Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

11 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФГ «ДАЯНА-2005» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 15 жовтня 2013 року між нею та відповідачем у письмовій формі укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будівлі корівника з прибудовами, літ. «А», загальною площею 1 632,50 м. кв., розташованої за адресою: [ADDRESS] ; комплексу будівель та споруд зернотоку, що складається з будівлі зерноскладу літ. «А», загальною площею 1 639,5 м. кв., будівлі вагової з прибудовою літ. «Б», загальною площею 74,10 м. кв., огорожі №1-2, бетонної площадки №3 [ADDRESS] по [ADDRESS] ; комплексу ремонтно-механічних будівель, що складається з будівлі майстерні з прибудовами літ. «А-ІІ», загальною площею 870,80 м. кв., будівлі ангару літ. «А», загальною площею 597,9 м. кв.; будівлі АЗС літ. «В», площею 10,00 м. кв., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказані будівлі придбані нею за 50 000 грн. Умови договору виконані, однак нотаріально він не посвідчений, так як відповідач ухиляється від дій, спрямованих на нотаріальне посвідчення договору, у зв`язку з чим вона не може вчинити дії по реєстрації права власності на придбані об`єкти нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладений 15 жовтня 2013 року між нею та ФГ «ДАЯНА-2005». Ухвалою від 30 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 33-34). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача адвокат Ломака Н. М., яка діє на підставі ордеру, позов підтримала. Представник відповідача ФГ «ДАЯНА-2005» у судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 37). Заслухавши представника позивача, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1 ст. 76, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). У відповідності з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року між ФГ «ДАЯНА-2005», в особі голови господарства Гордієнка [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого позивач придбала у відповідача нежитлові будівлі, а саме: - будівлю корівника з прибудовами, літ. «А», загальною площею 1 632,50 м. кв, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - комплекс будівель та споруд зернотоку, що складається з будівлі зерноскладу літ. «А», площею 1 639,5 м. кв., будівлі вагової з прибудовою літ. «Б», загальною площею 74,10 м. кв., огорожі №1-2, бетонної площадки №3 [ADDRESS] по [ADDRESS] ; - комплекс ремонтно-механічних будівель, що складається з будівлі майстерні з прибудовами літ. «А-ІІ», загальною площею 870,80 м. кв., будівлі ангару літ. «А», загальною площею 597,9 м. кв., будівлі АЗС літ. «В», загальною площею 10,00 м. кв., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 договору продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчинений за 50 000 грн, які покупець сплачує готівкою в касу продавця в день укладення цього договору. Згідно з п. 3.1 договору передача нерухомого майна продавцем покупцю здійснюється в день повного розрахунку відповідно до п. 2.1 цього договору, шляхом підписання акту приймання-передачі нерухомого майна (а. с. 9). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії квитанції №10 від 15 жовтня 2013 року [PERSON] сплатила в касу ФГ «ДАЯНА 2005» 50 000 грн за вказаним вище договором (а. с. 14). У відповідності з актом приймання-передачі від 15 жовтня 2013 року ФГ «ДАЯНА 2005» передало [PERSON] вищезазначені об`єкти нерухомого майна (а. с. 10). Згідно з листами від 18 липня 2014 року та 23 січня 2015 року [PERSON] пропонувала ФГ «ДАЯНА-2005» з`явитися у призначений час до нотаріальної контори для посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 жовтня 2013 року (а. с. 11-12). Зі змісту листа голови ФГ «ДАЯНА-2005» Гордієнка А. В. від 20 травня 2015 року, наданого у відповідь на зазначені вище листи позивача, вбачається, що Фермерське господарство не може здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2013 року, оскільки [PERSON] вже не є його головою. Крім того в листі зазначено, що договір виконаний, розрахунки за ним здійснені у повному обсязі, а нерухоме майно передане [PERSON] по акту прийому-передачі (а. с. 13). Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 203 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Зі змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Таким чином, при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №754/2339/16-ц, Верховного Суду від 04 березня 2019 року в справі №665/2266/16-ц, від 17 квітня 2019 року в справі №2-4783/07. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від дій, спрямованих на нотаріальне посвідчення договору, мотивуючи свою відмову тим, що [PERSON] , який при його укладенні діяв від імені ФГ «ДАЯНА-2005», вже не є головою вказаного фермерського господарства. Разом з цим суду не доведено належними і допустимими доказами, що така причина є безповоротною, з огляду на те, що договір укладено з юридичною особою, яка не припинила свою діяльність на даний час, та не обґрунтовано, чому новий очільник фермерського господарства чи інша, уповноважена ним особа, не можуть вчинити дії щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2013 року. Також всупереч ст. 81 ЦПК України позивач не надав доказів того, що [PERSON] взагалі був наділений повноваженнями на укладення спірного договору купівлі-продажу. Суду не надано належних доказів, на якій правовій підставі визначені в договорі об`єкти нерухомості належали продавцю та чи мав він право здійснювати їх продаж, а також не обґрунтовано, чому договір не був нотаріально посвідчений в обумовлену в ньому дату 14 листопада 2013 року. З огляду на викладене, суд вважає, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15 серпня 2018 року сторонами укладено з порушенням вимог ст. ст. 203, 209, 657 ЦК України. Позивач не довів, що відповідач безповоротно ухиляється від нотаріального посвідчення договору і втрачена така можливість, а тому [PERSON] у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed