Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

12.09.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Зідьківська селищна рада Зміївського району Харківської області, про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна за набувальною давністю, в якому вказав, що в червні 2006 року позивач набув у власність, в порядку спадкування за законом, 1\\4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. При цьому, позивач зареєстрований в будинку з 1978 року, а фактично проживає - з дня свого народження, тобто з 1961 року. Окрім нього в будинку, разом з ним, на даний час та станом на [INFO] більше ніхто не зареєстрований. [PERSON] повністю користується всім будинком в цілому, оскільки будинок ніколи не ділився на частини, незважаючи на те, що юридично належить декільком власникам, а саме, 1\\4 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], а інша 1\\2 частина будинку - [PERSON]. [PERSON] є батьком позивача. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] померла [INFO]. Мати позивача, [PERSON], яка померла [INFO], була власником 1\\2 частини будинку, яку в подальшому успадкував позивач та його батько, а інша 1\\2 частина - як зазначалося вище, належить [PERSON]. Оскільки вона померла ще у 1981 році, то [PERSON] фактично навіть і не знав, що частина будинку не належить його матері. Сім'я позивача займала весь будинок в цілому, повністю ним володіли та користувалися та несли всі витрати по його утриманню. Жодного разу, після смерті [PERSON], будинком ніхто не цікавився та не заявляв своїх прав на його частку. Коли [PERSON] померла, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину і отримали по 1\\4 частині будинку № 4. Будь-якої інформації про те, що 1\\2 частина будинку належить [PERSON] позивач не мав. Після смерті батька, позивач також прийняв спадщину, і навіть тоді, йому нічого не було відомо, що 1\\2 частина будинку належить [PERSON]. Навіть нотаріус, який видавав Свідоцтво про право на спадщину, не повідомляв [PERSON] про це. Лише, нещодавно, коли позивач вирішив розпорядитися своїм майном та продати його, йому стало відомо, що є ще інший співвласник будинку (хоч і вже померлий). З того моменту позивач став у своїх родичів з'ясовувати хто ж така [PERSON] та чи є у неї спадкоємці. Позивачу стало відомо, що [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт і все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON], але остання спадщину не приймала та не оформляла свого права на спадщину. Та в 1994 році померла. Її діти - [PERSON] та [PERSON] також спадщину не приймали, не заявляють вимог щодо вказаного нерухомого майна і визнання права власності. Отже, вже більше, ніж 10 років, позивач добросовісно володіє будинком [ADDRESS], відкрито, безперервно здійснює його обслуговування, веде необхідні ремонтні роботи. Тобто, його володіння та користування вказаним житловим будинком не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] за набувальною давністю; Припинити право власності [PERSON], померлої [INFO], на 1\\2 частину житлового будинку [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, його інтереси представляла адвокат [PERSON], яка також у судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за їх з позивачем відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, до канцелярії суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, до канцелярії суду надано заяву Зідьківського селищного голови Голоднікова П.В. про розгляд справи за відсутності представника Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області та відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до копії Свідоцтва про народження, серії [NUMBER], актовий запис № 7, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). [INFO] [PERSON] померла - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], актовий запис № 83 (а.с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS]. [PERSON] та його батько - [PERSON] оформили свої спадкові права після смерті [PERSON], отримавши Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2006 року (а.с. 13, 15). З копій Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] та [PERSON] стали власниками вказаного житлового будинку по 1/4 частині кожний (а.с. 14, 16). За інформацією КП «Зміївське БТІ» від 28.05.2015 року вих. № 1683 власниками житлового будинку [ADDRESS], є [PERSON] - в 1/2 його частині; [PERSON] та [PERSON] - по 1/4 його частині (а.с. 33). Аналогічна інформація зазначена в копії технічного паспорту на вказаний вище житловий будинок, виготовленому 21.05.2015 року (а.с. 17-22). [INFO] помер [PERSON] - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], актовий запис № 15 (а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS], яку [PERSON] прийняв, звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою. Таким чином, [PERSON] фактично є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS]. З копії будинкової книги на будинок [ADDRESS], а також копії Довідки виконавчого комітету Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області від 14.03.2017 року вих. № 02-28/259 вбачається, що [PERSON] зареєстрований у даному житловому будинку, починаючи з 1978 року, окрім нього у будинку ніхто не проживає та не зареєстрований, в т.ч. малолітні і неповнолітні діти (а.с. 23-30, 31). Судом встановлено, що власник 1/2 спірного житлового будинку [PERSON] померла [INFO] - актовий запис № 54 від 28.10.1981 року. За інформацією Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 01.12.2017 року вих. № 1591/01-16 після померлої [PERSON], 24.04.1982 року до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від доньки померлої - [PERSON] (а.с. 65). В той же час, відповідно до копії Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 60 (а.с. 32). Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області у своєму листі від 30.11.2017 року вих. № 1585/01-16 повідомила, що спадкова справа після смерті у 1994 році [PERSON] в нотаріальній конторі відсутня (а.с. 64). [PERSON] була матір'ю відповідачів по справі - [PERSON] та [PERSON], які, зокрема, проти позовної заяви не заперечували та не спростовували того факту, що спадщину після смерті матері не приймали. Отже, склалася ситуація, що власниками житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], є [PERSON] та померла [PERSON] по 1/2 частині кожний. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз'яснено пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 9, 11, 13 Постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових порав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати те, що: 1) право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; 2) задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння; 3) за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та законодавство, що регулює прядок вирішення спорів про набуття права власності за набувальною давністю, слід виходити з наступного: Так, судовим розглядом встановлено, що законний володілець 1/2 частини спірного будинку № 4 - [PERSON] - померла. Її спадкоємцем була [PERSON], яка також померла, спадщину після її смерті її діти - відповідачі по справі - не прийняли, а незаконний володілець - позивач [PERSON] - на протязі всього часу володіння вказаним майном, а саме з 20.07.2006 року, був впевнений, що на це майно не претендують інші особи. Відповідачі, надавши заяви про визнання позову, підтвердили той факт, що вони не претендують на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], а отже, [PERSON] отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Крім того, [PERSON] не набув майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі, що свідчить про добросовісність володіння житловим будинком [ADDRESS]. Всі витрати по утриманню та догляду за вказаним житлом здійснює позивач, оскільки більш, ніж 10 років володіє вказаним будинком, утримує його в належному стані, сплачує відповідні комунальні платежі. Факт відкритості та безперервності володіння [PERSON] спірною частиною житлового будинку також встановлений судом та підтверджується матеріалами справи. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, а також враховуючи, що позивачем було доведено, що він добросовісно заволодів 1/2 частиною будинку [ADDRESS], так як вказаний будинок зареєстрований на праві власності за померлою особою - [PERSON], фактично на час розгляду справи судом нікому не належить, тобто є безхазяйним майном, позивач відкрито та безперервно володіє спірним майном більш, ніж 10 років, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в порядку набувальної давності. Крім того, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Враховуючи, що право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] на даний час зареєстровано за [PERSON], яка померла [INFO], а відповідачі по справі не заявляють будь-яких вимог на вказане майно, є підстави для припинення права [PERSON] на нерухоме майно з підстав, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України.

Outcome: approved