Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

10.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 05.03.1988 року. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння. Однією сім'єю з відповідачкою він не проживає три роки, уже два роки у нього інша сім'я. Збереження шлюбу вважає неможливим, так як це суперечить його інтересам, шлюб існує лише формально. Розлучатися через органи РАЦСу відповідачка не бажає. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Суду пояснив, що має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, так як однією сім'єю з відповідачкою він не проживає приблизно три роки. Миритися з відповідачкою не бажає, так як вони втратили повагу та розуміння, мають різні характери та погляди на сімейне життя. В нього інша сім'я і він хоче узаконити шлюбні стосунки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, яку отримала 16.12.2014 року, що підтверджується реєстром на вихідну поштову кореспонденцію, відстеженням пересилання поштового відправлення - судової повістки на її адресу (а.с.13, 14), про причини неявки в суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у її відсутності від відповідачки не надходило. Заперечень щодо позову від відповідачки не надходило, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 11.12.2014 року. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи та не з'явилася до суду без поважних причин. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з'явилася до суду без поважних причин, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала, а позивач не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.03.1988 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від даного шлюбу позивач та відповідачка неповнолітніх дітей не мають. Сторони однією сім'єю не проживають три роки, що стверджував у позовній заяві та в судовому засіданні позивач і не заперечила відповідачка, оскільки заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 11.12.2014 року, не подала. Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, так як має іншу сім'ю протягом останніх двох років і бажає узаконити шлюб у цій сім'ї. Причиною розладу в сім'ї сторін стали різні характери та погляди на сімейне життя. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON], а саме: що у їх сім'ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу різниці в характерах, поглядах на сімейне життя, ведення спільного господарства, у зв'язку із чим сторони не проживають однією сім'єю приблизно три роки. Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, тому суд вважає, що шлюб існує формально та суперечить інтересам позивача, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved