Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

12.01.2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно з яким просив суд: стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 44 082,00грн.; стягнути з [PERSON] на його користь суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.01.2015 року позивач надав відповідачу позику в сумі 1 550,00 доларів США, про що останній власноруч написав розписку з підтвердженням як факту отримання вказаних грошей, так і зобов'язанням їх повернути в повному обсязі у строк до 15.04.2015 року. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав та у визначений сторонами строк борг не повернув. У зв'язку з зазначеним та посилаючись на положення ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 44 082,00 грн. Ухвалою від 02.03.2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 02.03.2018 року була направлена судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, однак конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернувся до суду без вручення адресату. В свою чергу, в розумінні положень ч.1 ст. 131 ЦПК України, вказана ухвала вважається доставленою відповідачу. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого 15.01.2015 року позивач надав відповідачу позику в розмірі 1 550,00 доларів США, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути вказану суму позивачу до 15.04.2015 року, що підтверджується розпискою відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, як встановлено в судовому засіданні, у визначений сторонами строк та по теперішній час відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики та суму боргу позивачу так і не повернув. В свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, як передбачено положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики від 15.01.2015 року щодо повернення позивачеві суми позики, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості в розмірі 44 082,00 грн., що станом на 12.01.2018 року еквівалентно 1 550,00 доларів США, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved