Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

11 березня 2019 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05 січня 1994 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. З початку 2016 року у з зв'язку з відсутністю взаєморозуміння шлюбні відносини між сторонами припинені. Відповідачка мешкає на території Російської Федерації та у добровільному порядку через ДРАЦС розірвати шлюб відмовляється. Спору щодо сумісного майна немає. Подальше спільне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним, а також суперечить інтересам позивача. Просить розірвати шлюб зареєстрований між ним та [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , що діє на підставі ордеру серії ДН № 000,60736 від 01 березня 2019 року, до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розгляд справи провести у їхвідсутності, позов просили задовольнити, не заперечували проти постановлення заочного рішення (а.с.2 з.б., 7). Відповідач [PERSON] була повідомлена у встановленому законом порядку продату, час та місце розгляду справи через оголошення на сайті суду (а.с.22), до суду не з'явилася, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, сторони зареєстрували шлюб 05 січня 1994 року, про що складений відповідний актовий запис № 05 (а.с.16). Відповідно до положень ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст.112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжю не вдалося зберегти сім'ю. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст.81 ЦПК України, докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений повністю, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., який був сплачений ним при звернення до суду із даним позовом. Згідно викладеного,

Outcome: approved