Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

12.08.2013 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельфін» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення боргу за договором позики в розмірі 43083 гривень, штрафу у розмірі 25% від суми боргу, що складає 10770,75 гривень, а всього 53853,75 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 31.07.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача позику у розмірі 43083 гривні. Згідно умов договору позики позичальник зобов'язався повернути позику у строк до 07.08.2013 року, однак, до даного часу борг не повернув. 01.11.2013 року до суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача [PERSON] з вимогою про визнання договору про надання позики недійсним. Позивач за зустрічним позовом свої вимоги обґрунтовує тим, що договір про надання позики від 31.07.2013 року ним було підписано під впливом фізичного та психологічного насильства, що будь-яких коштів за цим договором він не отримував. В обґрунтування поданої зустрічної позовної заяви [PERSON] посилався на подану ним заяву до Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області щодо незаконних дій стосовно нього, за результатами якої було внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України. Ухвалою суду від 04.11.2013 року зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] до Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельфін» про визнання договору про надання позики недійсним прийнято до спільного розгляду із первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельфін» до [PERSON] про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за договором позики. 22.04.2014 року до суду надійшла заява від позивача за первісним позовом про часткову зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, в якій позивач зазначає, що сума позики відповідачем не повернута в повному обсязі, прострочена заборгованість відповідача по погашенню суми позики складає 43083 грн., у зв'язку з цим, відповідач за порушення терміну повернення позики зобов'язаний сплатити штраф - 10770,75 грн., пеню - 3866,85 грн., 30% річних - 8923,49 грн., та інфляційні - 1701,78 грн., а всього 68345,87 грн. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - Мазуренко Т.В. підтримала у повному обсязі позовні вимоги за первісним позовом та повністю заперечувала проти вимог за зустрічним позовом. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного позову та повністю підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до висновку, що первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельфін» підлягає задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 31 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельфін», в особі директора [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики згідно якого «Позикодавець» надав грошові кошти «Позичальнику» в розмірі 43083,00 грн., кінцевим терміном повернення коштів визначено дату 07.08.2013 року (а.с. 3, 4). Відповідно до ч.3 ст. 203 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно довідки, виданої Корольовським районним відділом УМВС в Житомирській області за підписом начальника штабу Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області майором міліції Лавренчуком В.І., вбачається, що за результатами розгляду заяви громадянина [PERSON] щодо неправомірних дій директора ТОВ «Дельфін» [PERSON] слідчим Гайдащуком О.С. було відмовлено у внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань даної заяви та в подальшому дільничним інспектором міліції Прокопчуком А.В. дану заяву розглянуто та зроблено висновок №7165/13 про те, що в зібраних матеріалах відсутні будь-які ознаки злочину, передбачені КК України, а вбачаються цивільно-правові відносини, які відносяться до компетенції суду (а.с. 153). Як вбачається з висновку про результати розгляду звернення [PERSON] від 06.08.2013 року за підписом дільничного інспектора міліції Корольовського РВ УМВС в Житомирській області Прокопчука А.В., неправомірні дії директора ТОВ «Дельфін» [PERSON] стосовно [PERSON] щодо змушування останнього до підписання договору позики не знайшли свого підтвердження. (а.с. 154). У матеріалах справи міститься ксерокопія повідомлення слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, адресоване [PERSON], про початок досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2013 року за №12013060040000116 за заявою [PERSON], яка надійшла до слідчого відділу 10.10.2013 року. Однак, ні на неодноразові запити Чуднівського районного суду, ні на виконання ухвали Романівського районного суду від 04.12.2014 року Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області не було надано суду доказів на підтвердження тих фактів та обставин, на які посилається [PERSON] в обгрунтування зустрічного позову. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування, а отже і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних доказів того, що під час укладення договору позики до [PERSON] застосовувалось насильство, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню і з цієї підстави у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. У частині вимог первісного позову ТОВ «Дельфін» про стягнення боргу за договором позики судом встановлено наступне. Згідно п.2.1. договору позики від 31.07.2013 року «Позичальник» зобов'язався повернути позику «Позикодавцю» не пізніше 7 календарних днів з дати підписання цього Договору згідно до умов п.п.1.1.1. та п.п.1.1.2. п.1.1. даного договору, кінцевий строк повернення позики 07.08.2013 року. Відповідно до п.3.2. договору позики «Позичальник» в разі невиконання або неналежного виконання положень даного Договору несе наступну відповідальність: за несвоєчасне (неповне) повернення Позики, а також у разі порушення Графіку повернення позики (Додаток №1 до даного Договору), сплачує «Позикодавцю» штрафну неустойку в розмірі 25% від суми боргу. Згідно п.3.3. договору позики «Позичальник» в разі невиконання або неналежного виконання положень даного Договору несе наступну відповідальність: за несвоєчасне (неповне) повернення Позики, а також у разі порушення Графіку повернення позики (Додаток №1 до даного Договору), сплачує «Позикодавцю» пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день оплати. Відповідно до п.3.4. «Позичальник» в разі невиконання або неналежного виконання положень даного Договору несе наступну відповідальність: за несвоєчасне (неповне) повернення Позики, а також у разі порушення Графіку повернення позики (Додаток №1 до даного Договору), сплачує «Позикодавцю» 30% (тридцять відсотків) річних від суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань. Відповідно до п. 4.3 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Первісним позивачем ТОВ «Дельфін» зобов'язання за вказаним договором позики виконано належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 31.07.2013 року, згідно якого [PERSON] отримав кошти в сумі 43083 грн. (а.с. 6). Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити, зокрема, суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач за первісним позовом порушив свої зобов'язання щодо повернення позики і його заборгованість за договором позики станом на 16.04.2014 року становить 68345,87 грн., з яких: 43083, 00 грн. - основний борг, 10770,75 грн. - штраф 25% від суми боргу, 3866,85 грн. - пеня, 8923,49 грн. - 30% річних, 1701,78 - інфляційні втрати. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельфін» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 31.07.2013 року в розмірі 68345,87 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved