Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

12.03.2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на період навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, вказуючи на те, що на даний час навчається на третьому курсі ДВНЗ «Слов`янський коледж транспортної інфраструктури» на бюджетній формі навчання на денному відділенні, проживає разом з матір`ю, відповідно знаходиться на її утриманні. У зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює, а тому не має можливості забезпечувати себе усім необхідним для навчання, зокрема, оплачувати проїзд, купувати канцелярське приладдя, на які потрібні кошти. При цьому, відповідач не бере участі в утриманні хоча має таку можливість(а.с.1). Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, про що суду надала відповідну заяву(а.с.23). Відповідач [PERSON] , був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, справу просив розглянути без його участі(а.с. 20). Виходячи з наведеного, а також з положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.2). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 квітня 2014 року (а.с.24-25). [PERSON] навчається на третьому курсі ДВНЗ «Слов`янський коледж транспортної інфраструктури» на бюджетній формі навчання на денному відділенні, термін закінчення навчання - 30.06.2022 року, проживає разом з матір`ю, відповідно знаходиться на її утриманні (а.с.5-6). Відповідач працевлаштований, працює в ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на посаді слюсаря аварійно-відновлюваних робіт, нарахований дохід за період за січня 2020 року по січень 2021 року складає 95904,47грн.(а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно врахувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи необхідність у додатковій матеріальній допомозі, зумовленій навчанням та супутніми витратами, відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу доньці, яка продовжує навчатися, за наявності у нього такої можливості. Отже, відповідач, будучи особою працездатного віку, отримаючи щомісячно заробітну плату, спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання. Суд також враховує, що на даний час [PERSON] у зв`язку з навчанням на денній формі позбавлена можливості працювати та заробляти кошти на навчання, проживає і навчається за межами постійного місяця проживання, тому вимушена оплачувати проїзд, навчається на безоплатній основі, однак відповідно до довідки про доходи від 25.02.2021 року, отримує стипендію за період з січня 2020 року по грудень 2020 року у розмірі 12774,56 грн.(а.с.10), інших джерел доходу не має, тому потребує матеріальної допомоги батьків у зв`язку з навчанням. Встановивши, що [PERSON] продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України, який полягає у тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Утім, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Судом встановлено, що з часу досягнення повноліття [PERSON] [INFO] , весь тягар по її утриманню вочевидь несе на собі її мати - [PERSON] , з якою проживає повнолітня [PERSON] (а.с.4-5). Доказів іншого відповідач суду не надав. Відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням обставин справи, вимог розумності та справедливості, враховуючи, обов`язок обох батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, наявність доходу у відповідача та можливість надання такого утримання, суд приходить до висновку про обґрунтованість і справедливість присудження аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу)щомісячно, що буде достатнім для забезпечення потреб повнолітньої [PERSON] , будучі суттєвим прибутком у її матеріальних витратах, та не стане непомірним тягарем для відповідача, як платника аліментів, задля дотримання балансу їхніх інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами. Розв`язуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 15.12.2017 року № 3674-17 та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, позов задоволено повністю, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому вираженні складає 908,00 гривень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved