Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

10 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем 05 серпня 2013 року в письмовій формі був укладений договори позики на суму 5500 грн., відповідно до якого вказану суму грошових коштів, відповідач повинен був повернути частинами, а саме до 05.11.2013 року-1375 грн., до 05.02.2014 року - 1375 грн., до 05.05.2013 року - 1375 грн., та до 05.08.2014 року - 1375 грн. Вказуючи, що станом на 05 серпня 2014 року відповідачем боргові кошти не повернено тому просив стягнути із відповідача 5500 грн. основного боргу та 5000 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивач не з'явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про те надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, суду надав письмові пояснення, суть яких зводиться до того, що він позов визнає частково, а саме в частині повернення позивачу 5500 грн. матеріальних збитків, в частині моральної шкоди позов не визнав, виходячи з того, що договором позики від 05.08.2013 року стягнення моральної шкоди не передбачено. Дослідивши письмові заперечення на позов, та наявні в матеріалах справи письмові документи. Суд приходить до твердого переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст.599-601,604-609 ЦК України, зокрема ст.559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при ухваленні постанови від 18 вересня 2013 року по цивільній справі за №6-63цс13. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи 05.08.2013 року сторони по справі уклали письмову угоду, відповідно до якої позивач надав у бог відповідачу грошові кошти в сумі 5500 грн., які відповідач зобов'язався повернути позивачу частинами, а саме до 05.11.2013 року-1375 грн., до 05.02.2014 року - 1375 грн., до 05.05.2013 року - 1375 грн., та до 05.08.2014 року - 1375 грн. Відповідач в запереченнях на позов визнав, що грошові кошти в сумі 5500 грн., він у визначені договором строки не повернув, а тому відповідно до вищевказаних норм Закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена в письмовій розписці сума коштів 5500 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000 грн., так як письмовим договором (розпискою) між сторонами, не передбачено обов'язок відповідача у разі порушення зобов'язання нести перед позивачем тягар морального відшкодування. В зв'язку з частковим задоволенням позову із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial