Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

10.10.2019 року в суд звернулась [PERSON] позовом до Великоновосілківської селищної ради про, з врахуванням уточнення, визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS] . Через недотримання нотаріальної форми договору, яка на час його укладення не вимагалась, реєстрація права власності на даний час є неможливою, що стало підставою для звернення до суду з позовом про відновлення невизнаних прав та захисту інтересів позивача. Сторони, їх представники в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надана суду заява, в якій він вимоги, викладені в позові підтримав повністю та просив суд здійснювати розгляд без його участі та участі позивача. Від Великоновосілківської селищної ради, надійшов лист в якому селищна рада позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову визнала повністю та клопотала про можливість розгляду справи без участі її представника. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак, згідно ст. 49, 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Обґрунтованість заявлених вимог підтверджується також і зібраними у справі доказами. Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено: Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку 09.07 1998 року [PERSON] купила, а [PERSON] продав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4) 14.07.1998 року на ім`я позивачки Великоновосілківським бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок та проведено державну реєстрацію права власності, що підтверджується штампом Великоновосілківського БТІ на зворотньому боці спірного договору (а.с.5-7). Після придбання будинку позивач вважала себе добросовісним набувачем, сплачувала земельний податок за користування прибудинковою територією, що підтверджується довідкою виконкому Великоновосілківської селищної ради від 16.01.2020 року № 02-28-68 (а.с.25). Згідно державного акта на земельну ділянку серія ЯИ № 376658 від 05.01.2010 року [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,2443 га кадастровий номер 1421255100:06:003:0162 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Згідно договору на постачання електричної енергії від 29.10.2017 року та квитанцій про сплату за електричну енергію, позивачка здійснювала оплату за користування вказаними послугами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27-28 Неможливість на даний час оформити у встановленому порядку право власності на домоволодіння, порушує право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном та стало підставою для звернення про їх відновлення в судовому порядку. \~\~\~\~\~\~Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до змісту пункту 3 частини 1\~статті 129 Конституції України, ст.\~ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Поданими позивачем доказами, визнаними відповідачем, доведено обґрунтованість заявлених вимог. В порядку ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до змісту\~статті 386 ЦК України, захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками та правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту правочину, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. В порядку ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] у відповідності з діючим законодавством, позбавлена можливості посвідчити договір нотаріально, що не було зроблено в момент його укладання, і така можливість на даний час втрачена. Іншого можливого способу захисту свого права у позивача немає. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, визнані сторонами, не порушують права та обов`язки інших осіб, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved