживають з відповідачем під одним дахом, але як чоловік і дружина стосунки не підтримують. На даний час у них неприязні стосунки. Вона намагалася зберегти шлюб, постійно вела розмови з відповідачем, йшла на примирення, але все виявилось марним та досудові заходи врегулювання спору на жаль не є дієвими. Їх подальше спільне життя неможливе і намагання збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і інтересам їх дитини, адже її з відповідачем конфлікти негативно впливають на її психіку. Примирення між ними не можливе. Просить розірвати шлюб. 18.10.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.20). Позивач в судове засідання не зявилася, до початку судового засідання через канцелярію суду від неї надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за її відсутності, просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, до початку судового засідання через канцелярію суду від нього надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28.12.1991 року, шлюб зареєстрований Самарським відділом ДРАЦ м. Дніпропетровська, актовий запис №1354 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9). Також судом\~встановлено,\~що між\~сторонами по\~даній справі сімейні стосунки припинились. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. За таких обставин, суд задовольняє позов в повному обсязі. Статтею 133 ЦПК України\~визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що діяв на день звернення до суду з зазначеним позовом. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правової (юридичної) допомоги від 02.10.2018 року (а.с. 11), акт прийому-передачі виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 09.10.2018 року, вартість робіт склала 800,00грн. (а.с.12), квитанцію №0210/2018 відповідно до якої сума розрахунку складає 800,00грн. (а.с.13) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2337 від 18 липня 2011 року (а.с.14). Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 800,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved