Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

11.04.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], який 20.04.2016 року уточнила та просить розірвати шлюб, укладений 24.01.2013 року між сторонами, зареєстрований відділом державної реєстрації актів громадянського стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 68. При цьому позивач посилається на те, що з липня 2013 року шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, проживають сторони окремо. Позивач зазначає, що 26.01.2013 року від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON]. Так як примирення сторін неможливе, позивач змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 24.01.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 68, що вбачається із свідоцтво про укладання шлюбу серії І-ЖД № 184631 /а.с. 5/. 26.01.2013 року народилася [PERSON], актовий запис № 1128, що слідує із свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, серії І-ЖД № 340596. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 10/. Судом досліджено довідку /виписку із домової книги про склад сімї та прописку/ № 212 від 21.03.2016 року, з якої вбачається, що за адресою: м. Одеса, 1-й провулок Василя Кандинського, 11, проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 9/. Таким чином, судом встановлено, що донька сторін [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні позивача [PERSON] Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть з липня 2013 року, спорів стосовно поділу спільного майна та виховання доньки на теперішній час немає. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved