Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

10 лютого 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшеня розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 600 грн. щомісяця на кожну дитину до 13 частини від усіх видів його заробітку щомісяця , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у зв'язку з погіршенням матеріального стану через втрату роботи. Також просив списати заборгованість по аліментах у розмірі 17419 грн. За період з 16 жовтня 2012 року по грудень 2013 року, оскільки за цей період позивачка за домовленістю з ним до серпня 2013 року, а потім з власних міркувань не зверталася до ВДВС з виконавчим листом на примусове виконання рішення суду, отже заборгованість за весь цей період нарахована держапвним виконавцем неправомірно. Представник позивача та позивач в судовому засіданні просили про задоволення позову, посилаючись на те, що з осені 2013 року позивач втратив роботу, отже не має можливості виплачувати аліменти у встановленому розмірі. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково, зазначила , що під час розгляду справи про стягнення аліментів вони ще продовжували проживати з [PERSON], однією сім'єю до серпня 2013 року включно, а потім вона дійсно з власних міркувань не зверталася за отриманням виконавочго листа для примусового стягнення аліментів. Проти зменшення розміру аліментів категорично заперечувала, посилаючись на недостатній їх розмір для належного утримання дітей. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO]. На підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 листопада 2012 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі по 600 грн. На кожну дитину щомісяця, починаючи з 16 жовтня 2012 року і до повноліття дітей. При цьому з мотивувальної частини зазначеного рішення вбачається, що відповідач погодився на визначений розмір аліментів, про ніякі додаткові обставини не зазначав , судом встановлено, що для задоволення розумних потреб дитини доцільним та відповідним буде визнати аліменти у розмірі 600 грн. на кожну дитину. Відповідно до ст.ст.180-182 СК України та роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р., батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України та п. 23 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ , розмір аліментів, визначений за рішенням суду, суд може змінити за позовом платника аліментів лише у звязку зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення здоровя. За таких обставин, враховуючи положення наведених статтей СК України, суд приходить до висновку, що позов в ачтині зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягає, оскільки матеріальний та сімейний стан відповідача з урахуванням втрати роботи після ухвалення рішення щодо визначення розміру аліментів не змінився ([PERSON] сам не скористався своїм правом зазначити про свій щомісячний дохід , адже за поясненнями сторін і на час розгляду справи він також працював неофіційно ), а обставини мінливого доходу позивача вже були враховані попереднім рішенням суду. Постановою державного виконавця Центрального ВДВС від 18 грудня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 11 грудня 2013 року про стягненння з [PERSON] аліментів на утроимання дітей згідно вищезазначеного рішення суду від 29.11.2012 р. Згідно Розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] , наданого державним виконавцем Центральним ВДВС, станом на 01.012014 р. заборгованість становить з жовтня 2012 року 17419 грн. Що стосується позовних вимог про скасування нарахованої заборгованості державним виконавцем, то суд вважає ці вимоги такими, що підлягають частковому задовленню. Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України, суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти . Оскільки [PERSON] без поважних причин до грудня 2013 року не пред'являла виконавчий лист , суд доходить до висновку , що позивача слід звільнити від сплати заборгованості , яка нарахована державним виконавцем з 16 жовтня 2012 року по листопад 2013 року включноу розмірі 162199 грн. ( 17419 грн. загальної заборгованості - 1200 грн. заборгованості за грудень 2013 р.), оскільки тільки в грудні 2013 року відповідачка вжила заходів щодо отримання ваиконавчого листа за рішенням суду від 29.11.2012 року та пред'явлення його до виконання до ВДВС. Відповідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: partial