Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

10 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив 20.06.2021 року, до [PERSON] \~про стягнення\~боргу за\~договором позики\~на підставі\~боргової розписки. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 04.11.2020\~року між\~ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким він передав [PERSON] грошові кошти у сумі 1300 дол. США, що еквівалентно на день звернення до суду 35478 грн. 82 коп. Під час укладання договору сторонами було встановлено строк повернення позики до 11.11.2020 року. Проте до вказаного строку [PERSON] не виконав зобов`язання, у зв`язку з чим позивач неодноразово звертався з вимогою про повернення боргу. Тому, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики на підставі боргової розписки від 04.11.2020 року в сумі 1300 доларів США, що еквівалентно 35478 грн. 82 коп. \~ \~ \~ \~Ухвалою Шепетівського\~міськрайонного суду\~Хмельницької області\~від 14 червня\~2021\~року року позовну заяву залишено без руху на надано позивачу пятиденний строк для усунення недоліків. У визначений судом строк недоліки було усунуто. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 09 год. 30 хв. 19 липня 2021 року, який через неявку відповідача відкладено на 14 год. 00 хв. 22 вересня 2021 року. Ухвалою Шепетівського\~міськрайонного суду\~Хмельницької області\~від 19\~липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову по даній справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, хоча про час, день та місце рогляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 22 вересня 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. З`ясувавши думку позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)\~у строк та в порядку, що встановлений договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів\~є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статтей 1046,\~1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статтей\~1046,\~1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18\~вересня 2013 року у справі №\~6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №\~6-79цс14\~та\~від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 й підтримані Великою Палатою\~Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №\~464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18. Як встановлено в суді, 04 листопада 2020 року відповідач [PERSON] отримав від\~\~позивача [PERSON] в борг 1300 дол. США строком до 11 листопада 2020 року, що стверджується оригіналом розписки. Згідно\~\~ст. 545 ЦК України\~прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання\~\~частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом усних перемовин з [PERSON] щодо повернення боргу. Однак, останній зобов`язання за договором так і не виконав. Оскільки оригінал розписки\~знаходиться у позивача [PERSON] , яку останній надав до суду, тому суд вважає доведеним той факт, що між [PERSON] та [PERSON] склалися зобов`язання з договору позики, і що останній свої зобов`язання за ним не виконав. Частиною першою статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та\~вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо стягнення грошової суми в іноземній валюті суд зазначає неступне. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання\~і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене\~у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`зання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта,\~крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів\~у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 03 березня 2021 року у справі № 522/11047/17-ц, провадження № 61-4053св20. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки [PERSON] суми позики добровільно не повернув, вимога позивача про стягнення з останнього боргу підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки наявність боргу саме у вказаному розмірі підтверджується належними та допустимими доказами. А тому, враховуючи вищевикладене та диспозитивність цивільного судочинства, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики на підставі боргової розписки від 04 листопада 2020 року в розмірі 1300 дол. США, що станом на 07 червня 2021 року еквівалентно 35478 грн. 82 коп. Оскільки позивач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи та звільнений відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, то на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути його з відповідача в дохід держави в розмірі 908 грн. На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 545, 610-612, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.\~12, 13, 76-81,\~141,\~263-265,\~280-284,\~289 ЦПК України,\~суд,-

Outcome: approved