Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

10 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та його матір`ю [PERSON] . На підтвердження заявлених вимог [PERSON] зазначає, що він [PERSON] та [PERSON] , [INFO] є родичами першого ступеня спорідненості, остання є його матір`ю. Однак в свідоцтві про його народження серії [NUMBER] виданому 04.03.1957 року Великобайрацькою сільською радою Миргородського району Полтавської області прізвище дитини і матері зазначено як « [PERSON] », а не « [PERSON] » як зазначено у виданому 29.12.1998 року Миргородським МРВ УМВС України Полтавській області серії [NUMBER] паспорті на його ім`я та у свідоцтві про смерть його матері, виданому виконавчим комітетом Великобайрацької сільської ради Миргородського району Полтавської області серії [NUMBER] від 18.01.2019 року і заповіті складеному і посвідченому Великобайрацькою селищною радою Миргородського району Полтавської області 19.11.1992 року за реєстровим №31. Вважає прізвище « [PERSON] » і « [PERSON] » ідентичними, а помилки при написанні прізвищ у правовстановлюючих документах були допущені з невідомих йому причин. При зверненні до Другої миргородської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки у зв`язку з розбіжністю в написанні прізвищ спадкодавця, зазначеного в Свідоцтві про смерть та заповіті ( [PERSON] ), а також у Свідоцтві про народження особи, яка бажає спадкувати за цим заповітом - [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] ) неможливо достовірно встановити факт родинних відносин матері та сина, та тотожність особи, якій спадкоємець заповіла все своє майно з особою, яка звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав, тому останній змушений звернутися до суду. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання (а.с.25). В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримав, просив її задоволити з підстав вказаних у ній. Представник заінтересованої особи Великобайрацької сільської ради Миргородського району в судове засідання свого представника не направила, до суду подав заяву, в якій просили справу розглянути у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували (а.с.30). Заінтересована особи Друга миргородська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, до суду надала заяву, в якій просила справу розглянути у відсутність без їх участі ( а.с.27). Заслухавши пояснення заявника, свідка, вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] виданому 04.03.1957 року Великобайрацькою сільською радою Миргородського району Полтавської області матір`ю вказана [PERSON] , місце народження с.В.Байрак Миргородського району Полтавської області (а.с.11). В паспорті громадянина України позивача виданому 29.12.1998 року Миргородським МРВ УМВС України Полтавській області серії [NUMBER] зазначено [PERSON] , [INFO] , місце народження село В.Байрак Миргородського району Полтавської області (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] померла [INFO] в с.Великий Байрак Миргородського району Полтавської області (а..10). Державний нотаріус Другої миргородської державної нотаріальної контори Литвишко В.М. своєю постановою від 20 вересня 2019 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з розбіжністю в написанні прізвищ спадкодавця, зазначеного в Свідоцтві про смерть та заповіті ( [PERSON] ), а також у Свідоцтві про народження особи, яка бажає спадкувати за цим заповітом - [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] ) неможливо достовірно встановити факт родинних відносин матері та сина, та тотожність особи, якій спадкоємець заповіла все своє майно з особою, яка звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав (а.с.9). Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. В зв`язку з розбіжністю в написанні прізвищ спадкодавця, зазначеного в Свідоцтві про смерть та заповіті ( [PERSON] ), а також у Свідоцтві про народження особи - [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] ), останній має складнощі в оформленні спадщини. Аналізуючи зазначені докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про доведеність факту того, що [PERSON] є сином [PERSON] , тобто між ними встановлено факт родинних відносин, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні показами заявника та свідка [PERSON] , яка показала, що їй достовірно відомо, що [PERSON] є сином [PERSON] , оскільки вона є рідною сестрою заявника, а також матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог в цій частині, а тому вважає за необхідне встановити відповідний факт. Щодо вимоги заявника про встановлення судом, що [PERSON] та [PERSON] це одна і та ж особа, суд зазначає наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Разом з цим, ч. 3 ст. 315 ЦПК України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 встановлює, що заяви про встановлення факту належності свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів цивільного стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в окремому провадженні, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] в поданій заяві, просить суд, встановити факт, що [PERSON] і [PERSON] є однією тією ж особою, а тому просить фактично встановити тотожність особи. Відповідного до чинного законодавства, суд не може встановити в окремому провадженні тотожність особи, тому в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.7ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: partial