Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

10.11.2016 року до суду надійшла заява [PERSON], заінтересована особа: [PERSON] про встановлення факту реєстрації шлюбу. На обґрунтування своїх вимог заявник вказав, що він з дружиною звернувся до нотаріуса щодо укладення договору дарування їхньої квартири [ADDRESS], яку вирішили подарувати синові - [PERSON], [INFO]. [PERSON] зазначив, що під час перевірки документів нотаріусом було виявлено, що в їхньому з дружиною свідоцтві про шлюб записано прізвище чоловіка та дружини - [PERSON], але прізвище чоловіка за паспортом - [PERSON]. Заявник вказав, що нотаріусом йому було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту реєстрації шлюбу. У зв'язку з вищевказаним заявник просить суд задовольнити його заяву. [PERSON] у судовому засіданні 24.11.2016 року заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, зіславшись на обставини зазначені у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні, з вимогами заявника погодилась, проти задоволення заяви не заперечувала. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши думку заявника, заінтересованої особи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається із копії свідоцтва про народження заявника, серії [NUMBER] (а.с.12-13), копії паспорту серії [NUMBER] (а.с.5-7) та копії ідентифікаційного коду (а.с.8) - заявника зазначено прізвище «[PERSON]». Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 02.03.1991 року (а.с.14) та повторного серії [NUMBER] (а.с.15) шлюб зареєстровано між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], після одруження прізвище дружини та чоловіка - [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами Цивільно-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - ЦПК України) . Відповідно до частини другої статті 234 ЦПК України передбачено, «що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження». Згідно частини третьої статті 235 ЦПК України, «справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду». Відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України «суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами». Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати своє право на розпорядження спільним з дружиною майном. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази реєстрації шлюбу між ним та [PERSON], які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON]. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». На підставі викладеного,

Outcome: approved