Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

10 вересня 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 13 вересня 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір № MRІРGK11060011, згідно умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 22000 доларів США терміном до 09.09.2021 року, а відповідач зобов`язався повернути його та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач умови\~ договору належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість. Рішенням Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2015 року на користь банку з відповідача стягнуто заборгованість нараховану станом на 05 серпня 2015 року за кредитним договором у розмірі 391653,61 гривень. Однак, винесення рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки, з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору по дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду, тобто за період з 13 вересня 2006 року по 05 серпня 2015 року, то за період після подання позовної заяви від 20.08.2015 року, з 21 серпня 2015 року по 29 травня 2020 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 1685 доларів США, яка складається з 3 % річних від простроченої суми. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На розгляд справи представник позивача не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 13 вересня 2006 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № MRІРGK11060011, за умовами якого останній отримав кредитні кошти на строк до 09 вересня 2021 року у розмірі 22000,00 доларів США, зі сплатою 0,21 % на місяць. Рішенням Орджонікідзевськаого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість станом на 05 серпня 2015 року за кредитним договором № MRІРGK11060011 від 13 вересня 2006 року в розмірі 391653,61 гривень, а також судовий збір у розмірі 3654,00 гривень. Станом на 29 травня 2020 року непогашена заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 1685,19 доларів США, що за курсом 26,90 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.05.2020 року складає 45331,61 гривень. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 Цивільного кодексу України, далі\~ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, у ч. 5\~ст. 11 ЦК України\~визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Враховуючи невиконання відповідачем грошового зобовязання, що призвело до утворення заборгованості перед банком суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2102,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved