Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

10 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 25 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №516 - розірвати, та визначити розмір аліментів на утримання сина, [PERSON], [INFO], та на утримання відповідача до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову він зазначив, що Від шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO]. На протязі останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося. Відповідача не влаштовувало матеріальне становище їхньої сім'ї, його місце роботи та заробітна плата. Сварки, свідками яких неодноразово були їхній син та близькі, виникали із поступово зростаючою періодичністю, що врешті решт привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З 19 грудня 2016 року вони з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спілкування не підтримують. Він зі свого боку матеріально забезпечує відповідача та сина. З огляду на вищезазначене, впевнений в тому, що подальше подружнє життя між ними з відповідачем не можливе, оскільки вони мають діаметрально протилежні думки щодо розвитку та підтримки сім'ї, виховання їхньої спільної дитини. Збереження шлюбу протирічить його з відповідачем особистим інтересам та інтересам їхнього сина. Позивач у судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідач не подала письмовий відзив на позов. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд відповідно до ст. 111 СК України за заявою відповідача від 18.10.2017 року (арк.с. 20), в якому остання просила суд надати строк для примирення, виніс ухвалу від 18.10.2017 року, відповідно до якої суд надав сторонам строк на примирення до 18.12.2017 року.(арк.с.22). Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Матеріалами справи встановлено, що сторони 25 листопада 2014 року уклали шлюб (арк.с.4). Від шлюбу у них є неповнолітня дитина - син, [PERSON], [INFO](арк.с.5). Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з 19 грудня 2016 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Строк на примирення збіг 18.12.2017 року, сторони не примирилися. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 187 СК України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині розірвання шлюбу, а в частині стягнення та визначення частки стягнення аліментів з позивача на користь відповідача не підлягає задоволенню, оскільки виходячи з норм СК України, право на стягнення аліментів в судовому порядку має той з батьків з ким проживає дитина, а також ЦПК України не передбачений процесуальний порядок пред'явлення позовних вимог самим позивачем до себе, оскільки повинен бути спір між сторонами, де є відповідач, а тому оскільки позивач не надав доказів з ким саме проживає дитина, а також процесуальну відсутність можливості пред'явлення позовних вимог позивача до самого себе, тому суд відмовляє у цій вимозі позивача, щодо стягнення аліментів з самого себе. Окрім цього відповідно до положень ст. 187 СК України, позивач може подати заяву за місцем роботи на відрахування з нього аліментів на утримання дитини. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial