Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

11 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що 09 березня 2019 року о 10.00 годині він йшов до свого знайомого, який проживає по [ADDRESS] . З першого під`їзду будинку вибігла собака породи «Алабай», яка була без ошийника і намордника та накинулася на нього. Собака з агресією і люттю вкусила його за праву руку та в область правого зап`ястка, ліктьового суглобу та передпліччя. Власником собаки є відповідач [PERSON] . В результаті нападу собаки, йому було завдано тілесні ушкодження, які віднесені до категорії легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, що підтверджується висновком спеціаліста СМЕ № 140 від 28 березня 2019 року. Позивач зазначив, що будь-яка допомога власником собаки йому, як потерпілому не надавалася, Спроби з боку власника собаки компенсувати матеріальні або моральні збитки йому здійснено не було. Заподіяння шкоди його здоров`ю сталося в результаті порушення [PERSON] правил тримання собак, за що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року останню визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 154 КУпАП. [PERSON] зазначив, що у зв`язку із нанесеними травмами, він звернувся за медичною допомогою до лікарні. Розмір завданої йому матеріальної шкоди становить 7142,00 грн., що складається із вартості придбаних ліків у розмірі 4142,00 грн., витрат на бензин в розмірі 200,00 грн., а також зіпсованої, розірваної зимової куртки вартістю 2800,00 грн. Крім того, внаслідок зазначених подій йому також завдано моральну шкоду, яка полягає у психологічному травмуванні від нападу розлюченої собаки, отриманні болючих ушкоджень м`яких тканин правої руки, в результаті чого він переніс запальний процес, майже два тижні правою кінцівкою не мав можливості в повному обсязі працювати із-за сильного болю, переніс гіпертонічний криз, хвилювання, депресію, безсоння, побічні дії антибіотиків, слабкість, страждання. Розмірморальної шкоди оцінює у 2000 грн. У зв`язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд: -стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 7142,00 грн., яка складається з: транспортних витрат (вартість бензину) в сумі 200,00 грн., витрат на придбання ліків в сумі 4142,00 грн., а також зіпсованої, розірваної зимової куртки вартістю 2800,00 грн; -стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Ухвалою суду від 24 червня 2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 11 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] посилався на обставини, викладені в позовній заяві, заявлені ним вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Вказала, що докази зіпсованої, розірваної зимової куртки вартістю 2800,00 грн. в нього відсутні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині витрат на придбання ліків в сумі 4142,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., в іншій частині позовних вимог просила відмовити. Зазначила, що з її боку були спроби відшкодувати позивачу завданні збитки в розмірі 5000,00 грн. в результаті нанесення легких тілесних ушкоджень її собакою, однак останній відмовився. Заслухавши учасників справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2019 року у справі № 183/1774/19, провадження № 3/183/1034/19 відповідача [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 51,00 гривень. [PERSON] була визнана винною в тому, що 09.03.2019 р. о 10-00 годині вона не вгледіла за своєю собакою породи «Алабай», внаслідок чого собака вибігла з квартири [ADDRESS] , де у дворі будинку вкусив [PERSON] за руку, заподіявши шкоду його здоров`ю, чим порушила правила утримання тварин. Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що вина відповідача [PERSON] у вчиненні 24 травня 2019 року порушення правил тримання собак, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю [PERSON] , встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.4ст.82 ЦПК України доведення не потребує. Згідно довідки Новомосковської центральної районної лікарні № 1327 від 09 березня 2019 року, [PERSON] надали медичну допомогу, обробили рани та наклали пов`язку, направили на амбулаторне лікування. 11 березня позивач [PERSON] звернувся до КЗ «ЦПМСД Новомосковського району» в смт. Гвардійському за медичною допомогою, де йому було встановлено діагноз укушені рани правого передпліччя, гіпертонічна хвороба другого ступеню, гіпертонічний криз, призначене амбулаторне лікування, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 20 березня 2019 року. Висновком та актом спеціаліста судово-медичного експерта № 140 28 березня 2019 року встановлено, що у [PERSON] згідно даних документів виявлено тілесні ушкодження у виді забитих ран в області правого зап`ястка, на правому передпліччі, в області правого ліктьового суглобу, синців в області ран, у своїй сукупності, відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше, як 21 день, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути зуби собаки, та за давністю утворення, можуть відповідати даті події вказаній у направленні та потерпілим (09.03.2019 року). Згідно ч. 1 ст. 180 Цивільного кодексу України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. Документом, що підтверджує право власності на тварин, є договір купівлі-продажу, оренди, дарування тощо, оформлений належним чином, або реєстраційне посвідчення, яке видається Центром ідентифікації тварин після обов`язкової реєстрації собаки. Також підтвердженням права власності на тварину може бути ветеринарний паспорт, що видається власнику після проведення щеплення. Згідно ветеринарного паспорту, власником собаки на прізвисько Бакс, породи «Алабай», сірого кольору, дата народження - [INFO] є відповідач [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 1 лютого 2006 року № 3447-IV, який регулює відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб, шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що несу перечать законодавству, несе відповідальність за стан тварини та її дії, згідно з чинним законодавством. Відповідно до положень ч.ч. 5,6,8,9 ст.9 зазначеного Закону, особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до вимог ч.1 ст.1187 вказаного Кодексу, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зазначений правовий висновок щодо застосування вказаної норми права до аналогічних спірних правовідносин дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №591/3985/15-ц, провадження №61-13889св18. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить з належних та допустимих доказів. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження понесених позивачем витрат в сумі 4142,00 грн. на придбання необхідних медикаментів, суду надано квитанцію № 2500146188 від 13 березня 2019 року, а також квитанцію про здійснення транзакції № 9941 на придбання бензину, проведеної 09.03.2019 року на суму 200,00 грн. В той же час, завдані матеріальні збитки в сумі 2800,00 гривень, що складають вартість пошкодженої зимової куртки, в результаті нападу собаки, суд приходить до висновку, що дані збитки не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, факт пошкодження або знищення зимової куртки не був зафіксований жодним документом (актом, протоколом огляду, тощо. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що вимоги в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача належить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 4342,00 грн., яка складається з: транспортних витрат (на придбання бензину) в сумі 200,00 грн., витрат на придбання ліків в сумі 4142,00 грн. З приводу позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди, суд дійшов до наступного. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.3.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: -п. 3 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; -п. 5 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору; -п. 9 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки неправомірними діями відповідача [PERSON] , внаслідок яких позивач зазнав нападу собаки та отримав тілесні ушкодження, суд приходить до висновку. що [PERSON] були завдані моральні страждання та психологічні переживання, пов`язані з ушкодженням здоров`я. Суд, враховуючи ступень тяжкості тілесних ушкоджень, враховуючи вимоги розумності і справедливості, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., у зв`язку з чим вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial