Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 22.07.2011 року його було прийнято на посаду фотографа на підставі трудового договору № 04011100551 до фізичної особи -підприємця [PERSON] Вказаний трудовий договір був зареєстрований в Апостолівському РЦЗ. ФОП [PERSON] повідомила його, що він буде отримувати заробітну плату в розмірі 3000 гр. на місяць, але з часу прийняття на роботу ФОП [PERSON] жодного разу не виплатила йому заробітну плату, пояснюючи тим, що всі зароблені кошти йдуть на погашення кредиту за придбану техніку. В кінці вересня захворіла його мати, в зв'язку з чим йому необхідні були кошти. З питання виплати заробітної плати він 22.10.2013 року звернувся до вказаного відповідача, на що відповідач йому повідомила, що заробітної плати він не отримає, а також повідомила, що його 12.08.2013 року звільнено та вручила йому копію трудового договору та трудову книжку. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки в Апостолівський РЦЗ з приводу розірвання трудового договору він не звертався, підпис в п.17 трудового договору про розірвання договору від його імені підроблений, в зв'язку з чим просить визнати незаконним запис в п. 17 вищевказаного трудового договору щодо його розірвання, поновити його на попередній роботі, стягнути з роботодавця: заробітну плату за період за час затримки її виплати з 22.07.2011 року по 22.10.2013 року, заробітну плату за час вимушеного прогулу з 22.10.2013 року по день ухвалення судового рішення, моральну шкоду в сумі 10000 гр. Також просить визнати незаконним пункти 2 та 3 вищевказаного трудового договору щодо встановлення йому заробітної плати в сумі 480 гр. та в частині визначення його роботи неповний робочий день, оскільки домовленість з ФОП [PERSON] щодо розміру заробітної плати в 3000 гр. і він працював повний робочий день. Також просить поновити строк звернення до суду, оскільки про своє звільнення він дізнався 22.10.2013 року, коли йому було вручено копію трудового договору та трудову книжку, після чого він звернувся до суду з адміністративним позовом. Ухвалою судді від 11.11.2013 року було відмовлено у відкритті провадження по справі, копію даної ухвали направлено судом 22.01.2014 року, отримав ухвалу він 06.02.2014 року. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі та про невизнання позову. В запереченнях на позов відповідач зазначила, що з позивачем вона дійсно уклала трудовий договір 22.07.2011 року, який був зареєстрований в Апостолівському РЦЗ, при цьому в зв'язку з невеликим обсягом роботи було визначено, що позивач працюватиме неповний робочий день - 20 год. на тиждень, оплата проводилася погодинно відповідно до визначеного законодавством розміру мінімальної заробітної плати. Інших домовленостей щодо розміру зарплати з позивачем не було. Передбачені договором кошти позивач отримував особисто готівкою щотижня, жодних затримок щодо її виплати не було. Просить застосувати наслідки пропуску позовної давності до вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати, оскільки строк звернення з даними вимогами складає 3 місяці і позивач мав можливість у разі порушення його прав звернутися до суду. Також відповідач зазначила, що між нею та позивачем були стосунки чоловіка та жінки, які були припинені незадовго до розірвання трудового договору, тому вважає, що даний позов подано з метою помсти. 12.08.2013 року трудовий договір з позивачем було розірвано, при цьому позивач особистим підписом підтвердив вказаний факт. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Апостолівського РЦЗ проти позову заперечує, просить відмовити у позові в зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, оскільки договір між позивачем та ФОП [PERSON] № 04011100551 від 22.07.2011 року був зареєстрований у РЦЗ, при цьому умови договору на час реєстрації були узгоджені сторонами договору, розмір заробітної плати відповідав встановленому законодавством розміру мінімальної заробітної плати. 12.08.2013 року відповідальною особою РЦЗ Котієм О.В. було знято з реєстрації вищевказаний трудовий договір на підставі звернення СПД [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний запис у журналі. Посилання позивача на ту обставину, що його підпис у п.17 договору є підробленим, являється необґрунтованим, оскільки позивачем не надано жодного доказу. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. 22 липня 2011 року між [PERSON] як фізичною особою - підприємцем та [PERSON] як працівником укладено безстроковий трудовий договір з 22.07.2011 року, відповідно до умов якого працівник зобов'язаний виконувати роботу фотографа, системного адміністратора на неповний робочий день, час виконання робіт встановлюється 20 годин на тиждень, а фізична особа зобов'язується оплачувати працю працівника в розмірі 480 гр. на місяць, при цьому розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Вказаний трудовий договір в цей же день зареєстровано в Апостолівському районному центрі зайнятості за № 04011100551 (а.с.85). 14 березня 2012 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено доповнення до трудового договору від 22.07.2011 року, відповідно до умов якого внесені зміни до п.2 та п.3 трудового договору, відповідно до яких [PERSON] прийнято на посаду фотографа, системного адміністратора на повний робочий день 40 годин на тиждень з оплатою праці в розмірі 1100 гр. Доповнення до договору зареєстровано Апостолівським РЦЗ в цей же день за № 122 (а.с.74). Відповідно до п.17 вищевказаного трудового договору 12 серпня 2013 року договір розірваний сторонами за згодою сторін за ст.36 п.1 КЗпП України, під вказаним записом вчинено підписи фізичною особою - підприємцем та працівником. Згідно запису в п.18 даний договір в цей же день знято з реєстрації. З оглянутого в судовому засіданні журналу реєстрації трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, встановлено, що трудовий договір між ФОП [PERSON] та [PERSON] зареєстровано Апостолівським РЦЗ за № 04011100551 22 липня 2011 року, 12 серпня 2013 року вказаний договір знято з реєстрації. Факт роботи позивача за вказаним трудовим договором підтверджується записами в трудовій книжці. Висновком № 2189-14 судової почеркознавчої експертизи від 26.09.2014 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «Працівник» п.17 оригіналу трудового договору № 04011100551 від 22.07.2011 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] Відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін, тобто між працівником та роботодавцем повинна бути домовленість щодо припинення трудового договору в строк, визначений сторонами. Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики 08.06.2001 року № 260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості, який зареєстрував договір. Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених КЗпП України, за відсутності працівника, проводиться протягом трьох робочих днів за умови подання фізичною особою: примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення), у разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. У цьому випадку центр зайнятості повідомляє працівника про зняття з реєстрації трудового договору (п.8, п.9 Порядку). Відповідно до п.13 вказаного Порядку у разі коли документи, що подаються для реєстрації чи зняття з реєстрації трудового договору, не відповідають встановленим вимогам, центр зайнятості повертає їх без вчинення будь-яких дій із зазначенням причини. На підставі досліджених судом доказів встановлено, що трудовий договір між позивачем та ФОП [PERSON] був розірваний 12 серпня 2013 року без згоди на це позивача, що свідчить про незаконність розірвання трудового договору. Також судом встановлено, що вищевказаний трудовий договір був наданий ФОП [PERSON] до Апостолівського РЦЗ для зняття договору з реєстрації, при цьому відповідальною особою Апостолівського РЦЗ в порушення вимог Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, реєстрацію розірвання трудового договору було проведено без участі позивача, при цьому не було перевірено наявність у ФОП [PERSON] повідомлення про намір розірвати договір та проведення ФОП [PERSON] розрахунку з позивачем, що свідчить про незаконність зняття договору з реєстрації, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про незаконність запису в пункті 17 трудового договору, укладеного 22 липня 2011 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] та зареєстрованого Апостолівським РЦЗ за № 04011100551, про розірвання трудового договору на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. При таких обставинах суд приходить до висновку, що відповідачем ФОП [PERSON] не додержано норми законодавства, що регулюють розірвання трудового договору за угодою сторін, передбачені ст.36 КЗпП України, чим порушені права позивача при звільнені, крім того, ФОП [PERSON] та відповідачем Апостолівським РЦЗ не дотримані вимоги трудового законодавства щодо порядку зняття з реєстрації трудового договору, тому позов в даній частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню, запис у п.17 вищевказаного трудового договору підлягає визнанню недійсним, оскільки вчинений з порушенням діючого трудового законодавства, а позивач у відповідності до ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на роботі на займаній до звільнення посаді. Посилання представника Апостолівського РЦЗ на пропуск позивачем позовної давності суд не бере до уваги, оскільки у відповідності до положень ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як встановлено судом, трудова книжка та примірник трудового договору із записом про його розірвання вручено позивачу 22.10.2013 року. Як вбачається з копії ухвали Апостолівського районного суду від 12.11.2013 року, позивач звернувся з позовом про поновлення на роботі до суду 11.11.2013 року в порядку, передбаченому КАС України, копія ухвали суду від 12.11.2013 року про відмову у відкритті провадження направлена позивачу 22.01.2014 року, з даним позовом позивач звернувся 12.02.2014 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з поважних причин, тому порушене право у відповідності до положень ч.5 ст.267 ЦК України підлягає захисту. Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за весь час вимушеного прогулу, тобто з 12 серпня 2013 року по 21 листопада 2014 року. Суд вважає, що вимушений прогул позивача має місце з 12.08.2013 року, оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відбулося саме 12.08.2013 року. Розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу розраховується у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ від 08.02.95 року № 100 (зі змінами). При обрахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд бере до уваги індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON], надані УПФУ в Апостолівському районі на запит суду (а.с.80-81), оскільки відповідачем ФОП [PERSON] на вимогу суду та на підтвердження заперечень проти позову не надано табель обліку робочого часу позивача, відомості про нарахування заробітної плати та довідку про розмір заробітної плати позивача. Таким чином, заробітна плата позивача за липень та серпень 2013 року складає 1660 гр. (1200 гр. + 460 гр.). За вказаний період часу позивачем відпрацьовано 30 робочих днів. Середньоденна заробітна плата складає 55 гр. 33 коп. За таких обставин середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 серпня 2013 року по 21 листопада 2014 року складає 17926 гр. 92 коп. (55 гр. 33 коп. х 324 робочі дні = 17926 гр. 92 коп.). Вказаний розмір заробітної плати визначено без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Суд не бере до уваги пояснення позивача щодо розміру його заробітної плати 3000 гр. щомісяця, оскільки вказана обставина не підтверджена належними доказами. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 22 липня 2011 року по 22 жовтня 2013 року в сумі 51000 гр. Відповідачем ФОП [PERSON] зазначено в запереченні на позов про проведення повного розрахунку по заробітній платі з позивачем, але докази на підтвердження вказаної обставини суду не надано, на підставі чого суд приходить до висновку, що ФОП [PERSON] не виплачувалася заробітна плата позивачу за весь період його роботи, крім того, при звільненні позивача ФОП [PERSON] не проведено повний розрахунок з позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial