Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

12 березня 2015 р. [PERSON] звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просила суд витребувати у відповідача належний їй на праві власності автомобіль марки Daewoo Nexia, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 19450,00 грн. за оренду автомобілю, та судові витрати в розмірі 311,14 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 24.08.2013 р. між нею та відповідачем було укладено угоду, за якою вона продає, а відповідач купує в розстрочку транспортний засіб - автомобіль марки Daewoo Nexia, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. На підставі цієї угоди [PERSON] було складено розписку, про те, що він купує у [PERSON] в розстрочку вищевказаний автомобіль, та зобов'язується протягом двадцяти чотирьох місяців щомісячно сплачувати [PERSON] по 2430, 00 грн. В свою чергу [PERSON] зобов'язувалась після проведення [PERSON] остаточного розрахунку видати йому універсальну (генеральну) довіреність на зазначений автомобіль. У випадку відмови [PERSON] від купівлі автомобіля передбачалося, що сплачені ним грошові кошти повинні зараховуватися в рахунок оренди автомобіля. [PERSON] сплатив позивачці лише частину обумовленої суми у розмірі -24290,00 грн., та починаючи з 17.09.2014 р. припинив сплату коштів. Оскільки автомобіль залишається у користуванні відповідача, позивач просить суд стягнути з нього заборгованість за оренду автомобіля, що складає 19 450, 00 грн. та витребувати в нього автомобіль. В судове засідання позивач не з'явилась, подавши заяву в якій зазначала про підтримання позовних вимог, розгляд справи без її участі та висловилась про відсутність в неї заперечень проти винесення заочного рішення. Належним чином повідомлений про час та місце судового засідання відповідач до зали судових засідань повторно не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб - автомобіль марки DAEWOO NEXIA, 1997 року випуску (об'єм двигуна 1498 л.), кузов № [NUMBER], зеленого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується довідкою № 7/0-260 від 22.01.2015 р. виданою УДАІ ГУ МВСУ в Одеській області (а.с. 6). 24.08.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду, оформлену розпискою, за якою [PERSON] зобов'язався придбати у [PERSON] в розстрочку автомобіль марки Daewoo Nexia, 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], за узгоджену сторонами суму - 58320,00грн., та щомісячно протягом двадцяти чотирьох місяців сплачувати їй по 2430, 00 грн. В свою чергу [PERSON] зобов'язувалась після проведення [PERSON] остаточного розрахунку видати йому універсальну (генеральну) довіреність на зазначений автомобіль. У випадку відмови [PERSON] від купівлі автомобіля передбачалося, що сплачені ним грошові кошти повинні зараховуватися в рахунок оренди автомобіля.(а.с.7). 17.09.2014 р. [PERSON] припинив сплату [PERSON] коштів за автомобіль, однак продовжує ним користуватись. В своїй позовній заяві [PERSON], посилаючись на ст. 387 ЦК України, вважаючи, що відповідач незаконно заволодів її майном, просить суд витребувати переданий нею у користування [PERSON] автомобіль. Суд не може погодитись з висновком позивача про незаконність заволодіння відповідачем її автомобілем з наступних підстав. З укладеної між позивачем та відповідачем 24.08.2013 р. угоди вбачається, що [PERSON] добровільно передала у користування [PERSON] належний їй на праві власності автомобіль на умовах, що [PERSON] купує зазначений автомобіль в розстрочку, сплачуючи при цьому позивачці щомісячно протягом 24 місяців грошові кошти у сумі 2430, 00 грн. В зв'язку з чим посилання позивача на незаконне заволодіння відповідачем транспортним засобом є безпідставними. Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між ними. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За змістом ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. З наданої позивачем розписки вбачається, що відповідач купував в розстрочку автомобіль, що належить позивачу та зобов'язувався протягом двадцяти чотирьох місяців щомісячно сплачувати [PERSON] по 2430, 00 грн. Отже, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу, визначившись з ціною автомобіля, розміром платежів та строком їх погашення. Частиною 2 ст. 695 ЦК України передбачено, що якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. Отже, правовими наслідками порушення умов договору купівлі-продажу є його розірвання та на підставі цього витребування майна, однак [PERSON] позовні вимоги щодо розірвання укладеної між нею та відповідачем угоди не заявлялись. Строк дії угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON], закінчується за спливом зазначених у розписці 24 місяців, а саме 25.08.2015 р. Доказів на підтвердження розірвання укладеного між сторонами договору позивачем не надано. В зв'язку з чим, підстави для витребування автомобіля у відповідача на даний час відсутні. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь коштів за оренду автомобіля в розмірі 19450, 00 грн., суд також приходить до висновку про їх необгрунтованість, з огляду на наступне. Відповідно до ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється в договорі найму. Укладеною між сторонами угодою умови оренди автомобіля взагалі не були погоджені. З наданої розписки не можливо встановити підстави, розмір та строки сплати відповідачем орендних платежів за користування автомобілем, вказана розписка передбачає лише те, що у випадку відмови [PERSON] від купівлі автомобіля, вже сплачені ним грошові кошти будуть зараховані в рахунок оренди автомобіля. Отже, підстав для стягнення орендної плати у вказаному позивачем в позовній заяві розмірі не має, оскільки сторони дійшли згоди, що у разі відмови [PERSON] від купівлі автомобіля, орендну плату становлять кошти, що внесені відповідачем за попередні періоди. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed