Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

10.10.2017 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №500555923 від 09.06.2016 року у розмірі 75367,56 грн. та судового збору у розмірі 1600 грн.. В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що відповідачу було надано кредит у сумі 99974 грн. на строк з 09.06.2016 року до 10.06.2019 року, однак свої зобовязання [PERSON] належним чином не виконала в результаті чого станом на 30.08.2017 року виникла прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 69515,51 грн., за відсотками -1352,05 грн. та по комісії 4100 грн., розмір штрафу становить 400 грн. В судовому засіданні представник позивача звернувся з заявою в якій вказував на те, що банк не підтримує позов у звязку з погашенням заборгованості, однак просить стягнути судовий збір на підставі ст.142 ЦПК України. Представник відповідача заперечував проти стягнення судового збору посилаючись на те, що підстав для звернення з позовом до суду не було, оскільки відповідач сплачувала кошти, була невелика заборгованість, а про стягнення всієї суми кредиту достроково вона не була повідомлена, та коли дізналася, то сплатила борг. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Як було судом встановлено 09.06.2016 року між сторонами укладено кредитний договір №500555923 за яким банк передав [PERSON] суму кредиту -99974 грн. на строк з 09.06.2016 року до 10.06.2019 року. 14.09.2017 року банк направив [PERSON] вимогу про усунення порушень з повідомленням про наявність заборгованості у розмірі 75367,56 грн. станом на 30.08.2017 року і необхідністю її сплати у строк 30 днів з дати відправлення вимоги, але не пізніше 3 днів з дати отримання. При цьому, було попереджено відповідача, що у разі невиконання вимоги банк розпочне судовий захист права кредитора на дострокове повернення кредиту. Як видно з квитанції відправлення вимоги відбулося поштою 18.09.2017 року. Згідно з платіжними дорученнями №№67,77,88 відповідач сплатила 08 та 27 вересня, 10 жовтня 2017 року - 7500 грн., 8900 грн., 5200 грн., за квитанціями 23 січня, 23 березня та 13 грудня 2017 року 5300 грн., 100 грн., 685 грн., 10000 грн., 12 лютого та 15 березня 2018 року -5600 грн., 5300 грн.. Оскільки до суду не було надано підтверджуючого документу про отримання вимоги банку щодо сплати заборгованості, суд прийшов до висновку, що відповідач не отримувала вказану вимогу, тому звернення до суду було передчасним. Звернувшись до суду 10.10.2017 року з позовом банк не дотримався власних домовленостей, не надав можливості відповідачу протягом трьох днів з дня отримання вимоги повернути кредитні кошти. Позивач, на час розгляду справи, не підтримує позов та просить на підставі ч.3 ст.142 ЦПК України стягнути на його користь понесені ним судові витрати. Щодо стягнення з відповідача судових витрат суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з вимогами ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 3 ст.142 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи, визначено, що у разі, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Проаналізувавши вказані норми та представлені докази, суд прийшов до висновку, що підстав для стягнення судового збору не має, оскільки судом встановлено, що позов заявлено передчасно, без дотримання визначених у вимозі домовленостей щодо дострокового повернення боргу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed