Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

10.11.2015 року позивач звернувся із позовом, який згодом було уточнено, до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором «Ринковий-Готівковий» від 28.11.2013 року №2013-1498 в розмірі 12509 грн. 65 коп., що складається із 2000 грн.- тіло кредиту., 3573 грн. 34 коп. заборгованість по відсотках, додаткові відсотки - 2886 грн., трьох відсотків річних в розмірі 118 грн. 36 коп., упущена вигода в розмірі 2767 грн. 95 коп.;1164 грн. інфляційні нарахування. Свої вимоги мотивує тим, що 28.11.2013 р. між [PERSON] (надалі Відповідач) та [PERSON] спілкою «Львівська» (надалі [PERSON] спілка) було укладено договір № 2013-1498 Ринковий-Готівковий». Згідно умов даного договору [PERSON] спілка надала Відповідачу в кредит грошові кошти в розмірі 2000 грн. (дві тисячі грн, 00 коп.) зі сплатою 58 % річних за користування кредитом, терміном до 28 травня 2015р.Порядок та обсяги погашення кредиту передбачені графіком сплати кредиту позичальником з визначенням суми щомісячного платежу по тілу кредиту та по відсотках за користування кредитом (п.3.3. кредитного договору № 2014-0753 від 03.04.2014р.). Також встановлено контрольне число таких сплат. Протягом терміну дії договору Відповідач повністю не виконує своїх зобовязань перед [PERSON] спілкою та не повертає кредит. Однак відповідачем взяті на себе кредитні зобов'язання виконувалися не належним чином, станом на 16.08.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 8459,34 грн. Представник позивача [PERSON] спілки «Львівська» в судове засідання не зявився, проте подав до суду клопотання у якому просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зясувавши думку представника позивача висловлену у письмовій заяві, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Крім цього, ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 28.112.2013 року між [PERSON] спілкою «Львівська» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2013-1498 «Ринковий-Готівковий» відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 2000 грн. 00 коп. на строк до 28.05.2015 року зі сплатою 58% річних. Порядок та обсяги погашення кредиту передбачені графіком сплати кредиту позичальником з визначенням суми щомісячного платежу по тілу кредиту та по відсотках за користування кредитом визначені п.3.3 кредитного договору. Відповідно до умов підпункту 5 п.3.1.1 кредитного договору сторонами було передбачено, що кредитодавець має право збільшити відсоткову ставку за кредитом до 75% річних, якщо позичальник протермінував сплату по кредиту та відсотках, що зазначена в п. 4.3, більше ніж на 30 днів, а також вимагати сплати додаткових відсотків за кожен протермінований день з розрахунку 0,15% річних від залишку по кредиту для покриття завданих втрат. Однак, як встановлено відповідач свої зобов'язання по кредитному договору №2013-1498 «Ринковий-Готівковий» від 28.11.2013 року виконував не належним чином, допустив утворення заборгованості по сплаті кредиту та відсотків по кредиту, у зв'язку із чим йому направлялися письмові вимоги від 27.02.2015 року, 20.03.2015 року, про необхідність виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. Проте, вимога позивача про повернення коштів відповідачем виконана не була, грошові зобов'язання за кредитним договором перед кредитодавцем не погашені, згідно із представленим розрахунком, станом на 16.08.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 8459 грн. 34 коп., що складається із заборгованості по кредиту в розмірі 2000 грн. 00 коп., відсотків за користування кредитом в розмірі 3573 грн. 34 коп., додаткових відсотків за протермінування по сплаті кредиту в розмірі 2886 грн. 00 коп., нарахованих відсотків 3823, 34 грн., сплачені відсотки 250 грн. Оскільки відповідач добровільно взяв на себе зобов'язання щодо виконання умов кредитного договору №2013-1498 «Ринковий-Готівковий» від 28.11.2013 року, однак такі не виконував належним чином, допустив утворення заборгованості, вимогу про виконання грошових зобов'язань не виконав, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення із позичальника на користь кредитора вказаної суми заборгованості за кредитом. Судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Одночасно суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у формі упущеної вигоди не має виходячи з такого. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З указаних норм законодавства України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою. Проте, посилання позивача на ті обставини, що внаслідок своєчасного неповернення кредитних коштів, він був позбавлений можливості їх скерувати на надання кредиту іншим платоспроможним клієнтам та отримання з цього прибутку, у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України не підтверджені жодними доказами, зокрема позивачем не доведено що такі кошти реально могли і були б використані ним з метою отримання доходу та необґрунтовано його розміру, а тому в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Згідно з ст. 1056-1 ЦК\~\~України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. А ч. 3 цієї ж статті встановлено, що умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Отже, у разі недосягнення сторонами кредитного договору згоди в письмовій формі щодо нового розміру процентної ставки умова кредитного договору, що передбачає такий розмір, є нікчемною (ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 236 ЦК України). Суд вважає, що розмір процентів не може бути збільшений кредитною спілкою в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, а тому дії [PERSON] спілки «Львівська» щодо підвищення розміру процентної ставки не відповідають вимогам закону. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial