Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

10.10.2017 року [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON], звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 04.02.2017 року помер батько [PERSON] [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельних ділянок, розташованих на території Перепільчинецької сільської ради, та житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. Миру, 14, в с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області, власником якого була матір спадкодавця [PERSON] [PERSON], яка померла 13.07.2000 року. Спадкоємцем майна по закону є [PERSON], оскільки є сином померлого [PERSON], який спадщину прийняв в порядку ч.ч.3, 4 ст. 1268 ЦК України та частково оформив свої спадкові права. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, батько спадкодавця [PERSON] помер 20.03.2010 року. Проте оформити спадкові права її сина [PERSON] на житловий будинок вона не може через відсутність свідоцтва про право власності на будинок. Державним нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини на будинок через відсутність правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності, що є перешкодою для оформлення спадкових прав на вказаний будинок, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок, який знаходиться на вул. Миру, 14, в с. Перепільчинці, Шаргородського району, на імя померлої матері спадкодавця [PERSON] [PERSON], не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося. Просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті 13.07.2000 року [PERSON] на спадкове майно, яке складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 84,7 м. кв., в тому числі житловою площею 60,5 м. кв., веранди під літерою «а», погребу під літерою «А1», літньої кухні «Б», веранди під літерою «б», сараю під літерою «В», огорожі «1-3», загальною вартістю 63245 грн., що розташовані у с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області на вул. Миру, 14, і належали [PERSON], спадщину після смерті якої прийняв, але не оформив син останньої та батько [PERSON] [PERSON], який помер 04.02.2017 року. В судове засідання позивач [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON], не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, які в ньому наведені (а.с.85). Представник відповідача Перепільчинецької сільської ради Шаргородського району в судове засідання не зявився, але 26.10.2017 року до суду надійшла заява від Перепільчинецького сільського голови [PERSON], у якій останній просить розгляд справи за позовом [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON], до\~ Перепільчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом розглянути у відсутності представника сільської ради, позов визнає, заперечень щодо задоволення позовних вимог не має (а.с.80). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.07.2000 року в с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №097633, виданим Перепільчинецькою сільською радою (а.с.18). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на вул. Миру, 14, в с. Перепільчинці Шаргородського району, а також із земельної ділянки. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] відповідно до норм цивільного законодавства України, що було чинним на час смерті спадкодавця, який проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується погосподарськими книгами за 1996-2000 роки (а.с.29). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, чоловік останньої та батько спадкодавця [PERSON] [PERSON] помер 18.03.2010 року (а.с.19, 30). Крім того, судом встановлено, що [PERSON], прийнявши спадщину після смерті матері, не оформив свої спадкові права на все спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], оскільки помер 04.02.2017 року. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серії 1-АМ №362735 (а.с.9); довідкою виконкому Перепільчинецької сільської ради за №668 від 29.06.2017 року про те, що [PERSON] проживав та був зареєстрований в [INFO] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2015 року [PERSON] прийняв та оформив спадщину після смерті батька [PERSON], яка складається із права на земельну частку (пай) останнього та права на земельну частку (пай) матері [PERSON] (а.с.15). Судом встановлено, що [PERSON], спадщину після смерті якої прийняв спадкодавець [PERSON], була також власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходяться в с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області, на вул. Миру, 14. Вказаний факт підтверджується матеріалами інвентарної справи на будинок, даними з погосподарських книг, дослідженими судом. Так, відповідно до виписок з погосподарських книг за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в с. Перепільчинці на вул. Миру, 14. За даними погосподарських книг за період з 1996 року по 2000 рік, тобто на час смерті спадкодавця в 2000 році, [PERSON] так само зареєстрована як власник житлового будинку з господарськими будівлями та голова двору по вул. Миру, 14, в с. Перепільчинці (а.с.27-29). Головою двору після смерті [PERSON] в погосподарській книзі зазначений син останньої [PERSON] (а.с.30), що помер 04.02.2017 року. Також, згідно із даними з погосподарських книг за 1986-1990 роки, тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житлового фонду на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» (а.с.31), пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, [PERSON] зазначена головою двору та власником будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Перепільчинці на вул. Миру, 14 (а.с.27). Разом із власником будинку проживав [PERSON] чоловік останньої, син [PERSON], дочка [PERSON] Вказаний факт також підтверджується довідками виконкому Перепільчинецької сільської ради від 29.06.2017 року №670 та від 17.08.2017 року №898, з яких вбачається, що власником будинку по вул. Миру, 14, в с. Перепільчинці Шаргородського району є [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів за №244 від 22.10.1987 року (а.с.14, 20). За будинком по вул. Миру, 14, в с. Перепільчинці рахується земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,31 га, що підтверджується випискою з рішення 11 сесії 21 скликання Перепільчинецької сільської ради від 23.12.1993 року про передачу земельних ділянок в приватну власність на території сільської ради, відповідно до якого у приватну власність [PERSON] надано земельну ділянку площею 0,31 га (а.с.26). Вказаний факт також підтверджується довідкою КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 04.08.2017 року за №321, з якої вбачається, що право власності на будинок по вул. Миру, 14, в с. Перепільчинці за [PERSON] не зареєстровано (а.с.21). Із інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що будинковолодіння в с. Перепільчинці на вул. Миру, 14, складається з: житлового будинку під літерою «А», загальною площею 84,7 м. кв., в тому числі житловою площею 60,5 м. кв., веранди під літерою «а», погребу під літерою «А1», літньої кухні «Б», веранди під літерою «б», сараю під літерою «В», огорожі «1-3», загальною вартістю 63245 грн. Загальний фізичний стан будинку 1955 року забудови незадовільний, має 55% зносу, але експлуатація його можлива, потребує ремонту (а.с.22). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Перепільчинці на вул. Миру, 14. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.31). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№32 та 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. З листа-розяснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом обєкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію обєктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По обєктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами) (а.с.32). Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Перепільчинці по вул. Миру, 14, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON], яку прийняв, але не оформив спадкодавець [PERSON] Свої спадкові права на житловий будинок, що залишився після смерті [PERSON] і входить до складу спадщини, спадкоємець [PERSON] не оформив, а помер 04.02.2017 року (а.с.9). На час смерті [PERSON] з нею разом проживав та був зареєстрований чоловік [PERSON], який також помер (а.с.19). Таким чином, до складу спадщини, що залишилася після смерті батька [PERSON] [PERSON] входить, крім іншого, і житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на вул. Миру, 14, в с. Перепільчинці Шаргородського району. Спадкоємцем майна померлого [PERSON]О . є син останнього [PERSON], який спадщину після смерті батька прийняв та частково оформив у передбаченому законодавством України порядку. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії 1-АМ №194722 (а.с.8); Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України (а.с.10); довідкою виконкому Перепільчинецької сільської ради від 07.08.2017 року №897 про те, що померлий 04.02.2017 року [PERSON] по день смерті постійно проживав та був зареєстрований в [INFO]. Згідно запису в погосподарській книзі, особовий рахунок №0449-1 на час відкриття спадщини з останнім проживав син [PERSON] (а.с.66); інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.39); матеріалами спадкової справи №606/17 до майна померлого 04.02.2017 року [PERSON] (а.с.44-79), відповідно до якої 01.09.2017 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на належні спадкодавцеві (а.с.15) земельні ділянки, площею 1,0701 га та 1,3093 га, розташовані на території Перепільчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.71,74). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Перепільчинці на вул. Миру, 14, позивачу [PERSON] відмовлено 01.09.2017 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.7). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України). Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч. 4 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем Перепільчинецькою сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на майно померлого батька [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved