Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

10 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулась В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне. Позивач є двоюрідною тіткою неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Матір'ю дитини є [PERSON], яка є двоюрідною сестрою позивача, батьком - [PERSON]. Батьки дитини не перебували між собою в зареєстрованому шлюбі. З 2005 року відповідач покинув сім'ю та з того часу не підтримує жодних зв'язків з дитиною. Рішенням суду з нього були стягнуті аліменти, але [PERSON] фактично їх не отримувала. [INFO] мати дитини померла. Єдиним родичем хлопця є позивач, хлопець проживає в сім'ї позивача з дозволу Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, та позивач займається його вихованням та утриманням, забезпечує всім необхідним для проживання та повноцінного розвитку, та має намір встановити над дитиною опіку. [PERSON] страждає на хворобу Дауна, має другу групу інвалідності та потребує постійного стороннього догляду. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 10 вересня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 12 грудня 2018 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій просила розглянути цивільну справу в заочному порядку без її участі. Відповідач в судові засідання, призначені на 31.10.2018 року, 12.12.2018 року, 22.01.2019, 04.02.2019 року не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій просила суд розглянути справу без її участі. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], який народився [INFO]. Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, та довідкою про встановлення батьківства № 200 від 29.08.2001 року. Матір'ю дитини, згідно вказаних документів, є [PERSON]. [PERSON] є дитиною-інвалідом 2 групи, потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та Висновком лікарсько-консультативної комісії «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» ДОР № 77 від 03.05.1027 року. Мати дитини [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копію свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. В матеріалах справи наявна довідка державного виконавця Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ Гнип В.В. від 18.02.2016 року, з якої вбачається, що [PERSON] не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 01.08.2015 по 01.02.2016 згідно з виконавчим листом № 2-3644/08 від 03.11.2008, який видано Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. 20 березня 2018 року [PERSON] подала до Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради заяву, в якій висловила бажання залишити у своїй сім'ї дитину [PERSON], до прийняття рішення про надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, вказала, що дитина проживає та виховується у її сім'ї за адресою [ADDRESS] надалі буде проживати за адресою [ADDRESS]. Згідно висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради як органу опіки та піклування від 12.10.2018 року, Шевченківська районна у м. Дніпрі рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не вчиняв дій, спрямованих на виховання та утримання свого сина [PERSON]. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких [PERSON] може бути позбавлений батьківських прав відносно його сина [PERSON], і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до його сина [PERSON]. З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved