Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

12.05.2020 року позивач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач в обґрунтування позову посилається на те, що її неповнолітній доньці, [PERSON] , [INFO] , на підставі Договору дарування квартири від 07.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 240, на праві власності належить квартира [ADDRESS] , в якій вона і по сьогоднішній день зареєстрована. Разом з донькою, [PERSON] в даній квартирі зареєстрована і позивачка [PERSON] , а також відповідач [PERSON] , який є її батьком. Відповідач не проживає з ними однією сім`єю, не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і квартирою не цікавиться. Більше 5 років відповідач проживає в іншій країні Російській Федерації, громадянство якої нещодавно отримав, даний факт підтверджується копією паспорта, що додається до заяви. У зв`язку зі зміною місця проживання виникла необхідність продажу квартири та оскільки відповідач, [PERSON] є зареєстрованим в даній квартирі, здійснити її продаж неможливо. Просить позов задовольнити, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка розташована в [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] , батьком записаний [PERSON] (а.с. 10) Відповідно до договору дарування квартири [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла вказану квартиру як дарунок та являється власницею квартири, що розташована в [ADDRESS] ., на підставі Договору дарування квартири від 07.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 240 та витягу та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 18748466 від 07.03.2014 року (а.с. 12-15, 16) Відповідно до копії паспорта [PERSON] 04.09.2019 року отримав паспорт громадянина Російської Федерації (а.с. 11) Відповідно до статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно зі статтею 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383\~ЦК України та статтею 150\~ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для\~особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156\~ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до частини четвертої статті 156\~ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей 383,391,405\~ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64\~ЖК УРСР слід дійти висновку що положення статей 383,391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь - яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] , перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти належним їй на праві власності квартирою, чим порушує її права як власника, а тому позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved