Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

10 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який було зареєстровано між сторонами 21 жовтня 2008 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №199. Позивач вказав, що від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, на ґрунті чого між сторонами постійно виникають сварки. Позивач зазначив, що між подружжям втрачено почуття взаємної любові та поваги, у звязку з чим сторони з 2016 року припинили фактичні шлюбні відносини. За таких обставин позивач вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу між ними є неможливим та є таким, що суперечить інтересам сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином (а.с.45), у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві, прохав задовольнити його позов. Разом з тим, позивач справу прохав розглянути без його участіта не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.23). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином (а.с.44), причини своєї неявки судові не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила. За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва\~ про шлюб встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 жовтня 2008 року в Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського управління юстиції Донецької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 199 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося та виявилося невдалим через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, на ґрунті чого між сторонами постійно виникали сварки. На даний час між подружжям втрачено почуття взаємної любові та поваги, з 2016 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини. Намагання зберегти сімю ні до чого не привели(а.с.2,14,23,25). Спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу між сторонами на час розгляду даної справи немає. Під час розгляду справи позивач [PERSON] не виявив бажання зберегти подружні відносини з відповідачем (а.с.23). Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У наданий судом строк примирення подружжя не відбулося (а.с.31). За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] як особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, не зверталася до суду з проханням відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «Клочкова». Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved