Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

10 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просивстягнути з [PERSON] на користь позивача суму витрат на поховання спадкодавця - [PERSON] в сумі 9296,70 грн. Позов [PERSON] мотивує тим, що з липня 2008 року він фактично проживав з [PERSON] без укладення шлюбу. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] особисто та за власний кошт займався організацією поховання [PERSON], оскільки відповідач в силу свого віку не могла взяти на себе такий обов'язок. Протокольною ухвалою суду від 21.12.2015 відповідача [PERSON] за клопотанням представника позивача замінено на належного відповідача - [PERSON] У судовому засіданні від 11.01.2016 позивач зменшив позовні вимоги до 6 607,82 грн., про що подав письмову заяву. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.01.2015 (а.с. 38). На підставі договору-замовлення № 212 від 16.01.2015 на організацію та проведення поховання [PERSON], укладеного між [PERSON] та КП «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради, та накладної № 221 від 16.01.2015 (Замовлення № 212 від 16.01.2015), позивач оплатив вартість послуг з організації та проведення поховання померлої [PERSON], облаштування місця поховання у сумі 6 607,82 грн. Як убачається з копії спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON], спадкоємцем її майна є відповідач [PERSON] (а.с. 62-74). Відповідно до ч.1 ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, зокрема, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. З буквального тлумачення та системного аналізу виписаних норм можна зробити висновок про те, що спадкоємці померлого відшкодовують особі, яка поховала спадкодавця, її витрати на поховання лише у разі, якщо вони вчинені в строк, початком якого є момент смерті спадкодавця, а закінченням - поміщенням труни з тілом в могилу, а також, витрати понесені на облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Згідно ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу»особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а ст. 57 ЦПК - що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи, і ці дані встановлюються на підставі (зокрема) пояснень сторін, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. З показань допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що організацією поховання [PERSON] займався [PERSON] Крім того, [PERSON] передав позивачеві кошти на оплату витрат, пов'язаних з похованням [PERSON], у сумі 5 000 грн., [PERSON] - 4 000 грн., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - по 300 грн. кожний. Відповідно до положень ст. 729 ЦК України пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. Договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом. Зокрема, ч астиною 5 статті 719 ЦК України встановлено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктом 1 частини 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993№ 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що валютні цінності - це, зокрема, валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України. Оскільки передача позивачеві [PERSON], [PERSON] та [PERSON] коштів в сумі 300 грн. в якості пожертви підтверджується показаннями свідків, а письмова форма договору пожертви в розмірі, що не перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, законом не вимагається, суд доходить висновку, що витрати на поховання в сумі 900 грн. (300 грн. х 3) здійснені позивачем за рахунок цих осіб та не підлягають відшкодуванню.Передача ж останньому [PERSON] коштів на оплату витрат, пов'язаних з похованням [PERSON], у сумі 5 000 грн.та [PERSON] у сумі 4 000 грн., враховуючи вимоги ст. 719 ЦК України, не підтверджена належними доказами, а тому суд не може взяти до уваги доводи відповідача про те, що позивач оплатив послуги КП «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради за договором-замовлення № 212 від 16.01.2015 отриманими від інших осіб коштами. Таким чином, з огляду на обставини справи, досліджені докази та вищезазначені правові норми, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача належить стягнути 5 707 грн. 82 коп. (6 607,82 грн. - 900 грн.) у відшкодування витрат на поховання спадкодавця. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 420 грн. 84 коп. судового збору.

Outcome: partial