Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

10 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У заяві зазначила, що шлюб з відповідачем розірваний, 27 січня 2014 року Радехівським районним судом Львівської області. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка: [PERSON], [INFO]. Відповідач тривалий час ніде не працює, грошей на утримання дочки не дає, вихованням її не займається. Позивачці стало відомо, що відповідач працює та має постійний дохід приблизно 5000 гривень на місяць і має можливість сплачувати аліменти. Оскільки позивачка ніде не працює, її одній важко утримувати дочку, а тому вона змушена ставити питання про стягнення з відповідача аліментів. Посилаючись на вищенаведене, просила суд постановити рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання дочки: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, з дня подачі заяви і до її повноліття. У судове засідання позивачка не з»явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд їх задоволити. (а.с.12). Відповідач у судове засідання не з»явився, подав суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти позову не заперечує.(а.с.20). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, 27 січня 2014 року Радехівським районним судом Львівської області.(а.с. 4). Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. (а.с.3). Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її утриманні, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області за № 581 від 3.04.2014 року (а.с.5). Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дочка проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимоги позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини є правомірними. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, тому з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатними та може таку надати. У зв»язку з тим, що відповідач є працездатного віку, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 10 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам закону. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»; обов'язок обох батьків утримувати дітей до досягнення повноліття; суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: approved