Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

10 грудня 2014 року позивачі звернулись в суд з позовною заявою до відповідача про визнання за ними права власності за кожною по ? частці житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], який належав [PERSON], померлій [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначають, що [INFO] померла їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Вони є спадкоємицями першої черги, оскільки на день смерті проживали та були зареєстровані разом з матір'ю у спадковому будинку. При зверненні до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом в одній другій частці на житловий будинок [ADDRESS], який належав їх матері [PERSON] постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в одній другій частці вищезазначеного будинку, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності [PERSON] на житловий будинок. У судове засідання позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатної [PERSON] не прибула, подала письмову заяву, в якій, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про розгляд справи у її відсутність. Відповідач участі представника у судовому засіданні не забезпечив, заперечень на позов не подав, надіслав заяву, в якій просить про розгляд справи без участі представника сільської ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивачів у справі (а.с.3). Позивачі є дітьми померлої та спадкоємцями всього майна останньої першої черги за законом, які прийняли спадщину (а.с.5,14). До складу спадщину входить житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], в якій [PERSON] на момент смерті проживала і була зареєстрована; на день її смерті та протягом шести місяців після смерті разом з нею в будинку постійно були зареєстровані та проживали позивачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Відповідно до довідки № 52 від 16.01.2012 року згідно по господарської книги № 9 сільської ради на 2011-2015 роки житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.19). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.12.2014 року, винесеною державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори [PERSON]. , яка діє від свого імені та від імені недієздатної [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в одній другій частці на житловий будинок номер 11, який знаходиться в [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього (а.с.21). Відповідно до повідомлення № 1046 від 17.03.2014 року КП «Новоград-Волинського МБТІ», житловий будинок розташований в [ADDRESS] не зареєстрований за [PERSON] (а.с.18). Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи та поданими позивачами доказами (а.с.3-21). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності у спадкодавця по даній справі, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося наступним чином: після закінчення будівництва у по господарську книгу сільської ради вносився відповідний запис та відкривався особистий рахунок на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Після чого, відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Правовстановлюючі документи про належність будинку спадкодавцеві у даній справі, наявні лише ті, про які йдеться у позовній заяві - відповідний запис у по господарській книзі сільської ради, що відповідало вимогам чинного на той час законодавства. Щодо сучасної правової оцінки цих правовстановлюючих документів, слід звернутись до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Чинне на момент виникнення у спадкодавця права власності, законодавство такої реєстрації зазначеного будинку не передбачало. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved