Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

11 червня 2013 року заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб управління Державного комітету України з земельних ресурсів в м. Одесі Одеської області, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, в якому просив визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 676425, виданий 29 листопада 2007 року [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS]; витребувати вищезазначену земельну ділянку на користь територіальній громаді м. Одеси. Заступник прокурора в позовній заяві посилався на те, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2007 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 999,69 кв. м в [ADDRESS]; зобов'язано Одеську регіональну філію ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» зареєструвати та видати [PERSON] державний акт на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 999,69 кв. м, яка розташована в [ADDRESS]. 29 листопада 2007 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності серії ЯЕ № 676425 на земельну ділянку [ADDRESS]. В подальшому постанова Київського районного суду м. Одеси була скасована, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Враховуючи, що відпали підстави набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку прокурор вважав, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Представник Одеської міської ради позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON], представники третіх осіб, у судове засідання не з'явилися, були належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов Заступника прокурора Київського району м. Одеси підлягаючим задоволенню. Правовідносини між сторонами по справі цивільно-правовими та врегульовані положеннями ЦК України та ЗК України. Відповідно до ст. 121 Конституції України, представництво інтересів Держави в суді покладається на органи прокуратури України. Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльність) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або державою. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. У судовому засіданні встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2007 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 999,69 кв. м в [ADDRESS]; зобов'язано Одеську регіональну філію ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» зареєструвати та видати [PERSON] державний акт на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 999,69 кв. м, яка розташована в [ADDRESS]. 29 листопада 2007 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності серії ЯЕ № 676425 на земельну ділянку [ADDRESS]. Постановою колегії суддів Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2011 року, постанова Київського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2007 року скасована, в позові [PERSON] відмовлено. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в даному державному акті є невідповідність з постановою Київського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2007 року, згідно з якою за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 999,69 кв. м в [ADDRESS], а в державному акті площа земельної ділянки, яка належить [PERSON] визначена у розмірі 0,1000 га. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, прокурор вважав, що оскільки постановою колегії суддів Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2011 року, постанова Київського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2007 року скасована, в позові [PERSON] відмовлено, повинен бути визнаний недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку. Також прокурор вважав, що на підставі ст. 388 ЦК України зазначена земельна ділянка повинна бути витребувана на користь територіальної громади м. Одеси від [PERSON] Згідно з ст. 83 ЗК України, землі, які належать на прав власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межам населених пунктів здійснюють міські ради. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушенні, має право звернутися до суду як з позовними вимогами про визнання відповідно угоди недійсною, так і з позовними вимогами про витребування майна. Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочинів, передбачених ст. 203 ЦК України. Однак статтею 216 ЦК України визначені особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановленні особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Законом прямо не встановлена недійсність правочину у разі скасування судового рішення, на підставі якого особа стала власником майна, тому правочин купівлі-продажу у розумінні положень ч. 3 ст. 215 ЦК України слід вважати оспорюваним, а отже недійсність такого правочину пов'язується із запереченням його дійсності однією із сторін. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захистові шляхом задоволення позову про визнання договору недійсним, а тому суд вважає позов прокурора в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним не підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні безперечно встановлено, порушення права Держави в особі територіальної громади м. Одеси щодо розпорядження своєї власністю. Захист порушеного права, на думку суду можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави передбачені ст. 388 ЦК України, та саме на цю норму Закону посилався прокурор щодо позовних вимог в частині витребування майна. Рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації. З урахуванням викладеного, суд вважає підлягаючим задоволенню позов Заступника прокурора Київського району м. Одеси в частині витребування майна та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved