Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

10.11.2020р. [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області, у якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що в [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що [PERSON] (батьку позивача) належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами - колишній колгоспний двір, який складався із двох членів. Членами колгоспного двору були: [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном та склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла позивачу. Зазначає, що звернувся до приватного нотаріуса для прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що питання спадкування колгоспного двору вирішується виключно в судовому порядку. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати його власником на 1/2 частку житлового будинку в [ADDRESS] . Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 12.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 20.04.2021 року постановлено замінити первісного відповідача Кальненську сільську раду Козівського району Тернопільської області у справі належним відповідачем - Козівською селищною радою Тернопільської області. 27.05.2021 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження у цій справі та призначити її до судового розгляду по суті. Позивач чи його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у їхній відсутності, згідно з якого позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однакчерез канцелярію суду подав «відзив на позовну заяву», у якому вказав, що позовні вимоги визнає та просить здійснювати розгляд справи у його відсутності. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] належить колгоспному двору, який складається з двох членів, головою якого був [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 12.10.1992 року /а.с.24/. Як вбачається із виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року від 14.09.2017 року членами зазначеного колгоспного двору були: [PERSON] та [PERSON] /а.с.17/. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , то кожному із них фактично належить 1/2 частина колгоспного двору. Як вбачається із довідки Козівського РБТІ від 21.10.2020 року №590 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (1/2), [PERSON] (1/2) /а.с.19/. Згідно із копій свідоцтв про смерть: серії [NUMBER] , виданого повторно Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 22.07.2020 року, [PERSON] помер [INFO] та серії [NUMBER] , виданого повторно Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 8.07.2020 року, [PERSON] померла [INFO] /а.с.12, 13/. 18.12.2009 року [PERSON] розпорядилася своїм майном та склала заповіт, згідно з яким належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті заповіла позивачу /а.с.23/. На момент смерті [PERSON] , згідно з довідкою виданою виконкомом Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області №822 від 29.09.2020 року, з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований /а.с.14/. 5.12.2017 року приватний нотаріус Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М. видала постанову, відповідно до якої відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно колгоспного двору, оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства і за таких обставин потрібно звертатися до суду за оформленням своїх спадкових прав /а.с.18/. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи те, що [PERSON] померла, а [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, відмов від прийняття спадщини не заявляв, в належному порядку прийняв спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦКУкраїни, суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сплачений позивачем судовий збір залишити за останнім. На підставі викладеного,

Outcome: approved