Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

11.10.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 15.12.2010р. у Бабушкінському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 875. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. У позовній заяві позивачка вказує, що шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з січня 2012р., коли відповідач став проживати за невідомою для позивачки адресою. Причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння, втрати почуття любові та поваги. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. У наданій суду заяві від 18.01.2017р. представник позивачки [PERSON] ( діє на підставі довіреності від 30.09.2016р.) позовні вимоги підтримав та просив шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та винести по справі заочне рішення в судовому засіданні за його відсутності та позивачки, та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 26) Відповідач [PERSON] в судові засідання 14.12.2016р. та 18.01.2017р. двічі поспіль не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судової повістки за останнім відомим місцем проживання відповідача, що підтверджується довідкою від 27.10.2016р. (а.с. № 9) та через оголошення у пресі «Вісті Придніпров,я», що відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням(а.с.№24) Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197, 224-226 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.12.2010р. у Бабушкінському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 875 (а.с. № 7). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через, різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з січня 2012 р., тобто п,ять років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач ніяких заперечень не надав, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. , що підтверджується квитанцією ( а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved