Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

11.02.2020 позивач [PERSON] звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач [PERSON] є співвласником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.03.2000 року відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради, згідно з яким власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). В належній позивачу квартирі зареєстрована [PERSON] , яка є донькою позивача та відповідачем по справі. Зазначає, що ніяких речей відповідача на теперішній час в квартирі не має. Факт не проживання відповідача в належній квартирі з 2015 року, підтверджується Актом про не проживання складеного 03.02.2020 року комісію в складі представників ОСББ «Чайковського, 29», за участю сусідів. Не зважаючи на те, що відповідач не проживає в квартирі, не отримує кореспонденцію, комунальні послуги не сплачує, він не знімається з реєстраційного обліку, чим позбавляє позивача можливості оформити житлову субсидію та розпоряджатися власністю на свій розсуд (продати квартиру, тощо). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.02.2020 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що вона підтримує позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також просила розглянути справу у її відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є співвласником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.03.2000 року відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради, згідно з яким власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-10). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 15.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новогродівського міського управління юстиції, актовий запис № 88, [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Згідно з договором дарування 1/3 частки квартири, посвідченого 06.05.2005 року приватним нотаріусом Артемівського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М., зареєстровано в реєстрі за № 2261, [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] (а.с.11-12). Відповідно до інформації, наданої Бахмутською міською радою на запит суду (№ 727 від 14.02.2020), відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно акту ОСББ «Чайковського, 29» від 03.02.2020 громадянин [PERSON] , 1986 року народження, зареєстрована, але не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] по теперішній час (а.с.14). Згідно з довідкою, виданою 03.02.2020 року ОСББ «Чайковського, 29» за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] мати (а.с.13). Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданого 09.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції в м.Донецьку, актовий запис № 6, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 18.02.2017 року відділом РАЦС адміністрації Радянського району м.Волгоград, [PERSON] , [INFO] , 18.02.2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.20). Згідно з копією паспорта громадянина Російської Федерації, виданого 09.03.2017 року Відділом з питань міграції відділу поліції №6 управління МВС Росії по м.Волгограду, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Та обставина, що [PERSON] не знята з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено вст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Та обставина, що [PERSON] , [INFO] не знята з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності. Крім того, нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог. Судом достовірно\~встановлено,\~що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2015 року, нею не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved