Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

12.04.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого: - стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання його дитини, а саме [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття. 12.04.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 18.04.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 03.05.2017 року. 03.05.2017 року слухання справи було відкладено на 15.05.2017 року в зв»язку з неявкою відповідача [PERSON] В судовому засіданні, яке відбулося 15.05.2017 року, позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судове засідання, яке відбулося 15.05.2017 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка позов підтримала, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, в судовому засіданні позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідач [PERSON] повідомлявся судом про день, час та місце слухання справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Проте, згідно ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Як видно з матеріалів справи, зокрема, з паспорту позивачки [PERSON] серії [NUMBER], який виданий 18 листопада 2013 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, позивачка [PERSON] зареєстрована з 07.10.2016 року за адресою: [ADDRESS], відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні. 05 жовтня 2013 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] яке видане 05 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено наступне: - [PERSON], [INFO], уродженець село Іванівка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка місто Кагарлик Київської області, громадянин України, зареєстрували шлюб 05 жовтня 2013 року, про що 05 жовтня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 136. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, - [PERSON], 2013 року народження. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] яке видане 08 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено наступне: - [PERSON] народився [INFO] року в місті Кагарлик Київської області, про що 08 січня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 3. В графі «батько» зазначений відповідач по даній счаправі, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка по даній справі, - [PERSON]. Проте, в подальшому шлюбне життя між сторонами не склалося, в зв»язку з чим позивачка [PERSON] подала до Кагарлицького районного суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу, внаслідок чого 23 жовтня 2015 року Кагарлицьким районним судом винесено рішення, а підставі якого: - шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який зареєстрований 05.10.2013 року відділом реєстрації цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 136 - розірвано; - позивач [PERSON] [PERSON] після розірвання шлюбу залишилася на прізвищі [PERSON]; - неповнолітнього [PERSON], [INFO] залишено на вихованні та проживанні з [PERSON]. Застосування до даного спору норм матеріального та процесуального права. Обгрунтування судом правової підстави для стягнення аліментів. Згідно ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється СК України, з метою, зокрема, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Зважаючи на вищевказану норму сімейного права, відповідач [PERSON] зобов»язаний утримувати свою неповнолітню дитину, - [PERSON] до його повноліття, а разі навчання, - до досягнення ним 23 - річного віку, шляхом як надання матеріальної допомоги в добровільному порядку, так і шляхом сплати аліментів за рішенням суду, в разі подання матір»ю дитини позовної заяви про стягнення аліментів. Окрім того, один із подружжя, в даному випадку мати дитини, позивачка по справі, - [PERSON] має право подати позовну заяву до суду про стягнення аліментів, навіть не зважаючи на ту обставину, чи надає відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку, чи ні, причому, суд наголошує на тій обставині, що це є право позивачки, а обов»язок сплачувати аліменти в даному випадку покладається на відповідача по справі, - [PERSON], причому, не зважаючи на ту обставину, чи офіційно він працює, чи не працює, чи має неофіційний заробіток, мінливий, чи постійний. У зв»язку з вищевказаною обставиною позивачка [PERSON] правомірно звернулася до Кагарлицького районного суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, - [PERSON], [INFO], з метою її матеріального утримання, необхідно прийняти рішення про стягнення з Відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - [PERSON], на користь особи, з якою проживає дитина, - на користь матері, позивачки по справі, - [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, відповідно до вказаних норм Сімейного кодексу України судом може бути прийнято рішення про стягнення з Відповідача [PERSON] аліментів на утримання його неповнолітньої дитини, - [PERSON] в твердій грошовій сумі з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів до суду. Виходячи з потреб дитини, яка потребує постійного утримання, суд вважає що з Відповідача може бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісяця. Обгрунтування рішення суду щодо виду та розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача [PERSON] Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо: -стягнення аліментів на дитину: Так, згідно з ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституцій\-них обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів: - наявність споріднення. В даному випадку споріднення доведено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] яке видане 08 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено наступне: - [PERSON] народився [INFO] року в місті Кагарлик Київської області, про що 08 січня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 3. В графі «батько» зазначений відповідач по даній счаправі, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка по даній справі, - [PERSON]. - недосягнення дитиною, - [PERSON], [INFO], повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - [PERSON], зобов»язаний в розумінні норм соціальної моралі та в розумінні Закону, а саме, норм Конституції, норм Сімейного Права, норм Міжнародного Права утримувати свою дитину, - [PERSON], [INFO], шляхом сплати аліментів до досягнення дитиною 18 - ти річного віку. Обгрунтування судом розміру аліментів, що підлягають до стягнення. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів. До переваг цього способу належать, по - перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по - друге, відсутність потреби у проведенні індексації. Проте, в даному конкретному випадку суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів в частці на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини в зв»язку з тим, що, як зазначила в судовому засіданні позивачка [PERSON], відповідач [PERSON] ніде не ніде не працює, тому офіційно ніяких доходів не отримує, відповідно, стягувати частку з не існуючих доходів суд не має права. Відповідно, в даному випадку суд застосовує до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 184 СК України. Так, згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, у твердій грошовій сумі аліменти призначаються у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявно\-сті інших обставин, що мають істотне значення. До таких обставин, зокрема, відносить\-ся і ситуація, коли стягнути аліменти в частці від заробітку (доходу) практично немож\-ливо, (як в даному випадку), або коли це істотно порушує інтереси однієї зі сторін (наприклад, коли суд має достатньо причин вважати, що відповідач приховує свої реальні доходи), як в даному випадку, адже відповідач хоча офіційно не працює тривалий час, проте одягається, харчується, забезпечує свій побут, що, на думку суду, вказує на наявність неофіційного заробітку у відповідача. Слід зазначити, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації від\-повідно до Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення». При визначенні розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідачки, судом було враховано наступні обставини, які зазначені в ст. 182 СК України: - дитина, - [PERSON], [INFO], є малолітньою особою, з урахуванням віку та природніх потреб, (відвідування дошкільного навчального закладу, посилене харчування, щорічне оздоровлення), тому потребує значних коштів на утримання. Окрім того, суд наголошує на тій обставині, що згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 травня 2017 року становить 1426 грн., відповідно, стягнення аліментів в розмірі 1000 грн. є дещо нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, проте, стягнення аліментів в розмірі 1300 грн., як того вимагає позивачка [PERSON], нею в судовому засіданні, на думку суду не обґрунтовано в належному порядку, що є підставою для часткового задоволення позову. Відповідно, суд вважає, що при відсутності офіційного доходу, стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки в розмірі 1000 грн. щомісячно, на одну дитину, що становить більше, ніж 2/3 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», буде відповідати вимогам розумності, справедливості та достатності. - [PERSON] офіційно не працює, інших доходів для утримання дитини, окрім як аліменти, не має, проте, проживає на житловій площі, яка належить її батькам, відповідно, комунальні платежі не сплачує. Отже, на думку суду, зважаючи вищевказані докази, які надані позивачкоюДовгулею Л.М., та зважаючи на вищевказані обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, які ооцінені судом, обґрунтування позивачкою розімру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача в розмірі 1300 грн. щомісячно, є дещо економічно не обґрунтованим, не справедливим, так як в утриманні неповнолітньої дтини повинні приймати участь не один відповідач, як батько дитини, а і позивачка, як мати дитини. - відповідач [PERSON], то, як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивачки [PERSON], - відповідач фізично здоровий, працездатного віку, працездатний, заробляє тимчасовими заробітками, інших осіб, які перебувають на його утриманні, не має. Отже, враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивачка [PERSON] просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, визначення розміру якого в сумі 1300 грн. на одну неповнолітню дитину, щомісячно, в мотивувальній частині позовної заяви, та в судовому засіданні належним чином не обгрунтувала, суд, враховуючи вищевикладені судом обставини, прийшов до висновку щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, на одну дитину. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 12.04.2017 року. Судові витрати. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд керувався ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно від задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, позивачка [PERSON] є особою, яка звільнена від сплати судового збору, як особа, звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач [PERSON] не є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а тому слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір, який передбачено для спору майнового характеру, в мінімальному його розмірі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial