Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

10.12.2015 року позивач звернувся до суду та після уточнення своїх вимог просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 3020 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 44 200 грн. У судове засідання позивач не зявився, до його початку надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач працював у відповідача та 23.06.2010 року був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с. 6-8 ). Згідно ч. 1\~ ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач вимоги Закону не виконав і в день звільнення не провів повного розрахунку. Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Суд погоджується з розрахунком позивача та сума, що належить до стягнення у якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 44 200 грн. (з даної суми не утримані податки і обовязкові платежі), а тому позивачу має бути виплачена сума після відрахування податків і обовязкових платежів. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 3020 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 44\~200 грн. підлягають задоволенню. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved