Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

10.07.2019 року до суду звернулась позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 30.08.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. 02.09.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 23.10.2019 року 23.10.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 26.11.2019 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 26.11.2019 року в судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 25.12.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 161. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 25.12.1999 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 161 В період шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними не склалися, тому з лютого 2019 року вони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства, вони мають окремий бюджет. Їхні намагання зберегти сім`ю ні до чого не призвели, між ними втрачено почуття кохання, тому подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засідання позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов та заяву про розгляд справи без його участі не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли сімейні правовідносини, пов`язані із розірванням шлюбу. Судом встановлено, що 25.12.1999 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 161, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. \~ \~ \~ \~В період шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в яких сторони записані батьками дітей. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами поступово погіршувались та мали наслідком їх припинення, з лютого 2019 року сторони стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство, Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим. За даних обставин суд вважає за можливе прийняти рішення про розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Після розірвання шлюбу суд відповідно до прохання позивачки, вважає за можливе залишити позивачці прізвище, обране під час реєстрації шлюбу [PERSON] . Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи вину обох із сторін у розірванні шлюбу, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають частковому відшкодуванню та вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивачки 384, 20 грн. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, на думку суду повинні бути покладені на відповідача, оскільки з позивачкою залишаються проживати неповнолітні діти. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved