Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

11 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 18810,38 грн. та судові витрати по справі. В позовній заяві зазначав, що 29 грудня 2012 року між сторонами був укладений договір кредиту, за яким відповідач одержав від позивача, що мав на той час статус закритого акціонерного товариства, кредит в сумі 6558 грн. зі сплатою 0,12 % річних. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконував умови договору належним чином та не сплачував кредитні платежі як то передбачено договором, через що станом на 12.01.2016 року за ним утворилася загальна заборгованість в сумі 18810,38 грн., просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 34). За вищевказаного, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 29 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі кредитний договір (а.с. 8). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит в сумі 6558 грн. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплачувати відсотки в розмірі 0,12 % річних та щомісячну винагороду (розмір встановити не надалось можливим). Період оплати визначений з 21 по 25 число кожного місяця. Щомісячний платіж складав 731,25 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Посилаючись на порушення вимог договору та цивільного закону, позивач просить про стягнення з відповідача заборгованості за договором та неустойки, як відповідальність за порушення відповідачем своїх зобов'язань. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона має довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час, позивач посилаючись на наявність у відповідача заборгованості щодо сплати кредиту, процентів та комісії, не посилався в позовній заяві на відповідні докази та не надав таких суду. На підтвердження розміру заборгованості позивачем не надано будь-якого розрахунку щодо цієї заборгованості за договором, не зважаючи на вимоги суду (а.с. 30, 33). Якість наданих суду документів - копія договору кредиту, не надає можливості ознайомитись в повній мірі з його змістом, в тому числі визначити умови кредитування, наслідки порушення зобов'язань, тощо. Відповідно до ст. 57 ЦПК України - Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 10 ЦПК - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, з підстав зазначених вище. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed