Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

10 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона являється власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на нерухоме майно від 30 листопада 2006 року. Вказане свідоцтва зареєстровано в КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 16890634. У довідці про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, зазначається, що у [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] тривалий час, а саме, з 2005 року не проживає за вищевказаною адресою згідно Акту обстеження від 05 серпня 2020 року. Особисті речі [PERSON] в квартирі відсутні. Таким чином, в квартирі, власником якої є позивач, відповідач не проживає, не сплачує комунальні платежі, не отримую кореспонденцію, його особистих речей в квартирі немає, житлом він взагалі не цікавиться. Через те, що відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] не бажає, він створює позивачеві перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позов підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, вважається такими, що повідомлений належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем його реєстрації, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS] , яка належить їй на підставі Свідоцтва про права власності а нерухоме майно, яке видане виконавчим комітетом Новомосковської міської ради 30 листопада 2006 року, серія [NUMBER] (а.с.9). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно зареєстровано в КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 16890634 згідно витягу від 30 листопада 2006 року № 12717580 (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з копії довідки від 05 серпня 2020 року № 27, відповідач по справі [PERSON] , є сином позивача (а.с. 8). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до вимог ч.2 ст. 406 ЦК України, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, що мають Ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суду подано копію акту голови ЖКБ «Металург» Васюченко О.С. від 05 серпня 2020 року, складеного за участю мешканців будинку, у відповідності до якого [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2005 року (а.с.7). У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Як зазначає у своєму позові [PERSON] , наявність реєстрації відповідача у належній їй на праві власності квартирі, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем, з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved