Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

10.10.2018 року до суду надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому останній просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, укладеним 07.04.2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на той час ПАТ КБ «ПриватБанк») і [PERSON], яка станом на 20.09.2018 року становить 12803,04 гривень, а також судові витрати. Позов обґрунтований тим, що на підставі укладеного 07.04.2015 року договору (заяви) б/н відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 300,00 гривень, в порядку та на умовах, встановлених заявою, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку (договір), із встановленими ним же порядком та строками погашенням кредиту. Проте, відповідач порушив умови договору, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором. Представник позивача просив справу розглянути за його відсутності (а.с. 4, 33). Відповідач просив розглянути справу за його відсутності, при цьому зазначив, що кредит не брав, договір на укладав, а також ним було подано заяву до поліції та проводиться досудове розслідування (а.с. 47). Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 07.04.2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на той час ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з рішенням від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип та найменування банку на АТ КБ «ПриватБанк») і [PERSON], шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України) укладений договір б/н, предметом якого стало надання кредиту у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в порядку та на умовах, визначених Договором заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку; зі сплатою штрафів в розмірі 500 гривень+5% від суми позову в разі порушення строків погашення кредиту. Розмір кредитного ліміту встановлюється за рішенням банку, клієнт дає право банку в будь-який момент змінити його (п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4. Умов і Правил). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Приписами ст.\~627\~ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Частиною 1\~ст. 628 ЦК України\~вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Своїм підписом [PERSON] підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між ним і банком кредитний договір (а.с. 7-23). Тобто, анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг підтверджено, що відповідач ознайомлений з наявними формами кредитування, умовами отримання та користування кредитом, тарифами банку та проінформований про переваги та недоліки вказаної кредитної схеми, а також відповідач вчинив дії на виконання їх умов, отримавши від банку суму кредиту, яку повинен повернути банку на умовах, визначених у кредитному договорі. Отже, між сторонами кредитного договору були письмово згоджені всі його суттєві умови. На цей\~час доводи\~відповідача[PERSON] про вчинення правочину без його волевиявлення та недійсність договору кредиту не підтверджені допустимими доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким доказом\~є висновоксудово-почеркознавчої\~експертизи з\~питання належності відповідачу[PERSON]\~підпису від\~його імені в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Цього висновку суду не надано. Підстав для зупинення провадження у справі внаслідок проведення досудового розслідування за доводами відповідача не убачається, оскільки справа в порядку кримінального судочинства за цими фактами ще не розглядається, а її розслідування тим паче не є такою підставою. Відповідач має право на перегляд цього судового рішення за нововиявленими обставинами у разі встановлення підроблення його підпису, визнання договору кредиту недійним з цих підстав тощо. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір. При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем факту підписання вказаної вище заяви. А посилання відповідача у заяві від 06.12.2018 року на те, що він кредит не брав і договір не укладав спростовуються матеріалами справи. Крім того, відповідачем не надано документальних доказів того, що він звертався до поліції та проводиться досудове розслядування, також не зазначено з якого саме приводу він туди звертався. Судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював погашення заборгованості, останній раз це відбулося 22.01.2018р., що підтверджується розрахунком заборгованості. Суду не надано даних про надходження від відповідача до банку заяви про розірвання кредитного договору. Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Проте, відповідач покладені на нього зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 20.09.2018 року становить 12803,04 гривень, що складається з: тіла кредиту 16,70 гривень; нарахованих відсотків за користування кредитом 3586,34 гривень; нарахованої пені 8114,14 гривень; а також відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг штрафів: 500 гривень (фіксована складова) і 585,86 гривень (процентна складова). Викладене підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5, 6). Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 1.1.7.12.Умов та правилами надання банківських послуг, які були додані банком до позовної заяви, договір діє протягом 12 місяців з дня його підписання та автоматично пролонгується на такий самий строк, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення його дії. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач витрачав кредитні кошти 23.06.2016р. у сумі 2950 гривень, 25.06.2016р. у сумі 29,70 гривень, 26.06.2016р. у сумі 15 гривень, 15.07.2016р. у сумі 642 гривень, 16.07.2016р. у сумі 480 гривень, 17.07.2016р. у сумі 7,45 гривень, що свідчить про користування ним картковим рахунком. Тобто [PERSON]використовував кредитні кошти на власний розсуд та погашав заборгованість, що є свідченням того, що він прийняв Умови та правила Банку щодо використання їх продукту, що є підтвердженням укладення кредитного договору між сторонами на зазначених у позові умовах, які наявні в матеріалах справи. Відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено виключне право оцінки доказів судом, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зазначає, що надані позивачем документи на підтвердження своїх позовних вимог кореспондуються між собою, є належними, оскільки містять інформацію\~щодо предмета\~доказування, допустимими та достатніми доказами на підтвердження існування між сторонами договірних відносин та наявності заборгованості. Крім того, наданий розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий та судово-економічні експертизи щодо наданого розрахунку не призначалися. Також з розрахунку заборгованості чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Що стосується вимог в частині стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне. Згідно вимог ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи те, що відповідно до статті 549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання боржником грошових зобов'язань за кредитним договором суперечить положенням, закріпленим у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення, суд приходить висновку, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] штрафу, а саме: 500,00 гривень штраф (фіксована частина) та 585,86 гривень - штраф (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Частиною третьою\~ст. 551 ЦК України\~передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень\~Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року\~прийшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509, ч. ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Положення частини третьої\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 цього Кодексу\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положеннями\~статті 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ч. 2\~ст. 616 ЦК України\~суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Отже, установивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання та враховуючи бездіяльність банку, що сприяла її збільшенню, а також, що внаслідок стягнення кредитної заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно більший за розмір заборгованості за кредитним договором, будуть порушені права відповідача, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої\~статті 551 ЦК України\~та зменшити розмір пені з 8114,14 грн. до 16,70 грн., яку стягнути з відповідача на користь банку. Таким чином, суд приходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача: oзаборгованості за кредитом в сумі 16,70 гривень, що виникла станом на 20.09.2018р., oзаборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3586,34 гривень, oпені у сумі 16,70 гривень. Отже, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3619,74 гривень. Внаслідок часткового задоволення позову витрати зі сплати судового збору відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial