Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

12 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що в 2011 році він отримав лист від ПАТ КБ « ПриватБанк », згідно якого його повідомили про наявність заборгованості перед ПАТ КБ « ПриватБанк » у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору № SAMDN 34000021778096 від 27 травня 2008 року. Таке повідомлення стало для нього несподіванкою, адже жодного кредитного договору він не підписував, кредитних коштів не отримував, а тому не розумів про яку заборгованість йде мова. В зв'язку з зазначеним він звернувся з відповідним зверненням до керівництва ПАТ КБ « ПриватБанк». Згідно відповіді провідного спеціаліста з обробки кореспонденції від клієнтів головного управління ПАТ КБ « ПриватБанк» від 22.10.2012 року № 20.1.0.0.0/7 - 120725/2190 службою безпеки керівництва ПАТ КБ « ПриватБанк » було проведено службове розслідування, по закінченню якого факт оформлення ним кредитного договору за карткою [NUMBER] не підтвердився. Згідно цієї ж відповіді вказано, що документи кредитної справи оформлені з дотриманням кредитних процедур та запропоновано у разі незгоди з висновками розслідування звернутися до правоохоронних органів. Вважає, що висновки службового розслідування не відповідають дійсності, адже жодного договору він не підписував. Про наявність такого договору дізнався лише у зв'язку з отриманням листа від ПАТ КБ «ПриватБанк » від 22.10.2012р. Враховуючи той факт, що будь - яких документів для отримання кредиту за карткою [NUMBER] він не підписував, вважає, що підпис, зроблений від його імені є сфальсифікованим. Вважає, що в діях представників ПАТ КБ « ПриватБанк » вбачаються ознаки злочину, передбачені ч. 1 ст. 190 КК України. В зв'язку з цим він неодноразово звертався до органів прокуратури. Згідно відповіді заступника прокурора Кіровського району м. Кіровограда від 15.02.2013 року за №2-784 вих. 14 його повідомлено про те, що на підставі його заяви відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013120030000018 та визначено попередню кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України. Вважає, що даний договір суперечить законодавству України. В даному випадку порушені вимоги законодавства про волевиявлення особи, яка укладає правочин, а саме має місце факт підробки його підпису з метою заволодіння грошовими коштами. Просить визнати недійсним та скасувати з моменту укладення кредитний договір № SAMDN 34000021778096 від 27 травня 2008 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Пояснив, що позивач уклав кредитний договір та вчинив підпис власноруч ( як і інші документи, які стосуються договору), маючи при цьому необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину було вільним та в письмовій формі як цього і вимагає ст. 203 ЦК України. Умови кредитного договору в повній мірі відповідають діючому законодавству та жодним чином не містять будь - яких підстав, які б вказували на дискримінаційні процеси по відношенню до клієнта. У даному випадку ПАТ КБ « ПриватБанк » надано всі необхідні докази, що підтверджують укладення та дійсність кредитного договору. Натомість позивачем висловлено думку про не підписання кредитного договору ним особисто без підтвердження належними доказами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають зі слідуючих підстав. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - ч.3 ст.203 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною, що встановлено ч.2 ст.207 ЦК України. Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2008 року між ЗАТ КБ « ПриватБанк » та [PERSON] було укладено кредитний договір ( дата відкриття рахунку 27.05.2008р. ), відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с.122 ). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. З листа ПАТ КБ « ПриватБанк» від 22.10.2012 року за №20.1.0.0.0/7-120725/2190, адресованого [PERSON] вбачається, що службою Безпеки ПАТ КБ « ПриватБанк » було проведено службове розслідування, по закінченню якого факт не оформлення кредитного договору за карткою [NUMBER], вважається непідтвердженим, оскільки [PERSON] були підписані документи на укладання даного договору. Документи кредитної справи оформлені з дотриманням кредитних процедур ( а.с. 5 ). Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою Ленінського райсуду м. Кіровограда від 16 травня 2014 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження якої доручено Кіровоградському відділенню Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз, оскільки перевірка достовірності кредитного договору від 27.05.2008 року в даному випадку можлива лише шляхом вирішення питань, які потребують спеціальних знань в області почеркознавства. Згідно з повідомленням від 28.07.2014 року за № 1268 завідувачем Кіровоградського відділення ОНДІСЕ, на виконанні у якого перебувала дана експертиза, повернуті матеріали на адресу суду без надання висновку через несплату позивачем вартості робіт за проведення експертизи ( а.с. 99 ). Статтею 146 ЦПК України визначено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд відзначає, що причиною неможливості проведення призначеної судово-почеркознавчої експертизи та повернення її матеріалів без надання висновку експерта, є ухилення позивача від оплати вартості робіт за її проведення. Крім того, позивачем під час розгляду справи не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що підпис в кредитному договорі виконаний сторонньою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі » № 14 від 18.12.2009 року обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Також, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. З огляду на те, що позивачем не доведено підстав, які б вказували на недійсність кредитного договору, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову. Позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір на користь держави у розмірі 115 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed