Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

10 січня 2017 року, представниця позивача [PERSON], звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд, скасувати арешт на нерухоме майно, що належить померлому [INFO] [PERSON], накладений постановою ВДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП № 39299912 від 22.04.2014 р., мотивуючи це тим, що за життя спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], з останнього, за його життя, на користь ПП «Фірма «Орлан», на підставі судового наказу Овідіопольського райсуду Одеської області № 509/2326/13 від 10.06.2013 р. було стягнуто суму за спожиту воду у розмірі 5338,83 грн. та в межах виконавчого провадження постановою ВДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області від 22.04.2014 р. було накладено арешт на нерухоме майно боржника. Однак, постановою ВДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області від 24.06.2014 р. виконавчий документ - судовий наказ № 509/2326/13 від 10.06.2013 р. було повернуто стягувачу ПП «Фірма «Орлан» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та з цього часу до сьогоднішнього дня, стягувачі повторно не звертались до ВДВС з виконавчим документом та не пред'являли його до виконання повторно, а вказаний арешт заважає позивачу оформити належним чином спадщину, яка відкрилася після смерті свого батька [PERSON] Представниця позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, але надіслала до суду заяву, в якій вона повністю підтримала позов, і з посиланням на ст. 158 ЦПК України просила його задовольнити і слухати справу за її відсутності (а.с. 23). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, але надіслав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу за їх відсутності (а.с. 21,22,24). Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна - арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Пунктом 7 частини 1 статті 47 Закону передбачено - виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав - арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Суд встановив, що постановою ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області від 22.04.2014 року б/н про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження було накладено арешт житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою : [ADDRESS], належний боржнику [PERSON] (а.с. 15). Однак, постановою ВДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області від 24.06.2014 р. про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто стягувачеві ПП «Фірма Орлан» судовий наказ № 509/2326/13 виданого 10.06.2013 р. Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь стягувача ПП «Фірма Орлан» боргу у сумі 5338,83 грн. з вказівкою про те, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений повторно до ВДВС до 24.06.2015 р. (а.с. 16). Згідно із свідоцтва про зміну імені божник [PERSON] змінив прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського РУЮ Одеської області від 16.01.2009 р. (а.с. 8). На теперішній час [PERSON] оформлює спадщину після смерті свого батька [PERSON], однак приватним нотаріусу Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. йому було відмовлено, у зв'язку із накладанням арешту на спадкове майно (а.с. 14). Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини справи, а саме, той факт, що існування арешту перешкоджає позивачу оформити спадщину після смерті його батька [PERSON], та той факт, що судовий наказ № 509/2326/13 виданий 10.06.2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення боргу з [PERSON] - було повернуто стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» і з цього часу до сьогоднішнього дня, стягувачі повторно не звертались до ВДВС з виконавчим документом та не пред'являли його до виконання повторно, суд вважає, що відпали підстави, які слугували підставою для накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження на майно боржника [PERSON], померлого [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.11.2013 р., у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню повністю (а.с. 7).

Outcome: approved