Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

11 червня 2018 року позивач [PERSON], місце проживання якого: 84792, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], в особі представника адвоката [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якої: 84792, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 травня 2018 року належить квартира за № 81 у будинку № 42 по вулиці Без назви у місті Світлодарську Бахмутського району Донецької області, у якій зареєстрована відповідач. Відповідач не була попереднім власником спірної квартири, не є членом сімї позивача. Зі слів представника продавця відповідач була родичем попередніх власників, але виїхала за межі України у звязку із активізацією АТО. Представником продавця виконані у повному обсязі пункти 11 та 14 договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 травня 2018 року, згідно яких представник продавця зобовязалася звільнити житлову квартиру від особистих речей і передати ключі позивачу до 01 червня 2018 року та зняти з реєстраційного обліку членів сімї продавця до 01 жовтня 2018 року. Згідно довідки № 2586 від 15 травня 2018 року про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], яка згідно даних договору купівлі-продажу квартири від 30 травня 2018 року не є власницею або членом родини продавця квартири [PERSON]. Позивач разом із своєю сімєю переїхав до придбаної квартири, але враховуючи, що зі слів інших сусідів і представника продавця відповідач виїхала із України до Росії, її місцезнаходження невідоме, а зняття з реєстрації допустимо лише явочним способом або за рішенням суду, позивач вимушений звернутися до суду із цим позовом, оскільки іншого альтернативного досудового вирішення цього спору немає. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Брежнева О.А. від 18 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 08 годину 50 хвилин 13 серпня 2018 року. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2018 року у звязку з відставкою судді Брежнева О.А. на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином: у відповідності\~до частини6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві. Ними подано до суду заяви, в яких вони просять слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою, яка була направлена відповідно до п. 2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У встановлений ухвалою від 18 липня 2018 року строк відзив на позовну заяву не надала. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про судове засідання, але причин неявки суду не повідомила, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири № 81, розташованої в будинку № 42 по вулиці Без назви у місті Світлодарськ Бахмутського району Донецької області на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 травня 2018 року (а.с. 12-13), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 травня 2018 року за № 125773778 (а.с. 14) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованою судом 18 вересня 2018 року за № 138214117 (а.с. 48-50). З копії акту від 08 червня 2018 року, складеного депутатом Світлодарської міської ради [PERSON] в присутності сусідів-свідків: [PERSON], яка проживає у квартирі № 84, розташованої у будинку № 42 у місті Світлодарську Бахмутського району Донецької області, та [PERSON], яка проживає у квартирі № 93, розташованої у будинку № 42 у місті Світлодарську Бахмутського району Донецької області, вбачається, що внаслідок обстеження виявлено, що громадянка [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). З відповіді начальника відділу реєстрації місця проживання Світлодарської міської ради [PERSON] за вхідним № 21589 від 12 липня 2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] по теперішній час (а.с. 26). Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР\~(далі за текстом ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до\~статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.\~\~На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.\~\~ При розгляді справи судом встановлено, що відповідач користувалася житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], але вона не є членом сімї наймача даної квартири і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за нею не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. За клопотанням позивача суд залишає судові витрати за ним.

Outcome: approved