Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

11 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб з відповідачем, та відновити її дошлюбне прізвище Мінько. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 18 липня 2016 року перебуває зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, з серпня 2017 року проживають окремо. Подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Примирення вважає неможливим, а тому просить шлюб розірвати. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] предявлений позов підтримала повністю. Додатково суду пояснила, що вжиті заходи щодо примирення подружжя позитивних результатів не дали, на даний час має іншого чоловіка, а тому просила шлюб з відповідачем розірвати. В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] предявлений позов визнав. На час примирення сторін провадження у справі було зупинено 26 жовтня 2017 року, та поновлено 27 лютого 2018 року. Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року. Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що 18 липня 2016 року виконавчим комітетом Неньковицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 3, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ № 109211, виданого 18 липня 2016 року виконавчим комітетом Неньковицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується дослідженою в ході судового розгляду копією свідоцтва про народження серії І-ГЮ № 256921, виданого 04 жовтня 2016 року Зарічненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.10). Спору щодо місця проживання малолітньої дитини між сторонами немає. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сімї є неможливим, і таким, що суперечить інтересам позивача, а відтак позов підлягає до задоволення. \~Відповідно до ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач змінила своє прізвище з Мінько на Жданюк у звязку з реєстрацією шлюбу (а.с.9) та виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, про що заявила позовну вимогу, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд вважає, що в цій часині позовні вимоги також підлягають до задоволення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, присудивши на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплату судового збору (а.с.1).

Outcome: approved