Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

10.12.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розподіл спільного сумісного майна подружжя, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за Ѕ частину вартості автомобіля Шкода Октавия А5, 2008 року випуску, який був спільним майном подружжя та відчужений відповідачем без дозволу і проти волі позивача, не в інтересах сім`ї, у розмірі 92150,00 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 24.07.2014 року сторони у справі уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі, а саме 30.05.2017 року подружжям було придбано автомобіль Шкода Октавія А5, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , за договором купівлі-продажу №8046/2017/477690. Позивач вказує, що автомобіль придбаний за спільні кошти у розмірі 8850,00 доларів США, що еквівалентно 245041,00 грн. В подальшому сторони спільно користувались автомобілем та встановили на ньому газове обладнання вартістю 500,00 доларів США. Протягом 2018 року стосунки між сторонами погіршились і 30.10.2018 року відповідач таємно продав автомобіль своїй сестрі [PERSON] . Позивачка вказує, що зазначений автомобіль був відчужений без її згоди, всупереч її інтересам та інтересам спільної дитини сторін, яка має серйозні захворювання. Поскільки автомобіль потрібен для пересування, доправленння дитини до лікарні та відвідування хворої матері позивача, остання стверджує, що ніколи не дала б згоди на продаж автомобіля і відповідачу було про це відомо. Відповідач не бажав добровільно поділити спільне майно, таємно відчужив автомобіль та привласнив грошові кошти. 28.11.2018 року позивачка звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу і рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.03.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. За змістом звіту про оцінку, середньоринкова вартість автомобіля на даний час складає 184300,00 грн. Автомобіль ніколи не був учасником ДТП, не зазнавав ніяких ушкоджень і до теперішнього часу знаходився у справному технічному стані. Половина вартості частки автомобіля становить 92150,00 грн. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж повинна здійснюватися за письмовою згодою другого з подружжя. Факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той з подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого з подружжя. Таким чином, позивачка вважає, що має право на отримання від відповідача грошової компенсації в розмірі 92150,00 грн., що дорівнює половині вартості автомобіля, який знаходився у спільній сумісній власності подружжя. Ухвалою суду від 13.12.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 27.12.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 24.07.2014 року сторони у справі зареєстрували шлюб, а 15.03.2019 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб було розірвано. В період перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме 30.05.2017 року, відповідачем за договором купівлі-продажу було придбано транспортний засіб Шкода Октавия А5, 2008 року випуску. Згідно п. 3.1. договору вартість транспортного засобу складала 49700,00 грн. Автомобіль був придбаний за грошові кошти, які були особистою приватною власністю відповідача, що підтверджується довідками про його доходи з основного місця роботи за період з 2015 по 2018 рік. Посилання позивача на те, що автомобіль був придбаний за спільні кошти в розмірі 8850,00 доларів США не відповідають дійсності. В процесі експлуатації автомобіля в період липень-серпень 2018 року було виявлено, що транспортний засіб перебуває в технічно несправному та аварійному стані і необхідно проведення планового капітального ремонту, оскільки авто старше 10 років та перебуває в аварійному стані. Поскільки автомобіль потребував відновлювального ремонту, його було вирішено продати і про ці обставини було відомо позивачу та вони не заперечувались. 30.10.2018 року автомобіль був проданий за договором купівлі-продажу. Згідно п. 3.1. даного договору вартість транспортного засобу склала 10000,00 грн. Договір є чинним і в судовому порядку не оскаржувався. За твердженням відповідача, грошові кошти отримані від продажу автомобіля 30.10.2018 року були використані для потреб сім`ї та за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї і на її потреби в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, до припинення 26.11.2018 року спільного проживання подружжя. Спірний автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний за грошові кошти, що належали відповідачу на праві особистої приватної власності ще до реєстрації шлюбу з позивачем. Крім того, при поданні позову позивачем не було взято до уваги, що праву на спільну сумісну власність грошових коштів, отриманих внаслідок реалізації автомобіля, кореспондується грошове зобов`язання - повернення кредитних коштів, отриманих на проведення ремонту в квартирі. Продаж автомобіля вчинено в інтересах сім`ї, на її потреби в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та до припинення 26.11.2018 року спільного проживання. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 25.07.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 15). 20.11.2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу (а.с. 171-18). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.03.2019 року шлюб між подружжям розірвано (а.с. 19-20). За змістом свідоцтва про зміну імені, 31.08.2019 року позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 13). Відповідно до листа РСЦ МВС в м. Києві від 22.12.2018 року, згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС станом на 21.12.2018 року за гр. [PERSON] транспортні засоби не зареєстровані. Автомобіль Шкода Октавія А5, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , був зареєстрований за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №8046/2017/477690 укладеного 30.05.2017 року в територіальному сервісному центрі №8046 РСЦ МВС в м. Києві. Зазначений транспортний засіб був перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу №8046/2018/1168157 укладеного 30.10.2018 року в територіальному сервісному центрі №8046 РСЦ МВС в м. Києві на гр. [PERSON] , яка станом на 21.12.2018 року являється власником транспортного засобу (а.с. 23). За змістом листа ТСЦ №8048 РСЦ МВС в м. Києві від 02.01.2020 року, на ім`я [PERSON] дійсно був зареєстрований автомобіль Шкода Октавія А5, кузов [NUMBER] , двигун [NUMBER] . При реєстрації на автомобіль було видано номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 30.05.2017р. Реєстрація автомобіля була проведена на підставі договору купівлі-продажу №8046/2017/477690 від 30.05.2017 року, укладеному в присутності адміністратора ТСЦ 8046 РСЦ МВС в м. Києві. 03.06.2017 року зазначений автомобіль був перереєстрований у зв`язку з переобладнанням для забезпечення можливості роботи двигуна на газовому пальному. 30.10.2018 року зазначений автомобіль було перереєстровано на гр. [PERSON] , перереєстрація була проведена в ТСЦ 8046 РСЦ МВС в м. Києві на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 8046/2018/1168157 від 30.10.2018 року. Інформація про вартість транспортного засобу зазначена в відповідних договорах купівлі-продажу №8046/2017/477690 від 30.05.2017 року та 8046/2018/1168157 від 30.10.2018 року, копії яких видавались сторонам угоди при їх укладанні (а.с. 87). Відповідно до договору купівлі-продажу №8046/2017/477690 від 30.05.2017 року відповідач придбав у [PERSON] автомобіль Шкода Октавія А5, кузов [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 49700,00 грн. (а.с. 73). 30.10.2018 року відповідач за договором купівлі-продажу №8046/2018/1168157 відчужив на користь [PERSON] автомобіль Шкода Октавія А5, кузов [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 10000,00 грн. (а.с. 74). Вказаний договір жодних відміток про надання позивачем згоди на відчуження цього автомобіля не містить. Згідно наявного в матеріалах справи Звіту про оцінку середньоринкової вартості колісного транспортного засобу від 04.11.2019 року, на підставі виконаних досліджень та рекомендацій, викладених в «Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», зроблений висновок, що середньоринкова вартість колісного транспортного засобу Шкода Октавія, реєстраційний номер [NUMBER] станом на 04.11.2019 року становить 184300,00 грн. (38-52). Посилаючись на те, що кошти на купівлю автомобіля були особистою приватною власністю відповідача, останній надав суду довідки про свої доходи за місцем роботи у ТОВ «ВАНТАЖАВТОСЕРВІС» зі змісту яких вбачається, що відповідачу було нарахована заробітну плату: за 2015 рік - 15267,00 грн.; за 2016 рік - 18910,00 грн.; за 2017 рік - 39400,00 грн. та за 2018 рік - 54800,00 грн. (а.с. 75-78). За змістом ст.ст. 316, 317, 318, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Із матеріалів справи вбачається, що автомобіль Шкода Октавія А5, кузов [NUMBER] , був придбаний на ім`я відповідача в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідач стверджує, що автомобіль було придбано за кошти, які належали йому особисто, тому автомобіль не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Таким чином, надані стороною відповідача довідки про отримання відповідачем заробітної плати в період перебування із позивачкою в зареєстрованому шлюбі, свідчать про те, що такі доходи відповідача згідно ст. 61 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, тож безпідставними є посилання відповідача на придбання автомобіля за кошти, що належали йому особисто із посиланням на зазначені докази. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність у відповідача коштів для придбання автомобіля до часу реєстрації шлюбу, тобто до 25.07.2014 року, і що саме ці кошти були витрачені на купівлю транспортного засобу, матеріали справи не містять. За таких умов суд дійшов висновку, що придбаний 30.05.2017 року на ім`я відповідача автомобіль Шкода Октавія А5, кузов [NUMBER] , був спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був набутий за час шлюбу. Відповідно до положень ст.ст. 63, 65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Сторони у справі не заявляли та не доводили суду, що їх частки у спільному сумісному майні є більшими або меншими від передбаченої законом ідеальної рівності часток, тому з урахуванням законодавчої презумпції суд приходить до висновку про те, що у спільному сумісному майні частка кожного з подружжя становить Ѕ частину. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Безсумнівно автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися лише за письмовою згодою другого з подружжя. Крім того, оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснивши продаж автомобіля, що є спільною сумісною власністю, письмової згоди позивачки на таке відчуження не отримував. Жодних належних письмових доказів на підтвердження наявності згоди другого з подружжя на відчуження транспортного засобу та схвалення ним такого правочину матеріали справи не містять. У своїй практиці Верховний Суд зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. При цьому, відповідачем жодними належними, достатніми та достовірними доказами не доведено, що відчуження автомобіля відбулось зі згоди позивачки, в інтересах сім`ї, а отримані від продажу кошти були використані в інтересах сім`ї. З урахуванням вказаного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача стосовно стягнення з відповідача грошової компенсації Ѕ частини вартості відчуженого автомобіля, як поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішуючи питання про те яким має бути розмір стягнення грошової компенсації суд виходить із того, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ст.ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд не приймає до уваги дані договорів купівлі-продажу спірного автомобіля при його придбанні на ім`я відповідача та при відчуженні відповідачем цього транспортного засобу в частині визначення ціни його продажу 49700,00 грн. та 10000,00 грн. відповідно, оскільки вказана вартість автомобіля визначена за домовленістю сторін, тобто є договірною ціною придбання та продажу, а не його дійсною вартістю. Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не спростовувалось тверджень позивача про те, що автомобіль був відчужений відповідачем на користь своєї сестри - [PERSON] . Відповідне у даному випадку може пояснювати продаж транспортного засобу, що є цінною річчю за 10000,00 грн. Єдиним наявним в матеріалах справи належним, достатнім та достовірним доказом середньоринкової вартості відчуженого автомобіля є звіт про оцінку від 04.11.2019 року, за яким вартість транспортного засобу визначена у розмірі 184300,00 грн. За таких обставин, ураховуючи рівність часток у спільному сумісному майні подружжя, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова суму у розмірі 92150,00 грн., як грошова компенсація вартості Ѕ частини автомобіля, який був відчужений відповідачем без згоди позивачки. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 921,50 грн. підлягають стягненню з відповідача. Поряд з цим суд звертає увагу, що у змісті позову позивачка посилалась також на те, що понесла витрати на оплату послуг щодо виготовлення звіту про оцінку середньоринкової вартості автомобіля у сумі 1000,00 грн. Понесені позивачем додаткові витрати, пов`язані із залученням оцінювача для здійснення оцінки розміру вартості автомобіля, до подання позову до суду. У розумінні положень статті 22 ЦК України дані витрати, які понесла позивачка для відновлення свого порушеного права є збитками і до судових витрат не відносяться. Однак позовні вимоги не містять вимоги про стягнення з відповідача вказаного збитку. На підставі викладеного,

Outcome: approved