Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

12.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона з 12.06.1998 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, за час якого у них народилося двоє спільних дітей - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Близько 7-ми місяців вони з [PERSON] проживають окремо та наразі в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває справа про розірвання шлюбу. Після фактичного припинення сімейних стосунків, діти залишаються проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. В свою чергу, відповідач, маючи матеріальну можливість надавати кошти на утримання доньки, цього не робить. Останній, як їй відомо, працює водієм таксі, а тому має фінансову спроможність забезпечувати їх спільну доньку [PERSON] . Враховуючи викладене, просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2282,25 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 10.11.2020 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що він дійсно працює водієм таксі та його середньомісячний заробіток становить близько 5000-6000 грн. Разом з тим, транспортний засіб, на якому він таксує, потребує постійного обслуговування та ремонту. При цьому, у нього існують боргові зобов`язання, які унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному позивачкою розмірі. Виходячи з наведеного, просить постановити рішення, яким стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн. Позивач до початку судового засідання подала заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує із зазначених у позові підстав, просить їх задовольнити у повному обсязі. До початку судового засідання від відповідача на адресу суду також надійшла заява з проханням розгляд справи здійснювати без його участі, заявлені вимоги визнає частково із вказаних у відзиві на позовну заяву підстав, однак погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1800 грн. на місяць. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.06.1998 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). За час шлюбу у сторін [INFO] народилося двоє спільних дітей - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується, зокрема, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , на яку позивачка просить стягнути аліменти (а.с. 10). Судом також встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, у зв`язку з чим у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває справа про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу, після фактичного припинення сімейних стосунків, [PERSON] [INFO] залишається проживати разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітньої доньки, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких утриманців за собою немає. Останній працює водієм таксі та отримує дохід в розмірі близько 5000-6000 грн. на місяць. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , здорова, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на його утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» також визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком від 6 до 18 років встановлений в наступних розмірах: з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі ст. ст. 180-184, 191 СК України,

Outcome: partial