overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

10 квітня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із заявою, в якій зазначила, що після смерті в 2003 році її діда [PERSON] за його заповітом на її користь відкрилась спадщина, яку вона прийняла. Ще до другої світової війни дід з невідомих причин почав носити прізвище «[PERSON]», а після видачі йому паспорта в 1999 році дід вже носив прізвище «[PERSON]», оскільки він згідно свідоцтва про народження мав прізвище «[PERSON]». В сертифікаті на право на земельну частку (пай) неправильно зазначено прізвище діда як «[PERSON]», тому нотаріус відмовив видати свідоцтва на спадщину, а Полонська райдержадміністрація відмовила виправити помилку в сертифікаті в прізвищі діда, оскільки таке виправлення не передбачене законом. Просить встановити факт належності дідові сертифіката про право на земельну частку (пай) та факт, що [PERSON] був її дідом. В суді заявниця доводи заяви підтримує. Заінтересовані особи в суд не прибули, у письмових заявах просять розглядати справу без участі їх представника. Заслухавши пояснення заявниці, показання свідків, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що дід заявниці [PERSON] до 1999 року носив прізвище «[PERSON]», хоча народився із прізвищем «[PERSON]». Прізвище діда заявниці в сертифікаті на право на земельний пай також записано «[PERSON]». Полонська РДА відмовила заявниці внести виправлення прізвища діда в сертифікаті, нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину. Дані обставини встановлені з пояснень заявниці, письмових доказів - свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], військовим квитком [PERSON] із виправленням прізвища із «Возного» на «[PERSON]», свідоцтвом про шлюб [PERSON], свідоцтвом про народження матері заявниці [PERSON], паспортом заявниці, свідоцтва про народження заявниці та свідоцтва про її шлюб, заповітом, свідоцтвом про право [PERSON] на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на майновий пай, сертифікатом про право на земельну частку (пай) [PERSON], письмової відмови Полонської РДА виправити прізвище в сертифікаті, постановою нотаріуса, інформацією відділу Держземагентства про відсутність реєстрації державного акту на земельну ділянку, довідками сільської ради про те, що за [PERSON] рахується земельна частка (пай) і що заявниця проживала в будинку діда на час його смерті. Письмові докази та пояснення заявниці повністю узгоджуються з показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в суді показали, що [PERSON] з невідомих причин носив прізвище «[PERSON]», це одна і та ж особа, заявниця є його онукою. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що дідові заявниці [PERSON] належав сертифікат про право на земельну частку (пай) на прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

10 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 17 вересня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], актовий запис № 367. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що вона і відповідач не підтримують шлюбні відносини з з початку 2014 року, у зв'язку з відсутністю між ними взаєморозуміння, різних поглядів на подружнє життя, втрати почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. У зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прізвище залишити без змін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов визнав, просив суд розірвати шлюб. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 17 вересня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №367, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини з початку 2014 року, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

10 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Мотивує свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем має двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які на даний час знаходиться лише на її утриманні через відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача, який проживає окремо. Вказує, що відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає, не приймає участі в їх вихованні та не цікавиться їх життям. Позивач в судове засідання з'явилась, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, подав відповідну заяву. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Сторони з 30 червня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] є батьком малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що позивачка разом із дітьми проживає [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований та проживає [ADDRESS]. Відповідач офіційно не працює, відомості про наявність у відповідача доходів відсутні. Встановивши зазначені обставини та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що малолітні діти потребують матеріальної допомоги на їх утримання, а в силу положень ст. 180 СК України, яка покладає обов'язок утримувати дитину на обох батьків, відповідач, як їх батько, може і зобов'язаний утримувати своїх дітей шляхом сплати щомісячно аліментів на користь матері дітей. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1032 грн. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи, як того вимагають положення ч. 1 ст. 182 СК України, матеріальне становище дитини, платника аліментів (відсутність у нього сталого регулярного доходу), відсутність відомостей про наявність у платника аліментів інших утриманців, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

10 квітня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з позовною заявою в якій просила укладений нею шлюб з [PERSON] розірвати. В позові зазначила 02 грудня 1995 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів. Спільне господарство не ведеться. За таких обставин, вважала неможливим спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала просила його задовольнити. Зазначила, що з 1995 році перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох спільних дітей. Сімейне життя з відповідачем не склалося між ними часто виникали сварки. Після чергової сварки у 2008 році відповідач забрав речі та пішов з сім'ї. З того часу вони спільно не проживають, сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Зазначив, що дійсно з 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Мають двох спільних дітей. З 2008 року вони фактично припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважав, що їх сім'я розпалася остаточно та відновленню не підлягає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 02 грудня 1995 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 2133. Сторони мають двох спільних дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо: сторони втратили почуття взаємоповаги, кохання. З 2008 року вони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, проживають окремо один від одного. За таких обставин, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

10 квітня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з позовною заявою в якій просила укладений нею шлюб з [PERSON] розірвати. В позові зазначила 02 грудня 1995 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів. Спільне господарство не ведеться. За таких обставин, вважала неможливим спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала просила його задовольнити. Зазначила, що з 1995 році перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох спільних дітей. Сімейне життя з відповідачем не склалося між ними часто виникали сварки. Після чергової сварки у 2008 році відповідач забрав речі та пішов з сімї. З того часу вони спільно не проживають, сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Зазначив, що дійсно з 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Мають двох спільних дітей. З 2008 року вони фактично припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважав, що їх сімя розпалася остаточно та відновленню не підлягає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 02 грудня 1995 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 2133. Сторони мають двох спільних дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо: сторони втратили почуття взаємоповаги, кохання. З 2008 року вони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, проживають окремо один від одного. За таких обставин, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «Бойчук». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

10 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки, посилаючись на те, що його сестра [PERSON] є інвалідом І групи, психічнохворою та потребує стороннього догляду та піклування. Вона не має здатності в повній мірі усвідомлено своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також свідомо своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. З 24.11.2014 заявник фактично проживає разом з сестрою та доглядає за нею: готує їжу, пере та прасує її одяг, доглядає за будинком та обробляє земельну ділянку. Заявник вважає, що він може бути призначений опікуном своєї сестри [PERSON], оскільки є її рідним братом та за своїми особистими якостями, а також матеріальним станом може виконувати обов'язки опікуна. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав, посилаючись на обставини викладені в заяві та просив її задовольнити. Заінтересовані особи у судове засідання подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 41 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 491 від 13.08.2015 року, у [PERSON] має місце важка розумова відсталість внаслідок хвороби Дауна (F-72 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), за психічним станом вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною особою, а також на встановлення над нею опіки і призначення опікуном заявника [PERSON], який є її рідним братом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

10 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, АНД р-н, вул. героїв гражданської війни, 17/16. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.04.2015р. о 20 год. 44 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.04.2015р. о 20 год. 44 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, настрій знижений, на місці не тримається, без причини плаче, іспитує зримі обмани сприйняття. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

10 квітня 2015 року заявниця [PERSON] звернулась до Красноармійського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, зацікавлена особа Родинська міська Рада. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона та її син [PERSON] 01 грудня 1994 р. набули право власності на квартиру за адресою: донецька область, [ADDRESS], свідоцтво 2.6068 видане ВО «Красноармійськвугілля». На теперішній час вказана квартира знаходиться на балансі Родинської міської Ради. З червня 1986 р. по лютий 2008 р. вона мешкала в даній квартирі зі своїм сином. 10 лютого 2008р. її син [PERSON] помер. Після смерті сина вона не стала оформляти спадкове майно, оскільки їй повідомили, що якщо вона з сином мешкала разом, то вона зможе в любий час звернутися до нотаріуса і оформити спадок. Наприкінці 2014 року заявниця звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, але свідоцтво про народження сина було втрачено. Вона звернулася до архіву з приводу отримання відомостей про народження сина.20 січня 2015 року відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Добропільському району надав повний витяг про народження сина, в якому вона побачила що її імя зазначено не вірно. 04.01.1949р. коли [PERSON] народила сина і була в пологовому будинку, її майбутній чоловік зареєстрував сина і помилково повідомив невірне імя заявниці, а саме замість мати [PERSON], повідомив мати як [PERSON], оскільки вважав що ці імена ідентичні. Коли вона побачила помилку, довго сварились з чоловіком, але з невідомих причин не внесли зміни в документи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

10 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником квартирі, яка розташована за адресою Донецька область [ADDRESS]. В 2000 році вона зареєструвала в квартирі свого онука [PERSON] - відповідача по справі, який проживав в квартирі як член сім'ї власника до жовтня 2013 року. З вказаної дати по теперішній час відповідач в квартирі не проживає його місце перебування позивачу не відомо. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, навела доводи аналогічні викладеним в позовной заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартирі, яка розташована за адресою Донецька область [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності (а.с10). В 2000 році вона зареєструвала в квартирі свого онука [PERSON] - відповідача по справі, який проживав в квартирі як член сім'ї власника до жовтня 2013 року. З вказаної дати по теперішній час відповідач в квартирі не проживає (а.с 9, 11) Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, як колишній член сім'ї власника житла з листопада 2013 року по теперішній час, тобто більше одного року, не користується житлом без поважних причин, відповідно до ст. 405 ГК України, втратив право користування житлом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved