Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

10 вересня 2014 року представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 04/14/11-КЛТ від 16 листопада 2011 року в розмірі 6 965 408,11 гривень звернути стягнення на нерухоме майно: будівлі та споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS], що належать [PERSON]; земельну ділянку, площею 0,2684 га, розташована на території Жовтневого району м. Дніпропетровська, [ADDRESS], що належить [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час здійснення виконавчого провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача послався на те, що 16 листопада 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ фірмою «Мушкетер» було укладено кредитний договір № 04/14/11-КЛТ, відповідно до якого встановлена процедура та умови надання банком кредитних коштів позичальнику в межах загальної суми 8 000 000,00 гривень, процедура та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування і сплати процентів за отримання кредиту, а також взаємні права та зобов'язання сторін. Відповідно до п. 3.4.5 кредитного договору, позичальник зобов'язався повністю погасити заборгованість за кредитами не пізніше 14 листопада 2014 року. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого первісним кредитором здійснено на користь нового кредитора відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором № 04/14/11-KЛT від 16 листопада 2011 року, укладеного з ТОВ фірмою «Мушкетер», а також пов'язаних з ним договором(ами) іпотеки, договором(ами) застави та/або договором(ами) поруки. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений між банком та [PERSON] іпотечний договір № 04/14/І 01/11-КЛТ від 16 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1320, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, що належать [PERSON] на праві власності: будівлі та споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка, площею 0,2684 га, розташована на території Жовтневого району м. Дніпропетровська, [ADDRESS]. 07 червня 2011 року [PERSON] змінив ім'я на [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис за № 19 та що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області. Неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, а саме відмова від повернення чергових частин кредиту, несплата відсотків за користування кредитними коштами, призвело до виникнення заборгованості станом на 18 серпня 2014 року в розмірі 6 965 408,11 гривень, яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 5 868 222,10 гривень; сума заборгованості за відсотками - 656 041,31 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 415 363,51 гривень; розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків - 25 781,19 гривень, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16 листопада 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ фірмою «Мушкетер» було укладено кредитний договір № 04/14/11-КЛТ, що діє зі змінами та доповненнями (а.с. 10 - 18). Пунктом 1.1 кредитного договору встановлена процедура та умови надання банком кредитних коштів позичальнику в межах загальної суми 8 000 000,00 гривень, процедура та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування і сплати процентів за отримання кредиту, а також взаємні права та зобов'язання сторін. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору, зобов'язання банку щодо надання кредитів та зобов'язання позичальника щодо повернення кредитів, сплати процентів, а також інші права та зобов'язання сторін, передбачені цим договором, виникають з моменту укладання сторонами додаткових угод про надання кредитів, які є невід'ємними частинами кредитного договору, в сумах, зазначених в таких додаткових угодах. Строк користування кожним окремим кредитом в межах загальної суми, встановленої пунктом 1.1 кредитного договору та термін його кінцевого повернення, визначається додатковими угодами, але не пізніше строку, встановленого пунктом 3.4.5 цього договору. Відповідно до п. 3.4.5 кредитного договору, позичальник зобов'язався повністю погасити заборгованість за кредитами не пізніше 14 листопада 2014 року. Згідно пункту 3.4.9 кредитного договору, позичальник зобов'язався у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та/або процентами, та/або комісіями, сплатити банку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період наявності простроченої заборгованості за кредитами та/або процентами, та/або комісіями. Банк має право достроково стягнути кредити та проценти за період фактичного користування кредитами, виданими згідно з додатковими угодами у разі недотримання позичальником умов кредитного договору (п. 3.1.4 кредитного договору). У разі порушення умов кредитного договору та додаткових угод, позичальник зобов'язаний достроково повернути на вимогу банку всю суму заборгованості за кредитами у строк, вказаний банком та сплатити проценти за фактичний строк користування кредитами (п. 3.4.10 кредитного договору). 17 листопада 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 300 000,00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 16 травня 2012 року, процентна ставка встановлена в розмірі 27 % річних (а.с. 19 - 20). 05 грудня 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 000 000,00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 04 червня 2012 року, процентна ставка встановлена в розмірі 27 % річних (а.с. 21 - 22). 06 грудня 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 000 000,00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 05 грудня 2012 року, процентна ставка встановлена в розмірі 27 % річних (а.с. 23 - 24). 07 грудня 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої встановлена процедура та умови надання Банком кредитних коштів позичальнику в національній валюті України або в іноземних валютах (доларах США або швейцарських франках) з можливістю повної/часткової конвертації в національну або в іншу іноземну валюту в межах загальної суми, еквівалентної 8 000 000,00 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату укладання кожної додаткової угоди до кредитного договору, що є його невід'ємною частиною, процедура та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування і сплати процентів за отримання кредиту, а також взаємні права та зобов'язання сторін (а.с. 25 - 26). Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 5 позичальнику надано кредит в сумі 150 000,00 швейцарських франків, що складає еквівалент 1 295 811,15 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату укладання додаткової угоди №5, зі строком повернення кредиту не пізніше 06 грудня 2012 року, процентна ставка встановлена в розмірі 10 % річних. 07 грудня 2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 150 000,00 швейцарських франків, що складає еквівалент 1 295 811,15 гривень за офіційним курсом Національного банку України на дату укладання цієї додаткової угоди, зі строком повернення кредиту не пізніше 06 грудня 2012 року, процентна ставка встановлена в розмірі 10 % річних (а.с. 7). 23 березня 2012 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 7 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 500 000,00, зі строком повернення кредиту не пізніше 22 березня 2013 року, процентна ставка встановлена в розмірі 25 % річних (а.с. 29 - 30). 23 березня 2012 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 8 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1500 000,00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 22 березня 2013 року, процентна ставка встановлена в розмірі 25 % річних (а.с. 31 - 32). 14 січня 2013 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 9 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 2000 000,00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 31 серпня 2013 року, процентна ставка встановлена в розмірі 30 % річних (а.с. 33). 14 січня 2013 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 10 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 618 222,10 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 31 серпня 2013 року, процентна ставка встановлена в розмірі 30 % річних (а.с. 34). 14 травня 2013 року між банком та позичальником було укладено додатковий договір № 11 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якого позичальнику надано кредит в сумі 1 500 000,00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 13 травня 2014 року, процентна ставка встановлена в розмірі 24 % річних (а.с. 35). 14 травня 2013 року між банком та позичальником було укладено додатковий договір № 12 до кредитного договору, відповідно до п. 1 якого позичальнику надано кредит в сумі 1 500 000,00 гривень, зі строком повернення кредиту не пізніше 13 травня 2014 року, процентна ставка встановлена в розмірі 24 % річних (а.с. 36) 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого первісним кредитором здійснено на користь нового кредитора відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором № 04/14/11-KЛT від 16 листопада 2011 року, укладеного з ТОВ фірмою «Мушкетер», а також пов'язаних з ним договором(ами) іпотеки, договором(ами) застави та/або договором(ами) поруки (а.с. 49 - 54). В результаті відступлення новий кредитор з 26 червня 2013 року є власником всіх прав вимоги за кредитними документами (включаючи, без обмеження, права на всі платежі за кредитним(и) договором(ами), всі права іпотекодержателя за договором (ами) іпотеки, та всі права заставодержателя за договором (ами) застави, та всі права кредитора за договором(ами) поруки). Відступлення не призводить до будь-яких змін обсягу та обов'язків за кредитними документами. Зокрема, незмінними залишаються суми, що підлягають сплаті, та строки їх сплати відповідно до умов кредитного договору № 04/14/11-KЛT від 16 листопада 2011 року. 30 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та позичальником було укладено додатковий договір № 13 до кредитного договору, відповідно до якого умови кредитного договору були викладені в новій редакції. Пунктом 1.1.1 додаткового договору № 13 було визначено, що надання кредиту позичальнику здійснюється окремими частинами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 8 000 000,00 гривень зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 24 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 14 листопада 2014 року (а.с. 37 - 42). Відповідно до пункту 3.3 додаткового договору № 13, позичальник зобов'язаний дотримуватись положень кредитного договору, протягом строку використання кредиту сплачувати проценти, повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора та можливих штрафних санкцій, у терміни, вказані в кредитному договорі. Пунктом 4.1 додаткового договору № 13 визначено, що у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. У випадку порушення позичальником вимог пункту 3.3 додаткового договору № 13, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 0,1 % від суми кредиту за кожний випадок порушення (п. 4.2 додаткового договору № 13). У випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених пунктом 3.3 додаткового договору №13, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за кредитним договором дія кредитного договору припиняється. Виконання позичальником даного обов'язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника (п. 4.3 додаткового договору № 13). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений між банком та [PERSON] іпотечний договір № 04/14/І 01/11-КЛТ від 16 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1320, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно: будівлі та споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 10 жовтня 2011 року за №31601431, складаються з: будівля цеху літ. Б-2, підвал п/д Б-2 загальною площею 2098,7 кв. м., сходи металеві літ. б, будівля цеху літ. В-1, підвал літ. п/д В-1, загальною площею 107,7 кв. м., сходи літ. в, будівля холодильника літ. Г; будівля котельної літ. Д, сходи літ. д, навіс літ. Е; підпорна стіна № 1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2006 року по справі № 17/416-06, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 17979260; земельна ділянка, площею 0,2684 га, розташована на території Жовтневого району м. Дніпропетровська, [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № 1210100000:03:217:0054, та належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №093214, виданим Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів 11 квітня 2005 року на підставі рішення від 08 грудня 2004 року № 149/22, договору купівлі - продажу від 28 липня 2003 року №2169, 17 грудня 2003 року № 11759, 26 лютого 2004 року №406, 22 лютого 2005 року № 378. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010510401076 (а.с. 43 - 48). 07 червня 2011 року [PERSON] змінив ім'я на [PERSON], зроблено відповідний актовий запис за № 19, про що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області (а.с. 56). Пунктом 3.2.1 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно з метою погашення заборгованості боржника за кредитним договором у разі набуття такого права згідно до розділу 4 договору іпотеки. Згідно з пунктом 4.1 договору іпотеки, за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення боржником умов кредитного договору, або порушення іпотекодавцем умов договору іпотеки (п. 4.2 договору іпотеки). Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти в користування позичальника, що підтверджується меморіальними ордерами, додатковими угодами та розрахунком заборгованості. Позичальник не виконує зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором, чим істотно порушує умови кредитного договору. Позивачем неодноразово на адресу позичальника та відповідача направлялися листи про наявність заборгованості за кредитним договором, в яких банк попереджав, що у разі невиконання вимог зазначених в даному листі, банк буде вимушений звернутись до суду з метою стягнення заборгованості в примусовому порядку та/або примусово звернути стягнення на предмет іпотеки, з покладенням на відповідача оплати витрат, пов'язаних з реалізацією предмету іпотеки, але ніяких дій щодо погашення заборгованості відповідачем не було вчинено (а.с. 64 - 78). Неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, а саме відмова від повернення чергових частин кредиту, несплата відсотків за користування кредитними коштами, призвело до виникнення заборгованості станом на 18 серпня 2014 року в розмірі 6 965 408,11 гривень, яка складається з: сума заборгованості за кредитом - 5 868 222,10 гривень; сума заборгованості за відсотками - 656 041,31 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 415 363,51 гривень; розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків - 25 781,19 гривень (а.с. 79). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку» та іншими нормативно - правовими актами. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст. 1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку»). Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, розмір яких визначається в договорі (ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до норми ст. 1050 ЦК України, в контексті положення ст. 1054 ч. 2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Відповідний обов'язок боржника щодо повернення кредитору на його вимогу суми боргу зі сплатою процентів встановлений ст. 625 ч. 2 ЦК України. При цьому відповідно до норми ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Пенею, відповідно до ст. 549 ЦК України, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ст. 550 ЦК України), а також така пеня підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ст. 624 ЦК України). Нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормою ст. 3 вказаного закону передбачено, що іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. За змістом ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 41 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Отже, враховуючи вищезазначене, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором № 04/14/11-КЛТ від 16 листопада 2011 року та іпотечного договору № 04/14/І 01/11-КЛТ від 16 липня 2011 року, приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення даних договорів в належній формі, встановлено невиконання своїх зобов'язань основним боржником за кредитним договором, що був забезпечений іпотечним договором, а також встановлена наявність у позивача права звернути стягнення в такому випадку на предмет іпотеки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору на суму 3 654,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved