Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

10 серпня 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька. В позові зазначає, що з 1998 року вона перебувала у фактично шлюбних відносинах з відповідачем по справі. 25 жовтня 1999 року в них народився син [PERSON]. На прикінці 2003 року сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені у звязку з різними поглядами на життя, несумісність характерів та різне віросповідання. Після розриву відносин син залишився проживати з нею, відповідач пішов з сімї та почав жити окремо. Відповідач постійно проживав на території України та набув статусу громадянина іноземця, який постійно проживає на території України, про що свідчить посвідка на постійне проживання на території України, однак, при цьому він залишався громадянином [PERSON] Вєтнам. Декілька років тому, коли в України розпочалася економічна криза та відповідач втратив роботу, він вимушений був повернутися на батьківщину для того, щоб працювати там та здійснювати матеріально допомогу неповнолітньому сину. Таким чином, зараз відповідач України буває дуже рідко та більшу кількість часу на рік проживає у Вєтнамі. Вона ж сином часто виїздить за кордон для подорожей, санаторно-курортного лікування. Крім того, син професійно займається спортивними танцями та постійно їздить за кордон на збори, змагання та концерти. Відповідач не має фінансової можливості кожен раз приїздити в Україну на надавати дозвіл на виїзд дитини. Таким чином, після того, як відповідач виїхав до Вєтнаму вона не має змоги поїхати з дитиною за кордон на відпочинок та оздоровлення. Крім того, дитина позбавлена можливості виїздити за кордон для виступів та участі у змаганнях зі спортивних танців, якими він займається професійно у супроводі тренерів-викладачів та інших осіб. Відповідно до п.2 ст. 4 Закону України „ Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадян які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій : рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відсутність письмової згоди відповідача позбавляє її можливості виїхати з дитиною за кордон для оздоровлення та на відпочинок. Тому діючи виключно в інтересах дитини, просила надати дозвіл малолітній [PERSON] на виїзд за межі України без згоди та супроводу її батька [PERSON], у супроводі її матері [PERSON] або самостійно до досягнення повноліття . В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги і дала свої пояснення. Відповідач в судове засідання не зявився, надав нотаріально посвідчену заяву, у якій позов визнає та не заперечує проти виїзду його сина [PERSON] у будь-які тимчасові поїздки за кордон як у супроводі позивача, так і у супроводі будь-якої іншої особи.. Заслухавши позивачку, та дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у фактично шлюбних відносинах з 1998 по 2003 роки. Вони обоє є батьками [PERSON], [INFO] і це підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія 1-ВЛ номер 276851 , яке видано міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції від 09 червня 2004 року (повторне). На сьогоднішній день, відповідач повернувся та постійно проживає на батьківщині, у [PERSON] Вєтнам та можливості постійно видавати дозволи на вивіз дитина за кордон не має. Як пояснила позивачка, її син [PERSON] постійно проживає з нею, вона часто виїздить з дитиною за кордон для оздоровлення та відпочинку. Крім того, дитина займається спортивними танцями та має можливість постійно вїжджати за кордон на змагання, виступи та концерти, однак, не може цього зробити, оскільки потрібна згода батька. Відповідач знаходиться за кордоном у Вєтнамі де постійно проживає та можливості постійно надавати дозволи про вивіз його сина за кордон позивачкою або іншими особами не має. Відповідно до п.2 ст.4 Закону України „ Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України „ за відсутності згоди одного з батьків виїзду неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Суд вважає, що отримання дозволу на виїзд за кордон неповнолітній дитини буде діяти в її інтересах, сприяти її оздоровленню, розвитку та вихованню. Оскільки батько дитини, відповідач [PERSON] Тан не заперечує, но не має можливості. постійно надавати такий дозвіл, суд визнає це перешкодою з боку батька у виїзді дитини тимчасово за кордон, то слід надати дозвіл на виїзд її за кордон без дозволу батька. На підставі викладеного та ст.ст. 150,154,155,160 Сімейного кодексу України, ст.. 4 Закону України „ Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України

Outcome: approved