Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

12.07.2021р. [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню - виконавчий напис №15521 від 27.01.2021р., виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з нього заборгованості за Кредитним договором № 500419407 від 08.10.2013р. за період з 16.01.2019р. по 15.01.2021р. в сумі 40 839,36 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 19 015,76 грн, строкова заборгованість за комісією 1 555,69 грн, заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 12 742,27 грн, строкова заборгованість за штрафами та пенями 1 600 грн, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками 5 925,64 грн., а також 650 грн. плати за вчинення виконавчого напису. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 08.10.2013р. між ним та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТзОВ «Вердикт-Капітал», укладено кредитний договір №500419407, відповідно до якого кінцевий термін повернення кредиту та відсотків становив 09.10.2016р. Однак, виконавчий напис вчинено 27.01.2021р., тобто із порушенням вимог ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат», оскільки із дня виникнення права вимоги за кредитним договором минуло більше трьох років. Також, всупереч приписів Постанови Кабміну від 29.06.1999р. № 1172 «про затвердження Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», виконавчий напис вчинений не нотаріально посвідченому договорі, що був укладений між банком та позивачем 08.10.2013р. Крім того, позивач зазначає, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом без належного повідомлення боржника, що суперечить пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Позивач не отримував вимогу про усунення порушень за кредитним договором, що позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення, або повідомити про наявність спору між ним та банком. Не було отримано і повідомлення про відступлення банком права вимоги -ТзОВ «Вердикт- Капітал». Також позивач вважає, що виконавчий напис вчинено щодо заборгованості яка є необґрунтованою і не є безспірною. Зазначає, що оскільки кредитним договором визначено кінцевий термін повернення кредиту та відсотків - 09.10.2016р., тому після вказаної дати банк не мав права нараховувати відсотки за кредитом, неустойки та комісії. Зважаючи на викладене, те, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, а також вищенаведені аргументи, змушений звернутись до суду із даними вимогами. Ухвалою суду від 26.07.2021р. відкрито провадження у справі, розгляд призначено у спрощеному позовному провадженні. У судовому засіданні 27.09.2021р. представник позивача Шпунт М.Б. позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини та факти, викладені в позовній заяві. Представник відповідача ТзОВ «Вердикт-Капітал» в судове засідання не прибув, однак 30.08.2021р. подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив. Свою позицію мотивує тим, що нотаріусу були надані усі документи, які підтверджують безспірність заборгованості по кредитному договору № 500419407 від 08.10.2013р., передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При цьому зазначає, що позивачем не доведено протилежне. Зважаючи на викладене, просив в задоволенні позову відмовити. Окрім того представник відповідача 30.08.2021р. подав клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, вважає такі безпідставними та недоведеними. Треті особи - приватний нотаріус Горай О.С. та приватний виконавець Мельник Ю.А. в судові засідання не прибули, хоча були належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки суду невідомі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.10.2013р. між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500419407, відповідно до якого позивач отримав кредит, зі сплатою відсотків за його користування. Пунктом 2.3 Договору передбачено, що кінцевий термін повернення кредиту та відсотків становить 09.10.2016р. На вказаному договорі 27.01.2021р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 15521 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт-Капітал», що є правонаступником ПАТ «Альфа-Банк», заборгованості за період з 16.01.2019р. по 15.01.2021р. Сума заборгованості складає 40 839, 36 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 19 015,76 грн., строкова заборгованість за комісією 1 555,69 грн., заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 12 742,27 грн., строкова заборгованість за штрафами та пенями 1 600 грн., прострочена заборгованість за несплаченими відсотками 5 925,64 грн. Також стягнуто із [PERSON] 650 грн. плати за вчинення виконавчого напису. На примусовому виконанні у приватного виконавця Мельника Ю.А. перебуває виконавче провадження № 64465591 з примусового виконання спірного виконавчого напису № 15521 від 27.01.2021р. Згідно ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма міститься у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №295/5. Як згадувалось вище, у кредитному договорі від 08.10.2013р. (пункт 2.3), кінцевий термін повернення кредиту, відсотків та комісій становив 09.10.2016р. Натомість, виконавчий напис № 15521 вчинено поза межами трирічного строку із дня виникнення права вимоги, а саме - 27.01.2021р. Тобто більше, ніж через три роки з дня, коли мав бути сплачений останній платіж за кредитним договором - дати коли згідно умов кредитного договору у банку настало право вимоги, в тому числі щодо останнього платежу, згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків. З приводу наведених обставин, Велика Палата ВС у своїй постанові від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В даному ж випадку, спірний виконавчий напис вчинений більше ніж три роки з дня виникнення у стягувача права вимоги за кредитним договором, що грубо суперечить приписам ст.88 ЗУ «Про нотаріат». Окрім того, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Перелік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор повинен надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Між тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі №826/20084/14, постанову Кабміну № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адмінсуду від 01.11.2017р. у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. було залишено без змін. Постановою Великої Палати ВСУ від 20.06.2018р. було відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. З огляду на викладене, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Не зважаючи на це, приватний нотаріус Горай О.С. вчинив спірний виконавчий напис на кредитному договорі № 500419407 від 08.10.2013р., який нотаріально не посвідчений. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 12.03.2020р. у справі № 757/24703/18-ц - «якщо серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу не посвідчений нотаріально, отже не є тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису». Окрім того, як зазначалось вище, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19). У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджувати факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватись таким, що не підлягає виконанню, (п. 10 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову у їх вчиненні, пленум ВССУ від 07.02.2014). Між тим, приватним нотаріусом Горай О.С. будь-яких дій щодо отримання достовірних даних на підтвердження безспірності заборгованості вчинено не було. При цьому, згідно пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп. 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). В даному випадку, позивач не отримував вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо такої, або оспорити вимоги Банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості. Із досліджених судом документів та змісту виконавчого напису достовірно не вбачається те, що дійсно на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, та що вищезазначена заборгованість складалася саме з такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування зазначених доводів позивача в цій частині. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис в порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також, на думку суду, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що також узгоджується з установленими у даній справі фактичними обставинами (аналогічний правовий висновок сформульований у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі № 645/1979/15-ц (№ в ЄДРСР 90458929). З огляду на вищевикладені доводи та установлені обставини справи, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного нотаріального законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в якості ефективно застосованого судом способу захисту порушеного права позивача на недоторканність його грошових коштів. При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом Шпунт М.Б. АО «Шпунт і Партнери», суд керується нормами ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України та враховує зміст наданої адвокатом правничої допомоги (підготовка позовної заяви та підготовка клопотання про забезпечення позову), документально-розрахункові матеріали в підтвердження зазначених витрат, складність справи та незначний розумний час, достатній для надання такої допомоги, а також застосовує принципи співмірності й пропорційності таких фактично понесених витрат із ціною позову та значенням цієї справи для позивача. Так, адвокатом надано суду договір про надання правової допомоги від 12.04.2021р., детальний опис виконаних робіт, а також квитанції про оплату гонорару адвоката в сумі 3000 грн та 2000 грн. Відтак, суд не бере до уваги заперечення відповідача з приводу недоведеності розміру витрат на правничу допомогу. При цьому, суд також уважає за необхідне при визначенні розміру цих витрат застосувати критерії розумності та реальності, норми п. 80 рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», п. 34-36 рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року у справі «Гімадуліна та інші проти України» та вважає обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, визначений розмір зазначених вище витрат у сумі 5000 грн. Окрім того, в сулу ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 908 грн. судового збору.

Outcome: approved