Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

12.06.2018 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягнення з 12.06.2018 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 17.04.2010 року по 08.09.2014 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач з січня 2013 року проживає окремо, будує своє життя з іншою жінкою та згодом одружився. У новій сімї у нього народився син, тому з 2013 року не бере участі у вихованні та утриманні спільної доньки сторін. Оскільки відповідач на даний час працює на посаді державної служби, вважає, що він має змогу у відповідності до ст.180 СК України сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 27.07.2018 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та розяснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 28.08.2018 року відповідач подав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказав, що за усною згодою позивача бачився з дитиною, купував їй одяг, взуття, розвиваючі іграшки, канцтовари для дитячого садку та згодом школи, продукти харчування, ласощі і фрукти, надувний басейн, систематично возив її у зоопарк, цирк, ігрові розважальні центри, парки атракціонів, екопарки. Але згодом виявлялось, що дитина не носить речі, так як позивач продає їх через торгові площі за допомогою інтернету. Одним із останніх подарунків був електронний планшет з встановленими програмами для відпрацювання навиків читання, математики, української та англійської мови, задачки на логіку та подібне. Останні два роки позивач стала перешкоджати зустрічам батька з дитиною, вимагає від дитини називати її співмешканця татом. Як результат, зустрічі з дитино носять епізодичний характер, що негативно впливає на емоційну сторону життя як [PERSON], так і відповідача. На думку відповідача, вбачається тільки бажання витягнути з нього побільше грошей, які навряд підуть на дитину. Зауважив, що гроші від продажу речей дитини пішли на придбання спінінгу (риболовної вудки) для її співмешканця. Зазначив, що позивач просить стягнути частку доходу відповідача, що значно перевищує встановлений ст.ст.182,185 СК України розмір аліментів на одну дитину, проте не наводить жодної із передбачених Сімейним кодексом України обставин, які зумовлюють збільшення частки доходу (зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із сторін та чи будь-яких інших підстав, що передбачені Сімейним кодексом України). Як обставину, яка має значення для вирішення спору, відповідач зазначає про наявність у нього: батьків-пенсіонерів, які перебувають частково на його утриманні; іншої малолітньої дитини (17.07.2017 р.н.); непрацездатної дружини (відпустка по догляду за дитиною до 3-х років), яка отримує щомісячно прибуток лише у вигляді матеріальної допомоги від держави у розмірі 860 грн. на малолітнього сина та не володіє будь-яким іншим майном. В свою чергу майновий стан відповідача характеризується лише наявністю заробітної плати, інших доходів не отримує. На заробітну палату відповідача поширюється режим спільної сумісної власності, передбачений ст.60 СК України. Позивач має витрати, такі як: оренда житла, оплата комунальних послуг, харчування та інші витрати, тому з урахуванням розміру доходів, аліментні виплати мають винятково цільовий характер, не призначаються для використання батьками на власні потреби, а виключно мають бути спрямовані для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвитку неповнолітніх дітей. За принципом рівномірного їх матеріального забезпечення відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, який є розумним і необхідним для забезпечення потреб, необхідних для виховання і утримання старшої доньки. Вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання старшої дочки [PERSON] у розмірі, що визначила позивач, порушуватиме права дитини, яка проживає з батьком, тим самим поставить її у нерівні (неоднакові) умови. Рішення суду щодо стягнення аліментів на старшу доньку має бути справедливим та об'єктивним, повною мірою відповідати інтересам дітей у правовідносинах сторін, що фактично між ними склалися. Вважає, що 1/6 частина розміру аліментів не тільки повністю покриває потреби дитини на матеріальне забезпечення, а й перевищує вартісну величину, достатню для забезпечення нормального функціонування розвитку дитини, збереження її здоровя, набору продуктів харчування та послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості дитини. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні позивач підтримала позов, просила задовольнити. Не заперечувала викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини. Доказів щодо обставин, які зумовлюють збільшення визначеного СК України розміру аліментів, не надала. Відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини. Вважає, що 1/6 частина розміру аліментів повністю покриває потреби дитини на матеріальне забезпечення, враховуючи, що мати також повинна утримувати дитину. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 227713, виданого 23.03.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 29. На підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 08.09.2014 року у цивільній справі № 615/1373/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається зі змісту довідки № 1245 від 15.05.2018 року, виданої КП «Жилкомсервіс» Дільниця № 29 [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю - позивачем у справі та знаходяться на її утриманні. 24.06.2016 року відповідач зареєстрував шлюб із [PERSON], що підтверджується даними Свідоцтва про одруження серії 1-ВЛ № 289913, виданого 24.06.2016 року Ленінським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 216. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними Свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 498805, виданого 28.07.2017 року Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 656. Зі слів відповідача, його дружина не має можливості працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Ст.180 СК України зобовязує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього Кодексу. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, з урахуванням положень ч.2 ст.181 СК України може брати участь у її утриманні в грошовій (або) натуральній формі. З положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ч.1 ст.182 СК України суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно з положеннями ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених \~ст.184 СК України. За змістом ст.183 СК України розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання двох дітей, становить одну третину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної [PERSON] України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року\~та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до приписів абз.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Прожитковий мінімум у відповідності до ч.1 ст.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Встановлений\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~ прожитковий мінімум на дітей віком від 6 років до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну\~\~величину\~\~достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Як передбачає ч.1\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ч. 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, враховуючи встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обовязок обох батьків утримувати дітей, з метою створення умов, необхідних для всебічного розвитку обох дітей, відносно яких відповідач має батьківські зобовязання, суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial