Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

10 лютого 2014 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , Жовтневого РВ у м. Харкові ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод в розпорядженні житловим приміщенням шляхом виселення відповідачки з квартири [ADDRESS] та зняття її з реєстрації за зазначеною адресою. Оскільки суду стало відомо, що відповідачку [PERSON] рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2014 року було визнано недієздатною, відомостей про встановлення над нею опіки у суду відсутні , ухвалою суду від 2 липня 2014 року було залучено до участі у справі на стороні відповідачки, у якої третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради. У обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що 29 жовтня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] було продано їй на умовах цього договору належну йому на праві власності квартиру, яка складається із однієї жилої кімнати , житловою площею 18,3 кв.м., загальною площею 36,7 кв. м., що розташована за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.4 договору продавець свідчить , що квартира нікому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під забороною /арештом/, а також заставою , не перебуває, судового спору щодо неї немає, малолітні та неповнолітні діти , недієздатні чи обмежено не дієздатні особи у вищевказаній квартирі не мають місця реєстрації, місця проживання, не мають прав на користування нею або будь-якою її частиною та унаслідок укладення цього договору не порушуються права та законні інтереси інших осіб. Також, відповідно п. 1.8 договору Продавець довів той факт, що відчужувана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя та є особистою приватною власністю, і осіб , які б могли поставити питання про визнання за ним права власності на відчужувану квартиру, у тому числі відповідно до статей 65,74 та 79 СК України не має. Відповідно вимог п. 4.1 договору Продавець зобов'язується у строк до 29.11.2013 року знятися з реєстраційного обліку та зняти з обліку усіх зареєстрованих в квартирі осіб, звільнити квартиру , передати покупцю ключі від квартири та технічну документацію на неї. Відтак , виходячи з вищенаведеного, стає наявним, що внаслідок укладення та виконання вищевказаного договору до неї передбаченим законом шляхом перейшло у власність майно, а саме однок5імнатна кватира [ADDRESS] . Між тим , як незабаром виявилось за вказаною адресою зареєстрована та мешкає невідома їй раніше особа [PERSON] , [INFO], рідна сестра продавця за вказаним договором купівлі-продажу [PERSON]. [PERSON] проживає за вказаною адресою без будь-яких законних підстав проти її волі, як власника , не зважаючи на ті обставини, що їй відомо про ті обставини, що дане житлове приміщення придбане нею за вищевказаним договором у законному порядку та є єдиним власником вказаного житлового приміщення . Тобто, невідома їй раніше особа [PERSON] незаконно проти її волі власника , грубо порушуючи її Конституційні права-проживає, користується не дає їй можливості вільно користуватися та розпоряджатися її майном, яке належить їй на праві власності.. У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги , надали пояснення відповідні вищенаведеному, 22 серпня 2014 року представник позивачки надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачку [PERSON] рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2014 року було визнано недієздатною, відомостей про встановлення над нею опіки у суду відсутні , ухвалою суду від 2 липня 2014 року було залучено до участі у справі на стороні відповідачки у якої третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради. З матеріалів цивільної справи вбачається, що до суду з заявами від 17 березня 2014 року та від 30.05.2014 року про зупинення провадження у справі /а.с.14/ та залучення до участі у справі відділу опіки та піклування Жовтневого району м. Харкова, зверталася представник сина відповідачки [PERSON], [PERSON], [PERSON] . /а.с.59/. 18 червня 2014 року [PERSON] було надано суду рішення від 13 червня 2014 року про визнання [PERSON] недієздатною. [PERSON] 18.08.2014 року було повідомлено про час та місце розгляду справи, 20 серпня 2014 року їй також кур'єром вручалася повістка про призначення справи до розгляду на вказану вище дату, з метою повідомлення нею синові [PERSON] про час та місце розгляду справи. Однак , ні від сина [PERSON] , ні від представника [PERSON] не надійшло до суду відомостей про особу , яка призначена опікуном недієздатної [PERSON]. Таким чином, в судовому засіданні інтереси недієздатної [PERSON] повинно було представляти Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської місткої ради., яке було залучено до участі у справі як третя особа на стороні [PERSON] . Про час та місце розгляду справи Управлінню праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради було повідомлено належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення . Однак 3- я особа у судове засідання не з'явилася , про причини неявки суду не повідомила. Відповідач -Жовтневий РВ у м. Харкові ГУМВС України в Харківській області у судове засідання не з'явився , просив розглядати справу за його відсутністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів , якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивачка та її представник не заперечують проти ухвалення заочного рішення , судом було прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи, що не суперечить вимога ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухав пояснення позивачки , її представника, дослідивши матеріали справи , вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню , виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.10.2013 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5). Зазначена квартира була придбана позивачкою на підставі договору купівлі продажу від 29 жовтня 2013 року , відповідно до якого вона придбала вказану квартиру у [PERSON] (а.с. 6-7). З довідки Ділянки №45 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 03.07.2012 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована та мешкає [PERSON] . (а.с. 18). Представник позивачки у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його рідною сестрою, яка подарувала йому спірну квартиру ще 5 квітня 1995 року /а.с.47/. Проте , що він продав квартиру , яка належала йому на підставі договору дарування, сестрі [PERSON] було відомо та вона повинна була виселитися та знятися з реєстрації за місцем мешкання свого сина або батька. Однак цього не зробила до сьогоднішнього дня. Проте , що сестра [PERSON] страждає психічним захворюванням йому відомо не було , на момент продажу спірної квартири була дієздатною. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується належними доказами , позивачка [PERSON] придбала спірну квартиру у власника [PERSON], тобто відбулася заміна власника , та є законним власником квартири [ADDRESS] . Дійсно судовим рішенням від 13 червня 2014 року [PERSON] було визнано недієздатною, а також встановлено, що вона з 3 лютого 1988 року перебуває на диспансерному обліку із діагнозом «шизофренія», параноідна форма, безперервний тип перебігу, за даним діагнозом є інвалідом 2 групи. Однак на даний час договір купівлі продажу спірної кватири не визнано недійсним, а тому позивачка є законним власником. Оскільки права членів сім'ї колишнього власника є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням. Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Відповідно до ст. 391 ЦК У;країни власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження своїм майном. У розумінні ст. ст. 156,64 ЖК України [PERSON] не була і не є членом сім'ї нового власника квартири [PERSON] Порушене право власника житла щодо усунення перешкод у здійснення ним прав власника , підлягає захисту шляхом виселення відповідачки [PERSON]. Згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з вищенаведеного , відповідачку у справі необхідно зняти з реєстраційного обліку місця проживання за адресою [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved