Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

11 липня 2018 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом, яким просила визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що: -08.09.2009 року між нею та її племінницею - відповідачем був укладений договір дарування, за яким позивач подарувала відповідачу квартиру [ADDRESS], належну їй на праві власності; -у проміжок часу, коли був укладений вказаний договір дарування, позивач вже була людиною похилого віку та дуже погано себе почувала, через що восени 2009 року вона розшукала свого рідного брата та погодилась заповідати на імя доньки брата своє майно; -у звязку із викладеним позивач та відповідач звернулись до Другої державної нотаріальної контори з метою оформлення заповіту на імя останньої; -насправді між сторонами був укладений договір дарування, який позивач підписала не читаючи та вважала, що в ньому захищено всі її права; -проте, у жовтні 2017 року відповідач повідомила позивача про те, що позивач квартиру їй подарувала та вона має намір переїхати до свого житла та там проживати; -таким чином, позивач уклала оспорюваний договір дарування під впливом помилки, оскільки помилялась щодо його правової природи. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. 13.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалою суду від 13.07.2018 року у Другої миколаївської державної нотаріальної контори витребувано копію оспорюваного договору та документи, на підставі яких він був укладений. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно Ухвали проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд при вирішенні справи виходить з такого. [PERSON], 01 вересня 1939 року, на праві власності належала квартира [ADDRESS]. Після смерті чоловіка та доньки, у 2009 році позивач залишилась проживати сама та потребувала сторонньої допомоги, через що знайшла свого рідного брата та його сімю. Так, відповідач [PERSON] є донькою її брата, тобто племінницею позивача. 08 вересня 2009 року за Договором дарування [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2-1282. Згідно п. 2 вказаного договору дарування зазначена квартира належала дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого [PERSON] міською службою приватизації державного житлового фонду 27 квітня 1995 року, зареєстрованого у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 01 грудня 1999 року за реєстровим №16176 у книзі 91, реєстраційний номер 27648867. Відповідно до п.6 договору право власності обдаровуваної на дарунок виникає з моменту передачі їй документів на відчужуване майно, як то технічний паспорт, та таке інше, або ключів від квартири. Згідно п. 10 договору дарування сторони підтвердили, що договір не носить характеру мнимого та удаваного правочину і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки. Позивач посилається на те, що під час укладання договору їй не було належним чином розяснено її прав та обовязків, що випливають з вказаного договору, через що вона вважала, що її права захищені. Проте, у жовтні 2017 року відповідач повідомила позивачу, що спірна квартира подарована їй самим позивачем та вона має намір переїхати проживати до своєї квартири. Відповідно до вимог\~ст. 19 ЦПК України\~ суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість іншого правочину, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. З урахуванням того, що на момент укладання договору дарування позивач була особою похилого віку (їй було 73 року), після смерті чоловіка вона залишилась сама без сторонньої допомоги та потребувала її з боку інших осіб, зокрема, відповідача, суд вбачає, що на момент укладення оспорюваного договору дарування виникла помилка стосовно правової природи правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання вказаного договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи спірний договір, позивач фактично не усвідомлював умови правочину і його правові наслідки. Вказані доводи позивача також знайшли своє підтвердження відповідно до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], наданих у судовому засіданні. При цьому, суд звертає увагу, що жодних доказів на спростування позовних вимог відповідачем суду не надано. За положеннями ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд вбачає, що спірний договір дарування був укладений позивачем під впливом помилки, через що він є недійсним, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved