Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

11 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно довіреності серії ВРА №309961, посвідченої 30 серпня 2010 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], відповідач надав повноваження щодо повного розпорядженням автомобілем марки ВАЗ моделі 21130, тип легковий комбі В, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) ХТА 21130064112807, реєстраційний номер: ВМ 5938 АН, [PERSON] і [PERSON] строком на десять років. Відповідно до довіреності серії ВТО №777835, посвідченої 25 лютого 2014 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] передовірив йому усі повноваження щодо вказаного автомобіля. 20 березня 2015 року його зупинили співробітники ДАІ, які повідомили, що в рамках виконавчого провадження по стягненню з власника автомобіля [PERSON] боргу в сумі 29 059 грн. 09 коп. на автомобіль ВАЗ 2130, р. н. ВМ 5938 АН накладено арешт. Коли він повідомив про це [PERSON], останній попросив його заплатити борг, посилаючись на те, що на даний час не має коштів, на що він погодився та сплатив: 29 059, 09 грн. боргу і 2 983, 57 грн. - виконавчого збору та виконавчих витрат, а також 320 грн. 43 коп. комісії банку. Після сплати зазначених коштів виконавче провадження, де боржником є [PERSON], було закінчене та знятий арешт із вищевказаного автомобіля. В подальшому він переоформив автомобіль ВАЗ 21130, р. н. ВМ 5938 АН на [PERSON] Посилаючись на те, що у добровільному порядку [PERSON] відмовляється повернути кошти, які він сплатив в рахунок погашення боргу останнього, позивач на підставі ч. 3 ст. 528 ЦК України просить стягнути з відповідача 29 059 грн. 09 коп. 01 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійними довіреності серії ВТО №777835 від 25 лютого 2014 року та рахункуфактури, а також витребування автомобіля з чужого незаконного володіння. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що 30 серпня 2010 року він оформив довіреність на належний йому автомобіль ВАЗ 21130, р. н. ВМ 5938 АН на імя [PERSON] та [PERSON] У 2011 році в м. Суми по вул. Воєводіна він зустрів [PERSON] і попросив його зняти вказаний транспортний засіб з обліку, на що останній відповів відмовою. З тих пір автомобіль він не бачив. 25 червня 2015 року він отримав судову повістку до Білопільського районного суду і позовну заяву [PERSON] про стягнення коштів. Посилаючись на те, що останній діє на підставі довіреності, яка не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки в ній відсутнє прізвище особи, якій надано право розпоряджатися автомобілем, [PERSON] на підставі ст. ст. 386, 387 ЦК України просить визнати довіреність серії ВТО №777835 від 25 лютого 2014 року та рахунок-фактуру недійсними і витребувати автомобіль ВАЗ 21130, р. н. ВМ 5938 АН із чужого незаконного володіння та повернути йому (а. с. 27-28). Ухвалою Білопільського районного суду від 02 липня 2015 року вказані вище позови були обєднані в одне провадження (а. с. 44). В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник за договором про надання юридичних послуг [PERSON] уточнили первісні позовні вимоги, просили стягнути з [PERSON] 29 059 грн. 09 коп. в рахунок відшкодування коштів, сплачених [PERSON] за зобовязаннями відповідача перед ТОВ «Інвестиційно-промислова група «Майстер», 2 983 грн. 57 коп. в рахунок відшкодування сплачених позивачем за [PERSON] виконавчого збору та виконавчих витрат, а також 320 грн. 43 коп. комісії банку, сплачених позивачем внаслідок погашення заборгованості відповідача (а. с. 108). Проти зустрічного позову [PERSON] заперечували. Відповідач [PERSON] зустрічний позов підтримав, первісний позов [PERSON] не визнав, посилаючись на те, що не уповноважував [PERSON] сплатити його борг перед ТОВ «Інвестиційно-промислова група Майстер» за виконавчим документом, тим більше, що з рішенням суду не згодний і має намір його оскаржувати (а. с. 34-35). Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, проти позову [PERSON] заперечував. Третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, а також письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що при складанні довіреності за реєстровим номером 148 на імя [PERSON], [PERSON] діяв на підставі довіреності від [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 30 серпня 2010 року за реєстровим номером 3519. [PERSON] ознайомився з текстом довіреності, її зміст останньому був зрозумілий і відповідав його волевиявленню. Довіреність видана [PERSON] без перевищення повноважень, зазначених в основній довіреності. На основній довіреності, яка видана від імені власника автомобіля [PERSON], проставлена відмітка нотаріуса про видачу довіреності в порядку передоручення, де зазначені прізвища довірителя та повіреного. Крім того, на примірнику довіреності, що залишився у справі нотаріуса, прізвище повіреного було зазначене. В примірнику довіреності, викладеному на нотаріальному бланку, прізвище повіреного було не вказане помилково. Посвідчена 25 лютого 2014 року довіреність за реєстровим номером 148 була зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за реєстровим номером 40720093 із зазначенням прізвища довірителя і повіреного (а. с. 76). Треті особи: [PERSON], [PERSON], представники Сумського обласного діагностичного центру безпеки дорожнього руху та МРЕВ м. Суми, Сумського, Краснопільського і Білопільського районів в судове засідання не зявились без повідомлення причин, хоча належним чином були сповіщені про час, день і місце розгляду справи. Заслухавши сторони, третю особу, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до довіреності серії ВРА №309961, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 30 серпня 2010 року, зареєстрованої в реєстрі за №3519, [PERSON] довірив [PERSON] і [PERSON] кожному із них розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду чи передати в заставу) належний йому транспортний засіб марки ВАЗ, моделі 21130, тип легковий комбі В, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) ХТА 21130064112807, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області 14 грудня 2007 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ВМС 028913, виданого Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області 14 грудня 2007 року, а на період дії довіреності, експлуатувати (керувати) зазначений транспортний засіб на території України та за її межами. Довіреність видана строком на десять років і дійсна до 30 серпня 2020 року з правом передоручення (а. с. 3). В подальшому, як вбачається із довіреності серії ВТО №777835, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 25 лютого 2014 року, зареєстрованої в реєстрі за №148, [PERSON], який діє від імені [PERSON], згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 30 серпня 2010 року за реєстровим номером 3519, уповноважив [PERSON] розпоряджатись (продати, обміняти, здати в оренду чи передати в заставу) належним [PERSON] автомобілем марки ВАЗ 21130 ( легковий комбі В), 2006 року випуску, кузов №ХТА 21130064112807, реєстраційний номер [NUMBER], а також на період дії цієї довіреності експлуатувати (керувати) зазначений транспортний засіб на території України та за її межами. Довіреність діє до 30 серпня 2020 року, якщо не буде скасована раніше цього терміну у встановленому для цього порядку чи припинена з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України, без права передачі повноважень за цією довіреністю іншій особі (а. с. 4). Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 25 лютого 2014 року, [PERSON], ідн. [NUMBER] видав довіреність [PERSON], ідн. [NUMBER] на майно: транспортний засіб, тип транспортного засобу: автомобіль легковий, номер державної реєстрації : ВМ 5938 АН, опис : ВАЗ 21130 (легковий комбі В), 2006 року випуску, кузов №ХТА 21130064112807 (а. с. 5). Крім цього, судом встановлено, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області у справі №573/328/13-ц від 07 червня 2013 року з [PERSON] на користь ТОВ «Інвестиційно-промислова група «Майстер» стягнуто 28 383 грн. 42 коп. збитків, 282 грн. 83 коп. судового збору та 392 грн. 84 коп. судових витрат, повязаних з явкою до суду, а всього 29 059 грн. 09 коп. (а. с. 9). Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 листопада 2013 року вищевказане рішення залишено без змін (а. с. 10). Із дослідженого в судовому засіданні виконавчого провадження №4-269/2013 (номер за ЄДРВП: 41385144) вбачається, що 31 грудня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білопільського районного управління юстиції [PERSON] відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №573/328/13 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Інвестиційно-промислова група» Майстер» боргу в розмірі 29 059,09 грн. (а. с. ВП 20, 35). 27 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, а 20 серпня 2014 року винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON], що маються на рахунку у Сумській філії ПАТ КБ «ПриватБанк» у межах суми 32 007 грн. 47 коп. (а. с. ВП 20, 35). Крім того, 24 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, в тому числі автомобіля ВАЗ 21130, номерний знак [NUMBER] (а. с. 59 ВП). 30 березня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білопільського районного управління юстиції Сумської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, припинено чинність арешту майна боржника, припинено розшук майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення у звязку із повною сплатою заборгованості за виконавчим листом, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій (а. с. 77 ВП). З наявної у матеріалах справи квитанції №0.0.364035586.1 від 20 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Інвестиційно-промислова група «Майстер» 29 059 грн. в рахунок погашення заборгованості [PERSON] згідно рішення Білопільського районного суду у справі №573/328/13-ц від 07 червня 2013 року (а. с. 7). 25 березня 2015 року позивач сплатив на користь ВДВС Білопільського РУЮ за [PERSON] 2 983 грн. 57 коп. за послуги, що підтверджується квитанцією №0.0.365996289.1 (а. с. 7). У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обовязку боржника третьою особою. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною третьою статті 528 ЦК України визначено, що інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення стягнення кредитором на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Суд вважає, що в даному випадку має місце один з окремих випадків недоговірної заміни кредитора в зобов'язанні суброгація, при якій третя особа виконує зобов'язання (найчастіше у формі платежу), у силу чого займає місце первісного кредитора. При суброгації відбуваються дві дії: платіж кредиторові й передача прав кредитора особі, що зробила платіж. При цьому інша особа може запропонувати кредиторові виконання зобовязання не лише не запитуючи на це згоди боржника, а навіть не повідомляючи його про намір здійснити виконання зобов'язання іншою особою. Зі змісту цієї правової норми випливає, що інша особа має право на виконання не будь-якого обов'язку боржника, а виключно такого обов'язку, який є простроченим. Таке виконання вимоги кредитора до боржника має наслідком перехід прав кредитора до цієї особи. Суд не приймає до уваги і вважає безпідставними заперечення [PERSON] стосовно того, що він не уповноважував [PERSON] сплатити його заборгованість перед ТОВ «Інвестиційно - промислова група «Майстер» і не давав останньому жодних обіцянок щодо відшкодування сплачених ним коштів за його зобовязаннями, тому як мав намір оскаржити судове рішення про стягнення із нього на користь ТОВ «Інвестиційно-промислова група «Майстер» боргу в сумі 29 059,09 грн., з огляду на наступне. Зі слів позивача [PERSON], які обєктивно підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи і матеріалами виконавчого провадження, встановлено, що позивач правомірно, на підставі довіреності серії ВТО №777835, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 25 лютого 2014 року, зареєстрованої в реєстрі за №148, керував автомобілем ВАЗ 21130, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 4). 13 березня 2015 року вказаний транспортний засіб, яким керував [PERSON], був затриманий інспектором взводу ДПС [PERSON] на 471 км автодороги Київ Харків у звязку з виконанням постанови про розшук майна боржника [PERSON] (а. с. 83). В подальшому, позивач, дізнавшись через відділ ДВС про зобовязання відповідача перед ТОВ «Інвестиційно-промислова група «Майстер», внаслідок якого було накладено арешт і в подальшому затримано автомобіль ВАЗ 21130, реєстраційний номер [NUMBER], яким він володів і розпоряджався на законних підставах, у звязку з небезпекою втрати вказаного майна шляхом реалізації з метою виконання рішення суду, сплатив за [PERSON] заборгованість за виконавчим документом, а також судовий збір та судові витрати (а. с. 7). В даному випадку, з огляду на зазначені вище норми діючого законодавства, згода [PERSON] на виконання зобовязання не була потрібна. Крім цього, судове рішення, на підставі якого здійснювалося стягнення коштів із [PERSON], набрало законної сили, є обовязковим для виконання та перебувало на примусовому виконанні у відділі ДВС Білопільського РУЮ, тому доводи відповідача про подальше можливе оскарження судового рішення також є безпідставними. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення в частині стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 29 059 грн. 09 коп. в рахунок відшкодування коштів, сплачених останнім за зобовязаннями відповідача перед ТОВ «Інвестиційно-промисловою групою «Майстер» згідно рішення Білопільського районного суду Сумської області у справі №573/328/13-ц від 07 червня 2013 року, та 2 983, 57 грн., сплачених [PERSON] за [PERSON] виконавчого збору і виконавчих витрат, повязаних із примусовим виконанням вказано вище судового рішення. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 290 грн. 59 коп. та 29 грн. 84 коп., які вказані у квитанціях відповідно №0.0.364035586.2 від 20 березня 2015 року та №0.0.365996289.2 від 25 березня 2015 року, задоволенню не підлягають з огляду на те, що вказані кошти є комісією банку за надані послуги. Стосовно зустрічного позову [PERSON] суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що автомобіль ВАЗ 21130, тип легковий комбі В, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) ХТА 21130064112807, р. н. ВМ 5938 АН, належав [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14 грудня 2007 року серії ВМС 028913 (а. с. 6). В судовому засіданні відповідач підтвердив, що з метою відчуження вказаного автомобіля, для забезпечення вимог кредитора, 30 серпня 2010 року уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися ним (продати, обміняти, здати в оренду чи передати в заставу). 25 лютого 2014 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON], в порядку передовіреності уповноважив [PERSON] на подальше розпорядження (продати, обміняти, здати в оренду чи передати в заставу) автомобілем ВАЗ 21130, р. н. ВМ 5938 АН (а. с. 3-5). На час звернення до суду із зустрічним позовом основна довіреність не була скасована Оскільки правочин може бути визнаний недійсним тільки з підстав, визначених законом, то наявність таких підстав має бути доведеною позивачем в суді. Згідно зі ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. У відповідності до ст. 247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії . За змістом ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення . Відмова від цього права є нікчемною. Частиною 3 статті 203 ЦК України визначено вільне волевиявлення учасника правочину, яке має відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину відповідно до Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зі змісту довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 25 лютого 2014 року за реєстровим номером 148, вбачається, що вона була посвідчена в порядку передоручення на право розпорядження автомобілем марки ВАЗ 21130 (легковий комбі-В), 2006 року випуску, кузов №ХТА21130064112807, реєстраційний номер [NUMBER]. Під час складання вказаної довіреності довіритель [PERSON] діяв від імені [PERSON] згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 30 серпня 2010 року за реєстровим номером 3519, в межах наданих йому повноважень. Текст довіреності за реєстровим номером 148 був прочитаний [PERSON], її зміст був йому зрозумілий і відповідав його волевиявленню, про що свідчить підпис останнього у довіреності (а. с. 4). Крім того, на основній довіреності, яка видана від імені власника автомобіля [PERSON], нотаріусом [PERSON] поставлена відмітка про видачу довіреності в порядку передоручення, де зазначені прізвища довірителя та повіреного [PERSON] і [PERSON] відповідно (а. с. 3). Довіреність, яка є предметом розгляду зустрічного позову, була зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за реєстровим №40720093 із зазначенням прізвищ довірителя та повіреного, що підтверджується витягом з реєстру №26370825 (а. с. 5). Наведене вище свідчить про те, що при посвідченні довіреності від 25 лютого 2014 року за реєстровим номером №148 нотаріусом [PERSON] були враховані вимоги ст. ст. 215, 240 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутність у довіреності, виданій в порядку передоручення, прізвища особи, якій [PERSON] передоручає свої повноваження [PERSON], в даному випадку не має наслідком визнання такої довіреності недійсною, оскільки, при її складанні були дотримані вимоги ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Прізвище повіреного в довіреності було не вказане помилково. В той же час особа останнього була ідентифікована, про що свідчить внесення до тексту довіреності його ідентифікаційного коду, зазначення прізвища повіреного при реєстрації довіреності за реєстровим номером 148 в Єдиному реєстрі довіреностей, а також у відмітці про передоручення, зробленій на основній довіреності серії ВРА №309961, посвідченій приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 30 серпня 2010 року від [PERSON] на імя [PERSON] (а. с. 3-5). Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 25 лютого 2014 року за реєстровим номером 148, недійсною за безпідставністю позовних вимог. Суд вважає також такими, що не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання довідки - рахунку від 10 квітня 2015 року серії №738781, виданої ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху» недійсною, оскільки довідка - рахунок є документом, на підставі якого здійснюється реєстрація транспортного засобу в органах ДАІ за новим власником і цей документ не містить ознак правочину, який можна було б визнати недійсним. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про витребування майна (автомобіля) із чужого незаконного володіння з підстав, визначених ст. ст. 386, 387 ЦК України, суд враховує правові позиції Верховного суду України у справах №6-107цс12 та №6-165цс13, в яких зазначено, що при встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобовязальний спосіб захисту. У зобовязальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у звязку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом предявлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Відповідно до п. п. 2 та 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником, суду слід зясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин. Враховуючи фактичні обставини справи та вищевикладені правові позиції Верховного суду України, які за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів України, суд приходить до висновку, що зустрічна позовна вимога про витребування автомобіля із чужого незаконного володіння є необґрунтованою, оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] заволодів спірним автомобілем ВАЗ 21130, тип легковий комбі В, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] незаконно, без відповідної правової підстави. Таким чином, дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що 25 лютого 2014 року [PERSON] при передорученні спірного автомобіля ВАЗ 21130, легковий комбі В, 2006 року випуску, номер кузова ХТА 21130064112807, р. н. ВМ 5938 АН, [PERSON] діяв в рамках повноважень наданих йому [PERSON] відповідно до раніше виданої на його імя та на імя [PERSON] нотаріально посвідченої довіреності від 30 серпня 2010 року серії ВРА №309961, яка станом на день передоручення позивачем за зустрічним позовом не була відкликана. Більше того, вимога [PERSON] щодо витребування майна (автомобіля) із чужого незаконного володіння заявлена до [PERSON], як до користувача майна, проте, як вбачається із Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 964615, станом на 24 квітня 2015 року спірний автомобіль ВАЗ 21130, легковий комбі В, 2006 року випуску, номер кузова ХТА 21130064112807, р. н. ВМ 5938 АН, зареєстровано за [PERSON] (а. с. 12 ). Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 320 грн. 43 коп. (оскільки первісний позов задоволено на 99%), що підтверджується квитанцію про сплату судового збору (а. с. 1). Всього стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають кошти в сумі всього 32 363 грн. 09 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial