Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

11 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 23.08.1980 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, проте за останні 2-3 роки спільне подружнє життя не склалося через суперечки, сімейні сварки та погрози з його боку, які призвели до того, що можливості зберегти сім`ю немає, почуття поваги, довіри та кохання один до одного втратили, шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою суду від 13.02.2019 року відкрито провадження в справі, ухвалою суду від 07.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі (а. с. 10-11, 15-16). 12.04.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, позов не визнає (а.с.25-26). 14.05.2019 року в судовому засіданні судом надавався строк для примирення сторін, за клопотанням відповідача [PERSON] , терміном в один місяць, тобто, до 19.06.2019 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, так як можливості зберегти сім`ю немає, шлюбні відносини не підтримують більше 3-х років, з 25.11.2018 року не підтримують спільного господарства, проживають окремо, мають різний бюджет, а строк для примирення, який надався судом, позитивних результатів не дав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечував у розірванні шлюбу, так як вважає, що є можливість зберегти сім`ю. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23 серпня 1980 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану виконкому Конотопської районної ради народних депутатів Сумської області було зареєстровано шлюб за актовим записом №5, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 22.07.1983 року (а.с.4). Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що за останні 2-3 роки спільне подружнє життя не склалося через суперечки, сімейні сварки та погрози з боку відповідача, які призвели до того, що можливості зберегти сім`ю немає, почуття поваги, довіри та кохання один до одного втратили, шлюбні відносини між ними припинені більше 3-х років, спільного господарства не ведуть та проживають окремо з листопада 2018 року, мають різний бюджет. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини не підтримують, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя на збереження сім`ї неможливе, а строк, який надавався судом для примирення, позитивних результатів не дав. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved