Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

12.01.2016 року Кредитна спілка «Кредит-Експерт» звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 04 серпня 2014 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Кредит-Експерт» був укладений кредитний договір № К-004/0459/17/14, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у сумі 7 992,66 грн. на інші потреби на умовах зворотності та платності строком на 18 місяців з проведенням оплати щомісяця, згідно Таблиці кредитного договору. 04 серпня 2014 року в забезпечення договору кредиту був укладений договір поруки № К-004/0459/17/14, згідно з яким [PERSON] зобов'язалася відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] всіх зобов'язань, що випливають з кредитного договору. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, однак [PERSON] здійснивши сплату за кредитом 24 червня 2015 року, припинила виконувати обов'язки за договором, у зв'язку з чим станом на 25 грудня 2015 року утворилася заборгованість, загальний розмір якої складає 6 135,93 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання по розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, які були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, за викликом суду не з'явились, не використавши наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд встановив наступне. Згідно з ч.1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 04 серпня 2014 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Кредит-Експерт» був укладений кредитний договір № К-004/0459/17/14. Згідно кредитного договору позивач надав, а [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 7 992,66 грн. на інші потреби на умовах зворотності та платності строком на 18 місяців з проведенням оплати щомісяця, згідно Таблиці кредитного договору. 04 серпня 2014 року в забезпечення договору кредиту був укладений договір поруки № К-004/0459/17/14, згідно з яким [PERSON] зобов'язалася відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] всіх зобов'язань, що випливають з кредитного договору, в тому числі за сплату штрафів та відшкодування збитків. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Кредитна спілка «Кредит-Експерт» свої зобов'язання за кредитним договором виконала в повному обсязі, а саме надала відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого, станом на 25 грудня 2015 року утворилась заборгованості в сумі 6 135 (шість тисяч сто тридцять п'ять) грн. 93 коп., яка складається з наступного: - 3 307,72 грн. - основного боргу; - 1 100,50 грн. - відсотки, нараховані на суму основного боргу; - 1 727,71 грн. - пеня. Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсиідарну) відповідальність поручителя. На виконання умов кредитного договору, відповідачам був направлений лист-вимога, вимога та повідомлення про розірвання договору з проханням у добровільному порядку погасити заборгованість, але борг залишено непогашеним. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Відповідач [PERSON], як поручитель, вимоги позивача про виконання боргових зобов'язань боржника за кредитним договором також не виконав, суд вважає, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів є цілком обґрунтованими та відповідають положенням договорів та законодавства України, а тому з відповідачів слід стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 6 135 (шість тисяч сто тридцять п'ять) грн. 93 коп. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 609,00 грн. з кожного. Крім того, в пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач надав суду належні докази на підтвердження понесення ним витрат на оплату правової допомоги, в матеріалах справи міститься акт-розрахунок від 25.12.2015 року таких витрат, договір про надання послуг від 01.12.2014 року, видатковий касовий ордер від 25.12.2015 року, тому суд вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа має право на відшкодування збитків, яких завдано у результаті порушення її цивільного прав, а саме витрат на юридичні послуги в сумі 1173,00 грн. з кожного. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved