Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

10.08.2015 року судом зареєстрована позовна заява [PERSON] (далі позивачка) до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу (а.с.2). Позивачка зазначає в позові і уточненому 01.09.2015 року позові (а.с.19-20), що 9 вересня 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем, який у цей же день було зареєстровано виконкомом Петрівської сільскої ради Петропавліського району Дніпропетровської області, актовий запис № 8. ЇЇ дошлюбне прізвище Собакар. У шлюбі у сторін народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], про що свідчить актовий запис за № 11 від 2 липня 1998 року, який зареєстровано у виконкомі Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, та [PERSON], [INFO], про що свідчить актовий запис № 4 від 12 липня 2006 року, який зареєстровано у виконкомі Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивачка стверджує, що їх шлюб спочатку склався, як благополучний, але з часом їх взаємовідносини ускладнилися й стали напружені, а в останні декілька років зовсім загострилися. Причиною тому стало те, що вони з відповідачем не можуть знайти спільної мови. У них на одні й ті ж життєві проблеми і сімейні цінності різні точки зору. Позивачка заявляє, що як тільки могла, намагалася знайти з відповідачем порозуміння і налагодити колишні взаємовідносини заради їхніх неповнолітніх дітей, однак порозуміння у цьому питанні з ним не досягла. Позивачка вказує, що на її спроби налагодити нормальні сімейні стосунки відповідач ніяк не реагував, навпаки, ще далі їх загострював, постійно принижуючи її честь та гідність, як жінки та дружини. Внаслідок усього цього, стверджує позивачка, вона вимушена була зі своїм меншим сином [PERSON] в липні 2015 року виїхати з їхнього житла, яке вони з відповідачем спільно створили за час шлюбу й переселитися до будинку її батьків, а потім вона переселилася в найманий будинок у м. Дніпропетровську. Починаючи з 28 липня 2015 року позивачка з відповідачем якихось шлюбних відносин не підтримує, проживають окремо одне від одного, спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що їхня сім'я остаточно розпалася, вона не має наміру відновлювати шлюбні відносини, та в подальшому жити разом з відповідачем, тому що втратила до нього почуття любові та поваги. Посилаючись на ст. 51 Конституції України, ст. ст. 104, 105, 110 та 112 Сімейного кодексу (далі СК) України, позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 09 вересня 1995 року виконкомом Петропавліської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, актовий запис за № 8; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач 20.08.2015 року подав до суду заяву про надання судом подружжю строку для примирення, у якій, посилаючись на ст.111 СК України, просив, щоб суд надав максимальний строк для примирення подружжя, виходячи з наступного: сторони прожили в зареєстрованому шлюбі 20 років; в сім'ї не було сварок та причин, які могли спонукати до розладу та її розпаду; відповідач щиро кохає свою дружину та бажає, щоб вона повернулася в сім'ю та до дітей; від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]; подружжя припинили сімейно-шлюбні відносини на початку серпня 2015 року, дружина виїхала з іншим чоловіком до м. Дніпропетровська з причини, що відповідач начебто морально та психологічно її пригнічує, але насправді цей факт не відповідає дійсності та не має під собою будь-якого підґрунтя. Відповідач бажає зберегти свою сім'ю, не підтримує цивільний позов про розірвання шлюбу (а.с.13). Ухвалою суду від 15.09.2015 року сторонам був наданий час для примирення строком шість місяців (а.с.28-29). Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.67). Відповідач в судове засідання до суду не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання згідно інформації ГУ ДМС в Дніпропетровській області (а.с.26), в зв'язку із чим суд відповідно до ст. ст. 224-226 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) за згодою позивачки постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив по справі заочне рішення. Вивчивши надані позивачкою докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов таких висновків. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що сторони з 09.09.1995 року знаходяться у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Петрівської сільскої ради Петропавліського району Дніпропетровської області, актовий запис № 8. Від подружнього життя вони мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-КИ №292805, свідоцтв про народження дітей відповідно серії 1-КИ №007507 та серії 1-КИ №073220, виданими 09.09.1995 року, 02.07.1998 року Петрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області та 12.07.2006 року відділом РАЦС Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, згідно з якими відповідач записаний батьком дітей, а позивачка їх матір'ю (а.с.5-7). Однією сім'єю сторони проживали до 01.08.2015 року, коли відповідач виїхала до м. Дніпропетровська. З 28 липня 2015 року позивачка з відповідачем якихось шлюбних відносин не підтримує, проживають окремо одне від одного, спільного господарства не ведуть. Неповнолітній син [PERSON], [INFO], навчається та проживає у м. Дніпропетровськ, окремо від позивачки та відповідача. Малолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з відповідачем. Вказані обставини встановлені рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016 року у справі №188/34/2016, що набрало законної сили, яким визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], відповідачем у даній справі, за адресою: Україна, Дніпропетровська область, Петропавлівський район, село Марі'їна Роща, вулиця Леніна, будинок № 17 (а.с. 63). Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд відповідно до ст.111 СК України вживав заходів для примирення подружжя, надавав їм для цього час строком шість місяців, але примирення між сторонами не досягнуте. Вказані спірні правовідносини регулюються СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, що має істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими. На підставі ст.88 ЦПК УКраїни з відповідача на користь позивачки слід стягнуті підтверджені документально квитанцією банку (а.с.1) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ч. 2 ст.104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України,

Outcome: approved