Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

10 серпня 2016 року КС «Народний кредит» звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 09 грудня 2013 року між КС «Народний кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 18-131204/н, згідно якого КС «Народний кредит» надала відповідачу кредит у розмірі 7000 гривень строком на 12 місяців, плата за користування яким становить 69,35 % річних, тобто 0,19 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Підпунктом 1.1. додаткового договору до кредитного договору встановлено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме, у зв'язку із порушенням графіку розрахунків додатка № 1 до кредитного договору в частині непогашення кредиту в проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. За будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом, протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365 % річних, тобто 1 % денних на суму залишку по кредиту. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, 23 квітня 2015 року Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким з [PERSON] стягнуто на користь позивача заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 4841 гривні 60 копійок та відсотки за користування кредитом у розмірі 4812 гривень 82 копійки. Після набрання рішеннями законної сили в рахунок погашення боргу відповідачем було здійснено вісім сплат. Проте, відсотки за користування кредитом, встановлені вказаним рішенням, не погашені, тіло кредиту не змінилось та становить 4841 гривню 60 копійок, а зобов'язання за договором не припинились. Судом першої інстанції встановлено, що кредит визнаний кредитом з підвищеним ризиком і відповідно почала застосовуватись відсоткова ставка у розмірі 1 % денних на суму залишку по кредиту, тому боржник зобов'язаний сплатити відсотки за весь період користування коштами, неохоплений рішенням Солом'янського районного суду м. Києва з 23 березня 2015 року по 01 серпня 2016 року. Також у силу ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки в розмірі 786 гривень 72 копійки та три проценти річних у розмірі 294 гривні 28 копійок. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь КС «Народний кредит» 24901 гривню 39 копійок, з яких: борг по відсоткам за користування кредитом у розмірі 23820 гривень 67 копійок, інфляційні збитки у розмірі 786 гривень 72 копійки, 3 % річних у розмірі 294 гривні 28 копійок та судовий збір у розмірі 1378 гривень. 21 листопада 2016 року представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 34). Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 18 листопада 2016 року складає 31133 гривні 29 копійок, з яких: -28323 гривні 36 копійок - борг по відсоткам за користування кредитом; -1098 гривень 98 копійок - інфляційні збитки; -332 гривні 95 копійок - 3 % річних. У судове засідання представник позивача не з'явився. З позовної заяви вбачається, що позивач просить розглядати справу у відсутність представника кредитної спілки (а.с. 8). Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 45). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 грудня 2013 року між КС «Народний кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 18-131204/н (а.с. 12-13), згідно якого КС «Народний кредит» надала відповідачу кредит у розмірі 7000 гривень строком на 12 місяців, плата за користування яким становить 69,35 % річних, тобто 0,19 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Підпунктом 1.1. додаткового договору до кредитного договору встановлено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме, у зв'язку із порушенням графіку розрахунків додатка № 1 до кредитного договору в частині непогашення кредиту в проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. За будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом, протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365 % річних, тобто 1 % денних на суму залишку по кредиту. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 4841 гривні 60 копійок та відсотки за користування кредитом у розмірі 4812 гривень 82 копійки (а.с. 15-16). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У ч. 1 ст. 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Солом'янським районним судом м. Києва від 25 червня 2015 року видано виконавчі листи (а.с. 17, 18). Згідно фінансової довідки № 646 від 09 серпня 2016 року на користь позивача боржником було зроблено 10 сплат для погашення заборгованості за виконавчим листом на загальну суму 3395 гривень 90 копійок (а.с. 19). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч. 3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені ст. 1048, та суму передбачену ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Вбачається, що в разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, три проценти річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року в справі № 6-369цс15. Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року (справа № 6-2168цс15). Станом на 18 листопада 2016 року заборгованість відповідача складає 31133 гривні 29 копійок, з яких: -28323 гривні 36 копійок - борг по відсоткам за користування кредитом; -1098 гривень 98 копійок - інфляційні збитки; -332 гривні 95 копійок - 3 % річних. Наданий суду розрахунок заборгованості відповідача по 02 листопада 2016 року відповідає вимогам закону (а.с. 35-36). З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір у розмірі 1378 гривень.

Outcome: approved