Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

11.12.2013 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що народила дитину - [PERSON], [INFO], батьком якого записаний відповідач. Посилаючись на те, що з травня 2013 року вона і дитина проживають окремо від відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивачка просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 14 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 1/6 частини від доходу, пояснив, що вже сплачує аліменти в розмірі 200 грн. на утримання дитини [PERSON]. Після відрахування аліментів із заробітної плати, залишиться мало коштів для його проживання та оплату комунальних послуг. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що у справі маються докази.. Суд, вивчивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, вислухавши їх пояснення, дійшов висновку про виникнення між сторонами спору з обумовленого ст. 180 СК України обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року і його батьками записані позивачка та відповідач, які перебували у шлюбі з 28.02.2009 року а.с. 5, 6. З довідки про склад сім'ї вбачається, що [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] та донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с. 7/. З довідки ВДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції від 18.12.2013 р. вбачається, що згідно виконавчого листа № 2-825 від 11.04.2008 року виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області з [PERSON] стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на утримання дитини [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] /а.с.14/. З довідки про заробітну плату, виданої відповідачу Східною філією ТОВ «Нафтозахист України» 15.01.2014 року, вбачається, що з липня 2013 року по грудень 2013 року його нарахована заробітна плата складає 15479,70 грн. /а.с. 23/. Проаналізувавши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачка довела наявність визначених законом обставин, існування яких тягне за собою покладення на відповідача в судовому порядку обов»язку надавати утримання спільному з позивачкою сину. Судом дана оцінка доводам відповідача про те, що стягнення 14 його заробітку на утримання сина [PERSON] позбавить його можливості надавати рівне утримання доньці [PERSON]. Однак, ці доводи визнані такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки відповідач не надав доказів про утримання ним доньки [PERSON] в більшому матеріальному розмірі, ніж як за виконавчим листом Охтирського міськрайонного суду Сумської області № 2-825 від 11.04.2008 року. Посилання відповідача про те, що внаслідок стягнення з нього аліментів на користь двох дітей погіршиться його матеріальне становище, суд визнав безпідставними, оскільки за розрахунками суду в такому випадку загальний розмір відрахувань із заробітної плати відповідача узгоджуватиметься з приписами ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, не перевищуватиме п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена, в тому числі, в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Доказів про існування інших будь-яких зобов»язань матеріального характеру відповідач суду не надав. Зважаючи на встановлені по справі фактичні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги гуртуються на приписах закону, знайшли підтвердження належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Доказів, які б спростовували висновки суду, відповідач не надав. Питання про судові витрати по справі підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України На підставі ст. 367 ЦПК України суд визнає за обов'язок допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежів за один місяць з часу звернення позивачки до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved