Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 12.02.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення з житла та зняття з реєстрації за адресою: м. Краматорськ, вул..Литовська,б 63. Згідно позову, 10.09.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений\~\~кредитний договір № 5М-10, відповідно до якого\~\~відповідачу був наданий кредит в розмірі 93820 грн. строком до 09.09.2014 року, який останній зобов'язався повернути та сплатити відсотки за користування отриманими коштами в строки та в порядку, визначених договором. 20.06.2007 року в забезпечення виконання своїх зобов'язань [PERSON] уклав договір іпотеки. Згідно договору іпотеки\~\~відповідач [PERSON] передав банку в іпотеку належне їм нерухоме майно у вигляді житлового будинку по вул Литовська,63 в м. Краматорську. Однак в подальшому відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином, допустивши прострочення погашення кредиту, у зв'язку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» змушений був звернутися з позовом до суду та Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2010 року було вирішено з метою погашення заборгованості звернути стягнення на вищенаведений будинок та земельну ділянку. Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно- правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя а повинне відбуватись на підставі рішення суду. Просять висилити відповідача та всіх неправомірно зареєстрованих осіб, які зареєстровані та проживають у [INFO] та зняти з реєстрації. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися та надали суду заяву слухати справу без їх участі та надали заперечення на позов, в яких зазначено, що відповідач та всі члени його родини були зареєстровані в [INFO] до укладання відповідачем договору іпотеки, тому посил на те, що відповідач зареєстрований неправомірно необґрунтований та безпідставний. Просять в задоволенні позову відмовити. Суд заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи , вважає, що позов не підлягає задоволенню . Судом встановлено, що згідно до кредитного договору № 5М-10 від 10 вересня 2010 року зазначено, що зобовязання за цим кредитним договором забезпечується договором іпотеки № Б/Н від 20.06.2007 року та додатковою угодою №Б/Н від 10.09.2010 року до договору іпотеки №Б/Н від 20.06.2007 року Згідно до договору іпотеки від 20 червня 2007 року відповідач [PERSON], який машкає за адресою м. Краматорськ, вул. Литовська,63 уклав з позивачем договір, яким передав в іпотеку майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, розташовані в м. Краматорську, вул. Литовська, 63. Згідно домової книги , в будинку 63 по вул. Литовський зареєстровані [PERSON] з 1996 року, [PERSON] з 1998 року, [PERSON] з 1995 року. Тому суд робить висновок, що реєстрація всіх осіб в будинку 63 по вул. Литовській в м. Краматорську проходила до укладання договору іпотеки і визнати її незаконною немає підстав. Так, відповідно до положень статті 9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року протягом терміну дії цього закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам-підприємцям) або юридичним особам субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37(у частині реалізації права іпотеко держателя на набуття права власності на предмет іпотеки), стаття 38 (у частині реалізації права іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 ( у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до розпорядження КМ України за № 1275-р від 02 грудня 2015 року, пункт 20, місто Краматорськ віднесено до зони проведення АТО. Таким чином, положення ст.9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» застосовується під час виконання рішення суду та не унеможливлює ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст.11 п.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» дія цього закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Також суд приходить до висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у [INFO] з зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, та в частині виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у зазначених житлових приміщеннях з будинку 63 по вулиці Литовська в м. Краматорську з наступних підстав. Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 Закону «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Зазначені правові позиції викладені у листі Верховного Суду України від 01 липня 2015 року «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.355 ЦПК України за 1 півріччя 2015 року». Оскільки по справі встановлено, що в іпотеку передано житловий будинок та земля по вул. Литовська 63 в м. Краматорську, які придбані не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог в частині виселення відповідачів без надання їм іншого постійного житла. Крім того, Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2010 року було вирішено з метою погашення заборгованості звернути стягнення на вищенаведений будинок та земельну ділянку. Що стосується виселення відповідачів з будинку, який перебуває в іпотеці, то апеляційний суд вважав, що в цій частині позову слід відмовити, оскільки позивачем порушена процедура такого виселення, передбачена ст.40 Закону України «Про іпотеку».

Outcome: dismissed