Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

11 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 50 відсотків всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде навчатися починаючи з 21.12.2015 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 листопада 2010 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У позивачки коштів на належне утримання дитини не вистачає, інших джерел доходу немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти сплати аліментів [PERSON], але наголосив, що згоден сплачувати аліменти у розмірі ? від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України ) встановив наступне. 20 листопада 2010 року Виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Фастівського району Київської області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 212 (а.с. 3). Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO],, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області 29 липня 2011 року. (а.с. 4). Згідно довідки про склад сім'ї № 1043 від 11.02.2016 року, виданої Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області дитина проживає разом з позивачкою (а.с. 5). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України . Як зазначає позивачка у позовній заяві, [PERSON] працездатний, інших утриманців не має, його стан здоров'я дозволяє працювати. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей та порядку сплати аліментів не досягнуто. Проте, при визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним. Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховуються вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, обставини справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у частковому відношенні, а саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог (вимоги задоволені на 50 % від заявлених вимог), що становить 275,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial