Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

11 червня 2015 року позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 52800 (пятдесят дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Корюківського районного суду від 09 квітня 2009 року на нього покладено обовязок сплачувати на користь відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. На виконання рішення суду, 16 лютого 2013 року, ним було передано відповідачу гроші в сумі 50000,00 (пятдесят тисяч) гривень та 04 жовтня 2013 року грошові кошти в сумі 2800,00 (дві тисячі вісімсот) гривень. Постановами №3/15 та 3/14 від 17 квітня 2015 року винесеними начальником ВДВС Корюківського РУЮ [PERSON] зазначені кошти не були враховані як сплата аліментів. Таким чином отримані відповідачем кошти в сумі 52800,00 (пятдесят дві тисячі вісімсот) гривень в силу вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України позивач просить повернути як грошову позику, яку вона повинна повернути за його вимогою. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просить задовольнити. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала вказала, що грошей ніяких від позивача не отримувала, а написала розписки, так як позивач диктовав їй такий текст. Потім через деякий час дізналась, що позивач дві розписки надав до ДВС для того щоб списали його борги по аліментах, але вона не погодилась і оспорила їх, тому постановами начальника ДВС такі розписки були виключені з розрахунку боргу позивача. Оскільки такі розписки були виключені з розрахунку боргу по аліментах, то позивач вважає, що він давав гроші в борг і звернувся до суду, але такої позики не було. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав вказаних у письмовому запереченні на позов. Кім цього вказала, що позики ніякої не було, розписки не відповідають дійсності про позику, тому просить відмовити у задоволенні позову. Крім цього вказала, що позивач навіть не навів доказів про те, що у нього могли бути такі кошти. Як встановлено судом, відповідно до рішення Корюківського районного суду від 09 квітня 2009 року на позивача покладено обовязок сплачувати на користь відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. На виконання рішення суду, 16 лютого 2013 року, ним було передано до ДВС розписку про передачу відповідачу 25 тис. грн. та 04 жовтня 2013 року розписку про передачу відповідачу грошові кошти в сумі 2800,00 грн. Постановами №3/15 та 3/14 від 17 квітня 2015 року винесеними начальником ВДВС Корюківського РУЮ [PERSON] зазначені кошти не були враховані як сплата аліментів. Також і розписка від 16.02.2015 року на 25 тис. грн. залишилась у позивача. Оскільки начальником ДВС були виключені розписки з розрахунку боргу по аліментах позивача, то він в силу вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України вважає такі розписки грошовою позикою, яку вона повинна повернути за його вимогою. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а ч.3 цієї ж статті передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти. Договір позики укладається у письмовій формі. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, таким чином, письмові розписки [PERSON], є підтвердженням договору позики, який був укладений між сторонами. Відповідно до п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно розписок від 16.02.2013 року вказано, що відповідач отримала від позивача по 25 тис. грн. за кожною розпискою. Згідно розписки від 04.2013 року вказано, що вона подана на ім'я в.о. начальника ВДВС Корюківського РУЮ [PERSON] і вказано, що отримано від позивача 2800 грн. включно по жовтень. Жодних посилань у розписках про отримання у позику таких коштів немає. Оскільки позивач посилається, на ст. 1049 ЦК України, вважючи, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку що встановлений договором, а відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів, то суд з такими доводами позивача погодитись не може, бо такі умови сторонами не були обумовлені і не відносяться до договору позики. Також розписки надані до суду зобов'язувального характеру не мають. Сам позивач дії начальника ВДВС Корюківського РУЮ щодо скасування розрахунку по його заборгованості по аліментах не оскаржив. Враховуючи вищевказане, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то сплачений судовий збір позивачем при зверненні з позовом до суду, слід залишити за ним.

Outcome: dismissed