Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

10 квітня 2020 року представник позивача Сімків Є.В. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що рішенням Новоселицького районного суду від 09 квітня 2020 року був вирішений спір між сторонами. Однак, судом не було вирішено питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, опис яких подано до суду в порядку ст. 141 ч.8 ЦПК України, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25300 гривень. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій зазначив, що позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України не подав до суду під час розгляду справи попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що є підставою для відмови у їх стягненні. Крім цього, акт наданих робіт був здійснений на виконання замовлення за договором від 17 червня 2019 року, якого матеріалах справи не має; сума за квитанцією № 4 від 04 березня 2019 року в розмірі 20000 гривень надана на виконання договору від 04 березня 2019 року в зовсім іншій справі № 720/1718/17-ц, яке даним складом суду не розглядалось. Посилаючись на безпідставність поданої заяви, просив відмовити у її задоволенні. Учасники по справі подали до суду клопотання про розгляд заяви у їх відсутності, що відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України не є перешкодою для розгляду даної заяви. Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, а також матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Новоселицького районного суду від 09 квітня 2020 року по цивільній справі № 720/2471/19 було частково задоволено первісний позов, а саме зобов`язано державного реєстратора скасувати з державного реєстру запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно по [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення Новоселицького районного суду від 23 квітня 2018 року та визнано право власності [PERSON] на 1/3 частку вказаного домоволодіння. Зустрічний позов задоволено повністю, а саме встановлено юридичний факт, що [PERSON] є племінником спадкодавця [PERSON] та визнано право власності [PERSON] на 2/3 частки домоволодіння. Даним судовим рішенням розподілено судові витрати між сторонами, а саме з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто судові витрати по справі у виді різниці сплаченого судового збору в сумі 614 гривень 85 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15210 гривень 50 копійок. Із посиланням на ст. 141 ч.8 ЦПК України представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25300 гривень. В обґрунтування своєї заяви представник позивача надала акт про надані послуги від 06 квітня 2020 року, договір про надання правової допомоги № 68 від 22 листопада 2019 року, квитанцію про оплату правової допомоги за вказаним договором від 08 квітня 2020 року, договір про надання правової допомоги від 04 березня 2019 року та квитанцію до прибуткового ордеру № 4 від 04 березня 2019 року. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Вирішуючи дану заяву суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2 ст.134 ЦПК України). Пункт 9 частини 3 статті 175 ЦПК України також передбачає подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Як вбачається із матеріалів цивільної справи № 720/2471/19, позивачем [PERSON] та її представником разом із поданням першої заяви по суті не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, неподання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи разом із першою заявою по суті спору є підставою для відмови у відшкодуванні таких судових витрат. Таким чином, із урахуванням того, що судовим рішенням від 09 квітня 2020 року з відповідача на користь позивача було стягнуто судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову, виходячи з положень ст.ст. 134, 175 ЦПК України сам факт неподання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат разом із першою заявою по суті, є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім цього, згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. З ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних о слуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу представник [PERSON] подала до суду акт про надані послуги від 06 квітня 2020 року, в якому зазначено що послуги надано відповідно до договору від 17 червня 2019 року. Однак, такого договору до матеріалів справи не додано. В п. 3.1 доданого до заяви договору про надання правової допомоги № 68 від 22 листопада 2019 року зазначено, що [PERSON] сплачує своєму представнику винагороду за правову допомогу в розмірі, визначеному в додатку № 1 до цього договору. Проте, такого додатку № 1 суду не надано, що позбавляє можливості з`ясувати справжню домовленість сторін даного договору про розмір оплати за надані послуги. В матеріалах справи містяться копія договору про надання правової допомоги від 04 березня 2019 року. Водночас, із змісту договору від 04 березня 2019 року вбачається, що за цим договором правнича допомога надана адвокатом Сімків Є.В. замовнику [PERSON] у іншій справі, а саме №720/1718/17-ц. Згідно квитанції до прибуткового ордеру № 4 від 04 березня 2019 року оплата в сумі 20000 гривень відбулось за договором від 04 березня 2019 року, тобто у іншій зовсім цивільній справі (№720/1718/17-ц). За вказаних обставин вважаю, що надані представником позивача [PERSON] докази документально не підтверджують витрати на правову допомогу у цивільній справі № 720/2471/19, а доданий до заяви розрахунок таких витрат не відповідає умовам наданим суду договорів про надання правової допомоги, у зв`язку із чим у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат слід відмовити за безпідставністю. На підставі ст. 270 ЦПК України, -

Outcome: dismissed