Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

12.03.2020 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом (а.с. 2-6), який згодом уточнював ( а.с. 49-53), остаточно просив: - суд визнати факт не проживання [PERSON] , [INFO] у квартирі [ADDRESS] станом на день смерті [PERSON] , померлої [INFO] у м. Нікополі та визнати за ним власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка складається з коридору 1=7,2 кв.м., житлової кімнати 2=9,8 кв.м., житлової кімнати 3=15,9 кв.м., житлової кімнати 4=16,4 кв.м., кухні 5=5,6 кв.м., ванни 6=2,0 кв.м., вбиральні 7=0,9 кв.м., балкону=2,2 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивує наступним. [INFO] померла його дружина - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка складається з коридору 1=7,2 кв.м., житлової кімнати 2=9,8 кв.м., житлової кімнати 3=15,9 кв.м., житлової кімнати 4=16,4 кв.м., кухні 5=5,6 кв.м., ванни 6=2,0 кв.м., вбиральні 7=0,9 кв.м., балкону=2,2 кв.м., що належала померлій на підставі договору дарування від 04.07.2012 року. З метою реалізації своїх спадкових прав після смерті дружини він звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунова С.О. та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку вищезазначеної спадкової квартири. Спадкоємцем іншої Ѕ частки спірної спадкової квартири є син померлої, [PERSON] , який на момент смерті його дружини, [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі, тому постановою приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунова С.О. від 18.02.2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу Ѕ частину спірної спадкової квартири. Зазначає, що [PERSON] фактично не проживає з жовтня 2018 року за місцем своєї реєстрації, тобто у квартирі [ADDRESS] , на яку відкрилася спадщина після смерті [PERSON] , що підтверджується Актами про не проживання, складеними ОСББ «Едельвейс-Н» від 18.02.2019 року та від 04.06.2020 року. Також вказує, що відповідач починаючи з жовтня 2018 року постійно мешкає за адресою - [ADDRESS] , що підтверджується Актом про проживання № 34, складеним Квартальним комітетом № 17 від 09.06.2020 року. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається таким, що спадщину не прийняв фактично. Лише реєстрація місця проживання відповідача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він постійно проживав зі спадкодавцем та прийняв спадщину у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В той же час він, [PERSON] є зареєстрований у спірній квартирі та проживає в ній постійно, доглядає за її технічним станом та сплачує комунальні послуги, фактично прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] , тому вважає, що є всі підстави для визнання факту не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] на день смерті [PERSON] , померлої [INFO] та визнання за ним права власності на Ѕ частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Враховуючи вищезазначені обставини, він звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 29.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.10.2020 року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача- [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду з відміткою про вручення (а.с. 74), причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надано. Правом на подачу відзиву відповідач також не скористався. Приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунов Сергій Олександрович також у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надано. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно. Представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків у судовому засіданні та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засідання встановлено, що [INFO] померла дружина - [PERSON] . [PERSON] (а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка складається з коридору 1=7,2 кв.м., житлової кімнати 2=9,8 кв.м., житлової кімнати 3=15,9 кв.м., житлової кімнати 4=16,4 кв.м., кухні 5=5,6 кв.м., ванни 6=2,0 кв.м., вбиральні 7=0,9 кв.м., балкону=2,2 кв.м., що належала померлій на підставі договору дарування від 04.07.2012 року (а.с. 8-9). З метою оформлення своїх спадкових справ після смерті [PERSON] , позивач звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунова С. О із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] (а.с.) та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку вказаної квартири, яке було посвідчене приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігуновим С.О., зареєстровано в реєстрі за № 93 (а.с. 10). Також 18.02.2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунова С.О із заявою, якою просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу Ѕ частку спірної квартири у зв`язку з тим, що син померлої [PERSON] фактично не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, місце знаходження невідомо та наміру отримувати свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку квартири у нього немає (а.с. 14). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] , приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області від 18.02.2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на усю квартиру [ADDRESS] , оскільки наявний інший спадкоємець за законом першої черги, [PERSON] , який прийняв спадщину, тому що постійно проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем за однією адресою (ст. 1268 ч. 3 ЦК України ) (а.с. 15). В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] фактично не проживав з жовтня 2018 року за місцем своєї реєстрації, тобто у квартирі [ADDRESS] , проживав постійно за іншою адресою. Н підтвердження вказаного надав Акти про не проживання, складені ОСББ «Едельвейс-Н» від 18.02.2019 року та від 04.06.2020 року, згідно яких [PERSON] прописаний у спірній квартирі, але не мешкає з жовтня 2018 року і по теперішній час (а.с. 30, 55). Також надав Акт про проживання № 34, складений Квартальним комітетом № 17 від 09.06.2020 року, згідно якого [PERSON] проживає без реєстрації з жовтня 2018 року та по теперішні час у будинку [ADDRESS] (а.с. 54). Факт не проживання [PERSON] у спадковій квартирі також підтвердився у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст.41,55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно- територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасного, повного, безумовного прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (позиція Верховного суду у справі №355/832/17 від 10.04.2020). Враховуючи викладене та те, що доводи позивача [PERSON] та його представника [PERSON] щодо не проживання відповідача [PERSON] за місцем його реєстрації понад шість місяців знайшли своє достатнє підтвердження в ході судового розгляду сукупністю досліджених доказів і показами свідків, а також те, що, позивач був зареєстрований і постійно проживав у вказаній квартирі і прийняв спадщину фактично після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , за умови, що інших спадкоємців, які б претендували на вказану частину квартири судом не встановлено, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved