Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

12.07.2021 [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Будучи спадкоємцем першої черги, заявник прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті. Інші спадкодавці відмовились від прийняття спадщини. При оформленні спадкових прав [PERSON] на земельну ділянку, яка залишилась після смерті [PERSON] , було виявлено помилку, допущену в Державному акті на право приватної власності на землю від 27.06.2001 виданому Чаруківською сільською радою народних депутатів, а саме прізвище спадкодавця записано як « [PERSON] », що не збігається із записом його прізвища у свідоцтві про смерть, де воно зазначене як « [PERSON] ». Внаслідок такої помилки виникла невідповідність між свідоцтвом про смерть спадкодавця та правовстановлюючим документом на земельну ділянку, який був йому виданий, у зв`язку із чим приватним нотаріусом постановлено відмову заявнику видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Таким чином, з метою оформлення спадкових прав на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , заявник просить встановити факт належності правовстановлюючого документа - Державного акту на право власності на землю виданого на ім`я [PERSON] Чаруківською сільською радою народних депутатів 27.06.2001, - [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 14.07.2021 відкрито окреме провадження у справі. До початку судового засідання заявником було подано до суду заяву, відповідно до змісту якої вона просять розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №20 від 02.11.2020 виконавчим комітетом Чаруківської сільської ради Луцького району Волинської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.11.2020 (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64249460 від 07.04.2021, 07.04.2021 приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Гловацькою А.В. заведено спадкову справу №67465650 (27/2021) (а.с.7). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, заявник [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] , 08.07.2021 звернулась до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гловацької А.В. із відповідною заявою. Проте, як вбачається із постанови приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гловацької А.В. №198/02-31 від 08.07.2021, заявниці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Постанова обгрунтована тим, що після огляду усіх наданих документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом виявлено розбіжність даних у свідоцтві про смерть та у правовстановлюючому документі, у зв`язку із чим неможливо встановити належність правовстановлюючого документа спадкодавцю (а.с.11). З дослідженої в судовому засіданні копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №001457 від 27.06.2001 встановлено, що громадянину [PERSON] , який мешкає в с.Чаруків Луцького р-ну Волинської області видано вищевказаний акт (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №339) у тому, що на підставі рішення №18/5 Чаруківської сільської ради народних депутатів від 26.01.2001 йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 2.20 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Чаруківської сільської ради (а.с.8). В той же час, згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15.01.1970, відмітки про реєстрацію шлюбу в копії паспорта серії [NUMBER] від 11.01.2012, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.02.1999 та копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.11.2020 прізвище спадкодавця значиться як « [PERSON] » (а.с.5-6, 9-10). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, досліджені в ході розгляду докази, які були надані заявником, у своїй сукупності, дають підстави для висновку, що в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №001457 від 27.06.2001 виданому Чаруківською сільською радою народних депутатів та у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 02.11.2020 наявні розбіжності у написанні прізвища померлого, внаслідок допущення помилки в одному із документів, яка виникла при їх оформленні, що позбавляє заявників можливості усунути її в позасудовому порядку, а тому суд приходить до висновку про те, що саме [PERSON] належить Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №001457 від 27.06.2001. Встановлення належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією її права на спадщину. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцеві є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved