Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

10 січня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 87. Причиною звернення до суду з даною позовною заявою є те, шо в силу психологічної несумісності характерів, у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом у позивачки та відповідача зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов'язки подружжя, різні інтереси та пріоритети в житті, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У судове засідання позивачка та відповідач не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 26 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 26 липня 2014 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 87. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в сторін народилась дочка: [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, мати - позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, яка залишається проживати разом з позивачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне сімейне життя у позивача та відповідачем не склалося. Спільне господарство не ведеться. Фактичні шлюбні відносини припинені. Сторони проживають окремо, у кожного свій окремий бюджет. Збереження сім'ї не можливе, а подальше існування шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved