Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

10.12.2018р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] (третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку (а.с. № 3-6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.01.2019р. позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №28). В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею в квартирі зареєстрований відповідач - її син [PERSON] Проте [PERSON] ще у 2010р. виїхав на навчання за кордон та у 2013 знайшов постійну роботу та переїхав до Німеччини на постійне місце проживання і як зазначає у телефонних розмовах повертатися до України не збирається. Відповідач участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає вже довгий час. Разом із тим, реєстрація відповідача у квартирі порушує право власності позивачки, створюючи перепони у користуванні майном, зокрема, в оформленні субсидії та необхідності сплачувати комунальні послуги за двох зареєстрованих осіб. Тому позивачка має на меті зняти його з реєстрації. Оскільки відповідач у квартирі за адресою: [ADDRESS]. не проживає з 2010р., отже 9 років, не сплачує плату за комунальні послуги, не приймає участь у спільному побуті, він є такими, що втратив право користування даною квартирою. Враховуючи викладене, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою із зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивачка у судове засідання 21.03.2019р. надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. №36). Відповідач в судове засідання, яке було призначене на 21.03.2019р., не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином. До суду 21.03.2019р. надійшла заява відповідача, засвідчена посольством України у ФРН, датована 05.03.2019р., в якій відповідач повідомляв, що 07.02.2019р. ним було отримано судову повістку на 21.03.2019р. з доданими до неї документами. Також в своїй заяві відповідач зазначав, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та просив розглядати справу в спрощеному проваджені без його участі, у зв'язку з віддаленістю його проживання (а.с. №34). Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР в судове засідання 21.03.2019р. не з'явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 31). 19.03.2019р. на е/пошту суду надійшла заява від директора департаменту - [PERSON], в якій він просив суд проводити судове засідання без участі представника Департаменту, просив винести рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. № 32). За таких обставин суд розглянув справу 21.03.2019р. за відсутності позивачки, відповідача та представника третьої особи. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд розглянув справу 21.03.2019р. з винесенням рішення на загальних засадах цивільного судочинства, оскільки відсутня сукупність умов для винесення заочного рішення суду, передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (відповідач надав заяву про визнання позовних вимог). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до положень ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Судом встановлено, що позивачка володіє Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що видно зі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.08.1997р. виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів, а також свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом ДМНО Новіковою Н.А. 31.11.2018р. за реєстровим № 3780, а також Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 145744181 станом на 16.11.2018р. (а.с. № 8-10). Відповідач є сином позивачки та власником Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що видно зі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.08.1997р. виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів, а також свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом ДМНО Новіковою Н.А. 31.11.2018р. за реєстровим № 3780 (а.с. № 8, 9). Також він зареєстрований у даній квартирі з 29.12.2004р., що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 10174 від 29.11.2018р. (а.с. № 18). Судом при розгляді цієї справи встановлено, що відповідач, в квартирі № 13, яка розташована за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2010р. у зв'язку з виїздом за кордон. В матеріали справи надано акт, підписаний сусідами і засвідчені начальником КП «Жилсервіс-2» від 26.11.2018р., згідно якого відповідач з 2010р. не проживає за вказаною адресою у зв'язку з виїздом за кордон (а.с.№ 17). Також обставини тривалої відсутності відповідача без поважних причин за місцем реєстрації були підтверджені наявними в матеріалах справи заявами сусідів, які підписували акт від 26.11.2018р. - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 14-16), які підтверджують, що відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає вже багато років. З матеріалів справи вбачається, що позивачка вже тривалий час самостійно утримує квартиру та тривалий час сплачує комунальні послуги в подвійному розмірі. Відповідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищевказаних статей дає можливим зробити висновок, що член сім'ї втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вищевикладеного, з огляду на те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, не мешкає за адресою реєстрації: [ADDRESS] з 2010р. у зв'язку з виїздом за кордон, самостійно з реєстраційного обліку не знімається, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] до [PERSON] (третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням задоволення позову суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704грн.80коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved