Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

12 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні 1/2 частки квартири [ADDRESS] , шляхом надання ключів від вхідних дверей до даної квартири. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 1991 по 2002 роки він перебував у шлюбі з [PERSON] В період шлюбу, а саме 28 серпня 2001 року він придбав квартиру [ADDRESS] . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 серпня 2002 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку даної квартири, а рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 лютого 2005 року встановлено порядок користування нею, а саме, кімнати площею 11,9 кв.м та 7,3 кв.м виділено в користування [PERSON] , а кімнату площею 16 кв.м виділено в користування йому, кухню, ванну, туалет та коридор залишено в загальному користуванні. У 2016 році відповідач змінила замки від вхідних дверей до квартири та не впускає його, перешкоджаючи таким чином користуватись його власністю. Зауважив, що комунальні послуги він сплачує. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Позивач надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив здійснювати розгляд справи без його участі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином, через оголошення на веб-порталі судової влади України, окрім того 30 листопада 2019 року особисто отримала повістку про виклик до суду, що підтверджується її підписом в повідомленні про вручення поштового відправлення /а.с. 94/. За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що постановлено відповідну ухвалу. Суд, дослідивши докази в сукупності, вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 серпня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3628, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] /а.с. 8, 9/. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 серпня 2002 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] /а.с. 10/. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 лютого 2005 року [PERSON] виділено в користування кімнату площею 11,9 кв.м та 7,3 кв.м в квартирі [ADDRESS] , а [PERSON] - кімнату площею 16 кв.м в зазначеній квартирі. Кухню, ванну, туалет та коридор залишено в загальному користуванні /а.с. 13/. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня 2007 року зазначене рішення залишено без змін /а.с. 14/. Як вбачається з довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію), станом на 20 лютого 2019 року [PERSON] є квартиронаймачем 1/2 частки квартири [ADDRESS] , та зареєстрований в ній /а.с. 15/. Згідно відповіді Центру надання адміністративних послуг Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на запит суду, [PERSON] також зареєстрована у спірній квартирі /а.с. 23/. Як вбачається з матеріалів перевірки /а.с. 98 - 104/ за результатами звернення [PERSON] , яке зареєстроване у журналі єдиного обліку Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області за № 2601, 15 травня 2018 року [PERSON] звернувся до поліції, оскільки не зміг потрапити до квартири [ADDRESS] , так як двері були зачинені і ніхто не відчиняв. В ході перевірки було опитано [PERSON] /а.с. 100-101/, яка пояснила, що 15 травня 2018 року зачинила квартиру через те, що [PERSON] не сплачує комунальних послуг та з`являється за вказаною адресою коли її та сина не має вдома. Ключів від даної квартири у [PERSON] немає. Також, 07 лютого 2019 року, згідно рапорту старшого інспектора чергового Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 07 лютого 2019 року о 12:06 годині у [PERSON] виник конфлікт з колишньою дружиною. В ході перевірки встановлено, що [PERSON] не може потрапити до квартири [ADDRESS] , тому, що колишня дружина [PERSON] можливо замінила замки /а.с. 106/. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, де визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зі змісту ст. ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18) де, зокрема, зазначено, що співвласник майна має право вимагати усунення перешкод шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення. За результатами розгляду справи судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] . З 2018 року [PERSON] позбавлений права користуватись належною йому 1/2 часткою квартири [ADDRESS] , оскільки [PERSON] змінила замки від вхідних дверей та не впускає його до квартири. Таким чином, остання чинить позивачу перешкоди у користуванні його часткою у власності. Протилежного відповідачем не доведено. Суд вважає, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] 1/2 часткою квартири [ADDRESS] , шляхом зобов`язання надати ключі від вхідних дверей. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на його користь /а.с. 1, 2/.

Outcome: approved