Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

11.03.2020\~до суду\~надійшла позовна\~заяваАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позову зазначив, що 25.09.2013 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №910.24214. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 143991 грн. зі сплатою 0,0010% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов`язань не виконує. Позивач зазначив, що внаслідок зміни найменування та типу ПАТ «Плюс Банк» утворилося АТ «Ідея Банк». Позивач просив стягнути з відповідача борг на суму 326408 грн. 31 коп., який виник станом на 04 листопада 2019 року та повернути сплачені судові витрати. Ухвалою судді від 26\~березня 2020 року позовну заяву залишено повторно без руху. 15 серпня 2019 року позивачем надано позовну заяву з уточненням, усунено недоліки, вказані в ухвалі судді від 31 липня 2019 року. Ухвалою судді від 09.02.2021 р. відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи, повідомлено відповідача про час, дату та місце розгляду справи шляхом надання оголошення на офіційному веб - порталі Судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку. Ухвалою судді від 03 березня 2021 року було витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію про виїзд-в`їзд з/на територію України відповідача [PERSON] відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи, повідомлено відповідача про час, дату та місце розгляду справи шляхом надання оголошення на офіційному веб - порталі Судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку. Ухвалою судді від 07\~квітня 2021 року відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача АТ «Ідея Банк» у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за відсутності представника проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - засобами рекомендованого поштового зв`язку та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не повідомляв про причини неявки у судове засідання, відзив на позов не подав. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом достовірно встановлено, що 25.09.2013 року між ПАТ «Плюс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №910.24214. Відповідач отримав кредит в розмірі 143991 грн. зі сплатою 0,0010% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів (додаток 1 до кредитного договору №910.24214 від 25.09.2013 року). Кредит був наданий для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки BUD, моделі S-6, номер кузова [NUMBER] . АТ «Ідея Банк» утворилося внаслідок зміни найменування та типу ПАТ «Плюс Банк» на ПАТ «Ідея Банк» (з 07жовтня 2011 року); а ПАТ «Ідея Банк» в свою чергу на АТ «Ідея Банк» (з 05 жовтня 2018 року). З розрахунку заборгованості, наданого директором Департаменту кредитного адміністрування АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.24214 укладеного 25.09.2013\~року між\~ПАТ «Плюс\~Банк» та\~ [PERSON] постає, що станом на 04 листопада 2019 року заборгованість за кредитом складає 326408 грн.21 коп., у тому числі: основний борг 23620 грн. 47 коп., прострочений борг 101368 грн.49 коп., прострочені проценти 106192 грн.3 коп., строкові проценти 72 грн. 23 коп., нарахована плата за обслуговування кредиту 2001 грн. 47 коп., прострочена плата за обслуговування кредиту 48035 грн. 28 коп., пеня 40893 грн. 37 коп., інші штрафні санкції 4224 грн. 70 коп. (а.с.20). З довідки № 31/16-15-168 від 28 січня 2021 року виданої ТСЦ МВС №5342 постає, що автомобіль BUD, моделі S-6, номер кузова [NUMBER] значиться зареєстрованим за Інфанте - [PERSON] . Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 326408 грн. 31 коп. Відповідно до §10 п.1 зазначеного договору, який був підписаний відповідачем постає, що договір діє з моменту його підписання та до повного виконання сторонами усіх їхніх зобов`язань. Позивач не збільшував позовні вимоги. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ідея Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги частині кредитної заборгованості за договором, посилався на додатки, які згідно з §10 п.10 є невід`ємою частиною договору (додаток №1 Графік щомісячних платежів, додаток № 2 Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою ТЗ). Суд бере до уваги, що відповідач був ознайомлений зі змістом вказаних додатків та погодився з запропонованими умовами, про що свідчить його підпис на кредитному договорі, №910.24214 від 25.09.2013 року, додатку №1 Графік щомісячних платежів, додаток № 2 Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою ТЗ. Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена. Суд враховує, що позивач не збільшував позовні вимоги та не зазначав про розміри заборгованості станом на день розгляду справи. Спір між сторонами у справі щодо розмірів боргу обчисленого позивачем фактично відсутній. Крім того, суд констатує, що відповідач не заявляв клопотання про призначення і проведення у даній справі відповідної судової економічної експертизи. Отже, сума заборгованості за кредитними договором, яка була обчислена позивачем, не була спростована відповідачем. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Звідси, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеним зі стягненням з відповідача заявленої позивачем суми боргу в розмірі 128066 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 4896 грн. 12 коп. при поданні позову, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а також відсутність документів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку повернення сплаченого позивачем судового збору, а тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в сумі 4896 грн. 12 коп. Даний позов розглянуто в межах заявлених Банком вимог.

Outcome: approved