Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

11 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Володарського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім'ї Володарської районної державної адміністрації Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 06.08.2011 року по 06.05.2016 року він з відповідачем перебував у шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що після розлучення відповідач та її батьки створюють перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON]. Позивач вказав у позові, що неодноразово намагався врегулювати з відповідачкою питання щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з сином, однак все марно. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні із малолітньою донькою [PERSON], [INFO], визначити дні побачень з дитиною: у перші та треті вихідні місяця (систематично вихідні через вихідні) з 10:00 години до 18:00 години та спільний відпочинок 14 днів на оздоровлення донька проводить з батьком. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Пояснив, що на даний час відповідачка не надає можливості бачитися йому з донькою, чинить перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO]. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що вона не заперечує проти того, щоб дитина бачилася з батьком, однак у її присутності за її місцем проживання. Представник Служби у справах дітей та сімї Володарської РДА Київської області в судовому засіданні вказала, що просить суд задовольнити позов частково, та визначити спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] в присутності матері. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.08.2011 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ОК № 117206 (а.с.11). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.12). Рішенням Володарського районного суду Київської області від 06.05.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.13). З пояснень сторін та доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що відповідач [PERSON] разом з дитиною на даний момент проживає за адресою: [INFO] (Клименка), 40 кв. 143. Батько дитини [PERSON], проживає за адресою: [INFO]. З пояснень сторін, а також з наданих ними письмових доказів, встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, у результаті яких у сторін виник спір з приводу визначення порядку спілкування та приймання участі у вихованні дитини позивачем. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його приживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин. що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи пояснення сторін та оцінюючи надані сторонами докази, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, суд вважає за необхідне встановити наступний порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні своєї доньки [PERSON], [INFO]: у перші та треті вихідні місяця (систематично вихідні через вихідні) з 10:00 години до 18:00 години в присутності матері, вказані побачення проводити в громадських місцях та за місцем проживання дитини. Також суд вважає за необхідне зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO]. Щодо можливості спілкування з донькою за місцем проживання позивача без присутності матері, суд враховує, що дитина є малолітня. Із врахуванням віку малолітньої дитини, виходячи з балансу інтересів дитини та її батька, суд дійшов висновку, що встановлення такого способу участі батька у вихованні дитини на даному етапі буде максимально відповідати інтересам дитини. У разі зміни обставин, пов'язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини.

Outcome: partial