Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

11 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» про зобовязання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23 лютого 2015 року був укладений договір № 003-08522-230215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку. 03 березня 2015 року позивач на свій поточний рахунок через касу банка внесла кошти на загальну суму 74\~900,00 грн. Позивач неодноразово зверталася до відповідача про виплату коштів через касу або перерахування коштів на рахунок, відкритий в іншому банку, проте відповідачем не були виконані розпорядження позивача. За таких обставин позивач просить зобовязати відповідача кошти у сумі 74\~900,00 грн. перерахувати на поточний рахунок, відкритий у [PERSON] акціонерному товаристві «Діамантбанк». Ухвалою від 12 жовтня 2015 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб. Позивач у судове засідання прибула, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що постановою Правління Національного банку України відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних у звязку з чим розпочато процедуру виведення відповідача з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, також додав, що позивач включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, проте до суду надано пояснення, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 23 лютого 2015 року між [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк», Банком, та [PERSON], Клієнтом, був укладений договір № 003-08522-230215 про надання банківських послуг за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування «myDELTA» (а.с. 5-7). Позивач [PERSON] 03 березня 2015 року внесла для поповнення поточного рахунку кошти на загальну суму 74\~900,00 грн. (а.с. 8-10, 14). [PERSON] 09.07.2015 року, 14.07.2015 року, 23.07.2015 року зверталася до Уповноваженої особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб з заявами про повернення внесених коштів (а.с. 11-13). На свої звернення позивач отримувала відповіді (а.с. 15-20). 02.03.2015 року постановою Правління Національного банку України № 150 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних у звязку з чим рішенням № 51 від 02.03.2015 року Виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб з 03.03.2015 року розпочату процедуру виведення [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації (а.с. 75-80). Правлінням Національного банку України 02.10.2015 року прийнята постанова № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» (а.с. 81). 21 жовтня 2105 року [PERSON] звернулася з кредиторською вимогою до Уповноваженої особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію [PERSON] товариства «Дельта Банк» (а.с. 100-101). Згідно листа [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 23.11.2015 року, 22 червня 2015 року [PERSON] отримала кошти у [PERSON] акціонерному товаристві «Дельта Банк» у сумі 77\~500,00 грн. (а.с. 106). [PERSON] як вкладник включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів [PERSON] товариства «Дельта Банк» (а.с. 139). Згідно\~ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності з ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За правилами ч. 2\~ст. 1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 41 Конституції України передбачає, що\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1\~першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, який є спеціальним законом, що регулює такі правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 вказаного Закону,\~тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується [PERSON] стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,\~ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~є спеціальними, і цей Закон\~є пріоритетним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Судом встановлено, що 02.03.2015 року постановою Правління Національного банку України № 150 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних у звязку з чим рішенням № 51 від 02.03.2015 року Виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб з 03.03.2015 року розпочату процедуру виведення [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації. Статтею 36 Закону\~України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що з дня початку процедури виведення [PERSON] банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). [PERSON] набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Згідно із п.п. 1, 2 ч. 5\~ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,\~під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. П. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується [PERSON], в національній валюті України. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~, з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Таким чином, запровадження тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб у відповідача обмежує його цивільну правосуб'єктність та є підставою для звільнення від виконання ним умов договорів банківського вкладу та рахунку між сторонами, питання відшкодування за договором банківського рахунку вирішується повноважним органом [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб у порядку, визначеному\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відтак, починаючи з 03.03.2015 року, часу введення тимчасової адміністрації, банк не мав права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати будь-які перерахування з рахунку, відкритого на ім'я позивача. За таких обставин, суд вважає, що, з урахуванням приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач, як вкладник (кредитор), може вимагати задоволення своїх майнових вимог щодо повернення грошових коштів з банківських рахунків виключно в межах процедури ліквідації банку. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що на момент звернення позивача до відповідача у [PERSON] акціонерному товаристві «Дельта Банк» було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дійшов висновку, що вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» про зобовязання вчинити дії не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 2, 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 16, 509, 526, 527, 530, 629, 1058, 1060 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed