Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

11 липня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус ДМНО Покинтелиця Д.В. про розірвання договору купівлі-продажу. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивач зазначає, що 30 березня 2016 року вона та відповідач [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , після чого останній зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру та переоформив рахунки на комунальні послуги. Позивач вказує на те, що не мала наміру передавати належне їй нерухоме майно безоплатно за цим договором. Ціна, вказана в договорі купівлі-продажу, є мінімальною ціною, та вказана з метою сплати податкових платежів та мита і не відображає розмір справедливої, тобто ринкової ціни на нерухомість для даного району, стану, населеного пункту, тощо. Також зазначає, що сторонами не було укладено попереднього договору, завдаток (аванс) позивач не отримувала, розписки про сплату грошових коштів відсутня, оскільки позивач не отримувала оплату по даній угоді. Тобто покупець не вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги за спірним договором, а тому позивач просить суд його розірвати, відшкодувати їй моральну та майнову шкоду у розмірі 50000 грн., сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Крім того, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких остання зазначила, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки позивачці були сплачені грошові кошти у сумі 130000 грн. ще до підписання договору, але розписки відповідач не вимагав, так як є родичами, вели спільне господарство та стосунки були довірчими, саме тому позивачка більше трьох років грошей не вимагала, а звернулась до суду із позовом у липні 2019 року. Також представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності. Третя особа у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Вислухавши пояснення представників сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відому у задоволенні позову за наступних підстав. Статтею 55 Конституції України\~визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30 березня 2016 року між [PERSON] та\~ [PERSON] \~\~було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який було посвідчено приватним нотаріусом Покинтелицею Д.В. за реєстровим № 559. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням\~є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За умовами вищевказаного договору [PERSON] \~\~зобов`язався сплатити вартість квартири після підписання договору купівлі продажу, таким чином виходячи зі змісту пункту 2.1 договору чіткий термін виконання зобов`язання в ньому не вказано. Позивачем 12 вересня 2019 року було направлено на адресу відповідача вимогу про сплату боргу. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків\~та моральної шкоди. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір\~є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. На підтвердження неотримання коштів безготівковим розрахунком представником позивача були надані копії виписки з банківських рахунків а також експертна оцінка ринкової вартості квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] . Згідно ст.\~625\~ЦК України боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою першою статті 614 ЦК України визначено що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Частиною другою статті 614 ЦК України визначено що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно з\~ст.\~545\~ЦК України\~прийнявши виконання\~зобов`язання,\~кредитор повинен\~на вимогу\~боржника видати\~йому розписку\~про одержання\~виконання частково\~або в\~повному обсязі. Якщо\~боржник видав\~кредиторові борговий\~документ,\~кредитор,\~приймаючи виконання\~зобов`язання,\~повинен повернути\~його боржникові.\~У разі\~неможливості повернення\~боргового документа\~кредитор повинен\~вказати про\~це у\~розписці,\~яку він\~видає. Наявність\~боргового документа\~у боржника\~підтверджує виконання\~ним свого\~обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Суд критично оцінює заяву представника відповідача про те що оплата за даним договором була проведена до укладення спірного договору, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позивачем коштів за договором, сторонами також не заперечувалась відсутність факту передачі майна за цим договором купівлі-продажу, позивач продовжує проживати в квартирі і не передавала її у володіння покупцеві. За таких обставин, суд вважає, що має місце порушення відповідачем умов договору, а тому позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу підлягають задоволенню. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності слід зазначити, що умовами спірного договору не визначено чіткої дати сплати коштів за придбану квартиру, а це, у поєднанні із відсутністю документального підтвердження передачі коштів дозволяє зробити висновок про те, що строк вимоги виконання зобов`язання не сплинув й дотепер. Відтак строк позовної давності щодо пред`явлення вимог, заявлених позивачем не минув. Водночас, доходячи до висновку про порушення взятих на себе зобов`язань по сплаті коштів відповідачем, що є підставою для розірвання спірного договору, суд виходить із звичаїв ділового обороту, коли оплата за подібними договорами із неконкретною датою сплати коштів має провадитися в розумні строки, як правило впродовж трьох років, та станом на дату подачі позову такий \~ \~ \~ \~ строк минув. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача суд дійшов наступного висновку. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При цьому, п. 5 постанови Пленуму Верховного суду від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» регламентовано, що обов`язкову з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювала, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер вчиненого відповідачем правопорушення, глибину душевних страждань позивача, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевних переживань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням (переживанням) позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10 000 грн. Що стосується вимоги про відшкодування майнової шкоди, то позивачем не надано суду жодних доказів її спричинення, а тому така вимога задоволенню не підлягає, як не доведена. Відтак, позовна вимога про відшкодування моральної та майнової шкоди підлягає до задоволення частково. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1400 грн., а шо стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то позивачем на підтвердження факту отримання юридичних послуг надано лише копію договору про надання правої допомоги, а докази сплати коштів за таку допомогу в матеріалах справи відсутні. З оглядну на вищевказане, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні такої вимоги у зв`язку із недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial