Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

11 лютого 2016 року, у відповідності до поштового відправлення, [PERSON] через представника, звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки площею 0,33 га, 0,21 га та 0,06 га, що знаходяться в с. Ведильці Чернігівського району та області, зазначені в Державному акті І-ЧН №033422 від 05.09.2001 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаних земельних ділянок. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2015 року житловий будинок з господарськими спорудами в с.Ведильці Чернігівського району по вул. Дружби,38 визнано спільною сумісною власністю та визнано право власності на ? частину вказаного будинку з господарськими спорудами. В даній справі на підставі договору про надання правової допомоги її інтереси представляв адвокат [PERSON]. Вважала, що [PERSON] за життя у період перебування з нею в зареєстрованому шлюбі набув земельні ділянки, у відповідності до державного акту, які є спільним сумісним майном подружжя та підлягають поділу в рівних частинах. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні фактично не заперечувала щодо заявлених позовних вимог, висловивши свою позицію, що позивач, може продати будинок та земельні ділянки, вказавши, що дійсно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки не отримувала. Пояснила, що фактично сама займалась приватизацією вказаних земельних ділянок на ім»я [PERSON]. Третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора не забезпечила явку свого представника в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2015 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 березня 2000 року, який 25 березня 2011 року розірваний Чернігівським районним судом Чернігівської області. 15 листопада 2012 року помер [PERSON], про що було видано свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ № 200172 та з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 20.02.2013 звернулась мати спадкодавця - [PERSON]. ( а.с.11-12) За життя, внаслідок приватизації, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, на підставі рішення виконкому Ведильцівської сільської ради від 25 квітня 2001 року № 26, [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, що розташована на території с.Ведильці Ведильцівської сільської ради, надана для ведення особистого підсобного господарства. 05 вересня 2001 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 033422, що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12051, у відповідності до якого земельна ділянка площею 0,60 га складається з трьох земельних ділянок площею 0,33 га, 0,06 га, 0,21 га. ( а.с.6) Повідомленням Ведильцівської сільської ради Чернігівського району та області № 03-16/30 від 05.02.2016 та доданими до нього документами підтверджується вартість нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка загалом складає 961,48 грн, а частина складає 480,74 грн. ( а.с.7-10) Відповідно до положень ст.ст.6, 67 Земельного кодексу України ( ред. 1990 року), чинного на час виникнення спірних правовідносин та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» кожен громадянин України має право скористатись своїм особистим правом на безоплатне отримання земельних ділянок у власність. Особливостями інституту приватизації є те, що він є особистим правом окремого громадянина і реалізується ним самостійно, відповідно земля, отримана в результаті реалізації такого права, є особистою приватною власністю такого громадянина, що скористався своїм правом. Відносини, що виникли між сторонами в приводу земельної ділянки, отриманої внаслідок приватизації в 2001 році мають регулюватись нормами Кодексу про шлюб та сім»ю України. У відповідності до ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Спірні земельні ділянки площею 0,33 га, 0,21 га та 0,06 га не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, оскільки [PERSON] безоплатно отримав вказані земельні ділянки у приватну власність у 2001 році, використавши своє право громадянина на приватизацію, а отже вказані земельні ділянки не можуть бути спільним сумісним майном подружжя і не підлягають поділу як спільне сумісне майно подружжя. Наведене міститься в постанові Верховного Суду України № 6-99 цс11 від 22 лютого 2012 року. Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.30 Земельного кодексу України ( ред. 1990 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Статтями 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2015 року, яке набрало законної сили 22 грудня 2015 року в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Дружба,38 в с.Ведильці Чернігівського району Чернігівської області. За наданою на запит суду інформацією Ведильцівської сільської ради № 03-16/83 від 15.02.2016 Державний акт серії І-ЧН № 033422 складається з трьох земельних ділянок. Житловий будинок за адресою с.Ведильці Чернігівського району та області по вул.Дружби,38 розташований на земельній ділянці площею 0,33 га, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Отже, з набуттям [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку по вул.Дружби,38 в с.Ведильці Чернігівського району та області, до неї, як до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок, переходить це право у розмірі частки права власності на ці об»єкти, а саме за [PERSON] підлягає визнанню право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,33 га, що знаходиться в с.Ведильці Чернігівського району Чернігівської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 033422, виданого 05 вересня 2001 року на ім»я [PERSON], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12051. Враховуючи пояснення відповідача, яка в силу своєї юридичної необізнаності не заперечувала щодо заявлених позовних вимог, фактично їх визнавши, суд не може прийняти визнання цих позовних вимог відповідачем, оскільки це суперечить закону. Враховуючи наведене в сукупності, доводи позову та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, а саме в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,33 га та відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок площею 0,33 га, 0,21 га, 0,06 га та визнання за [PERSON] права власності на ? частину земельних ділянок площею 0,21 га, 0,06 га. На підставі викладеного,

Outcome: partial