Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

12.02.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], в якому зазначено, що 14 вересня 2001 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у Раденській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 15. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини припинені з жовтня 2015 року через несумісність характерів та різні погляди на життя. Майновий спір відсутній, спільне господарство не ведеться, вони мають окремі сімейні бюджети. На розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна, питання про відновлення дошлюбного прізвища не ставить. Крім того, просила вирішити питання щодо стягнення з відповідача судових витрат. 04.04.2018 року у судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, на примирення не згодна. Також пояснила, що відповідно до чинного законодавства з відповідача на користь позивача стягується судовий збір, тому користуючись вказаним правом вона просить суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 04.04.2018 року у судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, на примирення не згоден. Разом з тим, просить не стягувати з нього судовий збір, оскільки він сплачує аліменти на утримання дітей, займається утриманням будинку, в якому він спільно з [PERSON] та дітьми проживають, тому вважає, що не має сплачувати судовий збір. Позивачем [PERSON] було здійснено репліку, що утриманням будинку вони займаються спільно, відповідач здійснює оплату лише за спожиту електроенергію. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 СК України підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14 вересня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Раденською сільською радою Цюрупинського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КГ № 019145 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії І-КГ № 008013 та серії І-КГ № 108932 відповідно (а.с. 7,8). Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно\~ зі ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, подружні стосунки між сторонами припинені з жовтня 2015 року, що свідчить про тривалість його формального існування, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхніх дітей, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне зясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9\~ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивач [PERSON] у позовній заяві від 12.02.2018 року зазначила про те, що вона бажає надалі іменуватися прізвищем «Григорєва», суд приходить висновку про необхідність залишення позивачеві її чинного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Пунктом 4 частини 3 ст. 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Враховуючи те, що відповідачем у підготовчому судовому засіданні, тобто до початку розгляду справи по суті, визнано позовні вимоги про розірвання шлюбу, на примирення сторони не згодні, розподіл судових витрат не відноситься до змісту позовних вимог і вирішується судом в залежності від прийнятого рішення по справі, тому суд приходить висновку, що 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 352,40 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету, а решту стягнути з відповідача на користь позивача. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved