Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору дарування від 16.09.2008 року належить на праві власності 2/3 частки домоволодіння [ADDRESS] У зазначеному домоволодінні зареєстровано місце проживання її - позивача сина - [PERSON] та сестри її чоловіка - відповідача у справі [PERSON], проте фактично в будинку проживає тільки син зі своєю сім'єю, а відповідач не проживає у ньому з 2010 року, оскільки в неї склалися подружні стосунки з чоловіком, у якого вона і проживає постійно з 2010 року, а отже втратила до цього житла інтерес. Вона - позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстрації у належному їй будинку, проте відповідач відмовляється це зробити. Внаслідок несумлінної поведінки [PERSON] їй - позивачу створюються відповідні незручності при користуванні будинком, тому що в будинку не встановлені лічильники, оплата за надані комунальні послуги проводиться відповідно до кількості зареєстрованих у будинку, а відповідач участі у оплаті не проводить. Просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування домоволодінням [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічно викладеному у позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до положень ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, з заявами та клопотаннями до суду не зверталася. При таких обставинах, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування від 16 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Євпаторійського міського нотаріального округу та зареєстрованого 23 вересня 2008 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, позивач [PERSON] є власником 2/3 часток домоволодіння [ADDRESS] З Домової книги домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що у зазначеному будинку зареєстровані [PERSON], як син власника будинку, а також відповідач [PERSON], як член сім'ї власника, а саме як сестра її чоловіка. Актом від 5 грудня 2013 року, складеним Комунальним підприємством «Житловик-2», встановлено, що [PERSON] фактично у будинку [ADDRESS] з травня 2010 року не проживає, її особисті речі у будинку відсутні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що раніше у будинку позивача проживала сестра її - позивача чоловіка - [PERSON], але з травня 2010 року вона там не проживає, її речі в будинку відсутні та вселитися у будинок вона не намагалася, перешкоди позивачем у її проживанні в будинку ніколи не чинилися, замки на вхідних дверях вона не змінювала. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] у зазначеному будинку не проживає з травня 2010 року, плату за комунальні послуги не проводить, ніяких витрат по утриманню будинку та прибудинкової території не сплачує, її речі в будинку відсутні, будь-якої зацікавленості щодо житла відповідач не виказує, позивач не перешкоджає користуватися будинком, але відповідач сама не бажає цього. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З дослідження представлених суду доказів вбачається, що відповідач [PERSON] з травня 2010 року не проживає у будинку, належному позивачу, її речі у будинку відсутні, з того часу житлом вона не цікавилася, вселитися не намагалася, позивач жодних перешкод їй у вселенні та проживанні не чинила. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] не проживає у будинку, належному позивачці, плату за комунальні послуги не сплачує, тим самим створює перешкоди в користуванні і розпорядженні житлом, що належить позивачу. Так, позивач вимушена вносити за відповідача оплату комунальних платежів, у зв'язку з чим несе невиправдані матеріальні витрати. Будь-які докази, щоб спростовували вимоги позову, свідчили про поважність причин відсутності [PERSON] та тимчасовий її характер, відповідачем суду не надано. Отже, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які є у справі, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача в заявлених нею межах та існування правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 229,40 грн. На підставі ст. ст. 3, 16, 321, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved