Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

11.01.2020 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідачів, просять стягнути з [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку 205 190,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 20 000,00 грн моральної шкоди. Свої вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обґрунтовують тим, є власниками квартири [ADDRESS] ; 12.01.2017 р. та 16.07.2019 р. комісією у складі працівників ЖЕД «Липкижитлосервіс» складено акти за результатами обстеження їх квартири на предмет її залиття, за результатами візуальних обстежень виявлено сліди залиття, спричинені технічною несправністю сантехнічного обладнання у квартирі [ADDRESS] означеного будинку. Згідно звіту № 485/20-1 (визначення розміру матеріальної шкоди, завданої залиттям) від 03.01.2020 р. розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири [ADDRESS] , дорівнює вартості ремонтно-відновлювальних робіт та складає 200 190,00 грн, вартість робіт з оцінки складає 5 000,00 грн. У зв`язку із залиттям квартири їм завдано немайнових втрат, спричинених моральними і фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни в їх житті, у зв`язку з чим просили стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн. Ухвалою суду від 22.01.2020 р. відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] ; відповідачі [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до акту від 12.01.2017 р., складеного працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс» у складі: заступника начальника Савицької С.М., слюсара-сантехніка [PERSON] , майстра технічної дільниці [PERSON] , затвердженого начальником ЖЕД Рябушиць В.М. (далі - «Акт від 12.01.2017 р.»), працівниками жтлово-експлуатаційної дільниці було обстежено квартиру [ADDRESS] на предмет залиття. При візуальному огляді квартири виявлено пошкодження в кухні площею 21,1 кв.м, а саме: на стелі сліди від залиття площею до 3,0 кв.м, на стіні сліди залиття на площі до 3,5 кв.м, провисання та розбухання двох підвісних декоративних балок та часткова деформація на підлозі (ламінат) на площі до 4,5 кв.м. Залиття квартири відбулося внаслідок протікання бачка унітазу з вищерозташованої квартири [ADDRESS] . Відповідно до акту про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 16.07.2019 р., складеного працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс» у складі: інженера [PERSON] , майстра технічної дільниці [PERSON] (голова комісії), в.о.майстра ремонтної дільниці [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] , затвердженого начальником ЖЕД Таргоній В. (далі - «Акт від 16.07.2019 р.), комісією було обстежено квартиру [ADDRESS] на предмет залиття. При візуальному огляді квартири в кухні на підвісній стелі виявлено сліди від залиття площею до 9 кв.м. В акті зафіксовано, що зі слів мешканця квартири [ADDRESS] причиною залиття стала розгерметизація з`єднання гофри унітазу. Відповідно до звіту № 485/20-1 (визначення розміру матеріальної шкоди, завданої залиттям) від 03.01.2020 р., складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс» в особі оцінювача [PERSON] , розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири [ADDRESS] , дорівнює вартості ремонтно-відновлювальних робіт та складає 200 190,00 грн. За змістом означеного звіту в результаті натурального обстеження квартири [ADDRESS] , що проводилося 30.12.2019 р., залиття локалізовані в приміщеннях: «5-1» - коридор площею 12,1 кв.м, «5-2» - кухня площею 8,7 кв.м, «5-3» - житлова кімната площею 12,4 кв.м. В цих приміщеннях виявлені такі пошкодження: на підлозі наявне жолоблення деревини, відшарування, висоли, на стінах - жовті плями, відшарування шпаклівки та деформація матеріалу пробкових шпалер, на стелі - жовті плями, деформація гіпсокартонних листів та дерев`яних балок, відшарування фарби та шпаклівки. Згідно локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 на ремонтно-будівельні роботи квартири [ADDRESS] , що є додатком до звіту № 485/20-1, при розрахунку вартості ремонтно-відновлювальних робіт до неї включено вартість робіт по розбиранню та улаштуванню покриття підлоги зі штучного паркету (з розрахунку площі 27,7 кв.м), знімання коркових шпалер та обклеювання стін корковими шпалерами (з розрахунку площі 16,4 кв.м), шпаклювання, фарбування стін водоемульсійними сумішами (з розрахунку площі 32,8 кв.м). Суд, оцінюючи вказані докази, бере до уваги, що статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже системний аналіз норм чинного законодавства щодо відшкодування шкоди свідчить про те, що предметом доказування у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є обставини щодо факту залиття квартири, особи-завдавача шкоди, причинного зв`язку між діями завдавача та наслідками у виді шкоди, вини завдавача шкоди у завданні збитків, розміру збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р. за № 927/11207 (далі - «Правила»), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; дата аварії, її характер та причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття та про обсяг робіт для усунення його наслідків. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 р. № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи - прізвище, ім`я, по батькові - підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). З наведеного слідує, що на підтвердження позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивачі повинні надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття їх квартири з вини відповідачів, зокрема, комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, у якому містяться відомості про факт залиття, винну особу, причини залиття, завдані пошкодження та обсяг робіт для їх усунення. Разом з цим надані позивачами Акт від 12.01.2017 р. та Акт від 16.07.2019 р. не містять відомостей про дату аварії, а також висновків про винну особу та обсяги робіт, необхідні для усунення наслідків залиття; у актах відсутні відомості про обстеження квартири відповідачів, хоча саме технічну несправність сантехнічного обладнання, встановленого в цій квартирі, комісія визнала причиною аварій. Не вказано в актах і про присутність під час їх складання заінтересованих осіб з боку винної та потерпілої сторони, а також відсутні відомості про відмову мешканців чи власників квартири [ADDRESS] від підпису складених актів. Зі змісту Акту від 16.07.2019 р. слідує, що причина залиття квартири позивачів встановлена виключно зі слів мешканця квартири [ADDRESS] , втім в акті не зазначено анкетні дані цього мешканця, не вказано про його участь в обстеженні квартири позивачів чи квартири відповідачів, відсутній і підпис цієї особи під актом комісійного обстеження. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що станом на 2017 рік та 2019 рік він мешкав у квартирі [ADDRESS] ; зазначив, що не одержував жодного повідомлення про дату і час обстеження комісією обслуговуючої організації квартир позивачів та відповідачів, не був присутнім при комісійному обстеженні квартир, квартиру [ADDRESS] у його присутності комісія не обстежувала. Докази того, що власники чи мешканці квартири [ADDRESS] були належним чином повідомлені про дату комісійного обстеження, але відмовилися прийняти в ньому участі або не надали доступу до своєї квартири чи відмовилися підписати складені комісією акти в матеріалах справи відсутні. Отже матеріалами справи підтверджено, що комісійне обстеження та складання відповідних актів проведено без участі власників чи мешканців квартири [ADDRESS] та без їх належного інформування про проведення комісійного обстеження, а також без обстеження квартири відповідачів. У зв`язку з цим суд критично оцінює акти від 12.01.2017 р. та від 16.07.2019 р., оскільки комісія провела огляд пошкоджень лише в приміщенні квартири позивачів та не оглянула квартиру відповідачів, зробивши при цьому висновки, що причиною залиття квартири позивачів було протікання бачка унітаза чи розгерметизація з`єднання гофри унітазу у квартирі відповідачів. Крім того в цих актах відсутні висновки комісії про особу, що заподіяла шкоду, обсяг робіт, необхідний для усунення наслідків залиття. Пояснення свідка [PERSON] також не мають доказового значення під час встановлення вини відповідачів у залитті квартири позивачів, оскільки, як убачається з її показань, свідок бачила тільки наслідки залиття, а також не обізнана про те, чи інформувалися відповідачі про дату та час комісійного обстеження. Дослідивши вказані документи, враховуючи норми чинного законодавства та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2018 р. у справі № 2-1974/11, суд приходить до висновку, що акти від 12.01.2017 р. та від 16.07.2019 р. не можуть бути належними та допустимими доказами заподіяння відповідачами майнової шкоди. Інших доказів неправомірності дій відповідачів щодо залиття належної позивачам квартири матеріали справи не містять. Стосовно звіту № 485/20-1 від 03.01.2020 р., поданого позивачами для підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої залиттям їх квартири, то при визначенні величини збитку, нанесеного нерухомому майну, що належить позивачам, оцінювачем [PERSON] були використані акти комісійного обстеження, складені працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс» 12.01.2017 р. та 16.07.2019 р., що не можуть бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди, оскільки складені з порушенням Правил. Крім того пошкодження, виявлені 30.12.2019 р. оцінювачем [PERSON] в результаті візуального огляду квартири позивачів та відображені у звіті № 485/20-1 від 03.01.2020 р., не відповідають пошкодженням, зафіксованим у Акті, складеному працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс» 16.07.2019 р., зокрема, в акті, на відміну від звіту, відсутні відомості про пошкодження таких приміщень квартири позивачів, як коридор та житлова кімната, а також не зазначено про пошкодження стін та підлоги у кімнатах квартири. Доказів того, що пошкодження майна, відображені у звіті № 485/20-1 від 03.01.2020 р. та не зафіксовані в Акті від 16.07.2019 р., виникли по вині відповідачів,суду не надано. За таких обставин наданий позивачами звіт № 485/20-1 не може достовірно підтверджувати розміру матеріальної шкоди, завданої позивачам. Інших доказів, які б підтверджували вартість ремонтно-відновлювальних робіт, розмір фактично понесених позивачами витрат на усунення пошкоджень майна, суду не надано. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій відповідачів щодо залиття квартири позивачів, як не доведено як факту спричинення позивачам матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири по вині відповідачів, а також розміру цієї шкоди. За таких підстав суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з недоведеністю таких вимог. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то для обґрунтування таких вимог у позові зазначено, що позивачі зазнали негативних змін у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмувальної події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, дратівливість, побоювання за майбутній стан здоров`я, тощо. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При цьому на підтвердження завдання позивачам моральної шкоди, ними не надано суду жодного доказу. Крім того судом встановлено, що позивачі, які є неповнолітніми особами, як момент залиття квартири, що належить їм на праві власності, так і на сьогодні в ній не проживають, а мешкають у будинку по [ADDRESS] ; відновленням попереднього стану квартири займалася [PERSON] , яка є їх матір`ю, отже залиття квартири позивачів, розташованої у м. Києві, не могло спричинити безпосередньо позивачам жодного дискомфорту, негативних спогадів, змін у житті, шкоди здоров`ю та інших наслідків, про які вказано у позові. Також дослідженими доказами спростовано доводи позивачів про протиправну бездіяльність відповідачів по відношенню до позивачів. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачами не доведено спричинення саме їм моральної шкоди внаслідок даного залиття, а тому вимога про стягнення з відповідачів 20 000,00 грн у відшкоудвання моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, від 10.02.2010 р. § 58). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що вимоги позивачів не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed