Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

12.09.2018 представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточнивши який просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.09.2009 в розмірі 15169,67 грн., станом на 19.08.2018, яка включає заборгованість: за тілом кредиту 7162,13 грн.; відсотками за користування кредитом 6078,69 грн., по пені 730,29 грн., штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина і 698,56 грн. процентна складова, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1762 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказує, що 04.09.2009 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке перейменоване на АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 10300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у Заяві відповідач надав згоду на те, що вказана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі, - Договір), який по своїй суті фактично є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно з п. 3.2., 3.3 Умов і Правил надання банківських послуг, відповідач надав свою згоду на зміну (збільшення або зменшення) банком кредитного ліміту у будь-який момент. Свої зобовязання за кредитним договором від 04.09.2009 банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобовязання не виконав, у звязку з чим має заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь позивача в примусовому порядку, а також сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1762 грн. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 36). Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 31), однак до суду повторно не зявився (а.с. 45,47), про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, відзиву не подано. Відповідно до п. 2 ч.7, ч.8 ст. 128 ЦПК України, про час та місце розгляду справи відповідач вважається повідомленим належними чином. За даних обставин, неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.09.2009 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого було ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке змінило найменування на АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 21-24) та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви (а.с. 43), у якій відповідач підтвердив своїм підписом, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає Договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомлений з умовами кредитування та погоджується на них (а.с. 43). По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно умов вказаного договору [PERSON] отримав кредитний ліміт в розмірі 1000 грн. на платіжну картку, який в подальшому змінювався, в тому числі збільшувався до 10300 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 42). Зміна умов кредитування за ініціативою банку, здійснювалася на виконання п. 3.3 договору, відповідно до якого підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Кредитування відповідача розпочато за умовами кредитування «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», зі сплатою відсотків в розмірі 3% щомісячно, відповідно 36 % на рік, з встановленням пільгового періоду 30 днів за кожною тратою, та обовязковим щомісячним платежем 7 % від заборгованості. Умовами договору передбачалася сплата пені та штрафів, у разі порушення умов договору, що підтверджується довідкою про умови кредитування (а.с.10), заявою позичальника (а.с.43). Пунктом 5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору. Відповідно розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умовами інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3. до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операцій по картрахункам. Згідно з п. 5.3. Умов та правил Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що він прийняв нові умови. На реалізацію вказаних пунктів договору, з 01.01.2013 всі картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка передбачає обовязок сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5 % на місяць, з 01.09.2014 2,9 % та з 01.04.2015 3,6 %, з обовязковим щомісячним платежем 7 % від заборгованості, а з 01.04.2014 5 % від заборгованості. Також умовами даного тарифного плану передбачена пеня та штрафи (фіксована та процентна складові), про що вказував позивач (а.с.34 зворот) та підтверджується розрахунком заборгованості, в якому зафіксовані відсоткові ставки за кредитом (а.с. 5-8). Будь-яких доказів, які б свідчила про відмову [PERSON] від прийняття змінених умов кредитування, відповідно до процедури визначеної п. 5.3 Умов та правил, суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що відповідач їх прийняв, продовжуючи й надалі користуватися кредитними коштами та частково погашати кредит (а.с. 37-41). Відповідно до п. 5.6. Правил користування платіжною карткою, п. 4.6. Умов та Правил надання банківських послуг, боржник доручив списання коштів з його рахунків для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Враховуючи відсутність будь-яких повідомлень від сторін щодо припинення дії кредитного договору від 04.09.2009, суд приходить до висновку, що він є діючим. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання перед [PERSON] за кредитним договором б/н від 04.09.2004 виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 10300 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобовязання не виконував належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, в результаті чого станом на 19.08.2018 утворилась заборгованість за тілом кредиту 7162,13 грн., відсотками за користування кредитом 6078,69 грн., яку суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наданих доказів, у тому числі наданим позивачем уточненим розрахунком заборгованості (а.с. 37-41), який відповідач не заперечив, та з яким суд погоджується, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Відповідно до ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов'язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки умовами договору визначено право позивача на отримання пені у разі прострочення зобовязань, то виходячи з доведеності факту порушення грошового зобовязання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за пенею в розмірі 730,29 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем (а.с. 37-41), який відповідач не заперечив. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд, вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити,

Outcome: partial