Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

10 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок під літерою «О» та на 8/25 частин житлового будинку під літерою «А» загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 16 / 25 частин будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На 8/25 частин спадкового будинку оформила спадщину його сестра [PERSON] , на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду від 02.03.2011 року у справі №2-1351/11, а 8/25 частин на будинок під літерою «А» залишилися відкритими. Крім того, у 2014 році позивач побудував за вказаною адресою новий будинок під літерою «О», загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м. У встановлений законом строк позивач прийняв спадщину після смерті матері, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою, нотаріусом заведено спадкову справу №672/2007. На сьогоднішній день виникла необхідність переоформити спадкове майно, тому 28 березня 2019 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 8/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що спадкоємцем не наданий правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно. За таких обставин, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, тому посилаючись на вимоги ст.392 ЦК України, звернуся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 13 травня 2019 року відкрито провадження у справі. Відповідною ухвалою суду від 01 листопада 2019 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Представник відповідача відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, без участі представника відповідача, за наявними у справі доказами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а також копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного. Суду подано копію свідоцтва про смерть [PERSON] , у відповідності до якого остання померла [INFO] в м. Новомосковську Дніпропетровської області (а.с.8). Після смерті [PERSON] Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведено спадкову справу за №672, матеріали якої свідчать про те, що діти померлої - [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] , звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами, що доводить факт прийняття спадщини позивачем та не потребує додатковому встановленню. Даних про наявність інших спадкоємців [PERSON] , померлої [INFO] , окрім позивача та його сестри, судом не встановлено. Поряд з цим, постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 березня 2019 року (а.с.22) відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 8/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем не наданий правовстановлюючий документ на нерухоме майно. Крім того, у своїй постанові нотаріус послалася на лист КП «Новомосковського МБТІ» ДОР» від 06.03.2019 року №175/19 у відповідності до якого право власності на вищевказаний житловий будинок в БТІ зареєстровано за: [PERSON] - 4/25 часток; [PERSON] - 12/25 часток; [PERSON] - 9/25 часток. (а.с.106). До того ж, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на 8/25 частин вказаного житлового будинку зареєстроване за [PERSON] , а інформація щодо зареєстрованого право власності на 17/25 частин будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Одночасно, державний нотаріус роз`яснила спадкоємцю, що йому необхідно звернутися до суду для визнання за ним права власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . На підтвердження обставин, зазначених у позові, позивачем до суду подано копію рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2011 року, яке набрало законної сили 12.03.2011 року у цивільній справі № 2-1351/11 (а.с.7), яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом задоволено, визнано за [PERSON] право власності на 8/25 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В силу вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, як встановлено вищезазначеним рішення суду [INFO] року померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину будинку [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.1996 року [PERSON] належало 4/25 частин вказаного будинку та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.1999 року [PERSON] належало 12/25 частин вказаного будинку, а всього [PERSON] на праві власності належало 16/25 частин будинку, що об`єктивно підтверджується копіями вищезазначених свідоцтв. За життя [PERSON] заповіту не залишила, а отже спадкування має відбуватися за законом і єдиним спадкоємцем за законом який вчинив дії, що свідчать про прийняття спадщини, являлась [PERSON] , як донька померлої, яка на день смерті [PERSON] постійно проживала з нею і після смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що об`єктивно підтверджується копіями свідоцтв про народження, одруження та копією довідки про місце проживання [PERSON] . Таким чином, [PERSON] стала власником спадкового майна на підставі ст.529,548,549 ЦК УРСР, згідно яких прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Однак, за життя [PERSON] не оформила належним чином своїх спадкових справ, а [INFO] . Оскільки за життя [PERSON] не посвідчила заповіту, то спадкування має здійснюватися на підставі закону і єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] являються її діти [PERSON] і [PERSON] , що вбачається з копій свідоцтв про народження та спадкової справи, витребуваної судом. Таким чином, [PERSON] також являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини, однак спільно не оформили своїх спадкових прав з незалежних від них обставин. Між тим, суд зазначеним вище рішенням від 02.03.2011 року визнав за одним із спадкоємців право на спадкування на Ѕ частину спадкового майна, та відповідно визнав за [PERSON] право власності на 8/25 частин будинку [ADDRESS] . В свою чергу, у 2016 році сестра позивача - [PERSON] зареєструвала своє право власності на спадкове майно, підставою для реєстрації права власності стало рішення суду про визнання права власності на 8/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 76,1 кв.м, житловою площею 45,3 кв..м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6). Отже, усі надані позивачем докази в сукупності з рішенням суду, яким встановлені певні обставини, доказування яких на потребує при розгляді даної справи, свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] , в силу ст.529,548,549 ЦК УРСР стала власником 16/25 частин зазначеного вище житлового будинку, але за життя у спосіб встановлений законом не оформила своїх спадкових прав, а тому позивач [PERSON] , який являється одним із спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , з незалежних від нього обставин позбавлений можливості оформити свої спадкові права. Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу визнання права на частку у спадковому майні, врегульовані наступними нормами закону. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України). У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований однак підлягає частковому задоволенню, враховуючи надані позивачем докази, вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 8/25 частин житлового будинку по [ADDRESS] , підлягає задоволенню,оскільки фактично спадкодавцю [PERSON] за життя належало 16/25 частин спадкового будинку, а тому до позивача, відповідно до ст.1216 ЦК України, з урахуванням вимог ч.1 ст.1267 ЦК України щодо рівності часток у спадщині, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. При цьому, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок під літерою «О» по [ADDRESS] задоволенню не підлягають, з огляду на те, що останнім до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на підтвердження обставин, викладених позивачем у цій частині позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial