Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

11.10.2017 року представник за довіреністю [PERSON] звернувся в суд із позовною [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON]М, в якому просив, прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, стягнути з фізичної особи [PERSON] на його користь грошові кошти, надані йому в борг у розмірі у розмірі 2 020 000 (два мільйони двадцять тисяч) гривень 00 копійок заборгованості за договором позики; 3% річних з дня прострочення виконання зобовязання у розмірі 180 306 (сто вісімдесят тисяч триста шість) гривень 00 копійок; пеню у розмірі 2 255 150 (два мільйони двісті пятдесят пять тисяч сто пятдесят) гривень 16 копійок; інфляційні втрати від прострочення зобовязання у розмірі 1\~757\~578 (один мільйон сімсот пятдесят сім тисяч пятсот сімдесят вісім гривень) 12 копійок. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказує на те, що 06 жовтня 2014 року, між ним та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], про що до реєстру для реєстрації вчинення нотаріальних дій було внесено запис під № 303, а саме [PERSON] надано в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 2 020 000 (два мільйони двадцять тисяч) гривень 00 копійок, які згідно п.З цього Договору він зобовязався повернути у строк до 15.10.2014 року. Вказує, при наданні відповідачу в борг зазначених грошових коштів, очікувалось, що ці кошти будуть повернуті [PERSON] в строк до 15.10.2014 року, однак на неодноразові усні звернення позивача з метою повернення належних йому грошових коштів відповідач ніяк не реагував. Однак, у встановлений зазначеним Договором позики строк, відповідач не повернув надані йому в борг грошові кошти, а натомість лише багаторазово усно запевняв [PERSON], що має намір їх повернути. Зазначає, що, довгий час не мав можливості письмово звернутись до відповідача з письмовою вимогою, оскільки адреса його проживання була невідома, позивач багаторазово (починаючи з листопада 2014 року і по цей час) усно (в телефонних розмовах) вимагав від відповідача повернення суми заборгованості, однак відповідач у грубій формі йому відмовляв, чим, враховуючи його поважний вік, завдало йому значних душевних страждань, шо у результаті спричинило погіршення стану здоровя [PERSON] При цьому, станом на 05.10.2017 року позика [PERSON] так і не повернута,а виконання зобовязання прострочене на 1034 дні. Крім того, згідно п. 7 зазначеного вище Договору позики, у випадку прострочення оплати відповідач зобовязався сплатити [PERSON] грошову суму відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України. У звязку із зазначеними фактами, розуміючи, що став жертвою шахрайства, 10.12.2014 року звернувся до Шевченківського УП ГУНП в місті Києві з відповідною заявою, де описав вищезгадані факти, у звязку з чим було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 Кримінального Кодексу України, яке зареєстроване у ЄРДР за №12014100030013890. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває і досі. Ухвалою суду Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.11.2017 року залучено до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з підпунктом 9 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Представник позивача в судовому засіданні 22.12.2018 року позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. В подальшому подав заяву згідно якої просив розгляд справи проводити без його участі та без участі позивача. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, хоча про розгляд справи був належним чином повідомлений відповідно до ч.6 та 11 ст. 128 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі. В заяві вказала, що 06 жовтня 2014 року, за реєстровим № 303, нею був посвідчений договір позики грошових коштів. Стверджує, що особи [PERSON] та [PERSON] при підписанні вказаного договору, були попередньо ознайомленні з вимогами цивільного законодавства, щодо недійсності правочинів, перебували при здоровому розумі, ясній памяті та діяли добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладення договору. Договір не укладався під впливом тяжкої для них обставини, вони не були визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідало їх інтересам, про що були засвідчені їхні підписи на вказаному договорі. Згідно ч.1\~ст.280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~\~ Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд, приходить до наступного. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до\~статті 526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 06 жовтня 2014 року, між [PERSON], жителем [INFO] та відповідачем [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], номер і серія паспорта - АВ № 821307, який виданий Іллінецьким РВ УМВС у Вінницькій області, 21.08.2008 року, жителя [INFO] укладено Договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], про що до реєстру для реєстрації вчинення нотаріальних дій було внесено запис під № 303, за яким [PERSON] надано в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 2 020 000 (два мільйони двадцять тисяч) гривень 00 копійок, які згідно п.3 цього Договору він зобовязався повернути у строк до 15.10.2014 року. Пунктом 6 договору від 06.10.2017 року передбачено, що позика вважається повернутою у випадку наявності на примірнику цього договору відмітки позикодавця про одержання грошей або наявності розписки позикодаця про повний розрахунок, або після зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. В пунктах 7, 8 договору вказано, що в разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, тобто сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та вразі коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю позику згідно з визначеним у пункті 3 цього договору строком, позикодавець вправі буде пред'явити цей договір до стягнення в безспірному порядку і в строки, передбачені чинним законодавсовм України. Крім того, в п.9 договору позики від 06 жовтня 2014 року передбачено, що зміст ст.ст. 1047, 1048 Цивільного кодексу України сторонам роз'яснено. Згідно положень\~ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Однак, станом на час розгляду справи в суді доказів, які б підтверджували повернення боргу позивачу, відповідачем не надано. Вищезазначені факти відповідачем не спростовані. В судовому засіданні оглянуто оригінал договору позики від 06 жовтня 2014 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON], на якому відсутні будь-які відмітки позикодавця про одержання грошей. За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь процентів за користування коштами, а також 3% річних за час прострочення повернення боргу та інфляційні втрати суд зазначає наступне. Відповідно до положень\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 ЦК України. За змістом\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку, що сторонами були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України щодо письмової форми договору позики, так як договір позики, було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], про що до реєстру для реєстрації вчинення нотаріальних дій було внесено запис під № 303. Тобто договір позики, який міститься в матеріалах справи підтверджує факт передачі позивачем [PERSON] грошові кошти у борг [PERSON] та отримання відповідачем грошових коштів. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які позивач посилався в своєму позові, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а доказів на їх спростування суду не надано, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо: стягнення з відповідача - [PERSON] на користь позивача грошові кошти, надані у борг у розмірі у розмірі 2 020 000 (два мільйони двадцять тисяч) гривень 00 копійок заборгованості за договором позики; 3% річних з дня прострочення виконання зобовязання у розмірі 180 306 (сто вісімдесят тисяч триста шість) гривень 00 копійок; пеню у розмірі 2 255 150 (два мільйони двісті пятдесят пять тисяч сто пятдесят) гривень 16 копійок; інфляційні втрати від прострочення зобовязання у розмірі 1\~757\~578 (один мільйон сімсот пятдесят сім тисяч пятсот сімдесят вісім гривень) 12 копійок є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] а на користь держави підлягає до стягнення судовий збір. На підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved