Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

10 січня 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про виселення без надання іншого приміщення з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], власником якого він є на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 листопада 2013 року, укладеного між ним та колишнім власником [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що при укладенні договору купівлі-продажу будинку з продавцем було обумовлено про необхідність зняття з реєстраційного обліку як самої [PERSON], так і відповідачів, а також необхідності звільнення з нього речей домашнього вжитку до 31 грудня 2013 року. Однак з реєстраційного обліку знялася тільки колишня власниця. Незважаючи на надіслану вимогу про виселення відповідачі зареєстровані та проживають у даному будинку як колишні члени сім'ї власника будинку, порушуючи цим самим його права як власника на вільне володіння та користування житлом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, його представник [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, наголосив, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що вважає будинок об'єктом права спільної сумісної власності колишньої дружини [PERSON] та його, оскільки, незважаючи на те, що він дістався його колишній дружині у спадок, житло істотно покращилося та збільшилося у вартості за рахунок його перебудови. Крім того, відповідач [PERSON] зазначив, що договір купівлі-продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] є фіктивним. Таким чином, на його думку, він має право на проживання в будинку [ADDRESS] разом зі своєю старенькою матір'ю [PERSON] Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася (а.с. 76). Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Чинним законодавством України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5). Зазначений житловий будинок був придбаний ним на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 листопада 2013 року у [PERSON], в п. 10 якого міститься зобов'язання продавця знятися з реєстраційного та обліку та зняти [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-10). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є родичами позивача, договір про найм (оренду) займаного ними житла з ним не укладали. На письмову вимогу від 27 листопада 2013 року звільнити житлове приміщення до 31 грудня 2013 року вони взагалі не відреагували, і продовжують і досі користуватися його житлом. Заява про добровільне зняття з реєстраційного обліку та звільнення будинку була надіслана їм 29.11.2013 року цінним листом (а.с. 6, 7, 8). Відповідно до з ст. ст. 317, 318 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як вбачається з ч. 2 ст. 386 ЦК України за власником закріплюється право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушення. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що спірний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є безпідставним та таким, що спростовується рішенням Варвинського районного суду від 28 січня 2015 року, яке набрало законної сили, та яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання даного будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що власником будинку згідно договору купівлі-продажу та зареєстрованого належним чином дійсно є [PERSON] Аналіз норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України №6-158цс14 від 05.11.2014 року право членів сім'ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Враховуючи те, що проживання відповідачів у будинку, належному позивачу, без законних підстав порушує права власника, який фактично позбавлений права володіння, розпоряджання та користування власністю, відповідачі мають бути виселені без надання іншого житла. При поданні позову до суду позивач сплатив 243 гривні 60 копійок судового збору, про що засвідчує квитанція (а.с. 1). Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати слід покласти на відповідачів. На підставі наведеного,

Outcome: approved