Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

10 жовтня 2016 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Приватного підприємства «Ворскла» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди. Позов обґрунтовував тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Ворскла», яке було реорганізовано шляхом приєднання його до ТОВ «Агрофірма «Аршиця» та [PERSON] було укладено договір оренди землі № 552 від 01.12.2008 року, за умовами якого відповідач передав товариству у платне користування належну їй земельну ділянку строком на 5 (пять) років. Державна реєстрація договору оренди землі була проведена у Новосанжарському РВ ПРФ «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 22 вересня 2010 року за № 041057001173. Пунктом 8 зазначеного договору оренди землі передбачено, що після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 20.04.2016 року ТОВ «Агрофірма «Аршиця» направляло [PERSON] лист з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди землі, проте відповіді не отримало. Орендодавець також не направляв орендарю протягом одного місяця з моменту закінчення строку дії договору оренди листів щодо відмови в його поновленні. Посилаючись на вказані обставини й на те, що після закінчення строку оренди орендар продовжував відкрито та безперешкодно користуватися зазначеною орендованою земельною ділянкою, яку використовував за цільовим призначенням, проте йому стало відомо, про реєстрацію 06.06.2016 року договору оренди тієї самої земельної ділянки з ПП «Ворскла», тому на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивач просив: визнати недійсним договір оренди землі № 241 від 15.12.2015 року, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Ворскла» (код ЄДРПОУ 35010651), номер запису про інше речове право № 14889543 від 06 червня 2016 року, та визнати укладеною, без підпису сторін, додаткову угоду до договору оренди землі № 552 від 01.12.2008 року, зареєстрованого 22 вересня 2010 року за № 041057001173, з моменту набрання чинності судового рішення на умовах, визначених додатковою угодою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» слід відмовити повністю з наступних підстав. Згідно статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01 грудня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Ворскла» було укладено договір оренди спірної земельної ділянки загальною площею 3,140 га, строком на пять років з моменту його державної реєстрації, яка була здійснена 22 вересня 2010 року (а.с.16-18). Пункт 41 договору передбачає, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. А отже договір закінчував свій строк 22 вересня 2015 року. Згідно з пунктом 8 зазначеного договору оренди землі передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендар, ТОВ «Агрофірма Ворскла» звернувся до [PERSON] з листом № 83 від 20 квітня 2016 року з проханням поновити договір оренди, додавши екземпляри відповідної додаткової угоди. Рекомендований лист відповідач отримав 28.04.2016 року (а.с.31-33). Відповідно до п. 1.5.14 Статуту ТОВ «Агрофірма «Аршиця», затвердженого протоколом загальних зборів учасників 16.08.2016 року, ТОВ Агрофірма «Аршиця» є правонаступником всього майна, всіх прав та обовязків ТОВ «Агрофірма Ворскла» згідно з передавальним актом, затвердженим загальними зборами учасників ТОВ «Агрофірма Ворскла» 26.01.2016 року (а.с.84-96). 30.03.2016 року [PERSON] уклала договір оренди землі № 277 з Приватним підприємством «Ворскла», що свідчить про відсутність договору № 241 від 15.12.2015 року, який оспорює позивач (а.с.97-98). Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду згідно договору оренди землі № 277 від 30 березня 2016 року [PERSON] передала, а ПП «Ворскла» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,1400 га, яка розташована на території Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с.99). Суд приходить до висновку, що позивач не надав належних доказів направлення орендодавцю повідомлення про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки у встановлений строк, а сам по собі факт продовження користування нею після закінчення строку дії цього договору не свідчить про законність користування орендарем цією земельною ділянкою. Переважне право поновити договір оренди на новий строк можливе лише за умови дотримання строків і процедури повідомлення про намір реалізувати таке право. Крім того, договір оренди між [PERSON] та ПП «Ворскла» укладено на більш вигідних для орендодавця умовах. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки. За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обовязки. У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір. Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду. Так, частинами першою-пятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Разом з тим, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Вирішуючи цивільний позов, суд виходить із обовязкової для врахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-219цс14 від 25 лютого 2015 року, згідно з якою для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді. Отже, переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. У справі встановлено, що сторони договору оренди землі не дотримались вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо поновлення цього договору, оскільки орендар у встановлений договором строк не надіслав орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди. Тому суд приходить висновку про відсутність в орендаря переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, оскільки не дотримано процедури такого поновлення, встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі», а продовження користування орендованою земельною ділянкою орендарем та його повідомлення про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди поза межами строку дії цього договору за наявності заперечень орендодавця не є підставою для визнання укладеного з новим орендарем договору оренди недійсним, оскільки право позивача на переважне поновлення договору оренди землі не порушено.

Outcome: dismissed