Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

12.08.2021 року позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно та до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи з дати подання позову до суду. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04.09.2019 року рішенням Московського районнного суду м.Харкова. 19.03.2008 року у сторін під час перебування у шлюбі народилася донька [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . Неповнолітні діти проживають разом з позивачем. Діти знаходяться на утриманні позивача, потребують матеріального забезпечення, оздоровлення та нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, позивач про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, представник позивача адвокат Щит І.А. надав суду заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, відповідач в поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, вказав, що позов визнає частково, згоден на сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей 50% від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, зазначив, що має складне матеріальне становище, просив не стягувати з нього витрати на надання правничої допомоги, оскільки вважав, що представник позивача не є підготовленим до розгляді участі у справі. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Московського районного суду м.Харкова від 04.09.2019 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження [PERSON] та [PERSON] в графі «батько» вказаний відповідач [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . Неповнолітні діти мешкають разом з матір`ю, вказана обставина сторонами не оспорюється. Крім того, діти знаходяться на утриманні позивача. Відповідач мешкає окремо. Згідно ст.141 Сімейного кодексу Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5ст. 157 СК України. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2\~ст.51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3\~ст.51 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Частинами 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 вказаної Конвенції ООН передбачено, що суд, повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 182 СК України передбачено, що\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно змісту та аналізу наведених вище правових норм, суд зазначає, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому\~статтею 182 СК України\~передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. Відповідно ст.7 Закону України «Про Державний\~бюджет України\~на 2021\~рік» від 15.12.2020 року\~встановлений прожитковий мінімум для дітей дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.\~ Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15.05.2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст.181 СК Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд зазначає, що посилання відповідача на його скурутне матеріальне становище, зводиться фактично до того, що він в цілому не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей, але заперечує проти визначеного позивачкою розміру аліментів, по 2000 грн на кожну дитину. Проте, суду не надано доказів того, що аліменти повинні стягуватися не в твердій грошовій сумі, як це просить позивач, а в частці заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Більш того, відповідачем не надані докази, які свідчать про необхідність стягнення аліментів саме в частці заробітку (доходу) та відсутність у нього інших утриманців. Крім того, відповідачем взагалі не надано жодних документів, які свідчать про його матеріальне становище. Суд зауважує, що участь у додаткових витратах на утримання дітей не повязана з аліментними зобовязаннями, а є добровільною формою участі одного з батьків у додаткових витратах на дітей. Відтак, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, а також рівний обов`язок батьків по утриманню дітей, приймаючи до уваги, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд доходить висновку щодо можливості стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дати звернення до суду. При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги законодавчо встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку та те, що діти проживають з позивачкою, яка несе не тільки витрати на безпосереднє утримання і розвиток дітей, але й інші, повязані з оплатою комунальних послуг, проїзду на громадському транспорті, тощо. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ч.3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 09.08.2021 року позивач уклала договір про надання правової допомоги б/н з адвокатом Щит І.А. На підтвердження наданих за договором послуг до договору додано кошторис вартості послуг по наданню правничої допомоги з зазначенням виду наданої послуги та її вартості, на загальну суму 5000 грн. Кошторис підписаний клієнтом і адвокатом. Частиною п`ятою\~статті 137 ЦПК\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою\~статті 137 ЦПК\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137\~ЦПК України). На підтвердження оплати вартості витрат на правничу допомогу суду надано належним чином завірену копію квитанції від 09.08.2021 року, з якої вбачається що позивачем сплачено 5000 грн. витрат за надання правової допомоги адвокату Щит І.А. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вказана позиція висловлена також в постанові Верховного Суду України від 15.04.2021 року справа № 159/5837/19; об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Матеріали справи не містять клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, відтак суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат немає. Крім іншого, суд, зазначає, що не приймає клопотання відповідача щодо відмови у стягненні з нього витрат на правничу допомогу, оскільки жодних обгрунтованих доказів про її безпідставність, необґрунтованість чи недоведеність цих вимог від відповідача не надійшло. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача. Згідно ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.6\~ст.141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно\~ст.141 ЦПК України, п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial