Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

12.11.2020 в суд подано зазначений позов з таким обґрунтуванням вимог. Позивачка працює вчителем початкових класів в Негровецькій НВК-І-ІІІ ступенів імені В.Росохи з 2006 року, а з 3 лютого 2008 року перебуває на посаді заступника директора по виховній роботі. 29.09.2020 в соціальній мережі «Фейсбук» на власній сторінці співвідповідача [PERSON] було розміщено та поширено в мережі Інтернет відео під назвою «Міжгірська поліція. Негровецька ЗОШ Міжгірського району. Вересень 2020». У відеозаписі продано інформацію, що позивач безпричинно не впустила до класу учня 3-А класу [PERSON] . Окрім цього, відповідач [PERSON] звернулась із скаргою до відділу освіти Міжгірської РДА з посиланням на нібито неправомірні дії позивача, які виразились у тому, що вона як вчитель учнів 3-А класу 24.09.2020 оголосила про батьківські збори, які були проведені 25.09.2020 по питанню булінгу, який проявився в тому, що четверо учнів цього класу (хлопців),серед яких був і син відповідача [PERSON] [PERSON] , - вчинили насильство щодо учениці, від якої зірвали з вуха завушницю. [PERSON] образило те, що на зборах позивач з приводу події застосувала терміни «насильство», « [PERSON] ». Позивач послалась на словники української мови та художні твори щодо тлумачення вислову [PERSON] і пояснила,що використала цей термін як порівняльний без наміру висловити образи. Позивач також посилається на те, що ці дії вчинила на виконання вимог закону «Про освіту» з метою дотримання рівних прав учнів на здобуття освіти. попередження правопорушень та шкідливих звичок і недопущення в майбутньому випадків фізичного та психологічного насильства і провела роз`яснювальну роботу. На батьківських зборах щодо протидії булінгу (цькуванню) серед учнів, виконуючи нормативні накази державного органу освіти. Позивач також зазначила, що за скаргою відповідача [PERSON] було проведено службове розслідування і в її діях не було виявлено порушень. Однак, не зважаючи на вищевикладене [PERSON] , подала на неї скарги в різні інстанції, які морально принижують позивача і ганьблять її честь і гідність як вчителя і керівника та громадянина. Зокрема, позивач вважає, що заголовок відеозапису та зображення її фото та фото директора школи принижує її честь перед знайомими та односельчанами, а інформація яка, зафіксована на відеозапис, є недостовірною, не правдивою і поширена в світовій мережі Інтернет. Позивачка просить визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до гідності,честі та недоторканість ділової репутації інформацію, яка поширена в зазначеній соціальній мережі, зобов`язати відповідача [PERSON] спростувати цю інформацію як недостовірну шляхом публікації на власній сторінці в мережі «Фейсбук», стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в сумі 250 00 грн. та судові витрати. У справі винесено такі процесуальні рішення: -згідно з ухвалою від 24.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі і призначено підготовчий судовий розгляд справи; -згідно з ухвалою від 23.12.2020 задоволено клопотання сторони позивача і залучено в справу співвідповідачем [PERSON] ; -згідно з ухвалою від 16.04.2021 закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті. Процесуальні заяви і позиції сторін. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на таке обґрунтування. Відповідач зазначила, що вона не розміщувала в соціальній мережі відеозапис події з участю свого сина про не допуск його до занять в класі, а здійснила тільки репост цієї інформації в соціальній мережі «Фейсбук», яка є загальнодоступною. Цим відеозаписом вона висловила свою думку щодо події з наміром захисти права малолітнього сина на належне навчання в школі. Відповідач вважає, що інформація на відеозаписі є достовірною, бо вона стверджує подію, за змістом якої позивач не допустила в клас на урок її сина [PERSON] спричинивши дитині психологічну травму, унаслідок чого дитина була звільнена від навчального процесу з 05.10.2020 по 09.10.2020 з діагнозом ситуаційний невроз. Відповідач оскаржувала дії позивача як педагога до органів освіти в колективному зверненні з іншими особами (батьками учнів). За цим зверненнями було проведено службове розслідування і актом перевірки підтверджено перевищення позивачем як заступником директора школи з виховної роботи своїх повноважень під час проведення батьківських зборів учнів 3-А класу і позивачу було вказано на недопустимість обговорення вчинків учнів у присутності інших батьків. За це позивачу оголошено догану згідно наказу закладу освіти № 7к від 16.11.2020. Відповідач вважає, що позивач безпідставно заявила про відшкодування моральної шкоди і не довела таке належними доказами. Співвідповідач [PERSON] в судове засіданні на виклики суду жодного разу не з`явилась, будучи належно повідомленою за адресою, зазначеною в заяві сторони позивача. Співвідповідач також не надав у справу жодної процесуальної заяви чи клопотання. Суд постановив,за згодою інших учасників цивільного процесу розглянути справу у відсутності [PERSON] . На основі поданих у справу сторонами доказів судом установлено такі обставини. Позивачка працює вчителем початкових класів в Негровецькому ЗЗО І-ІІІ ст. імені В.Росохи (раніше Негровецький НВК) і обіймає в цьому ж навчальному закладі посаду заступника директора по виховній роботі. 24.09.2020 позивачка оголосила про збори батьків учнів 3-А класу, які особисто провела 25.09.2020 з питань булінґу учнів. На цих батьківських зборах позивачка висловилась в адресу деяких учнів «Негровецька шайка» у зв`язку з тим, що під час перерви виник конфлікт між учнями і одна з учениць поскаржилась на те, що в неї загублено завушницю, зокрема і на адресу учня [PERSON] , мамою якого є [PERSON] (відповідач). 28.09.2020 [PERSON] усно поскаржилась директору школи на дії [PERSON] зазначеного конфлікту. У зв`язку з цим дирекцією щколи було прийнято рішення перевести сина [PERSON] і ще одного учня з 3-А класу в 3-Б клас без узгодження з батьками. 29.09.2020 [PERSON] на вході в приміщення 3-а класу висловлювала прохання до [PERSON] допустити її сина в клас, однак позивач не допустила учня в клас з мотивів переведення дитину до іншого класу, не реагуючи на прохання та звернення матері учня. Директор школи, який прибув на місце події, також не вирішив прохання [PERSON] . Цю подію [PERSON] зафіксувала відеозапис на особистий мобільний телефон. Того ж дня в мережі Інтернет було поширено відеозапис цієї події, у тому числі з особистої сторінки [PERSON] в соціальній мережі «Фейсбук». 01.10.2020 [PERSON] з іншими батьками двох учнів звернулись до директора школи з письмовою скаргою з приводу образи дітей та заміни класного керівника 3-А класу, покликаючись на необхідність вирішити конфлікт та захистити права дітей. 05.10.2020 [PERSON] з аналогічною скаргою письмово звернулась до відділу освіти Міжгірської РДА щодо вжиття заходів. 15.10.2020 [PERSON] , а також інші батьки [PERSON] , [PERSON] звернулись з письмовою скаргою до Дерпатаменту освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації, покликаючись на те, що [PERSON] фактично не є класним керівником 3-А класу, де навчаються їх діти, а тільки представляє себе і вчиняє дії від імені класного керівника, а також не те, що відділ освіти Міжгірської РДА не вжив заходів. 17.11.2020 керівник департаменту освіти Закарпатської ОДА повідомив письмово [PERSON] про розгляд колективного звернення батьків учнів зазначеного навчального закладу (вих. № д-139/01-18). За змістом цього повідомлення було проведено службове розслідування звернення і встановлено таке. 24.09.2020 на перерві в навчальному закладі між частиною учнів 3-А класу виник конфлікт. 25.09.2020 заступником директора школи Ярема І.І. без проведення докладного вивчення зазначеного випадку було проведено класні батьківські збори. До підготовки і проведення цих зборів не було залучено класовода класу [PERSON] та практичного психолога закладу освіти [PERSON] . У процесі проведення зборів [PERSON] у присутності усіх батьків висловлювались персоніфіковані оцінки поведінки частини учнів класу, чим було порушено вимоги щодо конфіденційності інформації щодо дітей. Проведення [PERSON] зазначених зборів було здійснено з перевищенням посадових повноважень, допущено некоректний спосіб доведення інформації до батьків про подію, поспішні висновки щодо винних у її виникненні, що спричинило конфлікт між [PERSON] та батьками учнів класу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 13.11.2020 дирекцією освітнього закладу ( [PERSON] , [PERSON] ) і батьками учнів ( [PERSON] , [PERSON] ) укладено письмово взаємну домовленість щодо вирішення конфліктної ситуації, яка мала місце за вищезазначеними обставинами. 16.11.2020 за наслідками службового розслідування було складено акт, яким підтверджено перевищення [PERSON] повноважень заступника директора з виховної роботи при проведенні батьківських збрів у 3-А класі та вказано на недопустимість обговорення вчинків дітей у присутності інших батьків. За встановлене [PERSON] оголошено догану згідно наказу закладу освіти № 70-к від 16.11.2020. Окрім цього, згідно з наказом закладу освіти № 105 від 16.11.2020 змінено тижневе педагогічне навантаження в 3-А класі, а саме : зменшено до 10 годин [PERSON] та збільшено до 12 годин [PERSON] . Встановлені обставини підтверджені змістом письмових документів від установ управління освітою та від навчального закладу, які не оспорюються сторонами. Нормативне обґрунтування. Згідно з статтею 277 ч.1 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 277 ЦК України також передбачено: -спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює; якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованому або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи,яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб,у який вона поширена. Оцінивши встановлені обставини, подані в справу докази, доводи сторін і їх представників, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне обґрунтування. З обставин справи видно, що позивач, здійснюючи свою педагогічну та адміністративну діяльність в цій сфері, неналежно виконала свої посадові обов`язки щодо вирішення конфліктної ситуації в класі,яка виникла на перерві між учнями 3-А класу. Зокрема, позивачка перевищила свої повноваження в частині ініціативи і проведення батьківських зборів та допустила некоректні висловлювання в адресу малолітніх учнів у присутності батьків. У подальшому адміністрацією освітнього закладу цей конфлікт не був врегульований належно і поглибився тим, що учня 3-а класу [PERSON] без згоди його матері [PERSON] було переведено до іншого класу і недопущеного на шкільне заняття в приміщення 3-А класу. Із змісту дослідженого в судовому засіданні відеозапису події, яка мала місце і була розповсюджена в соціальних мережах 29.09.2020, видно, що о 7 год.45 хв. того ж дня [PERSON] не був допущений на урок в клас, де він навчався (3-А) і прохання матері дитини [PERSON] з цього приводу не були розглянуті по суті ні вчителем [PERSON] , ні директором школи. Зокрема, [PERSON] з приводу цієї ситуації та звернення [PERSON] не реагувала взагалі, не зважаючи на не одноразові заклики перед входом в клас біля дверей матері вирішити питання з покликанням на реакцію дитини, яка плакала. [PERSON] на цьому відеозаписі не зафіксована по причині напівзачинених дверей у клас. Зазначена подія є достовірною інформацією. Вона належно перевірена і встановлена висновками службового розслідування випадку та вжитими заходами адміністрацією органів управління освіти з притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] . З обставин справи також видно, що ні органи управління освітою,ні адміністрація освітнього закладу,ні особисто [PERSON] в засобах масової інформації (соціальних мережах) жодним чином не прокоментували поширену інформацію за змістом відеозапису про не допуск [PERSON] в клас на навчання,тобто про подію 29.09.2020. Також не було надано інформації про причини цього конфлікту та його врегулювання в подальшому. Отже, суд дійшов висновку, що відеозапис події від 29.09.2020, який поширений в соціальних мережах у тому числі й [PERSON] , [PERSON] , не є недостовірною інформацією. Суд також вважає, що [PERSON] не зазначила жодної недостовірної інформації в своїх скаргах та в колективному зверненні з приводу події та конфліктної ситуації до органів управління освітою. Окрім цього, таке звернення є правом громадянина, що передбачено Конституцією України, законом «Про звернення громадян», не залежно від того, чи знайшло таке звернення підтвердження повністю чи частково. Поширення достовірної інформації є підставою для відмови в позові згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена в постанові КЦС від 09.04.2019 у справі № 910/10564/17. Суд констатує, що позивач за обставинами, що є предметом судового розгляду, діяла не тільки як педагогічний працівник, але і як представник адміністрації освітнього закладу в зв`язку з обійманням посади заступника директора школи з питань виховної роботи, тобто позивач є публічною особою в сфері освіти. Ні заголовок відеозапису події, ні світлини до нього (фото облич позивача і директора школи) не містять яких-небудь образливих висловлювань та посягань на честь і гідність людини цих осіб, які є керівниками освітнього закладу. Не заслуговують на увагу і покликання позивача на коментарі користувачів соціальних мереж у зв`язку з поширенням відеозапису події. Ці відомості є особистими думками користувачів соціальних мереж щодо висвітленої події. Статтею 34 Конституції України гарантується кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. З огляду на викладене суд не знайшов підстав для застосування положень статей 277, 297, 299 ЦК України для захисту немайнових прав позивача, бо не встановлено підтверджень порушення цього права. Отже, позивач не довела суду належними і допустимими доказами свої позовні вимоги. Натомість відповідачем спростовано позов запереченнями, їх обґрунтуваннями та доказами, які суд визнав достовірними, достатніми, допустимими і належними. Судових витрат до стягнення чи повернення в справі не має.

Outcome: dismissed