Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

11 грудня 2013 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що 14 жовтня 2006 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON]. 03 грудня 2010 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва шлюб розірвано. Дитина проживає з нею. Відповідач життям дитини не цікавляться, його вихованням та утриманням не займається, матеріально не допомагає дитині. 27 січня 2014 року позивач подала до суду заяву про об'єднання в одне провадження вимоги про стягнення з відповідача аліментів, посилаючись на те, що дитина перебуває на її утриманні, а відповідач, який є забезпеченою особою, жодної допомоги не надає. Просила суд ухвалити рішення, яким: позбавити відповідача батьківських прав щодо їх дитини та стягнути з [PERSON] на її користь на сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року позов [PERSON] задоволено. Позбавлено [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] Стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON] на утримання [PERSON] до досягнення дитиною повноліття, аліменти в розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи з 27 січня 2014 року (а.с. 69-70). Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 року скасоване заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Солом'янська районна у м. Києві державна адміністрація Орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Справу призначено до судового розгляду (а.с. 139-140). У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Пояснили суду, що сторони почали проживати окремо під час вагітності позивача. [PERSON] не цікавився сином, кошти на утримання дитини майже не надає. За останні 2 роки переказав близько 2000 гривень окремими платежами. Позивач також зазначила, що вона перебуває в іншому шлюбі, її чоловік виховує дитину як батько та має намір усиновити [PERSON]. Прокурор Прокуратури Солом'янського районну м. Києва підтримала заявлений позов, вважає, що він підлягає задоволенню. Відповідач та його представник проти задоволення позову про позбавлення батьківських прав заперечували. Пояснили суду, що відповідач, в міру можливості, надавав допомогу дитині шляхом пересилання грошових коштів та надавав дозволи на виїзд дитини за кордон. Кошти від його імені інколи пересилала і його сестра. Останній раз він направляв грошовий переказ у березні 2014 року. Позивач не бажає, щоб він спілкувався з дитиною, тому відповідач і не приїздив, знав, що сина йому не віддадуть. Відповідач [PERSON] зазначив, що не оспорює свого обов'язку утримувати дитину та сплачувати аліменти. Через скрутне матеріальне становище, незадовільний стан здоров'я, необхідність лікування та наявність на утриманні непрацездатних матері та батька погоджується платити аліменти в розмірі 200 гривень щомісяця. Раніше він працював у Польщі адміністратором, останнім часом намагався знайти роботу в Івано-Франківську, проте не зміг, тому зараз не працює. Перебуває на обліку як безробітний. Представник Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації Органу опіки та піклування не заперечувала проти задоволення позову. Оскільки відповідач дитиною не цікавиться, до органу опіки та піклування не звертався, тому вимоги позивача є обґрунтованими. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с. 11). 14 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї 14 жовтня 2006 року (а.с. 14). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 17-18). Сторонами не оспорюється, що дитина проживає з позивачем. Звертаючись в суд з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, позивач зазначала, що дитина проживає з нею, відповідач життям сина не цікавиться, його вихованням та утриманням не займається, матеріально не допомагає. Позивач на підтвердження своїх вимог посилалась на покази свідків та письмові докази. При первинному розгляді справи судом допитувались свідки. Так, допитана судом в якості свідка [PERSON] показала, що позивач є її подругою, а з відповідачем познайомилась після їх одруження. Відповідача бачила, коли [PERSON] була вагітна, більше його не бачила. Вихованням та утриманням [PERSON] займається [PERSON] Перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу ніхто не чинив. Свідок [PERSON] у суді показала, що з позивачем знайома з 2005 року, а відповідача бачила один раз у 2006 році, більше його не бачила. Вони з позивачем є подругами, зустрічаються досить часто. З наданої суду довідки з Центру інтелектуального та творчого розвитку особистості «Райдуга» від 21 жовтня 2013 року вбачається, що [PERSON] з 2010 року по теперішній час відвідує заняття у Центрі на курсі підготовки до школи. Протягом цього періоду мати постійно спілкується з викладачами, цікавиться успіхами дитини, сприяє її всебічному розвитку. Крім матері ніхто з родини не супроводжував дитину на заняття (а.с. 12). Відповідно до довідки з медичного центру «АТ.Амеда» від 24 жовтня 2013 року [PERSON] відвідує центр з 27 червня 2013 року. За цей час останній був на медичному огляді 4 рази. Під час всіх відвідувань дитину супроводжувала мати [PERSON] (а.с. 13). З наданої суду довідки з Англійської школи Хелен Дорн у м. Києві вбачається, що [PERSON] з вересня 2013 року по теперішній час відвідує заняття у школі. Протягом цього періоду мати постійно спілкується з викладачами, цікавиться успіхами дитини. Крім матері ніхто з родини не супроводжує дитину на заняття (а.с. 20). З висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 06 лютого 2014 року № 108-1222/01 (а.с. 30-31), вбачається, що орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також звертаючись в суд з вимогою про позбавлення батьківських прав, [PERSON] зазначала, що 06 жовтня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який бажає усиновити її дитину, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 25 листопада 2013 року (а.с. 16). Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він не спілкувався з дитиною тривалий час, оскільки працював за кордоном в Польщі, проте постійно надавав дозволи на виїзд дитини за кордон та в міру можливості надсилав грошові кошти позивачу на утримання сина, що підтверджується копіями квитанції (а.с. 89-94). На даний час він не відмовляється від утримання та виховання свого сина. Посилаючись на те, що він не діяв на шкоду дитині, вважає, що позовна вимога про позбавлення його батьківських прав не підлягає задоволенню. Крім того, він не проживає в місті Києві, що також є перешкодою для спілкування з сином, а позивач зазначала, що не бажає, щоб вони спілкувались. Аналізуючи встановлені судом взаємини сторін і вимоги закону, що регулюють зазначені правовідносини, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно склалися стосунки, за яких батьки уникають спілкування між собою після розірвання шлюбу, позивач створила нову сім'ю, що опосередковано вплинуло на стосунки відповідача з сином. Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що батько розуміє свій обов'язок щодо участі у вихованні та утриманні дитини, бажає приймати таку участь. Періодично відповідач направляв кошти на утримання дитини, що не свідчить про його ухилення від виконання своїх обов'язків як батька дитини. Суд також враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому приходить до висновку, що позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], в такому випадку є передчасною та надмірною. Позивач також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 гривень щомісяця. Зазначає, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини та має мінливий дохід. При розгляді справи встановлено та не оспорювалось у судовому засіданні, що відповідач періодично надсилав кошти на утримання сина [PERSON] ( а.с. 89-94). [PERSON] пояснив суду, що на даний час він не забезпечений роботою, отримує нерегулярний та мінливий дохід. З довідки Івано-Франківського міського центру зайнятості Івано-Франківської області від 11 вересня 2014 року № 2985 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку як безробітний з 06 серпня 2014 року (а.с. 149). За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 184 СК України визначено якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання законом не віднесено до обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Такий факт не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Позивач не надавала суду перелік витрат на утримання дитини, їх доцільність та вартість. За таких обставин, враховуючи вік дитини, факт її перебування на утриманні позивача, а також мінливий дохід відповідача, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх сина в розмірі 1000 гривень щомісяця, оскільки відповідач є працездатною особою та має рівні обов'язки з позивачем по утриманню дитини. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вимога про стягнення аліментів заявлена позивачем 27 січня 2014 року (а.с.37). З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок за вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial