Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

11 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 10 грудня 2004 року. Від подружнього життя мають трьох дітей: [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися внаслідок того, що останній не забезпечує сімю. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дітей, [PERSON] просить розірвати шлюб з [PERSON] Ухвалою від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 15). Ухвалою від 22 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті (а. с. 21). У судове засідання позивач [PERSON] Л, Г. не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 24). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає (а. с. 25). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони у справі одружилися 10 грудня 2004 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Недригайлівського районного управління юстиції Сумської області, про що у Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №31. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-БП №084690 (а. с. 5). У шлюбі в останніх народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 6-8). Зі змісту позовної заяви вбачається, що подружні стосунки між сторонами у справі не склалися внаслідок виникнення фінансових труднощів, зокрема, з тих підстав, що відповідач фінансово не забезпечує сімю. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи обставини, викладені позивачем в заяві до суду, та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що намір [PERSON] розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя і збереження сімї не можливе. Сторони у справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище та відповідно до заяви позивача, суд вважає за можливе залишити останній шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved