Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

10 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який було зареєстрованого між сторонами 18 листопада 1995 року Шевченківською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області, актовий запис №14. Від шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказав, що спільне життя та ведення спільного господарства з відповідачем [PERSON] припинив у лютому 2015 року через те, що дружина знайшла іншого чоловіка та пішла жити до нього. З цього часу кожен з подружжя проживає окремо. Намагання та зусилля позивача зберегти сім'ю ні до чого не привели. За таких обставин [PERSON] вимушений звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити його інтересам. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві (а.с.13). Відповідач [PERSON] письмово повідомила судові про те, що нею визнається позов та вона не заперечує проти його задоволення, оскільки дійсно їх з позивачем сім'я розпалася з причин, зазначених у позові (а.с.15). Сторони у судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі. Виходячи з наведеного, а також положень частини другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено 18 листопада 1995 року, який зареєстровано Шевченківською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис №14 (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який на даний час знаходиться на утриманні матері - позивача [PERSON] (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між [PERSON] і [PERSON] фактично припинилися у лютому 2015 року, з цього часу вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. Відповідач [PERSON] знайшла іншого чоловіка, з яким на даний час проживає. Намагання позивача зберегти сім'ю ні до чого не привели. З'ясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до частини першої статті 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання дитини між сторонами на час розгляду даної справи немає. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Під час розгляду справи судом сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, заперечували проти надання подружжю строку для примирення, про що зазначили у письмових заявах (а.с.13,15). За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем [PERSON] пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно положень статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, під час розгляду справи не порушила питання про відновлення свого дошлюбного прізвища «[PERSON]» (а.с.7,15). Питання про розподіл понесених судових витрат позивачем не порушено.

Outcome: approved