Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

11 квітня 2018 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що вона уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у Самарському районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №239. Від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. На сьогодні ми з [PERSON] фактично як чоловік та дружина не проживають. Нею подано позовну заяву до Самарського районного суду м. Дніпропетровська про розірвання шлюбу. Вона знаходиться в декретній відпустці, змоги працювати поки що немає, жодного джерела доходу немає, у звязку з чим її матеріальне становище вкрай нужденне. Вона зверталася до відповідача з проханням сплачувати аліменти на її утримання, але досудові заходи врегулювання спору виявилися марними. Відповідач фізично здоровий, працездатний, працює, нікому інших аліментів не платить, на його утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків не перебуває, тому останні має можливість сплачувати аліменти на її утримання. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі ? частики з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу. 25.04.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.20а). 27.06.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження у цивільній справі було зупинено на час перебування відповідача на військовій службі (а.с.31). 17.09.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження у цивільній справі було поновлено та призначено судове засідання (а.с.35). Позивач в судове засідання не зявилася, але від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Відповідач є батьком малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] (а.с.8).\~ Малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Статтею 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружна, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України\~регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. \~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, щодо задоволення позову повністю, оскільки виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням факту визнання позову відповідачем, суд вважає, можливим визначити розмір аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку відповідача, щомісячно. Статтею 133 ЦПК України\~визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що діяв на день звернення до суду з зазначеним позовом. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правової (юридичної) допомоги від 06.04.2018 року (а.с. 10), акт прийому-передачі виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 11.04.2018 року, вартість робіт склала 800,00грн. (а.с.11), квитанцію від 11.04.2018 року відповідно до якої сума розрахунку складає 800,00грн. (а.с.12) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2337 від 18 липня 2011 року (а.с.13). Суд виносить рішення згідно\~ст. 13 ЦПК України\~щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial