Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

11.07.2018 позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25.11.2016 між ним та відповідачем укладено договір позики, предметом якого було передання у власність [PERSON] грошових коштів у розмірі 108698,02 грн. 30.06.2017 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору позики, відповідно до якої позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 200179,28 грн. Строк повернення відповідно до договору та розписки становив 25.06.2017 включно. Станом на день пред`явлення позову відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та відмовляється належним чином виконувати грошові зобов`язання. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 161530,60 грн, 3% річних у розмірі 3651,03 грн, неустойку 44209,15 грн, а також судові витрати у розмірі 6093,91 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, з підстав викладених у позові. Окрім того, представник позивача зазначив, що сума боргу за договорами та розпискою є значно більшою, але він просить стягнути саме суму у розмірі 161530,60 грн, так як ця сума боргу узгоджена між позивачем та відповідачем. Також, позивач просив ухвали рішення у заочному порядку, так як відповідач належним чином повідомлення про слухання справи, навмисно не з`являться у судові засідання, з метою відтермінувати рішення суду та повернення боргу. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно, звернулась до суду з заявою про відкладення слухання справи, у якій зазначила, що у зв`язку зі складністю справи відповідачу необхідно кваліфікований спеціаліст для захисту своїх прав та інтересів. Представник відповідача зайнятий в іншому судовому процесі та не може представляти її інтереси в суді, окрім того вона має намір підготувати відзив на позовну заяву. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно. Приймаючи до уваги те, що відповідач та представник відповідача неодноразово звертались до суду з заявами про відкладення справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідач та представника відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 25.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, предметом якого визначено, що [PERSON] , як позикодавець, передає у власність [PERSON] , як позичальнику, грошові кошти у сумі 108698,03 грн (а.с.7). 25.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду №2, відповідно до якої [PERSON] , як позикодавець, передав у власність [PERSON] , як позичальнику, грошові кошти у сумі 200179,28 грн (а.с.8). 30.06.2017 [PERSON] склала розписку, у якій зазначила, що вона отримала позику від [PERSON] у розмірі 200179,28 грн і зобов`язується повернути в строк до 25.09.2017 включно (а.с.10). 25.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу. П.1.1. зазначено договору передбачено, що цей договір витікає і забезпечує основне зобов`язання по договору позики укладеного 25.11.2016 у простій формі зі строком виконання 25.02.2017, за умовами якого застоводавець зобов`язаний повернути у строки визначені договором позики, застоводержателю грошові кошти у сумі 108 698,02 грн. предметом застави за цим договором є рухоме майно застоводавця а саме автомобіль марки Мазда, державний номер [NUMBER] (п.1.2 договору). (а.с.11-12). Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частина друга статті 1047 Цивільного кодексу України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. До позову наданий договір позики від 25.11.2016, додаткова угода від 25.11.2016, розписка від 30.06.2017 та договір застави від 25.11.2016 підписаний обома сторонами. Отже, факт укладання договору позики та отримання відповідачем [PERSON] коштів доведений належними і допустимими доказами. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов`язаний виконувати договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, оскільки відповідачем своєчасно не було виконано його обов`язку повернути суму позики в строк до 25.09.2017, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 161530,60 грн. Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи питання про суму заборгованості відповідача перед позивачем суд вважає, що 161530,60 грн що саме цю суму необхідно стягнути, так як представник позивача наполягає на сумі 161530,60 грн, зазначаючи, що згадана сума узгоджена між позивачем та відповідачем. Крім того, згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами у розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Вимога по стягненню неустойки у розмірі 444209,15 грн є явно завищена та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірних грошові кошти суперечить розумному стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Визначаючи розмір пені, суд виходить з того, що відсутні докази негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання та вважає, що неустойку слід зменшити до розміру заборгованості за дорговром позикик, тобто до 161530,60 грн. Також відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пощивачем складено розрахунок трьох відсотків річних, відповідно до якого період прострочення грошового зобов`язання з 26.09.2017 до 27.06.2018 тобто 252 дні, що відповідно становить 161530,60 грн *3%8275:365:100=3651,03 грн. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо трьох відсотків річних. Приписами ч.1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги були задоволені тільки на 53,6% судовий збір підлягає стягненню у розмірі 53,6% від сплаченої суми, тобто 3266,30 грн (6093,91*53,6%). На підставі викладеного,

Outcome: partial