Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

12.01.2021 року [PERSON] звернулась до суду в із позовною заявою до Казанківської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона з жовтня 2003 року безперервно проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації місця фактичного проживання, вона підтримує у належному стану будинок і прибудинкову територію. Про попереднього власника їй нічого не відомо. Згідно акту підтвердження на предмет фактичного проживання від 13.01.2021 року, складеного депутатом Казанківської селищної ради Миколаївської області Міненко Л.Н. , в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] вбачається , що [PERSON] [INFO] дійсно фактично проживає по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , з 2003 року по теперешній час безперервно, відкрито володіє житловим будинком. Наразі вона має намір офіційно оформити право власності на будинок. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася. Позивач надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Казанківської селищної ради Миколаївської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся судом, надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечуть проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно акту підтвердження на предмет фактичного проживання від 13.01.2021 року, складеного депутатом Казанківської селищної ради Миколаївської області Міненко Л.Н. , в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] вбачається , що [PERSON] [INFO] дійсно фактично проживає по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , з 2003 року по теперешній час безперервно, відкрито володіє житловим будинком. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 187126247 від 01.11.2019 року, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Будь-яких інших документів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги суду надано не було. З досліджених судом матеріалів цивільної справи №478/1660/19, провадження №2/478/374/2019 вбачаються обставини, що відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за [ADDRESS] , за вказаною адресою розташований житловий будинок загальною площею 40,5 кв.м., який належить [PERSON] . Згідно довідки-характеристики № 314 від 28.11.1992 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за реєстровим номером 10, та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.1992 року № 606, яке видано Казанківською державною нотаріальною конторою. Як вбачається з листа БТІ Казанківської районної ради Миколаївської області, наданого на виконання ухвали суду від 07.10.2019 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Казанківською державною нотаріальною конторою 07.07.1992 року за № 606 та зареєстровано Казанківським БТІ 07.07.1992 року в реєстрову книгу № 1 за № 10. Відповідно до рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 02.12.2019 року у справі № 478/1660/19 в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили 03.01.2020 року. Встановивши наведені обставини та вирішуючи спірні правовідносини у даній цивільній справі, суд керується наступним. Виходячи із змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Згідно з п.п.9 та 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, що: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з положеннями ст.ст.335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Як вбачається з досліджених судом копій технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за [ADDRESS] та довідки БТІ від 29.10.2019 року № 103, який міститься в матеріалах цивільної справи №478/1660/19, за вказаною адресою розташований житловий будинок загальною площею 40,5 кв.м., який належав [PERSON] , а з 1992 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом - [PERSON] . Таким чином із наданих до суду письмових доказів вбачається, що на момент отримання майна, позивач знав про те, що спірний житловий будинок належить спадкоємиці [PERSON] , яка прийняла спадщину, внаслідок чого є достатньо обґрунтованих сумнівів щодо відсутності у позивача відомостей про осіб належних власників спірного будинку. Наведені обставини, що мають істотне значення та підлягають встановленню як добросовісність володіння майном, при заволодінні яким особа не знає та не може знати про відсутність у неї підстав для набуття прав власності, позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через недоведеність позивачем добросовісності заволодіння майном. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд враховує, що судові витрати сторін складаються із суми судового збору в розмірі 908,00 грн., сплаченого позивачем за звернення з позовом до суду, який відповідно до ст.141 ЦПК України покладається на позивача. З огляду на наведене,

Outcome: dismissed