Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

11.10.2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини всього доходу відповідачки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини щомісяця до досягнення ним повноліття, або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін, починаючи із дня подання позову. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] за місцем реєстрації та проживання сина не проживає, вихованням сина не займається, станом успішності в школі сина не цікавиться. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитись йому з відповідачкою не вдалось, змушений звернутись до суду про стягнення аліментів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та поясненнях наданих в судовому засіданні. Відповідачка та її представник щодо позовних вимог заперечили, та зазначили, що відповідачка після розірвання шлюбу з позивачем разом не проживали, однак їхній син залишився проживати разом з матірю. У звязку з особистими обставинами вона на певний період часу переїхала проживати в Одеську область, а син залишився проживати із її матірю, яка в період її відсутності виховувала та доглядала його. Крім того, зазначили, що син перебуває на її повному забезпеченні, в період відсутності відповідачки, остання цікавилась здоровям та життям сина, успішністю останнього в школі, а також регулярно передавала кошти своїй матері - [PERSON] на утримання сина. В судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON], яка надала суду свідчення, що її внук [PERSON] з дня свого народження проживає разом з нею в будинку 107 по вул.І.Франка в с.Ворвулинці Заліщицький район. [PERSON], яка являється їй донькою, також проживає за вказаною адресою, тільки в період вересень 2016 року по жовтень 2017 року була відсутня по місцю їхнього проживання, оскільки виїхала в Одеську область у звязку з особистими обставинами. Її колишній зять, після розлучення з її донькою, з ними не проживає, та протягом останніх двох років до свого сина навідувався декілька разів з подарунками. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 31.12.2015 року рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу у сторін є син [PERSON] - [INFO] (свідоцтво про народження №266834 від 06.09.2017 року - видане повторно). Згідно довідок № 49 від 15.09.2017 року та довідки від 14.11.2017 року [PERSON] є учнем 9-го класу ЗОШ І-ІІ ступенів с.Ворвулинці Заліщицького району Тернопільської області. Згідно відмітки про місце проживання в паспорті [PERSON], остання в період з 01.02.1998 року по 01.09.2016 року була зареєстрована в [INFO] та 21.11.2017 року повторно зареєстрована по вказаній адресі. Згідно відмітки про місце проживання в паспорті [PERSON], останній з 22.04.1999 року зареєстрований в [INFO]. Відповідно до довідки №873 від 14.11.2017 року [PERSON] на території Ворвулинської сільської ради не зареєстрований і не проживає з липня місяця 2016 року. Як вбачається з довідки №884 від 21.11.2017 року [PERSON] [INFO] проживає з матірю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 сімейного кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що син позивача та відповідачки - [PERSON], [INFO], проживає за адресою [INFO]. [PERSON] за місцем проживання свого сина [PERSON] не проживає більше двох років. В матеріалах справи відсутні та позивачем не надано суду жодних підтверджуючих доказів, що його неповнолітній син [PERSON] проживає разом з ним, що він займається його вихованням і перебуває на його матеріальному забезпеченні та утриманні, не надані докази, що відповідачка ухиляється від утримання їхнього сина. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] та проживає разом із своєю матірю та перебуває на її утриманні. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed