Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

10.12.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду із вищезазначеним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Далі в позовній заяві позивачем зазначено, що вона є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Крім того, в вищевказаному будинку зареєстровані колишні власники [PERSON] та [PERSON], які не бажають добровільно знятися з реєстрації і тим самим чинять їй перешкоди у розпорядженні будинком. Також, в позові позивачем зазначено, що відповідачі з 11.11.2008 року не проживають в даному будинку, так як вибули на постійне місце проживання в [ADDRESS], але на даній території вони не зареєстровані, також не бажають добровільно знятися з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] Згідно ухвали суду від 18.12.2018 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.01.2019 року о 08 годині 00 хвилин. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, належним чином за місцем реєстрації були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачі про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. За письмовою заявою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов позивача підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм Глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду, а також положень статті 405 ЦК України. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2016-2020 року вбачається, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], але не проживають. Згідно довідки Василівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області вбачається, що дійсно до 2008 року [PERSON], [INFO] разом із дружиною [PERSON], [INFO] проживали в будинку за адресою: [ADDRESS] дані громадяни зареєстровані і по даний час в будинку, який є власністю [PERSON], [INFO]. Згідно акта обстеження матеріально - побутових умов проживання сім'ї Василівської сільської ради вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають. Проживають в [ADDRESS] Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком в [ADDRESS] а тому позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з кожного відповідача стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 352,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved