Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

12.02.2016 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду із позовом до ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА «МІЛОНА» (далі за текстом - ФГ «МІЛОНА», відповідач) про визнання договору оренди землі №2 від 01.01.2011 р. недійсним. В обґрунтуванні позову [PERSON] зазначив, що він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення на підставі державного акту, площею 5.76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області /Т. 1, а. с. 3, 4/. ФГ «МІЛОНА» протягом декілька років користується земельною ділянкою позивача, посилаючись на нібито укладений раніше договір оренди землі №2 від 01.01.2011 р. між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА», який зареєстрований у відділі Держземагенства Арцизького району Одеської області від 23.10.2012 р., про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за номером [NUMBER]. Насправді, позивач ніколи не укладав з відповідачем, від свого імені, спірний договір. Крім того, протягом тривалого часу, [PERSON] не було відомо про існування цього договору оренди землі. Після ознайомлення з копією спірного договору оренди землі наданого відділом Держземагенства в Арцизькому районі Одеської області у 2014 році, позивач пересвідчився, що підпис (виконана від його імені) не належить йому та вчинена невідомою особою. Волевиявлення на укладення договору оренди землі з відповідачем ніколи не було. Орендну плату за спірним договором позивач не отримував, що підтверджує його позицію про небажання перебувати в договірних правовідносинах з відповідачем. Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для визнання оспарюваного договору оренди землі - недійсним /Т. 1, а. с. 3, 4/. Представник відповідача подав до суду від 31.03.2016 р. заперечення та пояснення від 26.08.2016 р., в яких зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними, незаконними, необгрунтованними, поданими з порушенням строку позовної давності. Представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі /Т. 1, а. с. 28-30, 70/. В своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що прийнятими по цивільній справі №492/1384/14-ц судовими рішеннями від 23.02.2015 р., від 05.05.2015 р., які набрали законної сили, встановлено, що [PERSON] 01.01.2011 р. уклав з ФГ «МІЛОНА» строком на десять років договір оренди належної йому земельної ділянки, який зареєстрований у встановленому законом порядку 23.10.2012 р. Таким чином, посилання на позивача на те, що він ніколи не укладав договір оренди землі №2 від 0.01.2011 р. є неправдивим. У судовому засіданні представник позивача [PERSON]. підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти заявлених позовних вимог, просили у задоволенні позову відмовити із застосуванням строків позовної давності. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами цивільного та земельного законодавства, що встановлюють правові вимоги до укладення договорів та регулюють підстави визнання їх недійсними. Судом досліджені наступні докази по справі. Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 5.76 га на території Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] / Т. 1, а. с. 8 /. Згідно копії типового договору оренди землі №2 від 01.01.2011 р. [PERSON] надав ФГ «МІЛОНА» в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5.76 га, що розташована на території Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області, строком на 10 років. Договір зареєстровано у відділу Держземагенства Арцизького району Одеської області від 23.10.2012 р. за номером [NUMBER] /Т. 1, а. с. 10, 11/. Згідно рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23.02.2015 р., договір оренди земельної ділянки від 01.01.2011 р. між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА» - розірвано, стягнуто заборгованість по орендній платі у розмірі 8 130,89 грн /Т. 1, а. с. 14, 15, 31, 32/. Згідно рішення Апеляційного суду Одеської області від 05.05.2015 р., рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалене нове рішення, яким стягнуто з ФГ «МІЛОНА» на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 3 164,31 грн.; в частині позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.01.2011 р., між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА» - відмовлено /Т. 1, а. с. 16, 17, 33, 34/. З архіву Арцизького районного суду Одеської області, судом витребувана судова цивільна справа №492/1384/14-ц з аудиозаписом судового розгляду за позовом [PERSON] до Фермерського господарства «Мілона» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі. Згідно Постанови Арцизького районного відділу ГУМВС України в Одеській області від 22.06.2015 р. кримінальне провадження №12014160220000713 від 23.10.2014 р., за фактом шахрайських дій щодо укладення незаконних договорів та здійсненя незаконного посіву пшениці на обробленій землі ФГ «МІЛОНА» (ч. 1 ст. 190 Кримінального Кодексу України) - закрито. Згідно оригіналу та копії газети «АРЦИЗСКИЕ ВЕСТИ» від 29.04.2017 р. зазначено, що у місцевій газеті є об'ява про втрату оригіналу договору оренди землі №2 від 01.01.2011 р., укладеного між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА» /Т. 1, а. с. 119. 120/. Згідно відповіді №9-1507-99.1-1897/2-16 від 09.12.2016 р. від відділу Держгеокадастру в Арцизькому районі Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області зазаначено, що оригінал договору оренди землі №2, укладений між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА» відсутній /Т. 1, а. с. 89/. На підставі зазначених доказів, які суд визнає допустимими і належними, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 5.76 га, розташованої на території Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області, кадастровий номер [NUMBER], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] /Т. 1, а. с. 8/. Як вбачається з копії договору оренди землі від 01.01.2011 р. №2, між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА» підписаний типовий договір оренди землі /Т. 1, а. с. 10, 11/. 23.02.2015 р. Арцизьким районним судом Одеської області ухвалено рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.01.20111 р. між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА» та стягнуто заборгованість по орендній платі у розмірі 8 130,89 грн /а. с. 14, 15, 31, 32 - Т. 1/. 05.05.2015 р. Апеляційним судом Одеської області рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалене нове рішення, яким стягнуто з ФГ «МІЛОНА» на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 3 164,31 грн.; в частині позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.01.2011 р., між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА» - відмовлено /а. с. 16, 17, 33, 34 - Т. 1/. Представник відповідача в судовому засіданні в своїх поясненнях відстоював позицію щодо визнання позивачем [PERSON] у 2015 році факту укладення договору оренди землі від 01.01.2011 р. з ФГ «МІЛОНА», з посиланням на правову оцінку обставин та фактів, викладених у рішенні Арцизького районного суду Одеської області від 23.02.2015 р., у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 05.05.2015 р. по цивільній справі №492/1384/14-ц за позовом [PERSON] до Фермерського господарства «Мілона» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі, а також зі змісту Постанови Арцизького районного відділу ГУ МВС України в Одеській області від 22.06.2015 р. Проте, суд вважає доцільним зазначити, що відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду при розгляді даної справи. В процесі розгляду справи, судом витребувані докази у відділі Держгеокадастру в Арцизькому районі Одеської області, а саме оригінал договору оренди землі №2 від 01.01.2011 р., укладений між між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА», з метою проведення почеркознавчої експертизи /Т. 1 , а. с. 48/. На виконання ухвали суду, отримана відповідь №9-1507-99.1-1897/2-16 від 09.12.2016 р. відділу Держгеокадастру в Арцизькому районі Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, зі змісту якої вбачається, що оригінал договору оренди землі №2, укладений між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА» відсутній, органом державної влади надана до суду копія витребуваного спірного договору /Т. 1, а. с. 89/. Також, в судовому засіданні представник відповідача неодноразово заявляв, що їх екземпляр оригіналу договору №2 від 01.01.2011 р. втрачено. В підтвердження цього факту, надав до суду оригінал та копію газети від 29.04.2017 р. з об'явою про втрату оригіналу договору оренди землі №2 від 01.01.2011 р., укладений між [PERSON] та ФГ «МІЛОНА» /Т. 1, а. с. 119. 120/. Проте, в подальшому, дані обставини, за відсутності оригіналів спірного договору оренди землі не дозволили позивачу реалізувати своє право щодо зібрання потрібних доказів для проведення почеркознавчої експертизи /а. с. 123, 127, 128 - Т. 1/ . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його довіритель ніколи не узгоджував умови надання в оренду іншим особам своєї земельної ділянки та не підписував такий договір; також не надавав таких повноважень третім особам, оригінал договору ніколи не мав на руках, підпис на спірному договорі оренди землі №2 від 01.01.2011 р. не вчиняв. Вказані обставини підтверджуються особистими поясненнями [PERSON] з аудизапису судового розгляду цивільної справи №492/1384/14-ц від 23.02.2015 р. за позовом [PERSON] до Фермерського господарства «Мілона» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), є важливим чинником, без якого укладення договору оренди земельної ділянки є неможливим. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. За змістом частини другої статті 792 ЦК України, майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору. Судом встановлено, що [PERSON] договір оренди землі №2 від 01.01.2011 р. не укладав і нікого не уповноважував на його укладення, його вільне волевиявлення на укладення спірного договору відсутнє. Підпис [PERSON] в наданій копії спірного договору оренди землі №2 від 01.01.2011 р. йому не належить. Земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 5.76 га, що розташована на території Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області, з кадастровий номером [NUMBER] нікому не передавав; актів прийомки-передачі земельної ділянки ніколи не оформляв та не підписував. Спірний договір оренди землі №2 від 01.01.2011 р. підписано невідомою особою без належних на те повноважень та згоди позивача. Як вбачається із пояснень представника позивача, власник земельної ділянки [PERSON] згоду на укладення договору оренди землі у 2011 році не надавав, істотні умови по договору ні з ким не узгоджував, орендну плату за землю не отримував з тих підстав, що договір не укладав і землю в оренду не давав. Відповідно до ст. 21 «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). На момент розгляду даної цивільної справи оригінали договору оренди землі від 01.01.2011 р. взагалі відсутні у власника, землекористувача та у відділу Держгеокадастру в Арцизькому районі Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. В судовому засіданні представник відповідача заявив, що аудіо-запис судового засідання по цивільній справі №492/1384/14-ц не може бути належним доказом, з підстав того, що цей доказ отриманий не в установлений законом спосіб, з порушенням норм ст. 100 ЦПК України. Але, суд не згоден з думкою представника відповідача, виходячи з наступного. На підставі ухвали суду була витребувана з архіву судова справа №492/1384/14-ц, в якій містився оригінал диску з аудиозаписом показань [PERSON] стосовно предмету спору. Аудіо-запис судового засідання належить до речових доказів, на підставі ст. 57 ЦПК України (в редакції Закону, що був чинний до 15.12.2017 р.). Виходячи з вимог, які пред'являються до доказів, що вимагають використання технічних засобів при їх виготовленні і відтворенні, можна дійти висновку про те, що ці матеріали можуть бути покладені в основу судового рішення, з підстав того, що вони відповідають наступним правилам: 1) відоме джерело виготовлення цих матеріалів; 2) відомий час виготовлення; 3) ці матеріали були виготовлені загальноприйнятим способом або способом, про який домовилися особи, що їх виготовили; 4) ці матеріали до подання до суду зберігалися належним чином; 5) матеріали можуть бути подані в суд у доступному для відтворення і зберігання виді. Враховуючи вище вказане, суд вважає оригінал диску з аудиозаписом показань [PERSON], який міститься в цивільній справі №492/1384/14-ц - належним та допустимим доказом (містить інформацію щодо предмета доказування), що одержаний в порядку, встановленому на той час, діючим процесуальним законодавством, на підставі ст. 58, 59 ЦПК України (в редакції Закону, що був чинний до 15.12.2017 р.). Суд вважає безпідставним посилання представника відповідача [PERSON] на ті обставини, що в кінці типового договору оренди землі зазначені реквізити сторін, які містять персональні дані про власника землі: прізвище, ім'я, по-батькові, місце проживання, ідентифікаційний номер фізичної особи, паспортні дані, - якоби наданні позивачем добровільно, так іншим способом їх отримати не можливо. Встановлені обставини по справі регулюються наступними нормативно-правовими актами. Статтею 15 ЦК України. 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно частин 1-5 статті 203 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно частин 1, 2 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 792 ЦК України: 1. За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. 2. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом. Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно частини 1 статті 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. За таких обставин позов про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача щодо пропущення позивачем загального строку позовної давності є необґрунтованими та мають суб'єктивний характер. Оскільки, відповідно до ст. 256 ЦПК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст. 257 ЦК України. Як зазначив представник позивача [PERSON], власник земельної ділянки [PERSON], в 2014 році ознайомився з копією договору оренди землі №2 від 01.01.2011 р., наданого відділом Держземагенства в Арцизькому районі Одеської області, який він не заключав та пересвідчився, що підпис не належить йому. Тому, 30.07.2014 р. [PERSON] звернувся з позовом до Арцизького районного суду Одеської області про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з виплати орендної плати. 12.02.2016 р. [PERSON] звернувся до суду із даним цивільним позовом до ФГ «МІЛОНА» про визнання договору оренди землі №2 від 01.01.2011 р. недійсним. Як вбачається з викладеного, в період з 2014 року по 12.06.2016 року, минуло майже менше трьох років, коли особи дізналась про порушене право власності на її земельну ділянку, тобто судом встановлено, що позивач звернувся до судув межах строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. Відповідно до п. 28 Постанови №9 від 06.11.2009 р. Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, <…>, від дня коли особа могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами доказування: письмовими, речовими, електроними, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ст. 89 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VII від 03.10.2017 р.) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 202, 203, 207, 215, 216, 387, 626-629, 638, 792 ЦК України, ст. ст. 1, 13, 14, 16, 21 Закону України «Про оренду землі»

Outcome: approved