overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

12.08.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], 20.01.2011 р. н. у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), до досягнення ним повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує. Зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено що [PERSON]., являється батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 3-4). Відповідно до довідки про склад сім'ї (а. с. 5) діти проживають разом з батьками. Статтею 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів судом враховуються обставини, визначені статтею 182 СК України, а саме стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.4, ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб та вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.180, ч.3 ст. 181, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

12.08.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свій позов тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину. А також просить стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки усіх доходів, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач в судове засідання не зявилась надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує. Зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON], являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Із довідки (а.с.5) вбачається, що на даний час дитина [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ч.4, ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб та вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.180, ч.3 ст. 181, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

12.08.2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Куренівської сільської ради про визначення судом додаткового строку, достатнього для подачі заяви про прийняття спадщини після померлого 19.04.1998 року батька [PERSON]. У позовній заяві позивач зазначила, що 19 квітня 1998 року помер її батько [PERSON] , який проживав у [INFO]. Після його смерті залишилося спадкове майно, а позивач являється спадкоємцем першої черги за законом. З метою оформлення спадщини до нотаріальної контори не зверталася, поскільки вважала, що спадщину успадкувала її мати [PERSON], яка померла 03.08.2014 року так і не оформивши спадщину. Коли позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори, то отримала відмову, оскільки пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, який закінчився 19.10.1998 року. Позивач важає, що вона пропустила строк з поважної причини, оскільки вважала, що спадщину прийняла її покійна мати.Просить суд, визначити додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини. Належно повідомлена позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, 01.09.2015 року до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та просить позов задовільнити повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Сільський голова села Куренівка направив до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю, просить справу розглядати без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення по слідуючих підставах. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. З копії свідоцтва про смерть (а.с.8) вбачається, що [PERSON] помер 19 квітня 1998 року. Строк для прийняття спадщини закінчився 19 жовтня 1998 року. З копії свідоцтва про смерть (а.с.9) вбачається, що мати позивача [PERSON] померла 03 серпня 2014 року. З повідомлення приватного нотаріуса (а.с.12) вбачається, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини, а тому їй не видано свідоцтво про право на спадщину після померлого батька. З позовної заяви вбачається, що позивач з поважної причини пропустила строк для прийняття спадщини. З письмової заяви сільського голови села Куренівки- відповідача по справі - вбачається, що відповідач повністю визнав позов, що також є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

12.08.2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Куренівської сільської ради про визначення судом додаткового строку, достатнього для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] року матері [PERSON]. У позовній заяві позивач зазначила, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка на день смерті проживала із нею в с.Артемівка Новоодеського району Миколаївської області. Після її смерті залишилося спадкове майно, тобто земельна ділянка площею 1,3169 га, яка знаходиться на території села Куренівка Чечельницького району Вінницької області, а позивач являється спадкоємцем за заповітом, і має право на успадкування спадкового майна. Коли позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори, то отримала відмову, оскільки пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, який закінчився 03 лютого 2015 року. Тільки в теперішній час позивач довідалася, що строк для прийняття спадщини закінчився. Позивач важає, що вона пропустила строк з поважної причини, оскільки була невірно інформована про строки подання заяви до нотаріальної контори.Просить суд, визначити додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини. Належно повідомлена позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, 01.09.2015 року до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та просить позов задовільнити повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Сільський голова села Куренівка направив до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю, просить справу розглядати без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення по слідуючих підставах. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. З копії свідоцтва про смерть (а.с.10) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року. Строк для прийняття спадщини закінчився 03 лютого 2015 року. З повідомлення приватного нотаріуса (а.с.13) вбачається, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини, а тому їй не видано свідоцтво про право на спадщину після померлої матері. З позовної заяви вбачається, що позивач з поважної причини пропустила строк для прийняття спадщини. З письмової заяви сільського голови села Куренівки- відповідача по справі - вбачається, що відповідач повністю визнав позов, що також є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

12.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з усіма господарськими спорудами в [ADDRESS] (далі - Будинок). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина, що складається з Будинку. Останній, в свою чергу, правомірно набув на нього право власності, однак не зареєстрував у встановленому законом порядку. Як спадкоємець за законом, прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Сторони та ІІІ особа в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, відповідач - позов визнав. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивача, після смерті якого відкрилася спадщина на Будинок. Згідно копії нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 22.12.2004 року та Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, Будинок був подарований померлому [PERSON] З погосподарської книги № 5 особовий рахунок № [NUMBER] за 2011-2015 роки слідує, що Будинок разом з земельною ділянкою, на якій він розташований, належав [PERSON], померлій 29.01.2007 року. Позивач є спадкоємцем померлого за законом першої черги, спадщину прийняв. Інший спадкоємець за законом, син померлого та ІІІ особа у справі [PERSON], від прийняття спадщини відмовився. 12.05.2015 року на Будинок позивачем було виготовлено технічний паспорт. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.08.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, як за законом, так і за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набув на Будинок право власності, відкрито користувався ним, однак не встиг зареєструвати його у встановленому законом порядку. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у державній нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на Будинок. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

12.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю. Сторони в судове засідання не з'явилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач також повідомила суд про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 23.11.2002 року, при цьому мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. Як убачається з позовної заяви, з грудня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки сторони не бажають подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю, заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

12.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в розмірі 1000 грн., трьох відсотків річних 73 грн. 48 коп. та інфляційних втрат в розмірі 649 грн, а також судових витрат 1743,60 грн, мотивуючи позові вимоги тим, що відповідач взяв у борг у позивача 18.02.2013 року 1000 грн та зобов'язувався ці кошти повернути до 28.02.2013 року, однак своє зобов'язання не виконав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач не з'явився в судове засідання, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому порядку, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], відповідно до розписки від 18.02.2013 року, що є в матеріалах справи (а. с. 28), взяв у [PERSON] в борг 1000 грн, які зобов'язувався повернути в строк до 28.02.2013 року. Відповідач в установлений строк боргу не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, стягненню підлягає сума боргу - 1000 грн, три відсотки річних за період з 01.03.2013 року по 11.08.2015 року в сумі 73,48 грн та інфляційні втрати за цей же період в сумі 649 грн., хоча сума інфляції за відповідний період становить 1746, 32 грн, однак суд не може вийти за межі позовних вимог. Підлягає стягненню на користь позивача і кошти, що були витрачені на відшкодування витрат в повернення судового збору в сумі 243 грн 60 коп та витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн, оскільки вони підтверджені документально, - оригіналами квитанцій (а.с. 29), крім того факт надання правової допомоги позивачу підтверджується копією договору про надання правової допомоги, калькуляцією витра на правову допомогу та актом підтвердження виконаної роботи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

12.08.2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2008р., спільних неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя не склалося через різні погляди на шлюб та сімю, фактичні шлюбні відносини припинено, тому позивач просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені в позові, наполягав на розірванні шлюбу з відповідачкою. Відповідачка у судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого позивач в судовому засіданні не заперечував. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 серпня 2008р., актовий запис №78 (а.с. 4). Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час сторони не підтримують шлюбних відносин, майже 2 роки не проживають разом, характер відносин, які склалися, свідчить про повний розпад сімї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

12.08.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 13.11.2009 року, від якого мають малолітню доньку. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Місцем проживання доньки просить визначити разом з нею. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач не заперечив проти задоволення позову. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.11.2009 року, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, місцем проживання малолітньої доньки сторін суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

12.08.2015 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.10.2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу має малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились в грудня 2014 року через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, спільне господарство не ведеться, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач, [PERSON], надала заяву, де просили розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов визнав, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін з урахуванням наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. 23.10.2010 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №613. Від даного шлюбу має малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з грудня 2014 року не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати по справі. На підставі викладено,

Outcome: approved