Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

12.09.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 74,6, м.кв., житловою площею 47,9 м.кв., побудований з цегли, літню кухню загальною площею 55,1 м.кв., побудовану на 1/2 з цегли на 1/2 з каменю, сарай загальною площею 53,7 м.кв., сарай загальною площею 16,1 м.кв., побудований з дощок, гараж загальною площею 17,3 м.кв., побудований з цегли, огорожу штахетник загальною площею 18,0 м.кв., ворота металеві загальною площею 4,2 м.кв., що знаходяться по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23.02.1988 року Козівською районною радою видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, який належить до колгоспного двору, який складався з 3-х членів, головою якого був батько [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, за життя склавши заповіт, згідно якого заповів позивачу усе належне йому на час смерті майно. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що такий суб'єкт приватної власності як колгоспний двір не визначений діючим законодавством України. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний житловий будинок, тому просить у судовому порядку визнати його власником житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та просить справу слухати за його відсутності (а.с.21). [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала, відмовилась від своєї частки у майні колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала та підтвердила, що [PERSON] відмовляється від своєї частки у майні колгоспного двору. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON], як голові колгоспного двору 23.02.1988 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок по [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області №30 від 04.02.2016 року, вказаний житловий будинок належав голові колгоспного двору [PERSON] та його членам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то кожному із них фактично належала 1/4 частина колгоспного двору. [PERSON] помер [INFO] року у віці 86 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.07.2015 р. (а.с.6). За життя [PERSON] розпорядився своїм майном та склав заповіт про те, що на випадок його смерті заповідає все належне йому майно [PERSON] Вказаний заповіт був посвідчений 13.01.2005 року секретарем Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.5). 03.10.2016 року державний нотаріус Козівської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колгоспний двір), оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с.16). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи, що позивач прийняв спадщину в належному порядку, [PERSON] та [PERSON] від своїх часток у майні колишнього колгоспного двору відмовились на користь останнього, а також те, що ніхто не оскаржує його право на спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS].

Outcome: approved