Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

11.12.2013 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним 23-х років. В обґрунтування своїх вимог позивач в судовому засіданні пояснила, що з 02.09.1995 року по 26.03.2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. З 2011 року їхній син навчається на денній формі навчання Криворізького коледжу національного авіаційного університету. Термін закінчення навчання 2015 рік, навчання проводилось на контрактній основі. З лютого 2013 року він був переведений на навчання за державним замовленням. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а її сім'я є багатодітною. Син [PERSON] є інвалідом з дитинства по зору і щорічно потребує додаткових витрат на санаторне лікування. Вона отримує невелику соціальну допомогу, якої не достатньо для належного утримання її родини та забезпечення умов навчання сина, який потребує щоденно коштів на проїзд, харчування, навчальну літературою. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина який навчається не надає, хоча має таку можливість. Тому, оскільки відповідач добровільно не надає допомоги на утримання дитини, то на підставі ст.199 СК України, з нього можливо стягувати аліменти, з огляду на це вона і звернулась до суду. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що вони дійсно від шлюбу з позивачем мають повнолітнього сина [PERSON]. Останній на даний час навчається на безоплатній основі, як особа яка має пільги, які також розповсюджуються на безоплатний проїзд, медичне лікування та оздоровлення. З огляду на це він вважає, що твердження позивача, що син потребує коштів на проїзд до місця проживання, а також додаткових витрат на оздоровлення в даному випадку спростовуються. Він по мірі можливості, періодично надає кошти сину. Крім того пояснив, що починаючи з 2008 року він є пенсіонером, отримує пенсію в сумі 1332,73 грн. на місяць, інших доходів не має, за своїм станом здоров'я не працює. Також він має на утриманні двох непрацездатних батьків з якими разом проживає, оскільки свого житла не має. Стягнення аліментів в розмірі який просить позивач, поставить його в скрутне матеріальне становище по забезпеченню свого існування, тому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідив, проаналізував та оцінив у сукупності всі наявні письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи та дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 02.09.1992 року по 26.03.2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, даний факт підтверджується відповідними свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу (а.с.3). За час шлюбу, а саме [INFO] в них, народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). В графі батьки, свідоцтва про народження батьком вказаний: [PERSON], матір'ю: [PERSON], які відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України ( далі СК України) є батьками дитини. Відповідно до ст. ст. 141,155 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України, з того з батьків, який ухиляється від виконання цього обов'язку, за рішенням суду на утримання дитини присуджуються аліменти у частці від його заробітку (доходу) і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. п.20, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому, відповідно до абзацу 3 п. 17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 200 СК України, розмір та спосіб стягнення аліментів визначається за правилами ст. 182 цього ж Кодексу. Зокрема, враховується стан та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони по справі проживають окремо, син знаходиться на повному утриманні позивача. Починаючи з 01.09.2011 року [PERSON] є студентом денного відділення Криворізького коледжу Національного авіаційного університету. Термін навчання з 2011 по 30.06.2015 рік, навчання проводиться за державним замовленням з 28.10.2013 року, вказані обставини підтверджуються довідкою №2505/д від 08.11.2013 року (а.с.16). Судом також встановлено, що [PERSON] самостійного доходу чи прибутку не має, зі слів позивача отримує стипендію в розмірі 600 грн. щомісячно, з яких він лише отримує на руки близько 250 грн., іншу частину утримують за харчування. Даних коштів не достатньо, для забезпечення повноцінного навчання. Крім того встановлено, що син сторін є інвалідом з дитинства по зору і щорічно потребує додаткових витрат на санаторне лікування. Також судом встановлено, що позивач має статус «одинокої матері», виховує багатодітну сім'ю, на даний час не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною [INFO]. Позивачем самостійно здійснюються поточні витрати та харчування, одяг, проїзд до місця навчання та інші необхідні витрати. В ході судового розгляду також встановлено, що відповідач на даний час офіційно не працює, є пенсіонером за віком, отримує пенсію в сумі 1332,73 грн. на місяць, за своїм станом здоров'я не працює. Твердження відповідача, що на його утриманні перебувають його непрацездатні батьки, суд оцінює критично, оскільки згідно наданих останнім довідок, що знаходяться в матеріалах справи, його батьки перебувають на обліку як пенсіонери, отримують пенсійне забезпечення в середньому розмірі 1200,00 грн. на місяць. Враховуючи вищевикладене батьки зобов'язані утримувати своїх дітей, а як встановлено в судовому засіданні, відповідач вказаний обов'язок не виконує належним чином, суд вважає, що для забезпечення належного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання щомісячно належить стягувати аліменти, однак їх розмір, який заявлений позивачем слід зменшити до 1/3 частини доходу відповідача. Вказаний розмір аліментів на думку суду є обґрунтованим і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з вимогами ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 229 гривень 40 коп., оскільки позивач звільнений від його сплати.

Outcome: partial