Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

10.12.2020 року позивач [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, щоз 2015 року по 2019 рік вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04.03.2019 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх обов`язків, не виявляє інтересу до існування своєї дитини, дитина не бачила батька більше двох років. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали та просить їх задовольнити. В підготовчому судовому засіданні відповідач не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В підготовчому судовому засіданні представник третьої особи зазначила, що до органу опіки та піклування не було звернень щодо отримання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , проте, оскільки відповідач позов визнав, то вони теж не заперечують проти його задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів При розгляді справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 06.02.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, якій рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2019 року було розірвано. Під час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Згідно розрахунку заборгованості з аліментів, наданого Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) [PERSON] станом на 01.10.2020 року має заборгованість по аліментах в розмірі 26532,35 грн. 13.08.2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та їй було присвоєне прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідно до акта обстеження житлових умов за підписами депутата Фастівської міської ради Смолинцької О.В. та сусідів, [PERSON] проживає разом з чоловіком [PERSON] та сином за адресою: [ADDRESS] . Як зазначила позивач, [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина вважає і називає батьком її чоловіка [PERSON] . Відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як зазначила представник органу опіки і піклування в судовому засіданні, позивач не зверталася до них із вимогами про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , проте, оскільки відповідач вимоги позову визнав, то вони також не заперечують проти їх задоволення. Крім того, як зазначив Верховний суд в Постанові від 06 травня 2020 року, справа № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20, Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Оскільки відповідач повністю самоусунувся від виховання дитини, не спілкується з ним і не проявляє ніякого інтересу до його життя, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved