Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

11 вересня 2017 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області суду з позовом до [PERSON] про стягнення 49149 грн. 60 коп. заборгованості за кредитним договором від 27.07.2011 р., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань. У судове засідання представник позивача не з'явився. В позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати без його участі. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, також в цій заяві зазначила, що позовні вимоги вона визнає частково, а саме в розмірі 22063 грн. 10 коп., при цьому вважає нараховані штрафи неправомірними та просить застосувати позовну давність до вимог позивача щодо стягнення пені. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. 27.07.2011 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту Банк) та [PERSON] (Позичальник) шляхом приєднання до запропонованого Банком договору в цілому уклали кредитний договір (без номеру), у відповідності до якого відповідач отримала кредит у розмірі 16500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік та на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365 календарних днів на рік. При цьому, відповідач, підписуючи анкету-заяву від 27.07.2011 р., ознайомилась та дала свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає договір між нею та Банком. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач належним чином не виконувала своїх договірних зобов'язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів. Внаслідок вищевказаного станом на 30.08.2017 р. у відповідача перед Банком утворилась заборгованість на загальну суму 46332 грн. 95 коп., яка складається заборгованості за кредитом в сумі 11573 грн. 07 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 9390 грн. 03 коп. та нарахованої пені в сумі 25369 грн. 85 коп. На думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості [PERSON] перед Банком у сумі 46332 грн. 95 коп., у тому числі 25369 грн. 85 коп. пені, витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами. Однак відповідач у своїй заяві від 06.02.2018р. просить застосувати інститут позовної давності до вимог про стягнення пені. Приймаючи до уваги заявлене відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Доказів того, що між сторонами досягнуто домовленість про збільшення позовної давності матеріали справи не містять. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частити перша та п'ята статті 261 ЦК України). Як вбачається з розрахунку заборгованості, перебіг встановленого строку позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення пені, що нарахована до 10.09.2016р., розпочався 10.09.2016 (з дня наступного після внесення відповідачем останнього платежу на погашення кредиту, тобто з дня, коли позивачу стало відомо про порушення відповідачем договірних зобов`язань за попередніми зобовязаннями) та закінчився відповідно за спливом одного року, тобто 10.09.2017 року. Проте, з даним позовом позивач звернувся лише 11.09.2017р. (згідно з відміткою на конверті). При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яких доказів на підтвердження дій відповідача, які свідчать про визнання відповідачем боргу, як-то повне або часткове визнання претензії позивача, часткове погашення самим боржником чи за його згодою іншою особою пені, прохання про відстрочку виконання, позивачем представлено не було. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, а також враховуючи, що Позичальником у процесі розгляду справи було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до цих вимог, суд вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 24269 грн. 85 коп. грн. пені, що була нарахована до 10.02.2016р. з підстав пропуску строку позовної давності. Таким чином, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 1100 грн. 00 коп. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 2816 грн. 65 коп. (штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 коп. і штраф (процентна складова) в сумі 2316 грн. 65 коп.), суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів з обслуговування кредитних карток при порушенні Позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Позивачем у складі заборгованості нараховано та заявлено до стягнення пеню за порушення грошових зобовязань. При цьому, позивачем також одночасно нараховано 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 2316 грн. 65 коп. штрафу (процентна складова) за порушення строків платежів. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. Між тим, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 22063 грн. 10 коп., у тому числі заборгованості за кредитом в сумі 11573 грн. 07 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 9390 грн. 03 коп., а також пені в розмірі 1100 грн., а визнання визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial