Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

12.03.2018 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просив визнати укладений між ним та відповідачем 16.01.2018 року договір фінансового лізингу №02364 недійсним та повернути сторони у стан, який існував до укладення вказаного договору, стягнувши з відповідача на його користь 19000,00 грн. сплачених як комісія за оформлення вказаного договору та судовий збір у розмірі 1409,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.01.2018 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» укладено договір фінансового лізингу №02364, згідно якого предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб марки «Lada», моделі «Vesta», за умовами якого лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору на суму, передбачену п.10.3 вищевказаного договору лізингу. Сплативши перший транш коштів позивач автомобіль, на який він розраховував не отримам. В свою чергу представник лізінгодавця йому пояснила, що після перерахування даних коштів він отримує свій автомобіль на наступний дкнь. Через декілька днів позивач зателефонував представнику відповідача, який повідомив, що автомобіль придбаний і скоро буде доставлений до м. Харкова. Згодом позивач отримав від вказаного представника на свій телефонний дзвінок відповідь, що машина знаходиться в ремонті, після чого зрозумів, що автомобіля він не отримує та вирішив захистити свої права у судовому порядку. У судове засідання позивач не прибув, надавши заяву від 25.04.2018 року, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, згоди на заочний розгляд справи не надавав (а.с.47). Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» - в особі свого уповноваженого представника у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся двічі належним чином (а.с.46,51), причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, справа вирішується у загальному порядку. Враховуючи неявку усіх сторін по справі фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, виходячи з наступного. 16.01.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №02364 (а.с.14-28). Відповідно до п.1.3 вказаного договору лізингодавець зобов'язаний придбати предмет лізингу, який визначено лізингоодержувачем, та передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу. Згідно з п.3.3.1 вказаного договору лізингоодержувач зобов'язаний до отримання предмету лізингу, на умовах та порядку передбаченим договором, сплатити предбачені даним договором платежі. На підставі п.1.1 договору фінансового лізингу предметом лізингу є автомобіль марки «ZAZ», моделі «Sens». Пунктом 1.8 передбачено, що сторони погодили укласти вищевказаний договір у простій письмовій формі з дотриманням всіх його істотних умов. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу 19000,00 грн. за квитанцією №14891271 від 16.01.2018 року через відділення №3 у м. Харкові ПАТ «ПУМБ» з призначенням платежу - авансовий платіж за договором фінансового лізингу №02364 від 16.01.2018 року, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.12). Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України та нормами Закону України «Про фінансовий лізинг». За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.806 ЦК України за договором фінансового лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). На підставі ч.1 та ч.2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, оскільки договір фінансового лізингу, який укладений між юридичною особою - ТОВ «Сігма Автолізинг» та фізичною особою [PERSON] та містить елементи договору найму транспортного засобу, то в силу положень ч. 2 ст.799 ЦК України він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Матеріалами справи підтверджено, що спірний правочин в порушення зазначених вимог закону, укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.220 ЦК Україниу разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. \~Статтею 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» встановлено самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. \~За змістом ч.5 вищевказної статті закону у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У відповідності до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а відповідно до ч.3 ст.509 цьогож кодексу, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно п.п.п.3.4.3 лізингоодержувач має право відмовитися від договору у передбачених договором або чинним законодавством випадках. В той же відповідач по справі як лізингодавець має права, які є більшим за права лізингоодержувача та суттєво зменшують можливість позивача в захисті ним своїх прав при укладанні договору, що вказує на порушення балансу права між сторонами по справі (п.п.3.2. договору). Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 16.01.2018 року, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що він містить несправедливі умови, визначені Законом України «Про захист прав споживачів», якими виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про несправедливі відносно споживача умови спірного договору фінансового лізингу та наявність у зв'язку із цим підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та норм ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК Україниу разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки [PERSON] сплатив ТОВ «Сігма Автолізинг» 19000,00 грн., суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача дана сума сплачена позивачем за договором фінансового лізингу №02364 від 16.01.2018 року, який суд також визнає недійним. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: approved