Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

11 червня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Межиріцької сільської ради про визнання за ним права власності на земельну ділянку загальною площею 0,3260 гектарів, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і складається з земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0760 га, у зв`язку з придбанням ним житлового будинку з господарськими спорудами згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 квітня 2007 року. Позивач посилається на те, що він придбав жилий будинок, який знаходиться за зазначеною адресою, у [PERSON] у квітні 2007 року. Діючим на той час законодавством не вимагалось наявності кадастрового номеру на земельну ділянку при відчуженні жилого будинку. У грудні 2019 року він дізнався, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, була приватизована, отримав від землевпорядника Межиріцької сільської ради копію державного акту на право приватної власності на цю земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідачем у справі він зазначив Межиріцьку сільську раду, оскільки попередній власник жилого будинку за адресою [ADDRESS] [PERSON] померла [INFO] , спадкової справи після її смерті не заведено. Ухвалою суду від 16 червня 2020 року залучено до участі у справі як третю особу [PERSON] , якому 19 квітня 2000 року був виданий державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3260 гектарів, розташовану на території [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку 0,2500га та ведення особистого підсобного господарства 0,0760га. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що станом на дату придбання позивачем жилого будинку діючим законодавством не вимагалося наявності кадастрового номеру земельної ділянки, на якій він розташований. Позивач придбав жилий будинок, не знаючи, що земельна ділянка приватизована і на неї виданий державний акт [PERSON] . На даний час попередній власник жилого будинку [PERSON] померла, відомостей про наявність спадкоємців немає. Представник відповідача Межиріцької сільської ради у судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він продав отриманий у спадщину жилий будинок по [ADDRESS] . Документу на земельну ділянку (державного акту) у нього не залишилось. Претензій щодо земельної ділянки він ні до кого не має. За інформацією КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на жилий будинок за адресою [ADDRESS] було зареєстровано в наступній послідовності: -станом на 08 вересня 1987 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08 вересня 1987 року виконкомом Булахівської сільської ради, -станом на 13 січня 2000 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 24 грудня 1999 року Другою павлоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за номером 1645, -станом на 05 травня 2000 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 24 квітня 2000 року Павлоградською товарною біржею за реєстраційним номером 04/46-НД, -станом на 11 січня 2007 року за [PERSON] на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2006 року, -станом на 10 квітня 2007 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 квітня 2007 року приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Іщиком М.В., зареєстрованого в реєстрі за номером 895. З доданої до позовної заяви копії державного акту серії ІІ-ДП № 035229 видно, що [INFO] [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 1999 року № 1645 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,3260 гектарів у межах згідно з планом, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування жилого будинку 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства 0,0760 га (а.с.7). На запит суду КП Павлоградське МБТІ було надано копію свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 грудня 1995 року Другою павлоградською державною нотаріальною конторою, згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] є її син [PERSON] , до складу спадкового майна входить жилий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , та земельна ділянка розміром 0,3260 га, розташована за тією ж адресою, надана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до положень статті 5 Цивільного кодексу України до цивільно-правових відносин застосовується акт цивільного законодавства, який був чинним на час їх виникнення. [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку 19 квітня 2000 року. Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року в редакції, що була чинною станом на 19 квітня 2000 року, право власності на землю виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Таким чином право власності на спірну земельну ділянку виникло у [PERSON] 19 квітня 2000 року. 24 квітня 2000 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого продавець продав, а покупець купив жилий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку 0,3260га. Договір був зареєстрований на Павлоградській товарній біржі. 05 травня 2000 року на підставі цього договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на жилий будинок. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 30 листопада 2006 року, яке набрало законної сили 10 грудня 2006 року, зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна був визнаний дійсним. За [PERSON] було визнано право власності на жилий будинок [ADDRESS] . 11 січня 2007 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на жилий будинок на підставі рішення суду. Відповідно до положень статті 30 Земельного кодексу України, який був чинним станом на 24 квітня 2000 року день укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Статтею 67 Земельного кодексу України (станом на 24 квітня 2000 року) було встановлено розмір ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у сільських населених пунктах 0,25 гектара. Таким чином відповідно до законодавства, діючого на час укладення договору купівлі-продажу будинку до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибну ділянку). [INFO] [PERSON] продала [PERSON] належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У договорі купівлі-продажу не визначено розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок (а.с.8). Як встановлено ухвалою суду від 29 травня 2020 року у справі № 185/1578/20, [PERSON] [INFO] з місця реєстрації за адресою [ADDRESS] у зв`язку зі смертю. Згідно витягу зі Спадкового реєстру № 60450316 від 05 червня 2020 року (а.с.15) відсутня інформація про спадкову справу до майна померлої [PERSON] . Відповідно до положень статті 377 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній станом на 10 квітня 2007 року), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Розмір земельної ділянки для обслуговування жилого будинку [ADDRESS] згідно державного акту, виданого [PERSON] 19 квітня 2000 року, складає 0,2500 гектарів. Таким чином до позивача [PERSON] , який набув право власності на жилий будинок за зазначеною адресою 10 квітня 2007 року, перейшло право власності на земельну ділянку розміром 0,2500 гектарів, призначену для будівництва та обслуговування цього жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Тому позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на присадибну ділянку площею 0,2500 га є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0760 га у позові слід відмовити, оскільки правочину щодо придбання цієї земельної ділянки він не укладав, право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства не переходило до набувача жилого будинку згідно ст.377 Цивільного кодексу України, що діяв станом на час придбання будинку. При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 840 грн (а.с.1). Як передбачено ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідачем Межиріцькою сільською радою не вчинялося жодних дій, які б порушували права позивача, представник позивача погодився на те, щоб судові витрати по справі були покладені на позивача, суд вважає за можливе не покладати на відповідача судові витрати на сплату судового збору.

Outcome: partial