Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

11.08.2015 року позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 26.08.2014 року о 23 год. на 231 км. автодороги Київ-Чоп поблизу с. Наталівка Новоград-Волинського р-ну водій ТОВ «Будівельний двір» [PERSON], керуючи транспортним засобом - автопоїздом, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого йому було заподіяні тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події. В уточненій заяві (а.с. 49-53) просять стягнути з відповідачів відшкодування шкоди завданої смертю [PERSON], а саме: з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Груп» на користь [PERSON] - страхове відшкодування у зв'язку з втратою годувальника в сумі 21924 грн. одноразово за період з 27.08.2014 р. по 27.08.2017 р., за тим - по 609,00 грн. щомісячно, довічно, а також 14616 грн. компенсації витрат на виготовлення надгробного пам'ятника та 14 616 грн. моральної шкоди. Крім того, стягнути з ТОВ «Будівельний двір» на користь [PERSON] 7466,50 грн. витрат на поховання [PERSON]; стягнути на користь [PERSON] 134 грн. на відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника та 85 384 грн. відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовують, тим, що постановою слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області від 17.11.2014 р. кримінальне провадження, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, оскільки за матеріалами досудового розслідування причиною виникнення цієї ДТП було визнано, що пішохід [PERSON] всупереч вимогам п.п. а), б) п. 4.14 Правил дорожнього руху України вибіг на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, що позбавило водія [PERSON] можливості вжити заходів для уникнення ДТП. Автотранспорт є джерелом підвищеної небезпеки та його власник, відповідно до закону, зобов'язаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності вини водія. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу була застрахована, частина сум відшкодування підлягає стягненню з відповідача страховика. Решта сум, що не покривається відповідальністю страховика підлягає стягненню з власника транспортного засобу. Як на правову підставу своїх вимог позивачі посилались на положення ст. ст. 1167, 1168, 1187, 1193, 1200-1202 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали, просили задовольнити. Представник позивачів пояснив, що витрати на поховання [PERSON] в сумі 7466,50 грн. та на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 14 750 грн. підтверджуються квитанціями, доданими до позовної заяви. Мати потерпілого [PERSON] на день смерті сина досягла пенсійного віку і мала право на одержання утримання від нього. Покійний [PERSON], був 1984 р.н., на день смерті на роботі офіційно не був оформлений, однак був працездатний та мав неофіційний дохід в сумі 3000 грн. на місяць. Мінімальний розмір заробітної плати на день звернення становить 1218 грн. Таким чином, [PERSON], має право на відшкодування у зв'язку зі смертю годувальника сина [PERSON], по 609, 00 грн. (1218 грн. / 2) щомісячно, довічно. Завдана шкода в цій частині може бути виплачена щомісячними або, за наявності істотних обставин, одноразово, але не більше, як за три роки наперед. У зв'язку з тим, що в умовах економічної кризи в країні грошові кошти знецінюються, існують підстави для стягнення цієї шкоди одноразово в межах трирічного строку, тобто в сумі 21632,40 грн. (609,00 грн. Х 36 міс.). Після закінчення трирічного строку відшкодування в сумі 609,00 грн. підлягає стягненню зі страховика на користь [PERSON] щомісячно довічно. Враховуючи глибину душевних страждань, яких [PERSON] зазнала внаслідок загибелі сина, вона оцінила відшкодування моральної шкоди в суму 100000 грн. Частина даної суми в межах 12 розмірів мінімальної заробітної плати (14616 грн.) підлягає стягненню з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Груп» відповідно до положень п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Решта суми відшкодування (100000 грн. - 14616 грн. = 85 384 грн.) підлягає стягненню з ТОВ «Будівельний двір». В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Будівельний двір» позовні вимоги визнав частково. Посилався на факт виплати водієм [PERSON] родині загиблого 2000 грн. у якості компенсації витрат на поховання загиблого [PERSON] Таким чином, розмір відшкодування витрат на поховання, що підлягає стягненню, необхідно зменшити на вказану суму. Крім того, заперечував проти стягнення відшкодування моральної шкоди, посилаючись на обставини дорожньо-транспортної події, за яких загинув [PERSON] А саме - органом досудового слідства встановлено відсутність вини водія [PERSON] та наявність вини пішохода [PERSON], який перебував у стані алкогольного сп'яніння та порушив правила дорожнього руху. Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Груп» у судове засідання не з'явився. Подали письмові заперечення проти позову та просили справу розглядати за відсутності представника. Позовні вимоги визнали частково в сумі 58464 грн., яка складається з наступного: - 43848 грн. відшкодування у зв'язку з втратою годувальника з урахуванням обмеження встановленого п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (36 мінімальних заробітних плат); - 14616 грн. відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника з урахуванням обмеження встановленого п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (12 мінімальних заробітних плат). Проти задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди заперечували, посилаючись на відсутність такого обов'язку страховика за наявності вини загиблого у ДТП. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів в судове засідання повторно не з'явився. Будь-яких клопотань та заперечень проти позову не надав. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. За змістом статей 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що 26.08.2014 року о 23 год. на 231 км. автодороги Київ-Чоп поблизу с. Наталівка Новоград-Волинського р-ну водій ТОВ «Будівельний двір» [PERSON], керуючи транспортним засобом - автопоїздом, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого останньому було заподіяні тілесні ушкодження, від яких він помер на місці пригоди (копія свідоцтва про смерть - а.с. 13) Постановою слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області від 17.11.2014 р. кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, оскільки за матеріалами досудового розслідування причиною виникнення ДТП було визнано дії пішохода [PERSON], який всупереч вимогам п.п. а), б) п. 4.14 Правил дорожнього руху України вибіг на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, що позбавило водія [PERSON] можливості вжити заходів для уникнення ДТП. (а.с. 16, 17) Відповідно до положень статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортнім засобом. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до полісів № АІ/7146138 та №АІ/7146136 від 14.07.2014 р. було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності між ТОВ «Будівельний двір» та ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншурас Груп», який передбачає страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування. Ліміт відповідальності за шкоду, яка була заподіяна життю та здоров'ю третьої особи встановлений в 100000 грн. Згідно даного договору забезпеченим транспортним засобом є напівпричіп SСМІТZ, державний номерний знак [NUMBER] разом з вантажним автомобілем DAF 95 XF 4340, державний номерний знак [NUMBER], які на момент ДТП складали єдиний автопоїзд. (а.с. 54, 55) Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Факт наявності трудових правовідносин між ТОВ «Будівельний двір» і [PERSON], а також закріплення за ним вищезазначеного транспортного засобу підтверджується копією наказу №1803-14 від 18.03.2014 року (а.с. 9) Пунктом 27.1. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП. Згідно п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивачем [PERSON] надано копії квитанції, що підтверджує витрати на придбання надгробного пам'ятника в сумі 14 750 грн. (а.с. 18) З копії листа ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на адресу [PERSON] вбачається, що відповідачем розглянуто її звернення про виплату страхового відшкодування та відмовлено у його задоволенні.(а.с. 56) Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» була установлена у 2014 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі - 1218 гривень. Зазначений розмір мінімальної заробітної плати слід використовувати для розрахунку страхових виплат у даній справі. Враховуючи встановлене п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмеження, розмір страхової виплати з відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що складає 14616 грн. Дана сума підлягає стягненню з відповідача ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь [PERSON] і суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги в цій частині. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Оскільки стягнення з відповідача ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача [PERSON] 14616 грн. не покриває повністю витрати на спорудження надгробного пам'ятника, суд стягує з відповідача ТОВ «Будівельний двір» на користь [PERSON] решту частину таких витрат в сумі 134 грн. Щодо вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 27.3. ст. 27 вищезазначеного Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Як встановлено судом, загиблий [PERSON] був сином позивача [PERSON] Оцінити у грошовому виразі моральні страждання людини у зв'язку із загибеллю її дитини об'єктивно неможливо. Позивач загальний розмір відшкодування моральної шкоди оцінила в суму 100000 грн. До відповідача ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заявлено позовну вимогу про стягнення частини відшкодування в межах встановленого законом обмеження 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, - в сумі 14616 грн. Відповідач заперечував проти задоволення даної вимоги, посилаючись на відсутність вини у діях водія застрахованого транспортного засобу та наявність вини у діях загиблого [PERSON], що виключає обов'язок страховика виплачувати таке відшкодування. Разом з тим, обов'язок страховика, встановлений п.27.3. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не обумовлено наявністю вини у діях заподіювача шкоди або потерпілого. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина 2 ст. 1167 ЦК України встановлює, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала якщо шкоди смертю фізичної особи завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суду не надано належних доказів наявності обставин непереборної сили що спричинили заподіяння смерті [PERSON] або доказів його умислу щодо такого наслідку ДТП. Враховуючи обставини події ДТП, що підтверджені постановою слідчого УМВС України в Житомирській області про закриття кримінального провадження від 17.11.2012 року, суд вважає, що вона сталась з вини [PERSON], який грубо порушив правила дорожнього руху. Превалювання інстинкту самозбереження у поведінці кожної психічно здорової людини є загальновизнаним фактом, що не потребує доказування. За відсутності доказів умисного створення особою таких умов, які неминуче призводять до її смерті, твердження про таку поведінку є лише припущенням, яке в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може бути взято судом до уваги. Отже, слід визнати, що вина [PERSON] у заподіянні його смерті мала форму необережності, оскільки доказів наявності умислу на вчинення суїциду не встановлено. Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується лише у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (ч. 3 ст. 1193 ЦК України). Таким чином, вина загиблого [PERSON] у формі грубої необережності відповідно до вищезазначених норм закону є обставиною, що є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, але не звільняє повністю від обов'язку її відшкодувати. Суд приймає до уваги, що органом досудового розслідування встановлено факт порушення [PERSON] вимог п.п. а), б) п. 4.14 Правил дорожнього руху України, поєднаний з перебуванням у стані алкогольного сп'яніння; а також те, що в умовах існуючої у той момент дорожньої обстановки водій [PERSON] не мав можливості вжити заходів для уникнення ДТП. На думку суду, компенсація моральної шкоди в розмірі 14616 грн., яка заявлена позивачем, лише частково компенсує немайнові втрати, пов'язані з загибеллю сина. Дана сума є максимальним розміром відшкодування моральної шкоди, який може бути покладено на страховика відповідно до Закону. Разом з тим, згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З урахуванням змісту правовідносин, які склались між сторонами, у порівнянні з втратою, що зазнала позивач, вищезазначений розмір компенсації є мінімальним та не підлягає зменшенню у зв'язку з виною загиблого в завданні шкоди. Отже, позовна вимога про стягнення з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь [PERSON] 14616 грн. на відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Позивач [PERSON] є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням (а.с. 12). Її родинний зв'язок з загиблим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження (копія, а.с. 14). Згідно ч. 2 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Як встановлено судом, загиблий [PERSON] не мав постійного місця роботи. За змістом ч. 2 ст. 1195 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Застосовуючи аналогію закону, суд дійшов висновку, що втрачений дохід загиблої особи також слід визначати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (ч. 3 ст. 1200 ЦК України). Отже пенсія позивача [PERSON] не враховується при визначенні розміру відшкодування. Відповідач ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у своїх запереченнях визнає право позивача [PERSON] на отримання відшкодування у зв'язку зі смертю годувальника виходячи з розрахунку 1/2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 609 грн., щомісячно. Разом з тим, відповідач зазначає про обмеження суми відшкодування розміром 36 мінімальних заробітних плат, що складає 43848 грн., посилаючись при цьому на п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд визнає таке посилання відповідача безпідставним, оскільки норма закону, на яку він посилається, передбачає обов'язок страховика здійснювати відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Таким чином, зазначене обмеження, встановлене законом, визначає не максимальний, а мінімальний розмір відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника в сумі 21924 грн. одноразово за період - з 27.08.2014 р. по 27.08.2017 р., за тим - по 609,00 грн. щомісячно довічно. Оскільки [PERSON] помер [INFO] о 23 год., вимога позивача про стягнення коштів починаючи з 28.08.2014 року є обґрунтованою. На день ухвалення рішення у даній справі минуло 1 рік 5 місяців з дня смерті [PERSON] Обставина знецінення національної валюти за період 2014-2015 років є загальновідомою та, на думку суду, має істотне значення для захисту інтересів позивача. Вимога про стягнення відшкодування за минулий час та за період до 27.08.2017 року не суперечить положенням ч. 1 ст. 1202 ЦК України. З урахуванням зазначеного, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь [PERSON] 21 924 грн., як страхове відшкодування, у зв'язку зі смертю годувальника, одноразово за період з 27.08.2014 р. по 27.08.2017 року. Оскільки згідно положень ст. 1200 ЦК України позивач [PERSON] має право на отримання такого відшкодування довічно, то після 27.08.2017 року вона має право на щомісячні виплати у тому ж розмірі, що й на момент загибелі сина - 609,00 грн. Разом з тим, згідно ст. ст. 22, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України, розмір страхового відшкодування обмежується сумою, встановленою у договорі. Відповідальність ТОВ «Будівельний двір», як власника транспортного засобу згідно укладеного договору, застрахована на суму 100000 грн. Саме в межах даної суми зобов'язано виплатити страхове відшкодування ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Таким чином, довічні виплати на користь позивача [PERSON] не можуть перевищити зазначену суму. Крім того, загальна сума відшкодування підлягає зменшенню у зв'язку зі стягненням зі страховика відшкодування моральної шкоди та витрат на спорудження надгробного пам'ятника. З урахуванням сум відшкодування, що стягуються одноразово, загальна сума довічних виплат, які стягуються після 27.08.2017 року складає: 10000 грн. (ліміт відповідальності) - 14616 грн. (відшкодування витрат на спорудження пам'ятника) - 1416 грн. (відшкодування моральної шкоди) - 21924 грн. (одноразова виплата за період з 27.08.2014 р. по 27.08.2017 року) = 48 844 грн. В межах визначеної таким чином суми ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» починаючи з 28.08.2017 року зобов'язано виплачувати позивачу [PERSON] щомісячне довічне страхове відшкодування в сумі 609,00 грн. на місяць. Після виплати загальної суми 48 844 грн. дане зобов'язання вважатиметься виконаним. Щодо позовних вимог до відповідача ТОВ «Будівельний двір» суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Як встановлено судом, понесені позивачем [PERSON] витрати на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 14 750 грн. підтверджені належними доказами та частково покриваються за рахунок виплат страхового відшкодування за рахунок відповідача ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в сумі 14616 грн. Залишок суми - 134 грн., підлягає відшкодуванню власником транспортного засобу ТОВ «Будівельний двір», представник якого в судовому засіданні визнав дану вимогу. Отже, вона підлягає задоволенню. Витрати позивача [PERSON] на поховання загиблого брата в сумі 7466,50 грн. підтверджуються фіскальними чеками та видатковими накладними. Дана сума є складовою витрат, що підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 1201 ЦК України особою, яка заподіяла смерть. Разом з тим, згідно п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування таких витрат покладається на страховика. Враховуючи, що ліміт страхового відшкодування в сумі 14616 грн. вичерпано у зв'язку із задоволенням вимог позивача [PERSON] в частині покриття витрат на спорудження надгробного пам'ятника, позовні вимоги до відповідача ТОВ «Будівельний дім» про покладення відшкодування витрат на поховання в повному обсязі є обґрунтованими. Заперечення представника ТОВ «Будівельний дім» щодо часткового відшкодування водієм [PERSON] витрат на поховання [PERSON] в сумі 2000 грн., суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні позивачами надано квитанцію на підтвердження витрат на поминальний обід 28.08.2014 року в сумі 2500 грн., що не включені до позовних вимог, та згідно пояснень позивачів були окремо частково відшкодовані [PERSON] У зв'язку з викладеним, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та стягує на її користь з ТОВ «Будівельний дім» відшкодування витрат на поховання загиблого [PERSON] в сумі 7466,50 грн. У задоволенні позову в частині вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди з ТОВ «Будівельний двір» в сумі 85 384 грн. суд відмовляє з наступних підстав. Будь-яка вина у діях водія [PERSON] не встановлена. Дорожня обстановка у момент наїзду на пішохода [PERSON], який порушив правила дорожнього руху, не дозволяла уникнути заподіяння йому тілесних ушкоджень. Враховуючи положення ст. 1193 ЦК України, груба необережність загиблого [PERSON], що сприяла виникненню шкоди, є підставою для зменшення відшкодування. Оскільки відповідальність ТОВ «Будівельний двір» як власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована, суд визнає, що задоволення позовних вимог [PERSON] до страховика про відшкодування моральної шкоди в межах, встановлених п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - в розмірі 12 мінімальних зарплат, є справедливою компенсацією. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним соціально-правовим механізмом, який запроваджено державою для захисту майнових інтересів як власників транспортних засобів, так і осіб, права яких можуть бути порушені під час використання джерела підвищеної небезпеки. Саме баланс таких інтересів у визначених законом межах забезпечується страховиком. З огляду на відсутність вини власника джерела підвищеної небезпеки у заподіянні шкоди, суд не вбачає підстав для стягнення з нього відшкодування моральної шкоди в розмірі, що перевищуватиме встановлений законом ліміт відповідальності страховика. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial