Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

12 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому збільшивши розмір позовних вимог згідно заяви від 26 березня 2015 року просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргових зобовязань в розмірі 24339,71 доларів США та 40407 грн. 65 коп. за договором про надання споживчого кредиту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 11256874000 від 23 листопада 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], банк надав останньому кредит в сумі 53000 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним, з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 листопада 2017 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за договором про надання споживчого кредиту між банком та [PERSON] 23 листопада 2007 року було укладено договір іпотеки, за яким передано в іпотеку нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, проспект Перемоги (колишній проспект Жовтневої революції), будинок № 92, яке належить відповідачу на праві власності. Оскільки [PERSON] свої зобовязання за договором про надання споживчого кредиту не виконує, існує заборгованість, яку боржник не погашає, а тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження надання [PERSON] коштів за кредитним договором, сума боргу не підтверджена належними доказами, а тому законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає. Крім того, представник відповідача послався як на підставу для відмови у задоволенні позову не зазначення позивачем у позові початкової ціни продажу предмета іпотеки. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] коштів за кредитним договором не отримував, а тому майновий поручитель не повинен відповідати своїм майном за неіснуючим боргом. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 23 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11256874000, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 53000 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним з кінцевим терміном повернення до 22 листопада 2017 року (а/с 5-10). Також, 23 листопада 2007 року в забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором про надання споживчого кредиту № 11256874000 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 30007Z426, за яким передано в іпотеку нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, проспект Перемоги (колишній проспект Жовтневої революції), будинок № 92, яке належить відповідачу на праві власності (а/с 11-16). [PERSON] свої зобовязання по договору належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 23 березня 2015 року виникла заборгованість, яка складає 24339,71 доларів США, з якої 20320,61 доларів США - заборгованість по кредиту, 4019,10 доларів США заборгованість по процентам. Також, нарахована пеня за прострочення сплати кредиту в сумі 24463 грн. 64 коп. та пеня за прострочення сплати процентів в сумі 15944 грн. 01 коп. (а/с 59-66). Таким чином, оскільки [PERSON] заборгованість не погашає, а тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Доводи представника відповідача з приводу того, що позивач не надав доказів на підтвердження надання [PERSON] коштів за кредитним договором і що сума боргу не підтверджена належними доказами спростовуються наданим позивачем розрахунком на а.с.17-26 та доданим до заяви про збільшення позовних вимог розрахунком на а.с.59-66. З довідок - розрахунків вбачається, що умови кредитного договору позичальник виконував належним чином з часу укладення кредитного договору і останній платіж за наданим кредитом було здійснено у грудні 2013 року, прострочена заборгованість за кредитом виникла з початку 2014 року, у звязку з чим банк 03.10.2014 року надіслав боржнику [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитом. Також 03.10.2014 року банк направив майновому поручителю [PERSON] вимогу в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з моменту отримання вимоги (а.с.37-40) Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно п/п 4.1.1 договору іпотеки від 23 листопада 2007 року, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Положеннями\~ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~встановлено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжував має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяження зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. Як узгоджено сторонами під час укладення іпотечного договору в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна. Таким чином, позивач правомірно скористався своїм правом одержати задоволення вимоги за рахунок майна, що було передане в іпотеку, в якості забезпечення виконання зобов'язань боржником, подавши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу у межах процедури виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості. Відповідно до\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~суд при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки повинен зазначити спосіб реалізації предмета іпотеки та початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Пунктом 42 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і п.4 ч.1\~ст. 215 ЦПК України. Так, у рішенні обов'язково зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки, спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів шляхом надання права іпотеко держателю на продаж предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Крім того, у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15 викладено правову позицію, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої\~статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Також, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений при предявленні позову судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved