Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

11.04.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в кімнаті житловою площею 151 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. 12.08.2014 року позивач, через свого представника [PERSON], подав суду заяву в якій уточнив свої позовні вимоги і просив визнати [PERSON] та залежних від неї малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], а тож [PERSON] та залежну від нього малолітню дочку [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач [PERSON] посилається на те, що з відповідачами у справі він має родинні відносини, а саме - [PERSON] є його дочкою, малолітні [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] - його онуки, а [PERSON] - його правнучка. Він є наймачем та власником особового рахунку зазначеної вище кімнати, житловою площею 151 кв.м, в квартирі [ADDRESS]. Вказана трикімнатна квартира надавалася на підставі ордеру його діду - [PERSON]. Проте в 1991 році спільний особовий рахунок на трикімнатну квартиру був розділений. Відкрито особові рахунки: на кімнату площею 15, 1 кв.м на [PERSON], та на дві кімнати площею 29,9 кв.м на [PERSON]. Відповідачі були зареєстровані на спірній житловій площі в кімнаті площею 15,1 кв.м як члени сім`ї наймача. Позивач посилається на те, що відповідачі фактично ніколи в спірній квартирі не проживали, житлом не цікавляться, не несуть витрати по його утриманню, ніяких платежів за комунальні послуги та квартплату не здійснюють, особистих речей відповідачів в квартирі також немає. Відповідачка [PERSON], разом зі своїм сином [PERSON] та малолітніми дочками, завжди проживали з чоловіком відповідачки [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Посилаючись на наведені вище обставини, наголошуючи на тому, що відповідачі більше 12 рків без поважних причин не проживають в спірній квартирі, позивач просить задовольнити його позовні вимоги. 02.06.2014 року, не погоджуючись з первісним позовом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічною позовною заявою про вселення в спірну кімнату та визнання за відповідачами права користування спірним житлом. Обґрунтовуючи вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що на час проживання в спірній кімнаті між позивачем та відповідачем [PERSON] склалися неприязні стосунки, які змусили її разом з чоловіком та дворічним сином покинути спірну кімнату та проживати в інших місцях, що стало причиною розірвання першого шлюбу відповідачки [PERSON]. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] в 2001 році відповідачка намагалася заселитися разом з чоловіком та сином від першого шлюбу до спірної квартири, але всі спроби були марними. [PERSON] на вхідних дверях квартири та кімнати №1 цієї квартири установив інші замки. [PERSON] зі своєю сім`єю оселилися в одну кімнату двокімнатної квартири її чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. На даний час в цій квартирі в одній кімнаті проживає брат чоловіка відповідачки - [PERSON], а в іншій кімнаті проживають: відповідачка [PERSON], її чоловік [PERSON], двоє їх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], син позивачки від першого шлюбу - [PERSON]. До того ж, 14.11.2013 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] від якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON], яка була зареєстрована за спірною адресою. Через неможливість спільного проживання в одній кімнаті, дружина [PERSON] була вимушена разом з донькою переїхати до своїх батьків до Черкаської області, а [PERSON] залишився проживати в м. Києві. Після реєстрації шлюбу [PERSON] неодноразово звертався до свого діда - позивача [PERSON] з проханням надати йому можливість проживати разом з дружиною та донькою в спірній кімнаті та дати ключі від спірної квартири, але [PERSON] категорично заперечував проти цього. Відповідачі посилаються на те, що позивач [PERSON] в спірній квартирі також не проживає біля 12 років. Після реєстрації шлюбу [PERSON] проживає у своєї дружини за адресою [ADDRESS], а спірну кімнату він здає в оренду. Посилаючись на наведені вище обставини, відповідачі просять задовольнити їх зустрічну позовну заяву та відмовити в задоволенні первісного позову. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги первісного позову [PERSON] і просила їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечувала і просила відмовити в його задоволенні. Відповідачі - [PERSON], яка діє від свого імені та від імені своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], та [PERSON], який діє від свого імені та від імені малолітньої дочки [PERSON], позовні вимоги [PERSON] не визнали і просили відмовити в задоволенні первісного позову. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримали в повному обсязі і просили їх задовольнити. Третя особа - служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не направила свого представника, в своїй письмовій заяві зазначає, що підтримує вимоги зустрічної позовної заяви і просить розглядати справу у відсутності свого представника, ухвалити рішення з врахуванням інтересів малолітніх дітей на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічна позовна заява підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні первісного позову має бути відмовлено, виходячи з наступного. Судом встановлено, що трикімнатна квартира [ADDRESS] була надана на підставі ордеру № 150915 від 29.11.1962 року діду позивача - [PERSON] на сім`ю з шести осіб: діда позивача - [PERSON], його дружину - [PERSON], батька позивача - [PERSON], мати позивача - [PERSON], позивача - [PERSON] та його брата - [PERSON] (а.с. 8). Згідно виписки з рішення № 428 виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 14.10.1991 року - спільний особовий рахунок на 3-кімнатну квартиру [ADDRESS] розділено на два окремі. Відкриті особові рахунки: на кімнату площею 15,1 кв.м на ім`я [PERSON]; на дві кімнати площею 29,9 кв.м на ім`я [PERSON] на сім`ю з двох осіб: вона та син [PERSON]. Зазначена житлова площа не приватизована (а.с. 10). Згідно довідки форми № 3 на даний час в кімнаті на житловій площі 15,1 кв.м в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач - [PERSON], відповідач - [PERSON] та його малолітня дочка - [PERSON], [INFO], відповідачка - [PERSON] та її малолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 50). З акту від 08.04.2014 року складеного мешканцями комунальної квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчила майстер тех. дільниці [PERSON], вбачається, що [PERSON] та [PERSON] більше 12 років в спірній кімнаті не проживають. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили зазначені обставини про непроживання відповідачів в спірні квартирі більше 12 років. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не оспорювали той факт, що вони дійсно тривалий час не проживають в спірній квартирі. Разом з цим, [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що на час проживання в спірній кімнаті між позивачем та відповідачем [PERSON] склалися неприязні стосунки, які змусили її разом з чоловіком та дворічним сином покинути спірну кімнату та проживати в інших місцях, що стало причиною розірвання першого шлюбу відповідачки [PERSON]. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] в 2001 році відповідачка намагалася заселитися разом з чоловіком та сином від першого шлюбу до спірної квартири, але всі спроби були марними. [PERSON] на вхідних дверях квартири та кімнати №1 цієї квартири установив інші замки. Дані обставини позивачем не спростовані. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як вже встановлено вище відповідачі та їх малолітні діти зареєстровані в спірній кімнаті. Іншого власного житла відповідачі не мають, що позивачем не заперечується. Судом встановлено, що позивач [PERSON] також в спірній житловій кімнаті не проживає понад 12 років. Спірну кімнату займають сторонні люди, не зарестровані за спірною адресою. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що в спірній кімнаті останні чотири роки проживає племінниця дружини [PERSON] зі своєю сім`єю. Свідок [PERSON] також покаав суду, що до племінниці дружини [PERSON] в спірній кімнаті проживали інші люди, які винаймали це житло. Сам позивач [PERSON] в спірній кімнаті тривалий час не проживає. Судом також встановлено, що відповідачі намагалися вселитися в спірну квартиру. Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - друг [PERSON], показав суду, що весною 2014 року він разом з [PERSON] приходили до [PERSON]. [PERSON] хотів вселитися в спірну кімнату зі своєю родиною і пропонував [PERSON], що він буде платити не тільки комунальні послуги, а ще й як орендар, на що [PERSON] відмовив [PERSON]. Свідок [PERSON] показала суду, що в спірній квартирі більше 12 років проживають квартиранти. [PERSON] в спірній кімнаті не проживає. Свідок показала, що саме через те, що в спірній кімнаті проживають квартиранти, відповідачі не могли проживати в спірній кімнаті. Таким чином, судом встановлено, що в спірній кімнаті останні 12 років проживають сторонні особи, які не мають реєстрації місця проживання за спірною адресою і не мають жодного відношення до спірного житла. Позивач та відповідачі за спірною адресою не проживають більше 12 років. Разом з цим, відповідач [PERSON], створивши власну сім`ю і не маючи іншого житла крім спірної кімнати, намагався вирішити з позивачем питання про його вселення в спірне житло, проте отримав відмову. З показань свідка [PERSON] вбачається, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] існує конфліктні відносини з приводу користування спірною кімнатою. До того ж, судом встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані троє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження та довідкою форми № 3 (а.с. а.с. 50, 51, 52). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно до вимог ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Враховуючи обставини наведені вище, з врахуванням того, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування спірною кімнатою, в спірній кімнаті останні 12 років проживають сторонні, не зареєстровані в цьому житлі, особи, що позбавило можливості відповідачів користуватися спірним житлом, позивач, так же як і відповідачі, 12 років в спірній кімнаті не проживає, що може поставити позивача в таке ж положення як і відповідачів, відповідачі іншого власного житла не мають, а також враховуючи інтереси малолітніх дітей, суд вважає поважною причину відсутності відповідачів в спірному житлі понад встановлені законом строки та, виходячи з цього, вважає за необхідне відмовити в задоволенні первісного позову про визнання відповідачів та залежних від них малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON] були зареєстровані та вселені до спірної кімнати, як члени сім'ї наймача та відповідно до положень ст. 65 ЖК Української РСР набули рівного з іншими членами сім'ї права на постійне користування жилим приміщенням, суд вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги зустрічної позовної заяви про вселення [PERSON] та [PERSON] в кімнату, площе. 15,1 кв.м квартири [ADDRESS]. Між тим, суд вважає такими, що не підлягає задоволенню вимоги позивачів про визнання за ними права користування спірною кімнатою в квартирі як за членами сім`ї наймача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. За ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки як наймач і члени його сім`ї. Як вже встановлено вище відповідачі зареєстровані в спірній кімнаті у встановленому законом порядку. Вони, як члени сім`ї наймача, нарівні з [PERSON] користуються всіма правами, які надані наймачу житлового приміщення. Виходячи з цього, додаткового застереження в рішенні суду про те, що відповідачі мають право користування житловим приміщенням, на думку суду, є зайвим. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідачів підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: partial