Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

11.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця мешкання дитини. Свої позовні вимоги мотивує наступним. З відповідачкою він перебував у шлюбі з 4.07.2008 року по 26.03.2013 року. Від шлюбу є неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 05.02.2013 року визначено місце проживання неповнолітніх дітей за місцем проживання матері - [PERSON] На даний час дитина - [PERSON] мешкає з позивачем. Поспілкувавшись з дитиною, позивач звернув увагу на те, що дитина не бажає повертатись до матері. Звернувшись до психолога, спеціаліст прийшов до висновку, що дитина не відчуває в сім*ї матері тих відносин які повинні бути, та проживання в сім*ї батька є більш доцільним. Враховуючи, що донька категорично не бажає проживати в сім*ї матері, позивач просить суд визначити місце мешкання дитини [PERSON], [INFO] з батьком, стягнути з [PERSON], на його користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу). У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що на час подання позову дитина мешкає разом з ним біля трьох місяців. Він може забезпечити належне забезпечення та виховання своїй доньки. Донька відвідує дошкільний заклад, та кружок з танців. Під час розгляду справи у суді відповідачка забрала дитину до себе. Він стурбований долею дитини, так як мати не приділяє належної уваги дитині. Підставою звернення до суду з даним позовом стало бажання самої дитини мешкати з ним. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вважає, що батько забезпечує дитину належним вихованням. Але в першу чергу позивач керується інтересами самої дитини, яка неодноразово висловлювала своє бажання жити з батьком. Вважає, що при вирішенні даного спору інтереси дитини вище інтересів батьків. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідачки у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги він не визнає. По перше є рішення Стахановського міського суду Луганської області від 05.02.2013 року, яким визначено місце проживання неповнолітніх дітей за місцем проживання матері - [PERSON] А тому у суду не має підстав для розгляду даного позову, та позовна заява підлягає залишенню без розгляду. По друге суд не має права роз'єднувати дітей, так як від шлюбу позивача та відповідача є дві дитини, а позивач просить визначити місце мешкання з ним тільки однієї дитини. Відповідачкою також проведене психологічне обстеження дитини, та цей висновки спеціаліста протилежний висновку спеціаліста до якого звертався позивач. Представник третьої особи суду пояснив, що орган опіки та піклування Шахтарської міської ради не може прийти до однозначного висновку. Просить вирішити справу на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи судом фактично встановлено. [PERSON] та [PERSON] перебували у юридичному шлюбі з 4.07.2008 року по 26.03.2013 року. Від шлюбу є неповнолітні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 05.02.2013 року, яке набрало законної чинності, визначено місце проживання неповнолітніх дітей за місцем проживання матері - [PERSON] Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] на час подання позову мешкає разом з батьком біля трьох місяців, ці обставини сторонами не оспорюються, та підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов, який складений депутатом виборчого округу № 6 14.01.2014 року. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько , які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина , спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров*я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що даний спір вирішений Стахановським міським судом Луганської області від 05.02.2013 року. Дослідивши підстави позову [PERSON] викладені у рішенні Стахановського міського суду Луганської області від 05.02.2013 року та підстави даного позову суд не вважає їх тотожними, а тому підстави для залишення позову без розгляду відсутні. Про що судом постановлена відповідна ухвала. Суд також не погоджується з доводами представника відповідача про те, що у зв'язку з новими обставинами позивач має право звернутись до Стахановського міського суду Луганської області про перегляд рішення суду від 05.02.2013 року за нововиявленими обставинами. В даному позові позивач посилається саме на нові обставини, які відбулися після ухвалення рішення Стахановського міського суду Луганської області від 05.02.2013 року, тобто ці обставини не є нововиявлиними. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року також визначено, що дитина повинна, коли це можливо, виховуватися своїми батьками та під їх відповідальністю та в будь-якому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Основним принципом зазначених актів міжнародного законодавства є дотримання в першу чергу інтересів дитини та забезпечення її належного та відповідного розвитку. Вказані принципи знайшли своє відображення в законодавстві України, зокрема, за правилами ч. ч. 1,2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до висновку про психологічний стан дитини [PERSON] від 8.12.2013 року, який зроблений центром психологічної допомоги [PERSON], в той час коли дитина проживала разом з батьком було встановлено, що дівчинка врівноважена, доброзичлива, ніяких ознак тривоги помічено не було. Дівчинка впевнена в батьківський любові. На підставі досліджень психолог, психотерапевт - [PERSON] та дитячий психолог, нейропсихолог [PERSON] прийшли до висновку, що не було зафіксовано жодного прояву страху, тривоги, напруження або дискомфорту. Дівчинка перебуває в доброму настрої, розкута, упевнена в собі. Відзначається сильна взаємна прихильність між батьком та донькою. Оптимально емоційного контакту між дитиною та матір*ю виявлено не було. У судовому засіданні, як спеціаліст, [PERSON] пояснила суть методів які були застосовані при обстеженні дитини. Додатково зазначила, що спілкування з дитиною відбувалось без присутності батька. Всі матеріали, зокрема малюнки дитини, у неї збережені. На даний час, враховуючи, що дитина вже не перебуває з батьком, порушений звичний спосіб життя дитини. Період адаптації дитини до нових умов триває близько трьох місяців. Під час обстеження дитина виявляла бажання мешкати з батьком. Відповідно до протоколу допиту малолітнього свідка від 26.12.2013 року [PERSON], у присутності спеціального педагогу, законного представника [PERSON] (представник органу опіки та піклування), пояснила, що вона мешкає разом з батьком. Батька вона любить та хоче з ним жити. З матір*ю вона жити не хоче, так як мати закриває її в темному туалеті, за маленькі витівки. Батька вона не бачила до того як стала з ним мешкати, мати прятала її від батька. Мати в її присутності обзивала батька різними поганими словами та казала що батько поганий. З батьком їй добре, ніхто її не змушує бути з батьком. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] від 20.03.2014 року умови проживання задовільні, для дитини створені всі необхідні умови. Відповідно до наказу № 3-к ТОВ «Сприяння Сервіс» [PERSON] працює на посаді заступника директора з посадовим окладом 8500 грн. Оцінюючи докази викладені вище у їх сукупності суд приходить до висновку що вони логічні та послідовні. Посилання позивача на бажання дитини мешкати разом з ним підтверджуються висновком про психологічний стан дитини [PERSON] від 8.12.2013 року, поясненнями спеціаліста - психолога [PERSON], протоколом допиту малолітнього свідка від 26.12.2013 року. Обставин які б унеможливлювали передачу дитини для проживання з батьком викладені в ч. 2 ст. 161 СК України судом не встановлено. Відповідно до психологічного висновку державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченко» від 19.03.2014 року біологічного батька [PERSON] не приймає, відкидає. У дитини виявлена тривожність. Суд критично ставиться до висновку державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченко» від 19.03.2014 року, так як він суперечить висновку про психологічний стан дитини [PERSON] від 8.12.2013 року, поясненням спеціаліста - психолога [PERSON], протоколу допиту малолітнього свідка від 26.12.2013 року. Суд також звертає увагу на виявлену тривожність у дитини під час проведення психологічного дослідження, що на думку суду свідчить про не комфортність перебування дитини в родині матері. Суд критично оцінює довідку центру дитячого розвитку «СУПЕРдетки» від 21.03.2014 року про те, що [PERSON] відвідує курси дитячого розвитку з грудня 2012 року та по теперішній час. Вказана інформація не відповідає дійсності, так як сторони не оспорюю того факту, що на час звернення до суду дитина біля трьох місяців мешкала з батьком в інший області. Таким чином дитина ні як не могла безперервно відвідувати центр дитячого розвитку з грудня 2012 року по 21.03.2014 року. Відповідачкою не надано відомості про розмір її доходів. Суд при оцінці відповідального батьківства з боку матері бере до уваги те, що мати протягом трьох місяців мешкання дитини з батьком не зверталась до суду з позовом про повернення дитини. Судом такі обставини при розгляді справи не були встановлені, а представником відповідача не доведено, що мати намагалась повернути дитину, якщо на думку представника відповідача батько викрав дитину. Зокрема представником відповідача не доведений факт викрадення дитини, належних та допустимих доказів такого факту суду не було надано. Суд також приймає до уваги, що після звернення позивача до суду відповідачка забрала дитину до себе, що також свідчить про можливість відповідачки забрати дитину в будь - який момент на протязі трьох місяців що дитина мешкала з батьком, але відповідачка не робила цього. Посилання представника відповідача на те, що не можна роз'єднувати сестер, не заслуговують на увагу. При визначенні місця мешкання дитини не припиняються сімейні стосунки між дітьми та не втрачаються особисті та майнові права батьків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 21.03.2014 року, враховуючи, що думку матері не вдалося з*ясувати у судовому засіданні, то орган опіки та піклування не може підготувати обґрунтований висновок Європейський Суд з прав людини, в контексті ст.8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, поміж іншого, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитиня, які повинні превалювати над інтересами батьків. Викладене свідчить, що батько, незважаючи на рівність прав батьків у вихованні дитини, які встановлені Сімейним кодексом України, з врахуванням встановлених обставин по цій справі, на даний час має більше переваг по відношенню до матері, щодо визначення місця проживання їхньої дитини. До того ж, головним критерієм при визначені місця проживання дитини, є інтереси цієї дитини, які повинні привалювати над інтересами батьків. Про це йде мова в рішенні Європейського суду з прав людини «Гоффман проти Німеччини» (2001 р.), яким розкривається принципи статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на такий підхід, а саме те, що на даний час саме батько може створити дитині належні умови для виховання та розвитку, у звичній для неї обстановці та враховуючи думку самої дитини, яка бажає проживати з батьком, суд вважає, що на даний час визначення проживання малолітньої дитини разом з батьком буде більш доцільним та буде найбільш відповідати інтересам дитини, сприяти її нормальному гармонійному розвитку. Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам статей 160, 161 СК України, а також практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає , вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Враховуючи, що суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини з батьком то, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved