Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

12.11.2019 [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), в якому просить зменшити розмір аліментів, які були встановлені рішенням суду від 04.02.2019 р., з 1/4 частини доходів [PERSON] щомісячно на 4000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимоги позивач посилається на те, що з нього стягуються аліменти в розмірі 1/2 частки, крім цього стягується заборгованість по аліментам, яка виникла в період розгляду справи в суді. Заборгованість стягується в розмірі 25%. Проте в його житті відбулись зміни, які не дають йому змогу надавати допомогу в такому розмірі: загострення тяжких хронічних хвороб батька, який є непрацездатним, а тому потребує допомоги. Дана підстава змушує позивача звернутись до суду. 09 січня 2020 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 06 липня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. До судового засідання представник подав заяву про проведення судового розгляду справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив до суду не подала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2019 року стягнуто з [PERSON] на Користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що позивач не має змоги надавати відповідачу матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі, оскільки у його батька [PERSON] сталося загострення тяжких хронічних захворювань, він є непрацездатним, а тому потребує матеріальної допомоги сина. Однак, суд не може взяти до уваги такі доводи, оскільки позивач не надає доказів, які підтверджують, що [PERSON] є його батьком і знаходиться на його утриманні. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Окрім цього, суд не може взяти до уваги доводів позивача щодо необхідності стягнення з нього аліментів в розмірі 4000 грн., тобто по суті - в твердій грошовій сумі, так як згідно вимог ч. 3 ст. 181, ст. 184 СК України спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається виключно за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, тобто стягувача, а не платника аліментів. Відтак, вимога позивача зменшити розмір аліментів, змінивши спосіб присудження аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму не відповідає вимогам закону. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed