Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

10 вересня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул.Лесі Українки, 28. В зазначеному будинку крім позивачки зареєстрований відповідач, її онук [PERSON], який з липня 2015 року та по даний час у будинку не проживає. Реєстрація відповідача у будинку обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи наведені обставини, позивач просить суд: визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Лесі Українки, 28. Ухвалою суду від 04.10.2018 року, провадження по справі відкрито й призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відведений в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 120781239 від 16.04.2018 року, обєкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок, з надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Лесі Українки (вул. Фрунзе), будинок 28 належить на праві спільної часткової власності позивачу. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину від 16.04.2018 року позивач, після смерті свого чоловіка отримала у спадок ? частку в праві приватної спільної часткової власності на вказаний житловий будинок, за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Лесі Українки (вул. Фрунзе), будинок 28. З копії довідки виконкому Казанківської селищної ради від 07.09.2018 року № 3324/03-15/01 вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: [INFO] та до складу її сімї входять: онук [PERSON] Як вбачається з копії акту підтвердження на предмет проживання від 01.09.2018 року, складеного депутатом Казанківської селищної ради, [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з липня 2015 року. Вирішуючи спірні правовідносини в даній цивільній справі, суд враховує наступне. Статтею 47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у\~постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2\~підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,\~ст. 405 ЦК України). Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). За положеннями ч. 1 ст.\~317\~ЦК України та ч. 1 ст.\~319 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (\~ст. 391 ЦК України.). Глава 28 ЦК України\~визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку визначені\~ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника квартири, їхні діти та батьки, а також інші особи. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З урахуванням\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11 грудня 2003 року,\~позивач у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з ним одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутною; про оголошення фізичної особи померлою. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved