Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

11 січня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Фастівський міський центр соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді, КЗ КОР «Таращанський навчально-реабілітаційний центр» про позбавлення батьківських прав, мотивуючи вимоги тим, що гр. [PERSON] , гр. [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Гр. [PERSON] має ще двох дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та повнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до путівки Департаменту освіти та науки Київської обласної державної адміністрації, за заявою батька, гр. [PERSON] з 22.10.2013 року по теперішній час малолітній [PERSON] перебуває в КЗ КОР «Таращанський навчально-реабілітаційний центр» на неповному державному утриманні. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого малолітній [PERSON] має діагноз: легка розумова відсталість на вираженому резидуально-органічному фоні, ускладнена систематичним недорозвитком мовлення ІІ-ІІІ рівня, емоційно-вольовою нестійкістю, сенсорна алалія, змішані розлади шкільних навичок, спастичний правобічний геміпарез, дитина страждає на епілепсію. Відповідно до листів КЗ КОР «Таращанський навчально-реабілітаційний центр» гр. [PERSON] , гр. [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Мати гр. [PERSON] залишила родину та протягом чотирьох років проживає окремо, долею сина не цікавиться, жодного разу до закладу не приїжджала, сина не відвідувала, зі слів батька гр. [PERSON] мати матеріальної допомоги не надає, не цікавиться станом здоров`я, не бере участі у вихованні сина. Батько, гр. [PERSON] самостійно виховує сина, але практично не приймає участі в житті дитини та не цікавиться його станом здоров`я, предметами особистої гігієни, одягом та взуттям сина забезпечує частково. В разі хвороби дитини, батько або ж не забирав додому сина, щоб госпіталізувати за місцем проживання, або ж забирав додому і не звертався до лікарів. Також позивач зазначає, що у жовтні 2018 року батько гр. [PERSON] забирав сина з навчального закладу на два тижні додому, не надав підтримуючої терапії сину (заперечує лікування), після повернення в заклад у малолітнього сина [PERSON] стався напад, його було госпіталізовано до дитячого відділення Таращанської ЦРЛ, а потім терміново госпіталізовано до неврологічного відділення Київської обласної дитячої лікарні м. Б. Церква. Гр. [PERSON] було рекомендовано оформити сину соціальну допомогу по інвалідності, але на даний час батько так її і не оформив. Також на гр. [PERSON] було складено протокол за ст. 184 КУпАП та передано на розгляд до суду. 05.12.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було розглянуте питання про доцільність позбавлення гр. [PERSON] , гр. [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , матір дитини на засідання запросити не вдалося у зв`язку з відсутністю зв`язку з нею. Батька повідомили, що після прийому пігулок «Депакін» [PERSON] стає гірше і батько не бачить потреби в цьому, щодо питання повного обстеження і лікування сина у відповідних профільних медичних закладах батько не захотів спілкуватися і залишив засідання комісії. На підставі викладеного позивач проситьпозбавити гр. [PERSON] , [INFO] та гр. [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з них аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частин всіх видів їх заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 29 січня 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року продовжений строк підготовчого провадження у справі на 30 днів. Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову пояснивши, що його син [PERSON] живе періодично у нього, він залишає сина на старшого сина, оскільки сам працює, діти самі готують собі їсти, не голодні, весь свій вільний час він проводить з сином. Сина бачить часто, [PERSON] інколи буває погано навіть коли він п`є пігулки, він почав купувати [PERSON] аналог ліків, які є дешевше по вартості та побачив кращий результат, приступи у дитини не постійні. Оформити пенсію у нього не вистачає часу і вважає це необов`язково так як, сина не можливо вилікувати. Тому він заперечує проти задоволення позову оскільки дитина не голодна та одягнута. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про її виклик до суду. Представник третьої особи - Фастівського міського центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молодів судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити, суду пояснила, що навідувалась до будинку відповідача, відповідач та його сини проживають в жахливих умовах, в будинку не прибрано, холодно, діти одягнути у верхній одяг, разом в будинку проживають домашні тварини, в хаті безлад. Третя особа - КЗ КОР «Таращанський навчально-реабілітаційний центр» в судове засідання не з`явилась, про день слухання справи повідомлялась судом належним чином, через канцелярію суду надала заяву з проханням розглянути справу в їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області /а.с.12/. Згідно вищезазначеного свідоцтва про народження вбачається, що у графі мати записано « [PERSON] », а у графі батько - « [PERSON] ». Гр. [PERSON] має ще двох дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та повнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до путівки Департаменту освіти та науки Київської обласної державної адміністрації, за заявою батька, гр. [PERSON] з 22.10.2013 року по теперішній час малолітній [PERSON] перебуває в КЗ КОР «Таращанський навчально-реабілітаційний центр» на неповному державному утриманні. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого малолітній [PERSON] має діагноз: легка розумова відсталість на вираженому резидуально-органічному фоні, ускладнена систематичним недорозвитком мовлення ІІ-ІІІ рівня, емоційно-вольовою нестійкістю, сенсорна алалія, змішані розлади шкільних навичок, спастичний правобічний геміпарез, дитина страждає на епілепсію /а.с.19/. Мати гр. [PERSON] залишила родину та протягом чотирьох років проживає окремо, долею сина не цікавиться, жодного разу до закладу не приїжджала, сина не відвідувала, зі слів батька гр. [PERSON] мати матеріальної допомоги не надає, не цікавиться станом здоров`я, не бере участі у вихованні сина. Батько, гр. [PERSON] самостійно виховує сина, але практично не приймає участі в житті дитини та не цікавиться його станом здоров`я. Згідно листа КЗ КОР «Таращанський навчально-реабілітаційний центр» №95/2 від 17.10.2018 вбачається, що з 22.10.2013 в них навчається [PERSON] , який страждає на епілепсію. Його батько виховує [PERSON] самостійно, не цікавиться здоров`ям сина, на даний час не оформив соціальну допомогу на дитину-інваліда. Адміністрація закладу неодноразово звертала увагу проконсультувати та пролікувати хлопчика, два тижні батько протримав дитину вдома без підтримуючої терапії. 17.10.2018 після повернення дитини з дому, в хлопчика стався напад та його було госпіталізовано тимчасово до дитячого відділення Таращанської ЦРЛ /а.с.14/. Відповідно до Акта про невідвідування №05/2 від 08.01.2019 КЗ КОР «Таращанський навчально-реабілітаційний центр» вбачається, що відповідно до путівки Департаменту освіти і науки, [PERSON] на навчання влаштував батько [PERSON] , на всі канікули та святкові дні батько забирав [PERSON] додому, але особливої участі у вихованні дитини не брав, предметами особистої гігієни, одягом та взуттям забезпечував частково. У разі хвороби дитини, батько або не забирав [PERSON] , щоб госпіталізувати за місцем проживання, або ж забирав додому і не звертався до лікарів. Мати, [PERSON] жодного разу не приїздила до закладу і не провідувала дитину, в бесідах [PERSON] ніколи маму не згадував /а.с.21/. Згідно характеристики від 03.11.2018 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації у складі сім`ї: [PERSON] , 1993 року народження, який на даний час перебуває на строковій службі у Збройних силах України, [PERSON] , 2002 року народження, який навчається у Фастівському ФЦПТО та син [PERSON] , 2006 року народження, який навчається у Таращанському реабілітаційному центрі, якого батько гр. [PERSON] інколи забирає на вихідних додому. Проживають у цегляному будинку, на даний час [PERSON] працює в Київській міській лікарні №15. Дружина [PERSON] та мати цих дітей з ними не проживає, місце знаходження не відоме /а.с.13/. Також позивач зазначив, що у жовтні 2018 року батько гр. [PERSON] забирав сина з навчального закладу на два тижні додому, не надав підтримуючої терапії сину (заперечує лікування), після повернення в заклад у малолітнього сина [PERSON] стався напад, його було госпіталізовано до дитячого відділення Таращанської ЦРЛ, а потім терміново госпіталізовано до неврологічного відділення Київської обласної дитячої лікарні м. Б. Церква. Відповідно до Висновку №06-23/5777 від 22.12.2018, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] та гр. [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] /а.с.6-8/. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що в даному випадку, мати [PERSON] взагалі самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, а відповідач [PERSON] хоча і не ухиляється від виконання цих обов`язків, проте свідомо ними нехтує, не виконує їх повноцінно, оскільки жодних кроків на забезпечення дитини - інваліда соціальною допомогою не вчинив, не звернув уваги на необхідність проведення періодичних консультацій з лікарями та лікування хлопчика, а також не забезпечує підтримуючої терапії, вважаючи, що вона не є необхідною з його точки зору. Суд, зважаючи на вищевикладене вважає, що такі дії та бездіяльність батьків можуть загрожувати здоров`ю та життю [PERSON] , оскільки фактично його життям та здоров`ям батьки не переймаються та не піклуються про дитину. Отже, у зв`язку з встановленими судом обставинами, заперечення відповідача [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав, які б спростували позицію позивача, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, крім цього, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження заперечень проти позову. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок №06-23/5777 від 22.12.2018, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, відповідачі по справі вихованням свого сина не займаються і ухиляються від своїх обов`язків по його утриманню та вихованню, оскільки не цікавляться його життям та здоров`ям, не спілкуються з ним та не мають наміру підтримувати його та турбуватися про нього, тому є підстави для позбавлення їх батьківських прав відносно сина, а позбавлення батьківських прав відповідачів забезпечить належний захист дитини, а саме його життя та здоров`я. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно роз`яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може, на вимогу позивача або з власної ініціативи, вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідачів добровільному порядку не надають матеріальної допомоги на утримання сина, хоча повинні та мають таку можливість, бо є людьми працездатного віку, а тому суд вважає за необхідне стягнути з них аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved