Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

10 квітня 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16 березня 2006 року, відповідач - [PERSON] , отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 22 березня 2020 року має заборгованість в розмірі 22436,53 гривень, з яких: 12299,99 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5060, 32 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625, 3531,62 гривень - нарахована пеня, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1044,60 гривень - штраф ( процентна складова), а також просить стягнути судовий збір у розмірі 2102, 00 гривень. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 25 травня 2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов до суду не подавав, та ухвалою суду від 05 серпня 2020 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Суд, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 16 березня 2006 року, відповідач [PERSON] надав Банку Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» про надання кредитного ліміту, та отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.33) Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Привалами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві (а.с.33). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», при порушенні строків платежу по грошовому зобов`язанні, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний виплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5 % від суми позову. Разом з тим, наданими суду доказами підтверджено, що відповідач [PERSON] ознайомився та погодився, підписуючи заяву від 16 березня 2006 року, з умовами щодо сплати процентів за користування кредитними коштами які відповідно складають 36 % річних від суми боргу на кінець року, з розрахунку 360 днів в році. [PERSON] не виконав грошове зобов`язання для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображається у Розрахунку заборгованості за договором (а. с. 5-18). У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором б/н від 16 березня 2006 року, [PERSON] , станом на 22 березня 2020 року має заборгованість в розмірі 22436,53 гривень, з яких: 12299,99 гривень -заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5060, 32 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК, 3531,62 гривень - нарахована пеня, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1044,60 гривень - штраф ( процентна складова). Відповідно до виписки по картковим рахункам [PERSON] станом на 24 квітня 2020 року, підтверджується рух коштів по його рахункам та відповідні кредитні картки, які було йому надано, згідно укладеного договору. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , кредитний ліміт неодноразово змінювався. За змістом частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише штрафи та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення пені. Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 18904,91 гривень, з яких: 12299,99 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5060, 32 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1044,60 гривень - штраф ( процентна складова). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial