Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

11 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 22310,00 гривень за договорами позики: від 11.07.2017 на суму 8810,00 гривень та від 25.07.2017 на суму 13500,00 гривень, а також - судовий збір у розмірі 768,40 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та [PERSON] 11 липня 2017 року було укладено договір позики на суму 8810 гривень зі строком повернення до 30.11.2017 року, а 25 липня 2017 року договір позики на суму 13500 гривень зі строком повернення до 30.11.2017 року. [PERSON] виконали свої обов`язки зо договорами та передала [PERSON] грошові кошти. Натомість відповідач в порушення умов договорів та положень діючого законодавства не повернув запозичені грошові кошти. Ухвалою судді від 31 травня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи рекомендованою кореспонденцією та повідомленням на офіційному сайті Судової влади, наданий час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. До заяви надав оригінали договорів позики з розписками. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин Судом встановлено, що 11 липня 2017 року було між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір, згідно умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 8810 гривень, факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому позики. Зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 30 листопада 2017 року. Відповідно до п.9 указаного Договору сторони свідчать, що вони не приховують обставин, які мають істотне значення для справи, умови договору зрозумілі та відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Оригінал вказаного договору разом із розпискою долучено до матеріалів справи. Також 25 липня 2017 року було між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір, згідно умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 13500 гривень, факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому позики. Зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 30 листопада 2017 року. Відповідно до п.9 указаного Договору сторони свідчать, що вони не приховують обставин, які мають істотне значення для справи, умови договору зрозумілі та відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Оригінал вказаного договору разом із розпискою також долучено до матеріалів справи. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, оскільки в судовому засіданні не були спростовані доводи позивача про невиконанням відповідачем своїм зобов`язань за договорами позиками, суд вважає необхідним позов задовольнити. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору .

Outcome: approved