Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

11.09.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, яке було придбане за час перебування з [PERSON] у шлюбі, та просить: визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; залишити відповідачу квартиру за адресою [ADDRESS], два гаражі, автомобілі «Фольцваген Т-4», «Нива», мотоцикл «Хонда», моторну лодку, мисливську рушницю, посилаючись на те, що в добровільному порядку вирішити спір не вдалося. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] в цілому; визнати за ним право власності на ? частку в праві власності на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що дві трьохкімнатні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] були придбані у період шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки кожного з них є рівними, тому просила квартиру [ADDRESS] залишити їй, а квартиру [ADDRESS] - відповідачу. Позивач не заперечувала того факту, що на час звернення до суду спірне майно, а саме: два гаражі, автомобілі «Фольцваген Т-4», «Нива», мотоцикл «Хонда», моторна лодка, мисливська рушниця відсутні. [PERSON] та його представник в судовому засіданні просили відмовити повністю в первісному позові, оскільки квартира [ADDRESS] є його особистою власністю, оскільки була набута за кошти, які він одержав за власні кошти за рахунок продажі квартири, яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.2010 року. Крім того, він посилався на те, що для придбання цієї квартири були використані грошові кошти, які він позичив у [PERSON] за тієї умови, що в найближчий час ним буде укладений договір купівлі-продажу квартири, залишеної йому у спадок. Інше майно, яке могло бути предметом поділу між подружжям, відсутнє. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2007 року по 24.04.2014 рік, мають доньку - [PERSON], [INFO].( а.с. 6,7,52). Сторони у період шлюбу придбали майно: квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 17.08.2010 року; квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підстав Договору купівлі-продажу від 17.08.2010 року.( а.с. 8-9, 23-24) Відповідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5ст. 71 СК України). Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, суд вважає, що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] були набуті подружжям [PERSON] за час шлюбу та є їх спільною сумісною власністю. Оскільки жоден із подружжя не надав згоди на присудження грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, тому суд визнає ідеальні частки у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, визнавши за позивачкою право власності на ? частки у цьому майні. Крім того, рішенням Балаклійської міської ради № 415-VI від 01 липня 2011 року квартира [ADDRESS] переведена у нежитлове приміщення під магазин з продажу непродовольчих товарів, про що не заперечувала позивачка (а.с. 66). Отже, квартира [ADDRESS] на теперішній час не придатна для проживання, в зв»язку з чим суд вважає за неможливе виділити в натурі це приміщення відповідачу, а позивачу квартиру [ADDRESS]. Пунктами 2,3 ч.1 ст. 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування , або набуте за кошти, які належали їй, йому, особисто. Посилання відповідача [PERSON] на те, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана за кошти, отримані ним внаслідок продажу квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-809, та зареєстрованого в КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 10.04.2010 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спірна квартира була придбана сторонами 17.08.2010 року, а квартира, яка отримана у спадок була відчужена майже через чотири місяці - 14.12.2010 року.(а.с. 44,53). Крім того, твердження [PERSON] про те, що кошти в розмірі 115000,00 грн. на придбання спірної квартири були позичені у [PERSON] за тієї умови, що в найближчий час він продасть батьківську квартиру [ADDRESS], не знайшли свого підтвердження. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині [PERSON] не надано. Відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її чоловік позичав [PERSON] гроші в сумі 14 тис. дол. США для придбання квартири. Однак беззаперечних доказів того, що позичені кошти були витрачені [PERSON] саме на придбання спірної квартири, а не на власні потреби чи потреби сім»ї, останній суду не надав. Покази свідка [PERSON] за конкретних обставин, не можуть бути визнані достатніми доказами на підтвердження цього факту. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні вимоги [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі вище наведеного,

Outcome: partial