Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

10 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] року помер її батько, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай), право на яку посвідчене сертифікатом серії [NUMBER]. Вона фактично прийняла спадщину після батька, однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину не може у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після батька, [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на земельну частку (пай) розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER], виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за реєстраційним номером 100. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 31). Представник відповідача - Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, з позовом згодні (а. с. 29). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 27). Представник третьої особи - відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 26). У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO] року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ст. 1261 ЦК України). У відповідності з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] року в с. Безсалівка, Білопільського району, Сумської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 05 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 16 грудня 2016 року, встановлено юридичний факт того, що [PERSON], який помер [INFO] року в селі Безсалівка, Білопільського району, Сумської області, визнавав за життя факт свого батьківства відносно [PERSON], [INFO], уродженки села Безсалівка, Білопільського району, Сумської області (а. с. 8). З довідки Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 29 травня 2017 року вбачається, що згідно з розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам АПТЗТ «Іскра» на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, [PERSON] виписаний сертифікат серії [NUMBER] від 14 січня 1996 року за реєстраційним номером 100, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 6,55 га, та виданий на руки (а. с. 32). Згідно з довідкою Іскрисківщинської сільської ради від 31 січня 2017 року [PERSON], [INFO], був зареєстрований та до дня смерті [INFO] року проживав один за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Безсалівка. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Іскрисківщинської сільської ради не посвідчувався. В останні роки життя [PERSON] позивачка доглядала за ним, здійснила його поховання, розпорядилась особистими речами, тобто фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 12, 30). У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 16). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 18 травня 2017 року спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO] року не заводилася (а. с. 28). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] в установленому законом порядку прийняла спадщину після свого батька, [PERSON], який помер [INFO] року. У відповідності зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом після батька, [PERSON], який помер [INFO] року позивачка має право на земельну частку (пай) розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 14 січня 1997 року, виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ «Іскра» на території Іскрисківщинської сільської ради за [NUMBER]. Однак, вона позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений (а. с. 13). Таким чином, суд приходить до висновку про захист права позивачки [PERSON] і задоволення позовних вимог останньої у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved