Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

10 червня 2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтували тим, що 17 березня 2019 року приблизно об 11 годині вони рухалися вулицею Ангарною в смт Авангард Одеської області на автомобілі марки «Mercedes-Benz Vito 113», за кермом якого знаходився [PERSON] , та були зупинені працівниками поліції з причини непристебнутого ременя безпеки у водія. В подальшому [PERSON] працівники поліції запідозрили в керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого його було запрошено до приміщення поліції, звідки він зателефонував [PERSON] та повідомив, що прилад, яким його перевіряли, показав 0,27 проміле алкоголю, йому погрожують скласти протокол і забрати автомобіль на штрафний майданчик та вимагають з нього 500 доларів США за нескладання протоколу. На протязі години працівники поліції знижували ціну до 5 000 грн та, зрозумівши, що ніяких коштів не отримують, змусили [PERSON] підписати постанову про накладення адміністративного стягнення за правопорушення - рух без ввімкненого світла фар поза межами населеного пункту, яке він не здійснював та не міг здійснити, оскільки вони рухалися в населеному пункті з ввімкненими ходовими огнями та ближнім світлом. Позивачі вважали, що поліцейський під час постанови про накладення адміністративного стягнення керувався власною некомпетентністю та порушив низку вимог чинного законодавства України. Сам факт вказаних вище незаконних дій працівників поліції викликав емоційний дискомфорт та спричинив позивачам глибокі моральні страждання, принизивши їх честь та гідність. Посилаючись на викладене, просили стягнути з держави України по 8 000 грн на користь кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій співробітника ГУНП в Одеській області. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, як і позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яких було допитано в минулих судових засіданнях. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, відповідач - управління Державної казначейської служби в Очаківському районі Миколаївської області надав заяву про розгляд справи без участі його представника. У письмовому відзиві на позовну заяву ГУНП в Одеській області зазначено, що позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачами не надано жодних належних доказів щодо вчинення працівниками відповідача відносно них протиправних дій, що призвели до моральних страждань. Крім того, зазначено, що винесена відносно [PERSON] постанова серії ДПО18 № 451912 від 17 березня 2019 року у судовому порядку не оскаржувалася, а тому підстави для відшкодування позивачам моральної шкоди відсутні. Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області в своєму відзиві зазначило, що позов не визнає з таких підстав. Незаконне , на думку позивачів, винесення працівником поліції постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху стосується лише [PERSON] як водія транспортного засобу, який, в свою чергу, не звертався до суду для оскарження вищезазначеної постанови, а тому підстави для відшкодування позивачам моральної шкоди відсутні. Крім того, у відзиві вказано, що позивачами було невірно визначено відповідача у справі, оскільки органом, що, на думку позивачів, їм заподіяно шкоду, є Головне управління Національної поліції в Одеській області, що обслуговується в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Одеській області, а тому Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області не є відповідачем у цій справі. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 451912 від 17 березня 2019 року (а. с. 7), на позивача [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді попередження за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП. Вказана постанова позивачем [PERSON] в судовому порядку оскаржена не була, що свідчить про його мовчазну згоду із викладеними в цій постанові обставинами, а також діями працівників поліції. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. З положень пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок з відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із тим, позивачами жодними належними та допустимими доказами не підтверджено вчинення відносно них дій, які призвели б до моральних страждань, з боку працівників ГУНП в Одеській області, рішень суду стосовно визнання таких дій не постановлено, а тому позов не ґрунтується на доказах, що передбачені ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем невірно визначено другого відповідача у цій справі - управління Державної казначейської служби в Очаківському районі Миколаївської області, виходячи з такого. Так, абзацом 2 п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд і відповідним державним органом суд мас притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Оскільки, в позовній заяві позивачі визначають органом, що заподіяв шкоду, Головне управління Національної поліції в Одеській області, належним відповідачем у цій справі мало б бути Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у ній докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за його недоведеністю та безпідставністю. Крім цього, у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачі звільнені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed