Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

10 червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Миколаївської селищної ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна частка (пай) розміром 4,16 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землях, які перебували в колективній власності САПТЗТ «Тучненське», посвідчена сертифікатом серії СМ № 0102625 від 18 вересня 1996 року. Зазначають, що окрім них спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла також його мати [PERSON] . Остання померла [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її донька [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем останньої за законом є її чоловік, відповідач по справі. Останній свої спадкові права на вказану земельну ділянку не оформив та оформлювати не бажає. Вказують, що нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документа. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) розміром 4,16 в умовних кадастрових гектарах, у землях, які перебували в колективній власності САПТЗТ «Тучненське», посвідчену сертифікатом серії СМ №0102625 від 18 вересня 1996 року у рівних частках по 1/2 кожній. Ухвалою від 12 червня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 24-25). Ухвалою від 25 липня 2019 року за клопотанням представника позивачів до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] , підготовче засідання закрите та справу призначено до розгляду по суті (а. с. 89-91). У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися. Представник останніх адвокат Фомінов Р. М., який діє на підставі ордеру, позов підтримав. Представник відповідача - Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не з`явився. Селищний голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають. Разом з цим ухвалою Білопільського районного суду від 13 вересня 2019 року відмовлено у визнанні позову відповідачем (а. с. 107, 123-124). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, відзив на позов не подали. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 101-102). Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О. І. у судове засідання не з`явилася, надіслала листа про розгляд справи без її участі (а. с. 122). Третя особа - приватний нотаріус Буринського районного нотаріального округу Сумської області Анохін О. В. у судове засідання не з`явився, надіслав листа про розгляд справи в його відсутність, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Разом з цим у своєму листі нотаріус також зазначає, що на його думку вимоги позивачів про визнання виключно за ними в рівних частках права на земельну частку (пай), яке належало їх батьку [PERSON] є безпідставними, оскільки на час смерті з ним проживала його мати [PERSON] , яка померла [INFO] , і відповідно також вважається такою. що прийняла спадщину (а. с. 38). Заслухавши представника позивачів - адвоката Фомінова Р. М., повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в с. Олександрівка Білопільського району Сумської області помер батько позивачів - [PERSON] (а. с. 7, 9-10, 110-114). Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,16 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області, у землях, які перебували у колективній власності САПТЗТ «Тучненське», посвідчене сертифікатом серії [NUMBER] від 18 вересня 1996 року, виданим Білопільською районною державною адміністрацією, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №247 (а. с. 109). За інформацією Тучненського старостату, [PERSON] постійно та на день смерті [INFO] проживав разом з матір`ю [PERSON] у с. Олександрівка Білопільського району Сумської області. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Тучненської сільської ради не посвідчувався. Спадщину після смерті останнього прийняли його мати [PERSON] та доньки [PERSON] , [PERSON] , які протягом шести місяців після смерті спадкодавця розпорядилися його речами (а. с. 12). Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру №56979602 від 25 липня 2019 року спадкова справа після [PERSON] , який помер [INFO] , не заведена (а. с. 86). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мало місце, коли і оскільки воно не було змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР). Згідно з ч. 1 ст. 548, ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускалося прийняття спадщини під умовою або застереженням. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та (або) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР). Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та виходячи з вищенаведених положень законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті [PERSON] , у тому числі й право на земельну частку (пай), яке є предметом звернення до суду з даним позовом, фактично прийняли його мати [PERSON] та доньки [PERSON] , [PERSON] , шляхом розпорядження речами спадкодавця протягом шести місяців з дня смерті. Крім того судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). За інформацією Суховерхівського старостату Буринського району Сумської області, [PERSON] , 1924 року народження проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , 1954 року народження, зятем [PERSON] , 1949 року народження та онуком [PERSON] , 1976 року народження. Заповіт від імені померлої Суховерхівською сільською радою не посвідчувався (а. с. 13). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №56670426 від 27 червня 2019 року (а. с. 37). Разом з цим також встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 44). 05 лютого 2009 року Буринською районною державною нотаріальною конторою за заявами [PERSON] та [PERSON] заведена спадкова справа №49 після померлої [INFO] [PERSON] , зареєстрована у Спадковому реєстрі за №46323005, та останнім видано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна (а. с. 39-61). За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, так як спадщину після смерті [PERSON] окрім позивачів [PERSON] та [PERSON] фактично прийняла також і мати спадкодавця [PERSON] , при цьому всі вони є спадкоємцями першої черги за законом, виходячи з принципу рівності часток, кожному із спадкоємців належить по 1/3 частині у вказаній спадщині. У подальшому спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла її донка [PERSON] , шляхом постійного проживання із спадкодавцем на день смерті. Зі свого боку позивачі не вчинили передбачених ст. 1269 ЦК України дій для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Той факт, що остання за життя не переоформила спадщину померлого сина на себе, не позбавляє її права на цю спадщину, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України переходить до спадкоємців. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON] мають право кожна на 1/3 частину у спадщині батька [PERSON] . Однак, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), яка є предметом звернення до суду з даним позовом (а. с. 11). Статтями 81, 131 ЗК України передбачено, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно зі ст. 55 Конституції України права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожної фізичної або юридичної особи на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спадкові права [PERSON] та [PERSON] підлягають захисту судом. При цьому позовні вимоги останніх підлягають частковому задоволенню, оскільки як зазначено вище, кожна з них має право лише на 1/3 частину у спадщині батька. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed