Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

12.02.2020 до суду надійшла зазначена позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що відповідач [PERSON] має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] .. 30.07.2018 головним лікарем та завідуючою відділенням постнатального виходжування новонароджених КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР», інспектором ювенальної превенції Покровського відділення поліції, спеціалістом служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради складено акт закладу охорони здоров`я та внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я у зв`язку з тим, що в КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» виявлена покинута дитина жіночої статі [INFO] . Реєстрація народження дитини відбулась згідно з рішенням виконкому Покровської районної у місті ради №301 від 08.08.2018. Малолітній дитині [PERSON] рішенням виконкому Покровської районної у місті ради №319 від 15.08.2018 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР», де вона перебуває на повному державному утриманні. За весь час перебування дитини у КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» мати та ніхто з родичів ні письмово, ні усно долею та станом здоров`я дитини не цікавились, участі у її вихованні не приймали, матеріальної допомоги не надавали, бажання забрати її на виховання в сім`ю не виявили. Відповідно до інформації з Покровського відділення поліції встановлено, що відповідач [PERSON] ніде не працює, за місцем реєстрації не проживає, вживає наркотичні речовини, веде бродячий та аморальний спосіб життя, постійного місця мешкання не має та встановити його не надалось можливим. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не створила належних умов для нормального розвитку дитини. Позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку відносно її дитини та стягнути з неї аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини доходів відповідача. З метою встановлення підсудності справи цьому суду та місця реєстрації відповідачів у справі відповідно до ст.187 ЦПК України 13.02.2020 було зроблено запити до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради та відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Остання відповідь надійшла до суду 02.03.2020. Ухвалою від 18.03.2020 відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання на 16.04.2020. У підготовче судове засідання сторони не з`явились. Позивач надіслав суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника в зв`язку з запровадженим карантином та просив повідомити про дату наступного судового засідання (вх.№7098 від 13.04.2020). Від виконкому Тернівської районної у місті ради до суду надійшов лист вих.№1/31-201 від 02.04.2020, в якому зазначено про те, щоб розгляд справи проводити за відсутності його представника та про підтримку позовних вимог (вх.№7119 від 13.04.2020). Ухвалою від 16.04.2020 відкладено підготовче судове засідання в зв`язку з неявкою відповідача та поверненням від неї копій ухвали від 18.03.2020 та позовної заяви з додатками, направлених їй на адресу реєстрації, з відміткою про причини невручення: за закінченням встановленого строку зберігання. Крім того, 27.04.2020 судом отримано листа з ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» вих.№3/5-4696 від 23.04.2020 про те, що відповідач [PERSON] утримується у вказаній установі в зв`язку з розглядом у відношенні неї кримінального провадження Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (вх.№7845 від 27.04.2020). Судом 28.04.2020 до ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» для обвинуваченої [PERSON] направлено лист, в якому їй роз`яснено право подати відзив на позовну заяву та про неможливість її виклику до суду для розгляду даної справи і про можливість проведення судових засідань у режимі відеоконференції. 12.05.2020 до суду від відповідача [PERSON] надійшли пояснення, в якому вона висловила свою згоду на присутність у суді та заперечувала проти позову (вх.№8794 від 12.05.2020). Ухвалою від 27.05.2020 підготовче судове засідання було відкладено на 24.06.2020 в зв`язку з призначенням проведення судового засідання в режимі відеоконференції, оскільки відповідачка тримається в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)». У підготовчому судовому засіданні 24.06.2020 було оголошено перерву до 26.08.2020 для виклику всіх учасників справи. 21.08.2020 представник відповідачки адвокат Лушпенко Д.С. подав суду відзив на позов, в якому виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що із змісту позовних вимог вбачається, що підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є залишення нею дитини у пологовому будинку та ухилення з її боку від виконання батьківських обов`язків. Фактори, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Залишення дитини у пологовому будинку, як підстава позбавлення батьківських прав, може мати місце за умови відсутності поважної причини до того. Відносно відповідачки обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в зв`язку з чим вона утримується в КУВП №3, що свідчить про об`єктивну причину неможливості виконання відповідачкою батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні наслідки як для батьків, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. (вх.№15695 від 21.08.2020, а.с. 84). У підготовчому судовому засіданні 26.08.2020 було оголошено перерву до 23.09.2020 в зв`язку з відпусткою представника відповідачки. Від третіх осіб - КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» та Служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх представників і підтримку позовних вимог (вх.№№17586, 17621 від 23.09.2020). Ухвалою від 23.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.10.2020. Ухвалою від 23.10.2020 відкладено судове засідання на 26.11.2020 за клопотанням представника відповідача про необхідність надання особистих пояснень відповідачем [PERSON] , яка тримається під вартою, здійснивши розгляд справи в режимі відеоконференції. 26.11.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 22.12.2020 перед дослідженням письмових матеріалів справи. 22.12.2020 у судовому засіданні оголошено перерву на 22.01.2021 перед судовими дебатами. Ухвалою від 22.01.2021 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та відкладено розгляд справи на 24.02.2021. У судовому засіданні 24.02.2021 було оголошено перерву до 30.03.2021 в зв`язку з відсутністю представника відповідача. У судовому засіданні 30.03.2021 оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено про дату складення повного рішення. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, не погоджуючись із вимогою про позбавлення її батьківських прав, пояснила, що відносно неї спочатку був обраний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який потім змінено на тримання під вартою. Вона не змогла забрати дитину з пологового будинку, оскільки у неї не було паспорта. Паспорт вона отримала вже тоді, коли перебувала під вартою. Вона приїжджала у лікарню, привозила дитині те, що було їй необхідно: серветки, присипку. Вона бажає забрати дитину і після звільнення планує жити у квартирі співмешканця, погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі з тих же підстав, що викладені у відзиві на позов. Додатково зазначив, що шестимісячний строк необхідно рахувати з 30.07.2018, тобто з дати складення акту про покинуту дитину. Але враховуючи, що до відповідача [PERSON] з 25.01.2019 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, то вона об`єктивно не змогла до закінчення вказаного терміну забрати свою дитину із лікувального закладу. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України станом на 10.08.2018 (а.с.5,9). Рішенням Покровської районної у місті ради від 15.08.2018 №319, [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.6). 30 липня 2018 року складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, відповідно до якого 13.07.2018 в КП «КПЦ зі стаціонаром» ДОР» без матері поступила [PERSON] , дівчинка, [INFO] (а.с.7). 30.07.2018 КП «КПЦ зі стаціонаром» ДОР» направив у службу у справах дітей Покровської районної в місті ради повідомлення про покинуту дитину, в якому зазначив, що у їх закладі з 13.07.18 у відділенні постнатального виходжування новонароджених перебуває покинута дитина [PERSON] , дівчинка. Дата народження [INFO] , пологи позалікарняні. Мати, [PERSON] , після пологів була доставлена з новонародженою дитиною в КЗ «Криворізький міський клінічний пологовий будинок №1» ДОР» без документів в стані наркотичного сп`яніння. За час перебування дитини в закладі мати цікавилась нею один раз 14.07.2018 (а.с.8). 21.08.2018 КП «КПЦ зі стаціонаром» ДОР» повідомив службу у справах дітей Покровської районної в місті ради, що дитина 21.08.2018 переведена в КЗ «Криворізький спеціалізований Будинок дитини» ДОР» (а.с.10). 12 липня 2018 року видано медичне свідоцтво про народження №1119, яким підтверджено, що у [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , народилась [INFO] дівчинка. (а.с.11). Рішенням Покровської районної у місті ради від 08.08.2018 №301 порушено клопотання перед Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про реєстрацію народження дитини, покинутої в КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР», записавши прізвище - [PERSON] , ім`я - [PERSON] , по-батькові - [PERSON] , дата народження - [INFO] . Батьками записати: мати - [PERSON] , батько- [PERSON] . (а.с.12). 05.09.2018 листом №48.3/2-4511ЖЄО начальник Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомив начальника служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради, що в ході проведення збору матеріалу було встановлено, що 30.07.2018 з КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР» надійшло повідомлення про покинуту дитину в пологовому будинку, мати якої [PERSON] . При з`ясуванні обставин було встановлено, що [PERSON] ніде не працює, за місцем реєстрації не мешкає, вживає наркотичні речовини, веде бродячий спосіб життя, постійного місця мешкання не має. Встановити місце мешкання останньої не виявилось можливим. (а.с.13). Згідно з довідкою від 26.04.2019 №01-04/380, дитина [PERSON] , [INFO] , дійсно знаходиться у комунальному закладі «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» на повному державному утримуванні з 21.08.2018 по теперішній час на підставі рішення виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 15.08.2018 №319. За весь час перебування дитини у закладі, мати та ніхто з родичів на письмово, ні усно, долею та станом здоров`я дитини е цікавилися, у вихованні та утриманні участі не приймали, матеріальної допомоги не надавали, бажання забрати дитину в сім`ю не виявляли. (а.с.14). Відповідно до акту відвідування від 18.04.2019, спеціалістами служби у справах дітей був здійснений виїзд за адресою: [ADDRESS] з метою обстеження умов проживання [PERSON] . Двері відчинив чоловік, який назвався господарем квартири. Відмовився надавати свої персональні дані та повідомив, що [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає. Її місцезнаходження йому не відомо. (а.с.15). Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради 18.04.2019 повідомив службу у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 10.12.2010 по теперішній час. (а.с.16). У висновку виконкому Покровської районної у місті ради від 08.05.2019 зазначена необхідність позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с.17). 27.04.2020 до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу надійшло повідомлення ДУ «Криворізька установа виконання покарань», що [PERSON] , 1982р.н., утримується, але не відбуває покарання в їх установі (а.с.48). Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.05.2018 до [PERSON] як до підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання (копія, а.с.145-146, 149-150). Ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.08.2018 до [PERSON] як до підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби до 26.10.2018 (копія, а.с.151-152). Згідно з ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.10.2018 до [PERSON] як до підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби до 25.12.2018 (копія, а.с.153-154). Ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.01.2019 до [PERSON] як до підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою по 25.03.2019 включно (копія, а.с.155). З виписки із історії розвитку дитини [PERSON] , [INFO] , №877/01-01 від 29.09.2020 вбачається, що дитина 13.07.2018 переведена до перинатального центру з діагнозом, пов`язаним із наркоманією матері, наявність у неї вроджених вад розвитку та перебування до 31.01.2020 на обліку у Центрі СНІДу (копія, а.с.159). Відповідно до ч.2 ст. 143 Сімейного кодексу України, мати, яка не перебуває у шлюбі, зобов`язана забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я. Пунктом 1 ч. 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Судом встановлено, що новонароджена донька відповідача [PERSON] - [PERSON] з КЗ «Криворізький міський клінічний пологовий будинок №1» ДОР 13.07.2018 була переведена на лікування у відділення постнатального виходжування новонароджених КЗ «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР» без матері. Тобто, відповідач [PERSON] достеменно знаючи, що її донька знаходиться у пологовому будинку, без поважних причин не забрала її для подальшого лікування в іншому закладі охорони здоров`я, що свідчить про її свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Доказів того, що відповідач відвідувала дитину у лікарні, а також того, що їй не віддавали дитину без пред`явлення документів, що посвідчують особу, суду не надано. Натомість судом встановлено, що відповідач [PERSON] як до пологів, так і після них систематично вчиняла злочини проти власності (крадіжки, шахрайство). Застосовані до [PERSON] запобіжні заходи, починаючи з 22.05.2018 по 30.10.2018, які не пов`язані з позбавленням волі, в повній мірі не перешкоджали їй виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї доньки. З огляду на вказане вище у сукупності, зважаючи на зазначені вище досліджені письмові докази в ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що відповідач без поважної причини не забрала свою малолітню дитину з закладу охорони здоров`я та не виявляла до неї батьківського піклування, що свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним (параграф 76). Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У даному випадку суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, який є достатньо обґрунтованим та з якого вбачається, що комісія ретельно підійшла до вирішення питання щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини, повно виклала обставини, які свідчать про те, що відповідач станом здоров`я та долею дитини не цікавилася, матеріальної допомоги їй не надавала, бажання забрати в сім`ю не виявляла, за місцем реєстрації не проживає, вживає наркотичні речовини, веде бродячий спосіб життя, а тому в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі без участі матері, яка може своєю поведінкою завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач до застосування до неї запобіжного заходу у виді триманні під вартою не працювала, зловживала наркотиками, вела асоціальний спосіб життя, не виявляла батьківського піклування щодо своєї дитини. Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку дійшов висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої дитини, хоча і є крайнім заходом впливу на неї, проте в обставинах, що склалися, є доцільним. Суд вважає, що залишення малолітньої дитини з відповідачем є небезпечним для її життя, здоров`я і морального розвитку, оскільки відповідач неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності (за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та проти власності), на час розгляду справи в суді перебуває у ДУ «Криворізька установа покарань (№3)» як засуджена у вчиненні ряду злочинів. Крім того, асоціальний спосіб життя може потенційно негативно впливати на виховання її малолітньої дитини в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові і поваги до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (частина перша статті 150 СК України). Аргументи відповідача про те, що вона об`єктивно не має можливості виконувати батьківські обов`язки (перебування у місцях позбавлення волі) є необґрунтованими, оскільки вона потрапила у таку ситуацію за наявності власної волі на вчинення умисних злочинів. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. В силу ч. 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною другою ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи, що за приписами ч.5 ст. 183 СК України передбачено стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, суд вважає, що на одну дитину з відповідача підлягають стягненню аліменти саме в цьому розмірі. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 2102 грн, від сплати якого звільнений позивач. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved