overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

10 лютого 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною - сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до [INFO] року. Позов мотивує тим, з відповідачем припинили сімейні стосунки, мешкають за різними адресами , дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Позивачка зайнята доглядом за дитиною, у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач добровільно їй не надає, хоча має таку можливість, так як працює, фізичних вад, інших утриманців не має. Відповідач позов визнав. Суд знаходить позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2012 року . Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Згідно ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS], разом з позивачкою проживає дитина - [PERSON], [INFO]. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивачки, суд враховує матеріальне становище відповідача, який працює, інших утриманців не має, а також матеріальне становище позивачки, яка доглядає дитину, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини його заробітку(доходу) щомісяця, до досягнення дитиною - сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до [INFO] року, чи до зміни матеріального становища сторін. Згідно ст..367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

10 лютого 2014 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В позові зазначила, що [INFO] року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай). На вищевказане спадкове майно мати залишила заповіт на ім'я позивачки. За прийняттям спадщини позивачка звернулася до Снігурівської державної нотаріальної контори, однак у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено через пропущений строк. Своєчасно звернутися до нотаріуса позивачка не мала можливості через скрутне матеріальне становище. Позивачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог позивачки в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, доходить наступного. [INFO] року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області 06 вересня 2013 року, актовий запис № 3 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай), яка належала їй на підставі сертифікату МК № 007288, виданого Березнегуватською державної адміністрацією 15 травня 1996 року і яку померла заповіла позивачці, що підтверджує дублікат заповіту( а.с.15). Позивачка є спадкоємицею померлої за заповітом та протягом встановленого законом строку не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 27 листопада 2013 року завідувачем Снігурівської державної нотаріальної контори, яка вчиняє нотаріальні дії в порядку заміщення державного нотаріуса Березнегуватської державної нотаріальної контори, позивачці було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину з причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.16). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст.1220 зазначеного Кодексу часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частина 3 ст.1272 ЦК України передбачає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. [PERSON] посилається на те, що спадщину не прийняла, оскільки на той час мала скрутне матеріальне становище, що може бути визнано поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

10 лютого 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 жовтня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя вона народила сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком, однак, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Вважає, що відповідач як батько дітей зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні звернулась до суду з заявою про зміну позовних вимог та просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно. Останніх три місяці вона проживає з батьками, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, утримувати дитину допомагають її батьки, просить задовольнити її вимоги. Відповідач у суді позов визнав повністю та пояснив, що працює по найму, доходи отримує мінливі. Суд, вислухавши пояснення сторін, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується матеріалами справи (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» станом на 1 січня 2014 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 1032 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище сторін, що дитина проживає з позивачкою, батько дитини є фізично здоровим, працює по найму, отримує мінімальний дохід. З огляду на вищевикладене, з урахуванням принципів розумності та справедливості в даному випадку та того, що відповідач згоден сплачувати аліменти в розмірі 350 грн. щомісячно , суд вважає, доцільним позов задовольнити повністю та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 350 гривень щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача 243 гривень 60 копійок судового збору в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

10 лютого 2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 04 вересня 2007 року. Посилався на те, що 04 вересня 2007 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 33 056 грн. 69 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 8975 грн. 37 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16 696 грн. 00 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5 335 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 1550 грн. 32 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 04 вересня 2007 року укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 33 056 грн. 69 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 8975 грн. 37 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16 696 грн. 00 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5 335 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 1550 грн. 32 коп. Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволенню позовних вимог. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

10 лютого 2014 року позивач пред'явила суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 27 квітня 2012 року у Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що є актовий запис №126. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що від спільного шлюбу у них дітей немає. Відносини з відповідачем не склалися, між ними виникали непорозуміння в поглядах на взаємні обов'язки, необхідність працювати в інтересах сім'ї, проведення вільного часу. В квітні 2013 року вона переїхала на постійне місце роботи в м. Київ. З листопада місяця вони не спілкуються, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, а також підписом відповідача на повідомленні про вручення поштового відправлення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, відсутність дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення. Примирення між сторонами не можливе, шлюб носить формальний характер та його слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

10 лютого 2014 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Шкварчук В.Д. звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з заявою про ухвалення додаткового рішення. Свою заяву мотивував тим, що судом під час ухвалення рішення не було вирішено з якого часу необхідно стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання. В судове засідання для розгляду заяви сторони по справі не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Дослідивши частково письмові докази по справі, суд вважає, що по справі слід ухвалити додаткове рішення, виходячи з наступних підстав: Так, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню аліменти на її утримання з дня подання позовної заяви, тобто, з 18 листопада 2013 року. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

10 лютого 2014 року Харцизький міський суд Донецької області постановив рішення за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Орендне підприємство «Шахта «Жданівська» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок отримання професійного захворювання, яким вищевказаний позов був задоволений частково, а саме: Стягнуто з відповідача Публічного акціонерного товариства «Орендне підприємство «Шахта «Жданівська» (місце розташування: 86391, м.Жданівка, Донецької області, код ЄДРПОУ: 32953421, МФО 334635, р/р 26006301774522 в філії «Головне Управління ПАТ Промінвестбанку в Донецькій області») на користь [PERSON], [INFO], уродженця села Золоторівка Шахтарського району у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання 7500 (сім тисяч п'ятсот) гривень. В іншій частині позовної заяви - відмовити за необґрунтованістю. У судове засідання сторони та їх представники не з*явилися по не відомим причинам, про час, дату та місце проведення даного засідання повідомлялися належним чином. Суд, вважає за можливе постановити додаткове рішення у відсутності сторін та їх представників. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, вважає необхідним постановити додаткове рішення у справі, у зв'язку з тим, що при винесені рішення суду від 10.02.2014р. по справі, судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. При розгляді справи по суті судом було встановлено, що при зверненні до суду позивач у відповідності до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, так як він звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Однак, при винесені рішення Харцизького міського суду від 10.02.2014р. яким позов задоволено частково судовий збір, який складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60грн, та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, з відповідача не стягнутий. У відповідності ч.2 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача - ПАТ «Орендне підприємство «Шахта «Жданівська» необхідне стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243,60грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

10 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в якому з 2098 року зареєстрований відповідач [PERSON] З 2010 року останній за вказаною адресою не проживає, фактичне місце його проживання невідоме. Наявність зареєстрованої особи позбавляє його права розпорядитися нерухомим майном. Посилаючись на викладене, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. До судового засідання надійшла заява його представника [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлена у порядку передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Очаківського РС УДМС України в Миколаївській області, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачів і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. [PERSON] являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 19 грудня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача жилого приміщення у будинку, що належить громадянину, за першим зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. За зазначеною вище адресою [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає з 2010 року, тобто більше ніж шість місяців, що підтверджується актом від 06 лютого 2014 року. Таким чином, враховуючи те, що відповідач за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає більше шести місяців, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивача права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

10 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою з проханням встановити факт, що [PERSON], [INFO], уродженець с. Сулимівка Баришівського району Київської області, є рідним сином [PERSON], яка померла [INFO] року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON] За життя вона склала заповіт від 16 квітня 2008 року, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла своєму сину - [PERSON] При зверненні до нотаріуса заявнику роз'яснено, що в документах зазначені різні прізвища. У його документах зазначено прізвище «[PERSON]», а в документах матері - «[PERSON]». У зв'язку з цим, виникла необхідність звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин. У судове засідання заявник не з'явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином. Натомість, через канцелярію суду подав заяву, в якій заяву підтримав та просив задовольнити її та провести розгляд справи за його відсутності. Заінтересована особа у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість, через канцелярію суду подала заяву, в якій заяву підтримали та просили задовольнити її, а розгляд справи провести за відсутності їх представника. Дослідивши подані сторонами заяви та письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п.1 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з ч.1 ст.259 Цивільного процесуального України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також, на підставі яких суд установив цей факт. Судом встановлено, що в копії свідоцтва про народження заявника [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 11 січня 1953 року в графі мати зазначено «[PERSON]» (а.с.14). В копіях державних актів на право власності на земельну ділянку серії НА № 484252 від 29 травня 2006 року та серії ЯД № 702809 від 31 травня 2010 року зазначено : «[PERSON]» (а.с. 10,11). Такі ж відомості містяться в свідоцтві про право власності на нерухоме майно (а.с.9) та технічному паспорті на житловий будинок (а.с.7). 16 квітня 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла своєму сину - [PERSON] (а.с. 6). З огляду на це, суд вважає доведеним той факт, що «[PERSON]» та «[PERSON]» є однією і тією ж особою. У зв'язку з різними прізвищами матері та заявника існують труднощі в оформленні спадщини після смерті матері. Тому, для усунення перешкод у оформленні права власності на нерухоме майно суд вважає допустимим встановити факт, що [PERSON] є матір'ю [PERSON].

Outcome: approved