Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

12.09.2017 позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів про витребування майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний 21.03.2011. В період шлюбу подружжям була придбана двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 23.08.2013 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі -продажу спірної квартири. Після чого, 18.09.2013 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.11.2014 визнано недійсним договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 2/5 частки спірної квартири. Позивач наголошує, що визнанні за ним на праві власності 2/5 частини квартири за адресою:[ADDRESS], вибули з його володіння поза його волею іншим шляхом, він має право на витребування вказаної частини квартири у [PERSON] в порядку 388 ЦК України. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволені позову. Відповідач по справі, приватний нотаріус ХМНО Погрібна Т.П. в судове засідання не з'явилась про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомила, надала до суду заперечення в яких зазначила, що позивач ніколи не був власником спірної квартири, а отже не має права витребувати вказані частки з законного володіння добросовісного набувача, [PERSON], про що надав суду письмові заперечення (а.с. 52) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 26.12.2003 по 21.03.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, в період цього шлюбу подружжям придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. 23.08.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом КМНО Буржинською Д.В. за №1245. 18.09.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П., зареєстрований за №1843. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.11.2014 визнано недійсним договір купівлі продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на 2/5 частки квартири [ADDRESS]. В задоволені зустрічного позову [PERSON] відмовлено (а.с.5-13). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12.02.2015 в частині визнання права власності на квартиру та визнання договору купівлі-продажу недійсним залишено без змін (а.с.14-21). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] рішенням суду набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач не є стороною оспорюваного правочину, а тому має право на витребування квартири з чужого володіння. Матеріалами справи не підтверджена недобросовісність відповідача [PERSON] під час придбання спірної квартири. Доказів того, що вказана квартира була за згодою позивача передана у володіння іншим особам, відсутні. Позивач не давав свого дозволу на володіння або користування квартирою як відповідачу, так і іншим особам. Наведені обставини дозволяють зробити висновок, що квартира вибула з володіння власника поза його волею, що є підставою для витребування частини квартири з володіння [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved