Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

11 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №780, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Дряпко О.О., крім цього в цій квартирі зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] з 21.12.2010 року, [PERSON] з 24.04.2007 року, [PERSON] з 05.07.2011 року. З другої половини 2014 року відповідачі зібрали всі свої речі та виїхали на батьківщину до В»єтнаму, житлом не цікавляться, не сплачують за комунальні послуги тощо. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позбавити відповідачів правом користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з»явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відстуності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі до суду не з'явилися. Про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, відзиву проти позову не подали. Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, від представника надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з»явилася, подала заяву, в якій просила розглядати справу з її відсутності, прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини [PERSON], [INFO]. Враховуючи положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №780, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Дряпко О.О. З довідки ОСББ «Епоха» з місця проживання про склад сім»ї та прописку, вбачається що окрім позивача в квартирі за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON], 1975 року народження, [PERSON], 1996 року народження, [PERSON], 2005 року народження, [PERSON], 1967 року народження. Відповідачі [PERSON], 1996 року народження, [PERSON], 2005 року народження, [PERSON], 1967 року народження зареєстровані за вказаною адресою, проте з 2014 року там не проживають. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], 1996 року народження, [PERSON], 2005 року народження, [PERSON], 1967 року народження без поважних причин не проживають в квартирі [ADDRESS] понад один рік. Згідно ст. 29 ч. 3 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно частини 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом встановлено, що малолітня [PERSON], 2005 року народження відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №1» не перебуває під наглядом фіхівців закладу. Відповідно до довідки Управління освіти адміністрації Слобідського району вбачається, що малолітня [PERSON], 2005 року народження навчалася у ХЗОШ № 102 з 01.09.2011 року по 02.09.2013 року та вибула 02.09.2013 року у зв»язку із переїздом до В»єтнаму. Станом на 29.11.2018 року у закладах освіти району остання не навчається. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], 1996 року народження, [PERSON], 2005 року народження, [PERSON], 1967 року народження такими, які втратили право користування житловим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved