Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

12.11.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/10 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Фастів, вул. Гагаріна, 1, яка належала [PERSON] Підставою відмови є накладення арешту на зазначене майно на підставі ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2014 року. Накладений арешт на майно порушує його законні права та інтереси щодо оформлення права власності та вільного розпорядження ним, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2019 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання. 06.02.2019 року, через канцелярію суду надійшов від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечує, вважає їх незаконним та необґрунтованими, мотивуючи тим, що арешт на частину житлового будинку було накладено ухвалою Фастівського міськрайонного суду за його заявою про забезпечення позову. Рішенням суду, за його позовом до [PERSON] визнано неправомірними дії щодо самовільного захоплення та пошкодження житлових та підсобних приміщень другого поверху та даху будинку № 1 по вул. Гагаріна в м. Фастові, стягнуто моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Ухвалами судів вищих інстанцій, рішення Фастівського міськрайонного суду залишено без змін. У березні 2017 року [PERSON] помер, виконавче провадження про стягнення з останнього моральної шкоди закінчено. Враховуючи наявність невиконаного рішення, обовязок щодо відшкодування моральної шкоди перейшло до [PERSON], як спадкодавця, а тому підстави для зняття арешту майна відсутні. 13.02.2019 року, через канцелярію суду надійшов від відповідача приватного нотаріуса [PERSON] відзив на позовну заяву про зняття арешту з майна в якому, приватний нотаріус заперечувала проти позову до неї, як відповідача, мотивуючи тим, що нотаріус не є субєктом спірних матеріальних правовідносин, які виникли між [PERSON] та [PERSON], а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна зацікавленість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. 13.02.2019 року, через канцелярію суду надійшла від представника позивача [PERSON] відповідь на відзив [PERSON], в якому вона зазначила, що [PERSON] не звертався у встановленому законом порядку щодо заміни сторони виконавчого провадження. Обовязку у [PERSON] перед [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди, завданий останньому [PERSON] не виникло, а тому наведені відповідачем у відзиві заперечення є необґрунтованими та підлягають відхиленню. В судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі за наявними матеріалами справи та задовольнити їх. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання приватний нотаріус [PERSON] не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Реалізовуючи свої спадкові права, [PERSON], позивач по справі, через свого представника звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини за заповітом, після померлого [PERSON] За заявою [PERSON] про прийняття спадщини, 30.08.2017 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] відкрита спадкова справа № 6/2017 до майна померлого 01.03.2017 року [PERSON]. Разом з тим, нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку тим, що на 1/10 частину житлового будинку, яка належала [PERSON], розташованого за адресою: м. Фастів, вул. Гагаріна, 1 накладено арешт. Спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслдок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України права та обов'язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Як було встановлено, позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], а тому позивач, як майбутній власник цього майна, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ним права користування розпорядження майном, яке фактично йому належить. За змістом ст. 4, 5, ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно\~\~до ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Перевіряючи доводи позивача судом встановлено, що нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з арештом майна, яке увійшло до складу спадщини після смерті [PERSON] Арешт було накладено при розгляді Фастівським міськрайонним судом Київської області цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобовязання відновити пошкоджені приміщення та дах будинку шляхом знесення незаконної прибудови та стягнення моральної шкоди, Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2014 року за заявою [PERSON] на 1/10 частину будинку, що розташована за адресою: м. Фастів, вул. Гагаріна, 1. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2016 року, позов [PERSON] до [PERSON] про зобовязання відновити пошкоджені приміщення та дах будинку шляхом знесення незаконної прибудови та стягнення моральної шкоди задоволено частково та визнано неправомірними дії [PERSON] щодо самовільного захоплення та пошкодження житлових та підсобних приміщень другого поверху (площею 46,68 кв.м) та даху будинку № 1 по вул. Гагаріна в м. Фастові, які належать [PERSON] на праві приватної власності. Стягнуто з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000 гривень на користь [PERSON]. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 25.05.2016 року, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2016 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25.05.2016 року в частині позову [PERSON] до [PERSON] про визнання неправомірними дії відповідача щодо самовільного захоплення та пошкодження житлових та підсобних приміщень другого поверху площею 46,68 кв.м та даху будинку № 1 по вул. Гагаріна в м. Фастові, які належать [PERSON] на праві власності та відшкодування моральної шкоди залишено без змін. Постановою головного державного виконавця Фастівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області [PERSON] від 18.10.2016 року № 52667316 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого 05.07.2016 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 20000 грн. на користь [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ОК № 400602 виданого 01.03.2017 року Фастівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, [PERSON] помер 01.03.2017 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 122. Постановою головного державного виконавця Фастівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області [PERSON] від 03.07.2017 року № 52667316 виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого 05.07.2016 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 20000 грн. на користь [PERSON] закінчено у звязку зі смертю боржника. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно\~\~до ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як вбачається з листа №4780-7 від 06.03.2019 року та № 4781-7 від 06.03.2019 року Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, перевіркою відомостей програмного забезпечення АСВП «державний виконавець», ВП спец. розділ, виконавчих проваджень де боржником є [PERSON] та [PERSON], станом на 06.03.2019 року у відділі не перебуває. Таким чином, арешт, накладений на частину майна [PERSON] порушує право власності [PERSON], який є спадкоємцем після його смерті, та унеможливлює оформлення спадщини. Заперечуючи проти позову [PERSON] про зняття арешту з майна, відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначив, що рішення суду, яким стягнуто моральну шкоду не виконане, обовязок спадкодавця [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди перейшов до спадкоємця [PERSON], а тому відсутні підстави для зняття арешту з майна. Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред»явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Таким чином, твердження відповідача про неможливість зняття арешту з підстав, не виконання рішення суду спадкоємцем не може бути взято до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів, які б свідчили проте, що він входить до числа кредиторів боржника [PERSON], а також, що державним виконавцем було замінено сторону боржника на його правонаступника [PERSON] і дане виконавче провадження перебуває на виконанні у виконавчій службі. Згідно ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також, позивач просить суд, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 10.09.2014 року за № 695305 про арешт 1/10 частини будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З огляду на це, виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відбувається при наявності рішення суду державним виконавцем і не потребує окремого судового рішення. За таких обставин, немає підстав для задоволення позову в цій частині.

Outcome: partial