Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

11 квітня 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON], в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по відсоткам за кредитним договором від 24 червня 2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 25.03.2011 року по 25.03.2016 року в розмірі 11311 грн. 42 коп. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов'язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. 22.09.2016 року у звязку зі звільненням судді Баглійського районного суду Литвинчука В.П. справу згідно повторного автоматизованого розподілу передано на розгляд даного складу суду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24 червня 2006 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP30121602, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 3599 грн. 69 коп. на строк з 24.06.2006 року по 24.06.2008 рік включно, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, в обумовлені у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати з 21 по 28 число місяця у розмірі 192 грн. 90 коп. для погашення боргу згідно договору та Умов. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Датою 24.06.2008 року в договорі визначено кінцеву дату повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті простроченої заборгованості, але не кінцевий термін спливу виконання зобов'язання. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, у звязку з чим, розмір простроченої заборгованості відповідача по кредиту перед банком відповідно до детального розрахунку станом на 25.03.2016 р. складає 3099,02 грн. Сплата відсотків за Договором № DNH4KP30121602 позичальником повинна здійснюватися щомісячно то і позовна давність за вимогами, пов'язаними з стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. Строк прострочення за тілом кредиту за період 25.03.2011 р. по 25.03.2016 р. становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 3099,02 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,2%, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 3099,02 грн. х 0,2 % х 1825 днів прострочення/100 = 11311,42 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у письмових пояснення та додаткових поясненнях до позову, у яких, зокрема, зазначено, що в пунктах 3.2.2, 3.2.3, 3.2.9 Умов надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач підписуючи договір (заява), визначено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту в порядку і строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно з Заявою та п.п.4.1, 4.2 цих Умов та Тарифів. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної в Заяві. У разі не погашення кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п.4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отже, датою 24.06.2008 р. Договорі (заяві) визначено дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін закінчення виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором і припинення зобов'язань в цілому. Згідно з п.п. 4.1, 4.7 Умов за користування кредитом в період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати платить відсотки в розмірі, зазначеному в Заяві. При не погашенні кредиту в строки, встановлені у Заяві та п.3.2.2 Умов, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно з п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи, що Договір (Заява) не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Стаття 256 ЦК України дає визначення позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Таким чином, враховуючи, що сплата відсотків за Договором позичальником повинна здійснюватися щомісяця, то і позовна давність за вимогами, пов'язаними зі стягненням заборгованості за простроченими щомісячними платежами (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності з дати звернення до суду, якщо термін не збільшений умовами договору. Згідно п. 5.5 Умов надання банківських послуг сторони домовилися, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Відповідач [PERSON] в наданих до суду письмових запереченнях просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що у відповідності до умов договору, визначених у розділі Банківські послуги п.1, банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 3599,70 грн. на строк 24 місяці по 24.06.2008 р. включно, з умовами сплати відсотків, в обумовлених у договорі та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Пунктом 5.5 Умов передбачено, термін позовної давності по вимогам стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Як було вказано позивачем в позовній заяві, банк надає строковий кредит на строк 24.06.2006 року по 24.06.2008 року включно та встановлено порядок його погашення: щомісячно в період сплати, за який приймаєсться період з «21» по «28». число кожного місяця, таким чином визначено строк виконання зобовязання і період сплати щомісячних платежів. Відповідачем остання сплата визначених щомісячних платежів здійснена 25.09.2006 року квитанція № 60626AZ2K2 від цього числа, а тому строк позовної давності скінчився. 12.05.2016 року разом з запереченнями проти позову відповідачем подано заяву до суду про застосування строку позовної давності. Суд, взявши до уваги позицію представника позивача [PERSON], відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. В судовому засіданні встановлено, 24 червня 2006 року між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP30121602, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 3599 грн. 69 коп. на строк з 24.06.2006 року по 24.06.2008 рік включно, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, в обумовлені у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати з 21 по 28 число місяця у розмірі 192 грн. 90 коп. для погашення боргу згідно договору та Умов. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, у звязку з чим, розмір простроченої заборгованості відповідача по кредиту перед банком відповідно до детального розрахунку станом на 25.03.2016 р. нараховано в сумі 3099,02 грн. Відповідачем остання сплата визначених щомісячних платежів здійснена 30.10.2006 року меморіальний ордер від цього числа (л.с.45). Як зазначено у позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний загальному терміну позовної давності, встановленому ст. 257 ЦК України; строк прострочення за тілом кредиту за період 25.03.2011 р. по 25.03.2016 р. становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 3099,02 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,2%, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 3099,02 грн. х 0,2 % х 1825 днів прострочення/100 = 11311,42 грн. При цьому згідно додаткових пояснень позивача до позову позовна давність за вимогами, пов'язаними зі стягненням заборгованості за простроченими щомісячними платежами (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності з дати звернення до суду, якщо термін не збільшений умовами договору. Згідно п. 5.5 Умов надання банківських послуг сторони домовилися, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років (л.с.9-12). Згідно ст. 256 ст. 257 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 259 ст. 260 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, котрі повертаються згідно договору щомісячними періодичними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу; згідно ст. 266 ЦК України із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спивла і до додаткової вимоги (неустойки тощо). Пеня та відсотки підлягають стягненню в межах строку позовної давності. Посилання позивача у даній справі на судову практику, зокрема, постанову Верховного Суду України від 02.12.2015 року (л.с.31-35) не є доречним, оскільки предметом вказаної справи не був споживчий кредит, крім того, у правовій позиції викладеній у зазначеній справі № 6-249цс15 вказано, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Також зазначено, що при неповерненні коштів за кредитним договором у повному обсязі, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Як видно з розрахунку заборгованості за договором станом на 25.03.2016 року (л.с.6-7) останній платіж за договором [PERSON] внесено 30.10.2006 року; наступний період внесення відповідачем платежу - з 21 по 28 листопада 2006 року; відповідно до заяви позичальника (договору) позичальник зобов'язується повернути кредит , проценти , комісію відповідно до Заяви та Умов в термін не пізніш 25.03.2008 року, кредитні кошти надано на споживчі цілі - придбання телевізору та домашнього кінотеатру; згідно п.п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (л.с.9-12), термін позовної давності встановлено сторонами тривалістю 5 років. Таким чином твердження позивача про наявність підстав для відрахування строку позовної давності з дати звернення до суду і до 2011 року не грунтується на законі. Згідно ч.13 ст. 1 Закону України Про захист прав споживачів, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у звязку з чим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Таким чином, вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення задоволенню не підлягають. Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed