Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

11 жовтня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони від шлюбу мають дитину. Рішенням суду з відповідача стягувались аліменти на утримання дитини. Згодом судом було ухвалено рішення про звільнення відповідача від сплати аліментів, проте за ним утворилася заборгованість в сумі 17\~988,17 грн., яка дотепер не сплачена. Позивачка просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також неустойку по сплаті аліментів у сумі 17\~988,00 грн. (а.с.а.с. 1, 2). Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, пояснивши, що згідно з довідкою-розрахунком Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська від 02.09.2016 року заборгованість відповідача станом на 03.10.2014 року склала 17\~988,17 грн. Відтоді останній аліменти не сплачував. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. 12 жовтня 2011 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №2-2478/11 було видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини сторін у сумі 600,00 грн. щомісяця. Станом на 03.10.2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 17\~988,17 грн., які дотепер не сплачено. Викладене підтверджується довідкою-розрахунком Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська від 02.09.2016 року №15136/24 (а.с. 3). Відповідно до частини 4 статті 194 Сімейного кодексу України (далі СК) заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, до досягнення нею двадцяти трьох років. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам необхідно задовольнити. Розвязуючи позов у частині стягнення з відповідача неустойки по аліментам, суд насамперед виходить з такого. Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом частини 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Між тим, аналіз доказів, наданих позивачкою, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених вимог про стягнення з відповідача неустойки по аліментам у сумі 17\~988,00 грн. Про викладене свідчить те, що позивачка не надала суду відповідних доказів на підтвердження обґрунтованості заявленої суми у вигляді докладного розрахунку, виконано згідно з правилами, визначеними частиною 1 статті 196 СК. Відтак суд не знаходить підстав для задоволення позову у зазначеній частині. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь держави також необхідно стягнути судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial