Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

11.08.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.02.2011 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають двоє неповнолітніх дітей: дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя. Між нею та відповідачем постійно виникають сварки та суперечки, під час яких останній принижує її, застосовує фізичне насильство. Однією сімєю вона з відповідачем не проживає понад два роки. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі, так як це суперечить її інтересам. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, тому шлюб існує лише формально, на примирення з відповідачем не згодна. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, так як перебування в шлюбі суперечить її інтересам. Однією сімєю з відповідачем вона не проживає понад два роки. Розлад в її з відповідачем сімї носить тривалий характер, оскільки вони часто сварилися, переставали проживати однією сімєю, а потім мирилися. Відповідач принижує її та застосовує фізичне насильство, зокрема, у 2015 році наніс їй тілесні ушкодження перелом щелепи, за що притягується до кримінальної відповідальності. У звязку із наведеним, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, щодо розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує, факти сварок, непорозумінь в сімї, та факт застосування фізичного насильства до позивачки, зокрема, нанесення тілесних ушкоджень у виді перелому щелепи визнає. Щодо стягнення з нього судових витрат, заперечує, оскільки надавав позивачці кошти на оплату судових витрат в сумі 300 грн. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.02.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №098566 (а.с.4). Від даного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Сторони не бажають миритися, позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON], а саме: що у їх сімї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу різниці в характерах, поглядах на сімейне життя, внаслідок чого виникають часті конфлікти та сварки і сторони не проживають постійно однією сімєю понад два роки. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідач [PERSON] застосовує до позивачки фізичне насильство, зокрема, у 2015 році наніс тілесні ушкодження у виді перелому щелепи. Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі. Перебування в шлюбі суперечить інтересам позивачки, а факт заподіяння позивачці тілесних ушкоджень, який визнається відповідачем, суперечить моральним засадам суспільства. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні в суд судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.1). При цьому, суд вважає таким, що не заслуговує на увагу, ствердження відповідача про те, що ним надавалися позивачці кошти на оплату судових витрат, оскільки вказане ствердження не підтверджено належними та допустимими доказами.

Outcome: approved