Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

10 вересня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В.Бабушкіна» про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди (а.с.1-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 липня 2015 року працівниками відповідача в квартирі №079 по вул.. Караваєва у м. Дніпропетровську, де мешкає позивач, без жодного попередження було припинено електропостачання, у зв'язку із тим, що за позивачем значиться заборгованість по сплаті послуг електропостачання. Позивач зазначає, що заборгованість відсутня і дії відповідача є неправомірними та незаконними, у зв'язку із чим, вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати дії ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В.Бабушкіна» по відключенню 13.07.2015 року його як споживача послуг з електропостачання квартири №079 по вул.. Караваєва у м. Дніпропетровську, незаконними; зобовязати ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В.Бабушкіна» відновити електропостачання за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Караваєва, кв. №079; стягнути із ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В.Бабушкіна» на його користь моральну шкоду в сумі 20\~000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив задовольнити позов. Відповідач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні проти вимог позову заперечував. Просив у задоволенні позову відмовити. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні. Повний текст складений 16 жовтня 2015 року. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] разом із родиною проживає в кімнатах №79-80 у гуртожитку №1, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Караваєва, буд.№3. [PERSON] є користувачем вищевказаного житлового приміщення без надання ордеру на проживання та користувачем житлово-комунальних послуг без укладення договорів на їх отримання, які надаються за даною адресою, що було встановлено та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. 13 липня 2015 року кімнату, в якій проживає позивач було відключено від електропостачання, у зв'язку із проведенням ремонтно-будівельних робіт, що були заплановані ПАТ «ДЗМК ім.. [PERSON]» на підставі наказу №32 від 04.02.2009 року (а.с.19). Починаючи з травня 2015 року відповідач направляв на адресу [PERSON] повідомлення про переселення до іншої кімнати, у зв'язку із проведенням капітального ремонту (а.с.20,21). Вимогою від 09 липня 2015 року відповідач вимагав звільнити позивача кімнати №79-80 по вул.. Караваєва, буд.№3 у м.\~Дніпропетровську, у строк до 13 липня 2015 року та переселитись в іншу кімнату гуртожитку, при цьому не зазначивши в яку саме кімнату та за якою адресою, тобто без надання іншого житла (а.с.21,22). Згідно п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Пунктом 35 Правил користування електричною енергією для населення затверджених Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року, передбачені випадки, коли енергопостачальник має право відключити споживача, а саме у разі: самовільного підключення до електричної мережі; розкрадання електричної енергії, навмисного пошкодження приладу обліку та зриву пломби; порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості; не оплати за встановлення нового приладу обліку відповідно до пункту 17 або інших платежів згідно з цими Правилами; невиконання припису Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; зниження показників якості електричної енергії з вини споживача. Із вищевказаної норми вбачається, що жодних підстав для відключення кімнати №79-80 по вул.. Караваєва, буд.№3 у м.\~Дніпропетровську, у якій проживає [PERSON] від електропостачання не має. Так, згідно п.34 Правил користування електричною енергією для населення затверджених Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року, користування електричною енергією може бути тимчасово припинено у разі: проведення планових ремонтів електроустановок і електричних мереж; виникнення режимів, безпосередньо не пов'язаних з аварією, за яких провадиться обмеження відпуску електричної енергії та потужності. Про тимчасове припинення постачання електричної енергії енергопостачальник повідомляє через засоби масової інформації не пізніше ніж за 10 днів. Під час виникнення аварійних режимів енергопостачальник протягом 5 днів після виникнення аварії повинен повідомити споживачів про причини тимчасового припинення постачання електричної енергії. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач за чотири календарних дня повідомив позивача про відключення електропостачання в його кімнаті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує Правила та ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно із п.1 Правил користування електричною енергією для населення затверджених Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року, ці Правила регулюють відносини між громадянами (далі - споживачі електричної енергії) та енергопостачальниками. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. У відповідності до п.46 Правил користування електричною енергією для населення затверджених Постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року, у разі порушення прав споживачів (відмова споживачеві в реалізації його прав, надання послуг, що за якістю не відповідають вимогам нормативно-технічних документів, відмова у наданні необхідної та достовірної інформації, ухилення від перевірки якості електричної енергії тощо) енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором. Згідно ст.. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. У відповідності до вимог ст.. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Отже, суд приходить висновку, що відповідач фактично за чотири дня до відключення від електропостачання поставив позивача перед фактом про звільнення житлового приміщення, не надавши іншого житла для нього та його родини на час виконання ремонтних робіт у гуртожитку. Вирішуючи питання щодо відшкодування на користь позивачки моральної шкоди у сумі 20\~000,00 грн., відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд виходить із наступного. Згідно положень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоров'я. Згідно статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Предметом доведення крім наявності самого факту моральної шкоди підлягає доказуванню її глибина, від якої залежить розмір та форма відшкодування. Натомість, в порушення статті 60 ЦПК України, яка визначає обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем взагалі не надано суду будь-яких доказів на підтвердження перенесених ним моральних та душевних страждань, тому в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід визнати дії ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В.Бабушкіна» по відключенню від електропостачання споживача [PERSON] за адресою: м.\~Дніпропетровськ, вул. Караваєва, буд. №3 кімната 079, неправомірними та зобовязати ПАТ\~«Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В.Бабушкіна» поновити електропостачання споживачу [PERSON] за адресою: м.\~Дніпропетровськ, вул. Караваєва, буд. №3 кімната 079. Крім того, вирішуючи питання щодо сплати судових витрат, згідно зі ст..88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн., а також із позивача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial