Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

12.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 липня 1987 року міським відділом ЗАГС Харківської області, актовий запис № 251. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Вказує, що шлюбні відносини вони припинили з вересня 2013 року, основна причина розпаду сім»ї це різниця характерів, відсутність між нею та [PERSON] взаєморозуміння і довіри. Сумісного майна немають. З приводу матеріального забезпечення їх неповнолітньої дитини є рішення суду про стягнення аліментів. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача [PERSON]- адвокат [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 18 липня 1987 року відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Ізюмської міської [PERSON] депутатів трудящих Харківської області, зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 251. У відповідності до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через різницю характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри. Шлюбні стосунки припинені з вересня 2013 року. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст.114 Сімейного кодексу України\~-\~\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved