Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~11 липня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 23.05.2017 року в розмірі 831\~367,87 гривень, з яких 815\~680 гривень - сума позики, 15687,87 гривень 3% річних. В обґрунтування позову зазначив, що 23 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого Позичальник позичив, а Позикодавець передав 32 000 доларів США. На підтвердження факту укладення договору позики та передання грошей було видано Позикодавцю - [PERSON] розписку від 23.05.2017 р., яка посвідчує факт отримання у борг грошових коштів від [PERSON] , що еквівалентно 32 000 (тридцять дві тисячі) доларів США, що складало 858 000 (вісімсот п`ятдесят вісім тисяч) гривень із зобов`язанням повернути позику в строк до 18.11.2018 року. Грошові кошти, як зазначає позивач, були надані для сімейних потреб, а саме придбання автомобіля для дружини [PERSON] Аudi Q7 2014 року випуску. Посилаючись на положення п.1 ч.1 ст. 512, ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України, позивач зазначив, що між ним та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 02.05.2019 року за умовами якого [PERSON] (первісний кредитор) передав, а [PERSON] (новий кредитор) отримав право вимоги грошових коштів з [PERSON] відповідно до договору позики від 23.05.2017 року. Як зазначає позивач, [PERSON] був повідомлений про укладення вищевказаного договору, однак Відповідач не виконав своїх зобов`язань та не повернув вказану суму позики у визначений договором строк, що зумовило обставини для звернення до суду з даною позовною заявою. При цьому, позивач зазначив, що у зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором позики від 23 травня 2017 року щодо повернення суми позики в обумовлений сторонами строк, Позивач має право на стягнення процентів за користування позикою та 3% річних від суми позики у відповідності до ст. ст. 625, 1048 ЦК України. З урахуванням викладеного, оскільки в порушення умов укладеного договору позики (розписки), відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, борг у встановлений строк не повертає, [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 15 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху. 22 липня 2019 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, чим усунуто зазначені недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 31 липня 2019 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Також ухвалою суду від 31 липня 2019 року заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову від 22 липня 2019 року повернуто заявнику. Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви від 13 серпня 2019 року про вжиття заходів забезпечення позову. 02 вересня 2019 року від представника [PERSON] адвоката Сулакова О.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Зазначили, що 12 серпня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Порше мобіліті» був укладений кредитний договір №50012347. Даний кредит видавався [PERSON] з метою придбання транспортного засобу марки Audi Q7 2014 року випуску. 02.09.2014 року [PERSON] придбав у власність транспортний засіб марки Audi Q7 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Таким чином, [PERSON] 23.05.2017 року ніяким чином не міг брати у борг грошові кошти з метою придбання автомобіля для дружини [PERSON] Audi Q7 2014 року випуску, тому як на той момент він вже як три роки володів зазначеним автомобілем та йому залишався останній платіж за кредитним договором у розмірі 7369,43 гривень. У подальшому цей автомобіль був знятий з обліку та зареєстрований за [PERSON] . Як зазначалось вище грошові кошти не брались для придбання [PERSON] автомобіля, та й взагалі [PERSON] не відомо про будь-які боргові відносини [PERSON] та [PERSON] , а тому у даній справі вона взагалі не може бути відповідачем. Також 02 вересня 2019 року від представника [PERSON] адвоката Нікітіної Г.Е. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно, [PERSON] отримав лист від [PERSON] , проте це був пустий аркуш паперу. [PERSON] не розумів хто такий [PERSON] , чому він йому надіслав конверт з пустим аркушем. Крім іншого, [PERSON] не повідомляла, що нею був укладений договір про відступлення права вимоги з [PERSON] .. Повідомив, що відповідно до п. 2.4 Договору про відступлення права вимоги Новий кредитор має письмово повідомити Боржника про відступлення права вимоги протягом 5 днів з дати посвідчення цього договору. Договір був укладений 02.05.2019 року, а поштове відправлення на ім`я [PERSON] було направлено 14.06.2019 року, тобто зі значним пропуском строку, зазначеного у п. 2.4 вищезазначеного договору. З позовної заяви не вбачається з яких саме підстав позивач висуває вимоги до [PERSON] . Так як грошові кошти не брались для придбання [PERSON] автомобіля, а тому у даній справі вона взагалі не може бути відповідачем. Протокольною ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 05 грудня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, шляхом накладання арешту та заборони вчиняти певні дії. Накладено арешт на рухоме майно, а саме: автомобіль марки AUDI, модель Q 7, рік випуску 2014, який належить на праві власності [PERSON] та знаходиться у користуванні [PERSON] . Заборонено [PERSON] та будь-яким особам вчиняти будь-які дії, пов`язані із продажом, даруванням, зняттям з обліку чи відчуженням іншим шляхом автомобіля марки AUDI, модель Q 7, рік випуску 2014. У задоволені вимог щодо заборони [PERSON] та [PERSON] користуватися та у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо автомобіля марки AUDI, модель Q 7, рік випуску 2014 до набрання рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики законної сили відмовлено. В судовому засіданні 12 березня 2021 року Позивач позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник [PERSON] адвокат Сулаков О.П. позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що [PERSON] нічого не було відомо, щодо укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] . Представник [PERSON] адвокат Нікітіна Г.Е. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Оголошено перерву до 23 березня 2021 року. В судове засідання 23 березня 2021 року з`явився позивач та представники відповідачів, зазначили що доповнення по справі відсутні. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 23 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого Позичальник позичив, а Позикодавець передав еквівалент 32\~000 доларів США що складало 858 000 (вісімсот п`ятдесят вісім тисяч) гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки від 23.05.2017 року, складеною та підписаною [PERSON] власноруч. Зі змісту розписки вбачається, що отримані в позику кошти Відповідач зобов`язався повернути Позикодавцю у строк до 18.11.2018 року. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 02.05.2019 року між [PERSON] (первісний кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1.1 цього Договору Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, а стає кредитором за договором позики від 23.05.2017 року, укладеним між Первісним кредитором та [PERSON] (Боржник), підтвердженого складеною Боржником розпискою від 23.05.2017 року. Тобто, згідно з умовами Договору про відступлення права вимоги від 02.05.2019 року [PERSON] набув прав вимагати від Боржника належного виконання усіх зобов`язань за договором позики, а також усіх витрат, пов`язаних з неналежним виконанням зобов`язань за договором позики. При цьому, новий кредитор зобов`язаний письмово повідомити Боржника про відступлення права вимоги протягом п`яти днів з дати посвідчення договору про відступлення права вимоги. Судом встановлено, що 14.06.2019 року Позивачем засобами поштового зв`язку було надіслано Відповідачу відповідне письмове повідомлення, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами поштового відправлення. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти тощо. Стаття 509 ЦК України визначає, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Таким чином, між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник зобов`язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана. Щодо вимоги про стягнення грошових коштів солідарно з [PERSON] , [PERSON] , слід зазначити наступне. З відзивів на позовну заяву стало відомо, що [PERSON] придбав автомобіль ще в 2014 році, про що уклав кредитний договір №50012347 від 12.08.2014 р. з ТОВ «Порше Мобіліті». У зв`язку із заборгованістю за кредитним договором в червні 2017 р. приватним нотаріусом накладено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] грошової суми в розмірі 1\~001 790,57 грн. Так, в рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року по справі № 521/10062/17 зазначено, що у виконавчому написі від 09.06.2017 року вказаний строк за який проводиться стягнення, а саме за період з 12 серпня 2014 року по 16 лютого 2017 року. Однак відповідно до облікової виписки від 09.06.2017 року заборгованість у позивача відсутня та всі платежі сплачені за період з 13.08.2014 року по 03.05.2017 року (розмір заборгованості 0 (нуль) гривень), останній сплачений платіж 29.05.2017 року в розмірі 7\~438, 11 гривень та 01.06.2017 року в розмірі 160, 23 гривень. Рішення набрало законної сили 12.12.2017 року. Преюдиціальність обов`язок для всіх судів, що розглядають справу, приймати без перевірки та доказів факти, які були раніше встановлені та закріплені в судовому рішенні по іншій справі, яке набуло законної сили. Властивість преюдиційності фактів ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його межами, за якими сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їхні правонаступники не можуть знову оскаржувати в іншому процесі встановлені рішенням суду факти та правовідносини. Поняття «praejudice» містить такі ознаки: законність, обов`язковість її застосування, достовірність раніше доведених фактів, об`єктивність, зв`язок обставин справи, що розглядається, із судовим рішенням, що набрало законної сили. З огляду на вищевикладене, суд зіставивши фактичні данні, не приймає до уваги доводи позивача, про те, що грошові кошти були надані для сімейних потреб, а саме придбання автомобіля для дружини [PERSON] Аudi Q7 2014 року випуску, так як на момент отримання грошових коштів згідно договору позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] , заборгованість за кредитним договором № 500012347 становила 7\~369 гривень 43 копійки що не є пропорційним до грошових коштів у сумі 32 000 (тридцять дві тисячі) доларів США, що складало 858 000 (вісімсот п`ятдесят вісім тисяч) гривень наданих згідно договору позики від 23 травня 2017 року, а відтак вимоги про солідарне стягнення з відповідачів не знаходять свого обґрунтування. Щодо стягнення суми заборгованості з [PERSON] , слід зазначити наступне. Спірні правовідносини регулюються\~ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій ст.ст.207, 1047 ЦК України. Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Наданий суду нотаріально посвідчений договір позики є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Відповідно до ч. 1\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. В порядку\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу\~статті 1051 Цивільного кодексу України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За правилом ч. ч. 2 та 3\~ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов`язання свідчить про невиконання останнього. Отже, це грошове зобов`язання виконано відповідачем не було, чим порушено вимоги\~ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог\~ЦК України. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно із ст. ч.1\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За правилом ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1стаття 1046 ЦК України). Дана особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Як встановлено судом, Позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші кошти вказані в договорі позики, а відповідач зобов`язався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув. Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконавши належним чином взяті на себе за договором позики від 23 травня 2017 року зобов`язання, на вимогу позикодавця повинен сплатити останній за договором позики борг. Однак, у статті 509 ЦК України йдеться мова про те, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, згідно зі статтею 11 ЦК України, є 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У відповідності до статей 526, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється, в тому числі, виконанням, проведеним належним чином. В статтях\~524,\~533\~ЦК України\~йдеться мова\~про те,\~що зобов`язання\~має бути\~виражене у\~грошовій одиниці\~України -\~гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо\~у зобов`язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором\~або законом\~чи іншим\~нормативно-правовим\~актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду України справі № 373/2054/16-ц 16.01.19 року зробила висновки щодо застосування іноземної валюти при виконанні договірних зобов`язань, зазначивши, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України,\~однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.\~Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.\~ У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.\~Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено суму до стягнення саме у грошовій одиниці України гривні в еквіваленті іноземної валюти - доларах США, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд не може стягнути борг в іноземній валюті доларах США. З огляду\~на вищевикладене,\~та те\~що учасника\~справи не\~оспорювалось,\~суд згоден\~з розрахунком\~позивача про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 815\~680 грн., що складає еквівалент 32 000 доларів США та вважає його обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, відповідачем не було повернуто у встановлений строк [PERSON] , а саме: грошові кошти у розмірі 32000,00 доларів США, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 815\~680 грн., що складає еквівалент 32000 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За приписами ч.1 та ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 15 687,87 грн, також задовольняються судом. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене, суд задовольняє частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики.

Outcome: partial