Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

11 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду міста Одеси із зазначеною позовною заявою, по якій просить: 1) Позбавити [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER]) батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] ([INFO]); 2) Стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER]) на користь [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER]) аліменти на утримання малолітньої [PERSON] ([INFO]) у розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, зокрема більш ніж п'ять років участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає та не опікується спільною дитиною. Представник позивача у судове засідання не з'явився надавши до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідач не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. У судове засідання представник третьої особи Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, не з'явився, про судове засідання повідомлений належним чином, надав до суду висновок органу опіки та піклування №01-11/1666 від 25.11.2016 р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народилась дитина [PERSON], батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження. 28 жовтня 2008 року шлюб між Позивачкою та Відповідачем було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №359, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу. [PERSON] ([INFO].) зареєстрована разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідкою Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Сахарний» №1131 від 17 серпня 2016 року. Фактично, Позивачка проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS]. Згідно характеристики №526 від 22.08.2016 року, наданої директором Одеської спеціалізованої школи I-III ступенів №10 імені льотчиків-космонавтів Г.Т. Добровольського та Г.С. Шоніна, [PERSON] дійсно навчається в школі з 01.09.2013 року. За підсумками навчання має високий рівень навчальних досягнень, є відмінницею на протязі 2-х років, Зі слів класного керівника [PERSON]., батько дівчинки за роки навчання дитини участь у загальношкільних та класних заходах не брав. Станом шкільних справ [PERSON] займалася виключно її мати, [PERSON]. Як вбачається з повідомлення наданого адміністрацією продюсерського центру «Стартайм», який відвідує малолітня [PERSON], на заняття дитину приводить її мати - [PERSON] або дідусь [PERSON]. З інформації наданої у листі дільничного лікаря КУ ДГБ №3 (м. Одеса, вул. Єврейська, 11) вбачається, що при відвідуванні малолітньої вдома та проведенні профілактичних оглядів в поліклініці, [PERSON] завжди була в супроводі матері, Батька малолітньої дитини лікар не бачив. З наданих у позовній заяві пояснень матері дитини, вбачається, що батько самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає. Таким чином, Позивачка самостійно займається доглядом, вихованням та забезпеченням доньки. Дитина перебуває на повному утриманні Позивача. Відсутність матеріального утримання дитини з боку відповідача підтверджується листом заступника начальника Поштампу - ЦПЗ №1 Оніщенко Л.А. №12/1123-70к від 14.09.2016 р., в якому зазначено, що в період з 01.03.16 р. По 31.08.16 р. перекази в надходженні та видачі аліментів на імя [PERSON] за адресою: 65098, [ADDRESS] - відсутні та не значаться. Відповідно Висновку органу опіки та піклування №01-11/1666 від 25.11.2016 р. про доцільність позбавлення батьківських прав, на засідання ради опіки та піклування, яке відбулось 24.11.2016 року, [PERSON] не з'явився, хоча був повідомлений належним чином. Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/1666 від 25.11.2016 р., адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON], стосовно його малолітньої доньки [PERSON] ([INFO]), на підставі позитивного рішення членів ради опіки та піклування від 24.11.2016 р. (протокол №22). Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Вихованням неповнолітньої дитини займається позивач, відповідач по справі ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню, тобто не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя. Згідно до ст. 164 СК України одними з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.15 постанови від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Суд вважає встановленим, що дійсно відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому його необхідно позбавити батьківських прав. -Таким чином, суд вважає, що позивачем надано докази, у спосіб та в порядку передбаченому законом, того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] ([INFO]). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд, визначає розмір аліментів, беручи до уваги вищенаведені обставини справи, що мають істотне значення, у тому числі й матеріальне становище дітей. Закон встановлює мінімальний їх розмір, а саме п. 2 ст. 182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 ЦПК України. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, визначаючи розмір аліментів, бере до уваги вищенаведені обставини справи та приходить до висновку, що розмір аліментів необхідно визначити у розмірі 1 одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: approved