Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

11 березня 2016 року, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачкою з 06 листопада 1993 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради Великомихйлівського району Одеської області, актовий запис № 14. Від вказаного шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів подружжя, втрата поваги один до одного. Шлюбні відносини фактично припинились на початку 2014 року. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав через канцелярію суду заяву, в якій просить задовольнити його позов в повному обсязі та розглянути справу у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 06 листопада 1993 року виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради Великомихйлівського району Одеської області, актовий запис № 14. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з початку 2014 року, позивач відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивач категорично налаштований на розірванні шлюбу, на примирення не згоден, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Частина 3 ст.115 Сімейного Кодексу України регламентує документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] судовий збір у розмірі 551,20 грн. на користь позивача [PERSON] На підставі ч.1 ст.24, ст. 105 ч.3, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved