Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

11.12.2013 року [PERSON] діючи в інтересах позивача звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача 1050,00 грн. заборгованості за користування платним авто майданчиком, крім того судові витрати в сумі 229,40 грн. В судовому засіданні представник позивача Гостищева Н.В., обґрунтовуючи позовні вимоги пояснила, що згідно статуту ДПМА «Борисіпль» також здійснює і господарську діяльність. В даному випадку надання послуг щодо платного паркування автотранспорту на паркувальному майданчику «D3» біля терміналу «D». 15.07.2013 року відповідач розмістив свій транспортний засіб марки «Фольцваген Гольф» д.н.з. [NUMBER] на вказаному паркувальному майданчику, отримавши паркувальний талон. Таким чином, своїми діями прийняв публічну оферту, а отже надав згоду відшкодовувати вартості послуг з утримання майданчиків для платного паркування, що була визначена на інформаційних стендах при в'їзді на майданчик, а саме 10 грн. на годину. Тобто між позивачем та відповідачем було укладено усний (публічний) договір про надання послуг з паркування. 19.07.2013 року відповідач виїхав з майданчика, відмовившись від оплати послуг за паркування та утримання майданчиків, чим порушив своє зобов'язання по публічному договору, про що складено відповідний акт. В добровільному порядку відповідач погасити заборгованість відмовляється, тому дана обставина змусила звернутись позивача до суду з вказаними вимогами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він погодинний тариф бачив, але вважав, що є тариф подобовий і тому розраховував на нього. Не заплатив, так як були відсутні кошти, які з нього вимагали. Крім того, тарифи по вартості послуг з утримання майданчиків для платного паркування установлюються виконавчими органами, а не позивачем, що в даному випадку він вважає це порушенням. Крім того, паркувальні майданчики повинні бути обладнані паркувальними автоматами і працювати в автоматичному режимі. Також на майданчиках повинна бути розміщена інформація про оператора, вартість послуг, спосіб оплати, на території позивача дана вимога не дотримана. З огляду на це він просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і дійшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2013 року об 04 год. 15 хв. відповідач [PERSON] розмістив транспортний засіб марки «Фольксваген Гольф» д.н.з. [NUMBER], на майданчику платного паркування «D3» біля терміналу «D» Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль. 19.07.2013 року о 12 год. 39 хв. відповідач виїхав з майданчику для платного користування, при цьому відмовився оплатити послуги збору на паркування та вартості послуг з утримання майданчиків для платного паркування. Дані обставини ніким не оспорюються, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, не потребують доказування. Суд бере до уваги акт № 1 від 19.07.2013 року, про відмову відповідача від сплати за паркування, складений інженером відділу організації паркування департаменту дорожнього руху та паркування дирекції з управління транспортною та готельною інфраструктурою, [PERSON], в присутності [PERSON] та [PERSON] ( а.с.6). Пунктом 26 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» від 03.12.2009 року №1342, передбачено, що користувач зобов'язаний сплатити вартість послуг з утримання майданчиків для платного паркування. За змістом статті 633 Цивільного кодексу України, публічним договором є договір в якому одна сторона взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. На виконання норм статті 641 Цивільного кодексу України, позивачем при в'їзді на паркувальний майданчик була розміщена інформація, що вартість послуги перебування транспортного засобу на стоянці становить 10 грн. за годину і що діє погодинна тарифікація, даний факт знайшов своє підтвердження у наданих позивачем фотографіях (а.с.8,9). З огляду на це, можливо прийти до висновку, що позивач обладнавши платні паркувальні майданчики, оснащені автоматичними шлагбаумами та засобами обліку перебування транспортних засобів на майданчику, а також розмістивши на в'їзді інформацію про вартість і порядок надання послуг, розмістив публічну пропозицію щодо укладення договору про надання послуг з платного паркування. Відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Заїхавши на паркувальний майданчик і отримавши паркувальний талон №871601 від 15.07.2013 року (а.с.7), відповідач своїми діями прийняв публічну оферту, а отже надав згоду відшкодовувати вартість послуг з утримання майданчиків для платного паркування, тобто між позивачем та відповідачем було укладено усний договір про надання послуг з паркування. Отримавши талон на паркування відповідач підтвердив свій обов'язок перед позивачем щодо оплати наданих послуг з паркування. Згідно до ст. 11,16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може укладатись у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За договором про надання послуг одна сторона зобов'язується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов'язується оплатити зазначену послугу. На виконання своїх обов'язків позивач надав відповідачу послуги з паркування та вжив всіх заходів щодо збереження транспортного засобу у період з 04 год. 15 хв. 15 липня 2013 року до 12 год. 39 хв. 19 липня 2013 року, загальною тривалістю 104 години 24 хв. у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок оплатити надані послуги на загальну суму 1050 грн.00 коп. Відмовившись оплатити вартість наданих послуг у сумі 1050 грн., відповідачем було порушено взяті на себе зобов'язання перед позивачем щодо оплати отриманих послуг. 03 вересня 2013 року та 30 жовтня 2013 року позивачем направлено на ім'я відповідача письмову вимоги про сплату боргу (а.с.10-12, 14-16). Зазначена вимога була отримана відповідачем, про що свідчить запис в зворотніх повідомленнях наданих позивачем (а.с.13, 17). Приписами статті 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 628 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Враховуючи те, що відповідач фактично порушив умови договору, суд приходить до переконання, що право позивача в даному випадку підлягає відновленню у спосіб примусового стягнення з відповідача на користь позивача коштів за невиконане зобов'язання, в зв'язку з чим вимоги є обґрунтованими. Суд критично оцінює пояснення відповідача в частині, що вартість послуг з утримання майданчиків установлюються лише тарифом, затвердженого виконавчими органами, оскільки в даному випадку позивач діяв в межах своєї господарської діяльності, визначеної статутними документами, і сам на свій розсуд визначає умови. Разом з цим, суд також критично оцінює посилання відповідача на неналежне інформування щодо вартості та виду послуг, оскільки даний факт спростовується наданими позивачем фотографіями з зображеннями інформаційних стендів. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданої квитанції, позивач поніс судові витрати в сумі 229 грн. 40 коп., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved