Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

11.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що в травні 2017 року вона домовилася з [PERSON] про купівлю в неї квартири [ADDRESS]. Між ними в усній формі було укладено попередній договір, яким було досягнуто згоди щодо вартості квартири у розмірі 240 000 грн.; визначено, що оплата буде відбуватись частинами, а укладення договору відбудеться після сплати всієї суми. Строків оплати вони не визначили. В рахунок часткової оплати позивачка передала відповідачці аванс в розмірі 80 000 грн., в подальшому 15.11.2017 року вона заплатила ще 20 000 грн., а 10.05.2018 року - 10 000 грн., про що відповідачка надала розписки. Відповідачка дозволила позивачці з сім`єю проживати у своїй квартирі до укладення договору, про що вони уклали договір оренди. З 14.10.2017 року вона з сім`єю проживає в квартирі, але 05.10.2018 року відповідачка попередила її про виселення і відмовилася повертати їй гроші, отримані як аванс за квартиру в загальній сумі 110 000 грн. Укладення договору купівлі-продажу квартири в даний час неможливе, тож вважає, що відповідачка безпідставно володіє належними їй грошима в сумі 110 000 грн. і просить стягнути на її користь зазначену суму. Ухвалою суду 12.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження в наданій справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 12.12.2018 року позивачці відмовлено у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на 1/3 частину належної відповідачці квартири. 01.04.2019 року відповідачкою подано відзив, в якому вона зазначила, що позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, оскільки отримані нею від позивачки кошти в сумі 110 000 грн. є завдатком. Розписка про отримання нею 80 000 грн. відсутня, але вона визнає, що таку суму вона отримала як завдаток за квартиру і строк оформлення договору купівлі-продажу був визначений у жовтні 2018 року. Позивачка відмовилася від укладення договору купівлі-продажу, тож завдаток не підлягає поверненню. Ухвалою суду від 02.04.2019 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник Макогоненко Є.О. повністю підтримали позов, просили його задовольнити. Наполягали на тому, що сплачені позивачкою суми є авансом, оскільки письмово та нотаріально ніякі інші договори не укладалися, тож у позивачки не виникло жодних зобов`язань перед відповідачкою, а тому відповідачка володіє належними їй грошима в сумі 110 000 грн. без достатніх правових підстав і повинна їх повернути. Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнав частково - в сумі 30 000 грн., посилаючись на те, що доказів отримання відповідачкою 80 000 грн. не існує, але вона не заперечує факту отримання такої суми як завдатку за належну їй квартиру, що мала придбати позивачка. В подальшому як аванс позивачка сплатила їй ще 20 000 грн. та 10 000 грн., про що вони склали розписки. Позивачка відмовилася укладати договір купівлі-продажу квартири, тож завдаток в сумі 80 000 грн. не підлягає поверненню, а аванс в загальній сумі 30 000 грн. вона згодна повернути. Також досі згодна укласти договір купівлі-продажу квартири з позивачкою. Позивачка [PERSON] підтвердила, що дійсно відмовилась від придбання квартири через відсутність коштів і в даний час не бажає укладати договір купівлі-продажу квартири з відповідачкою. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що у 2017 році між сторонами було досягнуто усної домовленості про придбання позивачкою належної відповідачці квартири [ADDRESS]. При цьому ніякого договору у письмовій формі з нотаріальним посвідченням вони не укладали. Зазначені обставини визнаються сторонами і відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також відповідачкою визнаний факт отримання у 2017 році від позивачки 80 000 грн., тож така обставина також не підлягає доказуванню. Оспорюваною є лише правова природа зазначеної суми, адже позивач стверджує, що така сума є авансом, а відповідач стверджує, що вона є завдатком. Тож така обставина підлягає доказуванню, однак жодною із сторін не надано доказів на доведення своїх позицій. Разом з тим, відповідачкою визнано, що отримані нею 15.11.2017 року 20 000 грн. та 10.05.2018 року 10 000 грн. є авансом. Зазначені обставини визнані сторонами і підтверджені наданими суду оригіналами розписок. Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою отримано від позивачки гроші в сумі 110 000 грн. частинами по 80 000, 20 000 та 10 000 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзацом 4 ч.1 ст. 635 ЦК України визначено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Згідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, попередній договір купівлі-продажу квартири між сторонами мав бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, але такої вимоги закону сторони не виконали. Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Жодна із сторін не зверталася до суду з позовом про визнання попереднього договору купівлі-продажу квартири дійсним. Судом відповідні рішення не приймалися. За таких обставин, укладений сторонами попередній договір купівлі-продажу квартири відповідачки є нікчемним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний (нікчемний) правочин не створює юридичних наслідків і кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки, передбачені ч.1,2 цієї статті застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини гроші є майном. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються, зокрема, до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Таким чином, [PERSON] на підставі нікчемного правочину безпідставно набула належні [PERSON] гроші в загальній сумі 110 000 грн. і відповідно до ст. ст. 236, 387, 1221 ЦК України зобов`язана повернути їй вказану суму. За таких обставин позов слід задовольнити повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved