Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

11 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] в м. Горлівка Донецької області померла його мати - [PERSON], [INFO]. На даний час, заявнику відомо, що органи ДРАЦС на території м. Горлівка Донецької області діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Можливості надати лікарське свідоцтво про смерть матері відповідного державного зразка, він не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України в м. Горлівка Донецької області немає. У зв'язку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть [PERSON] у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про її смерть відповідного державного зразка іншим чином аніж як через звернення до суду, заявник змушений був звернутися до суду із даною заявою, та просити суд встановити факт того, що [PERSON], [INFO], громадянка України, померла [INFO] в місті Горлівка Донецької області. Заявник [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги заяви задовольнити. Представник заінтересованої особи Слов'янського міського ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відділу, проти задоволення вимог [PERSON] не заперечував. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положення ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 , п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER], заявник народився [INFO]. Його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно із довідкою про причину смерті до форми № 106/у № 1312 від [INFO], [PERSON], [INFO], померла [INFO] у віці 79 року, причиною смерті стала гостра серцево-судинна недостатність. Атеросклеротичний кардіосклероз (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 19 липня 2017 року, [PERSON], [INFO], померла [INFO] в місті Горлівка Донецької області (а.с. 7). Згідно із відмовою Слов'янського міського ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 4174/15.22-25 від 11 жовтня 2017 року, про відмову у проведенні реєстрації смерті, заявнику було відмовлено у реєстрації смерті його матері, оскільки ним для підтвердження смерті [PERSON] було пред'явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 16). Судом були досліджені також договір-замовлення № 13 на організацію та проведення поховання [PERSON] (а.с. 15) та акт приймання - передання наданих послуг № 13 від 19 липня 2017 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно із Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто свідоцтво про смерть [PERSON] яка померла [INFO], видане 19 липня 2017 року Горлівським міським ВДРАЦС - на території, тимчасово не підконтрольній Україні, не створює правових наслідків. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...». Таким чином суд бере до уваги відомості, які зазначені в довідці про причину смерті до форми № 106/у № 1312 від [INFO] та свідоцтві про смерть № [NUMBER] від 19 липня 2017 року, враховуючи неможливість в інший спосіб отримати відомості, зазначені в цих документах, хоча й не визнає зазначені довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть офіційними документами. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки породжує для нього правові наслідки отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відділі ДРАЦС на території підконтрольній державній владі України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що вимоги заявлені [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] в певний час, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до положення п.8 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що м. Горлівка Донецької області є тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання цього рішення суду.

Outcome: approved