Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

10.08.2021 року позивач звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 28.08.1996 року Червоноградським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівської області, актовий запис №266, мотивуючи позовні вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на життя, вони стали чужими людьми. Наведене стало причиною розпаду сім`ї. Вказує, що подружні відносини між ними припинені, тому вважає, що збереження сім`ї не можливе. Між цим також зазначає, що від подружнього життя мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , інша дитина повнолітня. Ухвалою від 17.08.2021 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін на 24.09.2021 року. Сторони належним чином повідомлені про місце, дату та час судового розгляду, в судове засідання не з`явились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу в зв`язку з визнанням позову, при цьому просить стягнути з нього лише 50 % судових витрат. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами в зв`язку з неявкою учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що повністю узгоджується з положеннями ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Ч. 3, 4 ст.56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 28.08.1996 року Червоноградським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівської області за актовим записом №266(а.с.3). Від шлюбу у сторін народилася дочка: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження відповідно серії [NUMBER] (а.с.10). На даний час шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, примирення не бажають, наполягають на розірванні шлюбу. Обставин, які б унеможливлювали розірвання шлюбу судом не встановлено. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та інтересам їх дітей, а тому відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відтак, позивачу слід залишити шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Питання розподілу судових витрат слід вирішити у відповідності до ст. ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved