Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

10.11.2017 року позивачка подала до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/ 4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно. Позов обґрунтувала тим, що з 11.05.1996 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого має дитину - сина [PERSON], [INFO]. Вказала, що подружні відносини між ними припинені через відмінність характерів, відсутність взаєморозуміння і поваги. Шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу не можливе. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому законом порядку. Подала до суду заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - «[PERSON]». Також заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю. Також заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. З досліджених у справі доказів встановлені такі обставини та визначені такі правовідносини сторін, що з них випливають: З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про шлюб (а.с.4) встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11.05.1996 року Розношенською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області актовий запис № 2. В силу різності характерів, відсутності взаєморозуміння і поваги в сім`ї виникають конфлікти та сварки, внаслідок чого шлюб носить формальний характер. Цю обставину судом на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України визнано звільненою від доказування як визнану сторонами. З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про народження (а.с.6) встановлено, що сторони є батьками дитини - сина [PERSON], [INFO]. Суд приходить до висновку, що до визначених судом правовідносин сторін підлягають застосуванню такі правові норми: Відповідно до ч.2 ст.104, ст.110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З досліджених судом обставин справи судом встановлено законні підстави для задоволення позову. Тому суд приймає визнання відповідачем позову і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що збереження шлюбу неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини. Відповідач записаний батьком дитини, а тому зобов'язаний надавати допомогу на її утримання до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів повинен визначатись у пропорційних частках до заробітку відповідача. Тому суд приймає визнання позову відповідачем і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved