Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

12.03.2018р. [PERSON] звернувся до Городоцького районного суду Львівської області з позовом до міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області [PERSON] в якому з урахуванням уточнених пізніше позовних вимог, просить визнати незаконними та скасувати розпорядження міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області: від 15 лютого 2018 р. № 10-ОС «Про застосування дисциплінарного стягнення [PERSON].» - оголошення догани; від 10 квітня 2018 р. № 13-ОС «Про застосування дисциплінарного стягнення [PERSON] «п. 1 якого передбачено оголосити догану головному лікарю Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» [PERSON]; від 11 квітня 2018 р. за № 15-ос «Про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. Поновити [PERSON] на посаді головного лікаря Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» та стягнути на його користь різницю заробітної плати між заробітною платою головного лікаря Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» та заробітною платою лікаря Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» за весь час незаконного звільнення з посади головного лікаря, та просив стягнути судові витрати з відповідача на його користь. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив , що 17.01.2017 р. на підставі Ухвали за № 33 сесії Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області було створено Судововишнянську комунальну міську лікарню Судововишнянської міської ради. Його було призначено на посаду головного лікаря. Згідно розпорядження міського голови одноособово 15.02.2018 до нього застосовано дисциплінарне стягнення з порушенням строків, передбачених ст. 148 КЗпП та порядку для застосування такого, оскільки розпорядження видано з посиланням на рішення №2 від 20.12.2017 на підставі Звіту про роботу Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня», після чого 10.04.2018 р. на підставі доповідної записки головного бухгалтера вказаної лікарні, відповідачем прийнято друге розпорядження про оголошення йому догани за систематичне не виконання своїх посадових обов'язків та нераціональне використання бюджетних коштів, а 11.04.2018 на підставі розпорядження № 15 - ОС його звільнено з посади головного лікаря на підставі п.2 ст. 41 КЗпП. Позивач вважає, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади не відповідає чинному трудовому законодавству України, а відповідач, приймаючи вищевказані розпорядження, грубо порушив норми КЗпП України та конституційне право позивача на працю. Позивач вказує, що будь-яких порушень з трудової дисципліни не вчиняв, а оголошення йому догани не має законного підґрунтя. Ухвалою суду від 15.03.2018 року провадження у справі відкрито. 02.05.2018 р. відповідач направив суду відзив, в якому просить відмовити в позові. Судом встановлено, що спір витікає з трудових правовідносин, право позивача порушено, звернення до суду є правомірним. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи позовної заяви та в послідуючому збільшених позовних вимог просили позов задовольнити в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні підтримав позов та зазначив, що працює на посаді головного лікаря поза конкурсом, оскільки такий не оголошувався та на постійній основі, так як контракту з ним не укладалось, застосування міським головою до нього дисциплінарного стягнення у виді догани за виявлений проступок 20 грудня 2017 року могло бути накладено протягом місяця з дня його виявлення, тобто не пізніше 20 січня 2018 р., а не 15 лютого 2018 р., тому першу догану йому оголошено з порушенням вимог ст.148 КЗпП. Також, позивач та його представник зазначили, що незаконним є і розпорядження № 13-ОС від 10.04.2018 згідно якого отримав догану за систематичне невиконання своїх посадових обов'язків, такий висновок міський голова зробив виключно на підставі доповідної записки головного бухгалтера, яка не може свідчити про систематичність невиконання ним своїх обов'язків, незаконним вважає позивач також своє звільнення з посади головного лікаря на підставі п.2 ст. 41 КЗпП, при цьому посилається на те, що він особисто у віданні не має грошей та не може нести відповідальність за вказаною статтею. Відповідач та його представник в судовому засіданні посилаючись на викладене у відзиві заперечували проти задоволення позову, вважають його безпідставним, оскільки винесені позивачу догани є законними та обґрунтованими, вказують, що позивач займаючи посаду головного лікаря не раціонально розпоряджається фінансами, що призводить до накопичування дефіциту бюджету, 12 сесія 7 скликання 20 грудня 2017 р. визнала роботу [PERSON] незадовільною, також головним бухгалтером подано доповідну записку яка підтверджує некомпетентність позивача у зайнятті посади головного лікаря, відповідач вважає, що згідно передбачених повноважень Статутом має право приймати розпорядження одноособово. Суд, вислухавши доводи учасників справи, допитавши свідка та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, позивач по справі до роботи на посаді головного лікаря комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» був допущений з 18.12.2017 року, а звільнений 11.04.2018 року, що підтверджується звітом та розпорядженням (а.с.16, 49) Відповідно до Рішення 12 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 20.12.2017 роботу головного лікаря комунального закладу Судововишняннська комунальна міська лікарня [PERSON] визнано незадовільною (а.с.18) Згідно розпорядження від 15.02.2018 р. за № 10-ОС виданого міським головою Судововишнянської міської ради [PERSON] за некомпетентність та несумлінне виконання своїх посадових обов'язків оголошено догану (а.с.21) Вказане розпорядження для ознайомлення позивачу направлено 16.02.2018 (а.с.20) 10.04.2018 р. міський голова Судововишнянської міської ради [PERSON] з посиланням на ст.ст. 147-149 КЗпП та доповідну записку головного бухгалтера лікарні [PERSON] приймає розпорядження про оголошення догани [PERSON] за систематичне невиконання ним своїх посадових обов'язків та нераціональне використання бюджетних коштів (а.с.48) Розпорядженням № 15-ОС від 11 квітня 2018 р. міський голова Судововишнянської міської ради [PERSON] звільнив [PERSON] з посади головного лікаря Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» з 13 квітня 2018 року згідно п.2 ст.41 КЗпП (а.с.49) З вказаним розпорядженням позивач ознайомлений не був. Згідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Отже позивач звернувся до суду своєчасно, а звільнений був з посади в період знаходження справи на розгляді в суді. Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження № 10-ОС від 15 лютого 2018 року про оголошення догани [PERSON]: як вбачається з матеріалів справи міський голова [PERSON] приймаючи спірне Розпорядження посилається на рішення сесії № 2 від 20.12.2017 (а.с.21) У відповідності до вимог ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці. Статтею 141 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника саме за порушення трудової дисципліни. Вирішуючи питання правомірності розпорядження від 15.02.2018 р. (а.с.21) суд приймає до уваги вимоги ст.ст. 148,149 КЗпП України, оскільки вказане розпорядження не було підставою для звільнення позивача за п.2 ст.41 КЗпП. Згідно ст.ст.148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вбачається Розпорядження від 15.02.2018 р. № 10-ОС прийнято з порушенням зазначених вище норм КЗпП, оскільки проступок було виявлено 20.12.2017 р. (а.с.18,21), тому є незаконним та підлягає скасуванню. Стосовно вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження № 13-ОС від 10 квітня 2018 р. за систематичне невиконання своїх посадових обов'язків та нераціональне використання бюджетних коштів (а.с.48) Допитаний свідок в судовому засіданні [PERSON] суду показав, що працюючи на посаді головного бухгалтера Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» писав доповідну записку, якою повідомляв про видатки від яких можливо утриматися оскільки бракувало одного мільйону гривень, які їм передано від районної лікарні та про можливі врегулювання в штатному розписі. Для виходу з кризи необхідні були певні заходи. Борг в мільйонах виник до зайняття посади головного лікаря [PERSON] Аналізуючи спірне Розпорядження суд вважає, що доказів в систематичному невиконанні своїх обов'язків на посаді головного лікаря [PERSON], які мають ознаки систематичного та нераціонального використання бюджетних коштів відповідачем не надано, в суді таких не добуто, оскільки як ствердив свідок своєчасно було усунуто надання медперсоналу відпусток, борг в розмірі майже мільйона гривень утворився не від дій головного лікаря [PERSON], крім того не підтверджено, хто приймав на роботу медперсонал з визначенням їм відсотків понад ставку (а.с.93) Систематичність, як явище, полягає у послідовності у діях, вчинках або наявності системи у чому-небудь. Отже доказів, які підтверджували б те, що позивач систематично не виконував своїх посадових обов'язків та нераціонально використовував бюджетні кошти, суду відповідачем не надано у зв'язку з чим суд вважає, що вимога позивача в частині визнання розпорядження № 13-ОС від 10 квітня 2018 р. незаконним та таким, що підлягає скасуванню, підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Позивача звільнено згідно п.2 ст.41 КЗпП України, частина не зазначена (а.с.49), однак, з доводів у суді відповідача та його представника вбачається, що за втрату довір'я. За вказаним пунктом статті розірвання трудового договору може бути у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. У цьому випадку відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на п.2 ст.41 КЗпП та не врахував положення ст. 149 КЗпП, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, що є грубим порушення трудового законодавства та прав позивача. Посилання відповідача на записи в трудовій книжці позивача, та права передбачені Статутом не заслуговують на увагу, з огляду на те, що з позивачем контракт не укладався, як це передбачено Статутом, фактично позивача допущено до зайняття посади головного лікаря 18.12.2017 р., Статут затверджено 17 січня 2017 р. міським головою [PERSON] та головним лікарем Мостиського району, розділ 7 Статуту не дотримано, що підтвердили в судовому засіданні позивач та відповідач (а.с.55-66) Отже, з урахуванням наведеного вище, суд вважає позовну вимогу про визнання незаконним розпорядження від 11 квітня 2018 р. за № 15-ос «Про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, підлягаючою до задоволення. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Частиною 2 ст. 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові ВСУ №6-33цс14. Щодо стягнення різниці в заробітній платі згідно долученої довідки позивачем, суд вважає вимогу такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме з дня звільнення [PERSON] яким є 13 квітня 2018 р. до дня винесення рішення судом, тобто 19.09.2018 оскільки позивачем не долучено розмір зарплати головного лікаря, суд зазначає строк за який необхідно провести перерахунок та стягнення різниці в зарплаті. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial