Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

10.09.2015 року та 06.05.2016 року до Краматорського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] Хуан, Приватного Акціонерного Товариства «Європейський Страховий Союз» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 13.07.2014 року приблизно о 09 год. 30 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Митсубиси-Лансер», реєстр. номер [NUMBER] та виїжджаючи зі двора будинку не надав переваги у русі та скоїв зіткнення з автомобілем «Фолксваген Кадди», реєстр.номер АН 8286 АІ, який рухався по [PERSON] в м. Краматорськ. В результаті ДТП його автомобіль отримав значні механічні пошкодження. Постановою Краматорського міського суду [PERSON] визнаний винним за ст. 124 КУпАП та підданий штрафу. Згідно висновку авто товарознавчої експертизи вартість матеріальної шкоди по ремонту її автомобіля становить 97851,00 грн. До теперішнього часу його автомобіль не відремонтовано у звязку з відсутністю коштів на ремонт. Страхова компанія [PERSON] «Європейський страховий союз», у якій зареєстрована відповідальність відповідача, сплатила позивачу лише 30752,72 грн., останню суму страхова компанія відмовилась сплачувати. Просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] «Європейський страховий союз» на свою користь матеріальну шкоду в сумі 67098,28 грн. та судовий збір в сумі 670,98 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити по уточненому позову. Предстаник відповідача [PERSON] Гур*єв В.М. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення уточненої позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] «Європейський страховий союз» у судове засідання не зявився, надав суду заперечення згідно яких позовні вимоги не визнав у звязку з тим, що 16.06.2015 року з урахуванням вимог, передбачених ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі звіту, розрахунку страхового відшкодування від 19.05.2015 року франшизи 1000,00 грн. за полісом АС/6505994, [PERSON] «ЄСС» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь потерпілої особи у розмірі 30777,86 грн. Платіжним дорученням [PERSON] «ЄСС» від 28.08.2015 року, від 31.08.2015 року, від 01.09.2015 року вказане страхове відшкодування перераховано потерпілій особі, на надані нею реквізити банківської установи. Проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.07.2014 року о 09 год. 30 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Мітцубісі Ланцер» держ. номер [NUMBER], рухався по сухому асфальтному покриттю виїзду з двору будинку №39 в напрямку до бул. [PERSON] при виїзді на який не надав переваги у русі, далі виконуючи поворот ліворуч до заїзду у двір будинку №36, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам та скоїв зіткнення з автомобілем «Фольксваген Кадді» держ. АН8286АІ під керуванням громадянина [PERSON], який рухався по бул. [PERSON] від вул. Кіма до вул. Паркова. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. (а.с.7). Згідно зі ст.1166 ЦК України шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об'ємі особою, що її заподіяла. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується іншою особою. Таким чином, відповідальність за шкоду, завдану автомобілю «Мітцубісі Ланцер» держ. номер [NUMBER] несе [PERSON] Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні страхового акту відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Мітцубісі Ланцер» держ. номер [NUMBER] [PERSON], застрахована [PERSON] «ЄСС». (а.с.58) Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження від 03.09.2014 року вартість ремонтно відновлюваних робіт а/м «Фолксваген Кадди», реєстр.номер АН 8286 АІ» складає 97851,00 грн. (а.с.9-12) Таким чином, сума страхового відшкодування матеріального збитку, який був заподіяний в результаті пошкодження автомобіля «Фолксваген Кадди», реєстр.номер АН 8286 АІ» при дорожньо-транспортній події складає 97851 грн. Відповідно до квитанціям на переказ позивачем від [PERSON] «ЄСС» було отримано страхове відшкодування у сумі 30752,72 грн. (а.с.73-74). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Така ж правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 20.01.2016 року № 6-2808 цс 15. Залишок відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню з винної особи, тобто [PERSON] Хуана, тобто в сумі 67098,28 грн.. З урахуванням вищевикладеного в задоволенні позовних вимог відносно Страхової компанії [PERSON] «Європейський страховий союз» слід відмовити, що не перешкоджає [PERSON] Хуану оспорити порушення умов договору страховою компанією, яка здійснила потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу його відповідальності. В зв*язку з тим, що вартість відновлювально ремонтних робіт перевищує ринкову вартість автомобіля. Враховуючи наведене, та п.9 Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року зі змінами згідно постанов № 7 від 08.07.94 року № 11 від 30.09.94 року , № 15 від 25.05.1998 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суд вважає за доцільне зобов»язати позивача [PERSON] повернути відповідачу[PERSON] Хуану а/м «Фолксваген Кадди», реєстр.номер АН 8286 АІ», який не може бути використаний за призначенням, але має певну цінність. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України слід стягнути на користь позивача з [PERSON] Хуану судовий збір у сумі 670,98 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial