Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 09 вересня 2004 року. Неповнолітніх дітей подружжя не мають. Відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи РАЦС. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що вони з чоловіком мають різні характери та погляди на життя, внаслідок чого між ними виникають непорозуміння. Зазначила, що разом з відповідачем не проживають протягом тривалого часу - понад один рік, подружніх стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства. Переконана, що за таких обставин збереження шлюбу неможливе, тому просить суд його розірвати. В судовому засіданні 25.03.2014 р. позивач позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в ньому, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що загалом не заперечує щодо розірвання шлюбу, проте вказав, що вони з дружиною мають невирішені майнові питання, а тому вважає, що шлюб може бути розірваний лише після врегулювання майнових спорів. Не заперечував, що подружжя протягом тривалого часу разом не проживає та вони не ведуть спільного господарства. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09.09.2004 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис № 1253 /а.с.5/. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положенням ч.3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Зі змісту статті 112 СК України вбачається, що підставою для розірвання шлюбу є встановлення судом, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, сім'я фактично розпалась, подружжя не підтримує шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Між подружжям втрачені особисті стосунки, які є основою для родини, в судовому засіданні відповідач не зазначив жодних причин, які б могли свідчити, що він бажає зберегти сім'ю для підтримання шлюбних стосунків. Незважаючи на заперечення проти позову відповідач клопотання про надання строку для примирення не заявляв. Крім того, в судовому засіданні з пояснень сторін вбачається, що кожен з подружжя має своє особисте життя. Вирішення виключно майнових питань не може бути підставою для збереження шлюбу, оскільки шлюб ґрунтується на основі почуттів любові, поваги та взаєморозуміння один до одного, які між подружжям відсутні. Розірвання шлюбу не перешкоджає кожному з подружжя захищати майнові права, які виникли за час перебування у шлюбі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше перебування у шлюбі подружжя, суперечить їх інтересам, що є підставою для розірвання шлюбу, а тому суд задовольняє позов в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved