Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

10 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Содовий завод», де він працював н посаді майстра цеху КВП та автоматики з 25.12.1968 року по 12.10.2001 року, коли був звільнений за згодою сторін, але при звільненні підприємство не виплатили йому нараховану заробітну плату у сумі 508,36 гривень, яку просив стягнути на його користь з урахуванням її індексації, починаючи з 2003 року із застосуванням щорічних індексів інфляції, визначених Державним комітетом статистки України. Уточнив у цій частині свої вимоги, порахувавши індексацію втрати частини заробітної плати, яка у сумі дорівнює 2454,36 гривень. Просив також стягнути з відповідача на його користь за весь час затримки проведення з ним розрахунку, а саме з 13.10.2001 року по 10.08.2015 року , що становить 3515 робочих днів, середню заробітну плату , виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 13,66 гривень, стягнути в порядку ст.. 117 КЗпП України компенсацію у загальному розмірі 48014,90 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позов і пояснив, що після звільнення з ВАТ «Содовий завод» 12.10.2001 року, так як підприємство не виплачувало йому заробітну плату, він неодноразово звертався до адміністрації про виплату заборгованості по заробітній платі, що виникла за період його роботи з 01.05.2000 року по 12.10.2001 року, та відповідно довідки становить 508,36 гривень. Проте, заборгованість по заробітній платі йому так і не виплачена до сьогоднішнього часу., на що відповідач пояснює відсутністю коштів, знаходженням підприємства у стадії ліквідації і наявністю великої заборгованості в цілому по підприємству. Просить стягнути за рішенням суду з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за цей період у сумі 508,36 гривень. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року за № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», де пунктом 4 цього Порядку з 01.01.2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого але не виплаченого доходу за відповідний місяць ( після утримання податків та обовязкових платежів ) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Враховуючи встановлений рівень інфляції за даними Міністерства статистики України та індексу інфляції, починаючи з 2003 року, бо в 2002 році рівень інфляції дорівнює 99,4 %, а в 2012 році -99,8 %, то за ці роки індексація не нараховується, просив стягнути пораховану ним компенсацію (індексацію) втрати частини заробітної плати в сумі 2454,36 гривень ( 508,36 грн. х 1,082х1,123х 1,103 х 1,116 х 1, 166 х 1, 223 х 1, 123 х 1, 091 х 1, 046 х 1,005 х 1, 249 х 1, 407 = 2454,36 грн. ) Так як відповідач порушив вимоги ст. 116 КЗпП України і не провів своєчасно з ним розрахунок, не виплатив заробітну плату, то за весь час затримки з ним розрахунку він відповідно до ст. 117 КЗпП України, просить стягнути на його користь середній заробіток, який згідно виданої 05.03.2015 року довідки становить за 2 останніх місяця суму 81,99 гривень. При тривалості робочого часу 40 годин, за серпень, вересень 2001 року тривалість робочого часу становить 12 робочих днів ( 94,6 годин ), а зарплата за цей період дорівнює 163,97 гривень, тоді середньоденна заробітна плата становить: 163,97 грн. :12 днів = 13,66 грн. Строк затримки розрахунку він визначає з 13.10.2001 року , тобто з наступного дня після його звільнення і по день ухвалення рішення судом ( як він порахував на 10.08.2015 року), що дорівнює 3515 робочих днів, тоді сума компенсації за цей період становить 3515 роб днів х 13,66 грн. = 48014,90 гривень, яку просить стягнути з відповідача на його користь. Відповідач представник ВАТ «Содовий завод» м. Словянська в особі ліквідатора [PERSON], в судове засідання не зявився, подана заява про розгляд справи без представника ВАТ «Содовий завод» та надана письмова заява-заперечення щодо позову [PERSON], згідно якої відповідач повністю визнає заборгованість по заробітній платі позивача за період з травня 2000 року по жовтень 2001 року у сумі 508,36 гривень, проти стягнення якої не заперечує Ця сума заборгованості рахується за даними бухгалтерського обліку і затверджена в реєстрі кредиторів ВАТ «Содовий завод», на якому проводиться ліквідаційна процедура з 09.04.2003 року. Збільшення діючої заборгованості, навіть за рішенням суду, є незаконним. Закон України № 2343-ХП «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» має пріоритет перед іншими законодавчими актами і відповідно до цього Закону забороняється відносно підприємства ВАТ «Содовий завод» застосовувати будь-які економічні санкції, що може привести до збільшення дійсних вимог в ліквідаційній процедурі. Тому вимоги позивача про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку, не визнаються ними відповідно до вказаного Закону. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши додані докази та заперечення відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і це підтверджується копією трудової книжки позивача та довідкою, [PERSON] з 25.12.1968 року по 12.10.2001 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Содовий завод», де працював майстром цеху КВП та автоматики . Згідно наказу № 213-А від 12.10 2001 року позивач був звільнений з 10.10. 2001 року з заводу за ст. 36 п.1 КЗпП України за узгодженням сторін. ( а.с. 3,6 ) При цьому суд зауважує, що днем звільнення позивача є останній день його роботи, тобто 10.10.2001 року , а не день винесення наказу про його звільнення від 12.10.2001 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно довідки № 16-6259 від 05.03.2015 року, виданої ВАТ «Содовий завод», заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 01.03.2015 року становить суму 508,36 гривень. Період виникнення заборгованості по заробітній платі з травня 2000 року по жовтень 2001 року. ( а.с. 6 ) Судом встановлено, що вказана заборгованість по заробітній платі позивача існує і на теперішній час, проти чого не заперечує відповідач у наданій письмовій заяві. За приписами ст.97 ч.5 КЗпП України,оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці. Оскільки відповідачем у порушення вимог закону несвоєчасно виплачувалась позивачу заробітна плата у зазначений період його роботи на заводі, а саме з травня 200 року по жовтень 2001 року і в день його звільнення з підприємства з 10.10.2001 року ( наказ від 12.10.2001 року ) відповідачем позивачеві не була виплачена заборгованість по заробітній платі, яка дорівнює 508,36 гривень, та не виплачена і на теперішній час, то вимоги позивача про стягнення на його користь зазначеної суми заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.233 ч. 2 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до вимог ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року за № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», де пунктом 4 цього Порядку з 01.01.2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого але не виплаченого доходу за відповідний місяць ( після утримання податків та обовязкових платежів ) і приросту індексу споживчих цін ( індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Так, за даними Міністерства статистики України в 2002 році рівень інфляції дорівнює 99, 4 %, тобто за 2002 рік інфляційні компенсації не нараховуються. В 2003 році рівень інфляції становить 108,2 %( відповідно індекс інфляції 1,082 ). В 2004 році рівень інфляції дорівнює 112,3 % ( індекс інфляції 1,123 ), в 2005 році рівень інфляції 110,3 % (індекс інфляції 1,103 ), в 2006 році рівень інфляції становить 111,6 % ( індекс інфляції 1,116 ), в 2007 році рівень інфляції дорівнює 116,6 % ( індекс інфляції 1,166 ), в 2008 році 122,3 % ( індекс інфляції 1,223 ) , в 2009 році -112,3 % ( індекс інфляції 1,123 ), в 2010 році -109,1 % ( індекс інфляції 1,091 ), в 2011 році рівень інфляції становить 104,6 % (індекс інфляції 1,046 ). В 2012 році рівень інфляції дорівнює 99,8%, тобто за 2012 рік компенсація не нараховується. В 2013 році рівень інфляції встановлений 100,5 % ( індекс інфляції 1,005 ), в 2014 році рівень інфляції встановлений 124,9 % (індекс інфляції 1, 249), в 2015 році рівень інфляції встановлений 140,7 % ( індекс інфляції 1,407 ) . Отже, розмір компенсації ( індексації ) втрати частини заробітної плати [PERSON] за період з 2001 року по теперішній час становить з урахуванням індексів інфляції за 2002-2015 року ( за мінусом інфляції в 2002 році і в 2012 році ): 508,36 грн. х 1,082х1,123х 1,103 х 1,116 х 1, 166 х 1, 223 х 1, 123 х 1, 091 х 1, 046 х 1,005 х 1, 249 х 1, 407 = 2454,36 гривень. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13.01.2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, до фонду оплати праці входить фонд основної заробітної плати та фонд додаткової заробітної плати, який включає у тому числі суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, то належна позивачу заробітна плата 508,36 гривень підлягає індексації Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Як вбачається з вищенаведених обставин, встановлених судом, при звільнені позивача з 10.10.2001 року ( наказ про звільнення від 12.10.2001 року ) йому не були виплачені належні суми відповідачем і фактичний розрахунок з ним до теперішнього часу не проведений , а тому він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до «Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, та виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Згідно довідки, розрахована у такому порядку середньомісячна заробітна плата позивача становить 81,99 гривень ( а.с. 6 ) Із проведеного позивачем розрахунку, середньоденна заробітна плата за два місяці до її звільнення дорівнює 13,66 гривень, виходячи із відпрацьованих ним фактично в серпні та вересні 2001 року 12 робочих днів ( 96,44 годин ) і заробітної плати за ці місяці 163,97 грн. ( 163,97 грн. : 12 днів = 13,66 грн. ). Позивачем на власний розсуд заявлені вимоги про виплату йому середнього заробітку за затримку розрахунку з ним при звільненні за період з 13.10.201 року по 10.08.2015 року, тобто строк затримки проведення з ним розрахунку визначений 3515 робочих днів пр. тривалості робочого часу 40 годин. Отже, за цей період затримки розрахунку позивач просить стягнути з відповідача його середній заробіток в сумі 48014,90 гривень ( 3515 роб днів х 13,66 грн. = 48014,90 грн. ). Вказана компенсація за час затримки розрахунку з позивачем не підтверджена нормами тривалості робочого часу,які були встановлені на підприємстві, проте, приведені позивачем нормативи робочого часу відповідають вимогам ст. 50 КЗпП України, за якою нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Крім того, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, як це передбачено ст.117 КЗпП України, настає за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, оскільки позивач визначила час затримки розрахунку 3515 робочих днів, а саме з 13.10.2001 року по 10.08.2015 року, то суд виходить при вирішення даного спору саме із таких заявлених [PERSON] вимог. Разом з тим, враховуючи, що ВАТ «Содовий завод» знаходиться в стадії ліквідації з 09.04.2003 року,та у період не проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, перебував у стані економічної кризи, проти чого не заперечує і сам позивач, підприємство отримувало дотацію з Державного бюджету і на виплату заробітної плати виділялись гроші цільового призначення, які не покривали борги підприємства перед звільненими працівниками, суд вважає, що не проведення розрахунку з позивачем мало місце частково не з вини підприємства, а тому з урахування розміру невиплачених відповідачем позивачу розрахункових сум заборгованості по заробітній платі з травня 2000 року по жовтень 2001 року, загалом 508,36 гривень, істотності цієї суми порівняно із сумою компенсації за затримку розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України, що визначена позивачем 48014,90 гривень, суд відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», вважає можливим зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку та на користь позивача з відповідача стягнути відшкодування за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 5000 гривень, у звязку з чим, у цій частині позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 94, 95,\~115,\~116,\~117 КЗпП України,

Outcome: partial