Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

11 березня 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що 05.08.2010 року відповідач підписала заяву № б/н згідно якої отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з чим зобов`язалась сплачувати банку кредит, відсотки за користування ним та інші платежі передбачені договором. Оскільки відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором станом на 19.01.2020 року виникла заборгованість в сумі 17136 грн. 92 коп. яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, та заборгованості за пенею штрафами. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17136 грн. 92 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. Представник позивача Кіріченко В.М. (за довіреністю № 1740-К-Н-О від 01.04.2019 року) в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 05 серпня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є позивач та відповідачкою було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якого відповідач отримала кредитну картку. У зазначеній анкеті - заяві вказано, що відповідач погодилась з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, становлять між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомлена і погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Та зобов`язалась регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua ( а.с.14). До позовної заяви позивач додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені в мережі інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms/. Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 19.01.2020 року становить 17136 грн. 92 коп., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 9974 грн. 58 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 2753 грн. 58 коп., пені - 3116 грн. 53 коп., та штрафів - 500,00 грн. (фіксована складова) та 792 грн. 23 коп. (процентна складова). Згідно зі статтею 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526, ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. На підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України положення статей 1048 та 1050 ЦК України застосовуються до правовідносин, що виникають за укладеним сторонами договором. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частинами 1, 2 ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки відповідач не виконала належним чином зобов`язання за кредитним договором, з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту та відсоткам нарахованими відповідно до ст.625 ЦК України. Разом з тим, суд вважає безпідставним одночасне нарахування банком відповідачці пені в розмірі 3116 грн. 53 коп. та штрафів - 500 грн. (фіксованої частини) і 792 грн. 23 коп. (процентної складової). За статтями 546,549 ЦК України - виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, та іншими видами забезпечення. Неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитування передбачено застосування пені як виду цивільно - правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Разом з тим передбачена і сплата штрафів як виду цивільно - правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. З огляду на зазначене суд доходить висновку, що пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення - за порушення строків виконання грошових зобов`язань. За такого суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки штрафи за порушення строків виконання грошових зобов`язань та відмовити у задоволенні вимог банку про стягнення пені, з метою запобігання подвійного притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Зазначене узгоджується з правовими позиціями Верховного суду України викладеними у постановах від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial