Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

12.03.2016 року позивач поштою звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів 1-2 заборгованості за договором кредиту в розмірі 56104,71 доларів США, мотивуючи вимоги тим, що 23.07.2007 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір кредиту №1005-006/07Ф, згідно якого позичальник [PERSON] (теперішнє імя [PERSON]) отримала у позивача кредит у розмірі 50000 доларів США, із сплатою відсотків у розмірі 13,99% на рік від суми заборгованості за договором. 23.07.2007 року між позивачем та відповідачем 2 був укладений договір поруки №1005-006/07Ф, згідно якого поручитель зобовязаний солідарно відповідати разом з позичальником за виконання умов кредитного договору. Відповідач 1 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує. В судове засідання представник позивача [PERSON] не прибув, в поданій заяві від 19.07.2016 року просить суд розглянути справу у його відсутність. Представник відповідачів [PERSON] подав заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Суд встановив, що 23.07.2007 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір кредиту №1005-006/07Ф, згідно якого позичальник [PERSON] (теперішнє імя [PERSON]) отримала у позивача кредит у розмірі 50000 доларів США, із сплатою відсотків у розмірі 13,99% на рік від суми заборгованості за договором. 23.07.2007 року між позивачем та відповідачем 2 був укладений договір поруки №1005-006/07Ф, згідно якого поручитель зобовязаний солідарно відповідати разом з позичальником за виконання умов кредитного договору. Відповідач 1 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 25.06.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 56104,71 доларів США, яка включає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 378887 доларів США, заборгованість за процентами в розмірі 18217,71 доларів США. Відповідно до положень статті 11 частини 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-12 від 12.05.1991 року, договір про надання кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Позивач в порушення вимог ст.257 ЦК України, достовірно знаючи, що відповідач 1 здійснив останній платіж із сплати процентів 22.02.2012 року та із погашення тіла кредиту 18.07.2012 року звернувся до суду за захистом своїх порушених прав лише 12.03.2016 року (тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності), а тому в задоволенні позову необхідно відмовити по причині заборони кредитодавцю вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув і про це представником відповідачів подана заява про застосування наслідків пропущення строків позовної давності. Судові витрати по справі, які поніс позивач, необхідно віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed