Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

12.12.2017 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду із вказаним вище позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 02.11.2017 року відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] 19.06.2016 року приблизно о 18 год., перебуваючи в с. Гвіздівці, вул. Зарічна,12 Сокирянського району Чернівецької області, на території господарства [PERSON], в ході виниклої суперечки із останнім, на ґрунті виниклих неприязних стосунків, діючи умисно, протиправно, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар правою ногою та два удари кулаками рук в область тулуба [PERSON] Своїми умисними, протиправними діями [PERSON] спричинив йому легкі тілесні ушкодженні, внаслідок чого він перебував на лікуванні, витратив значні кошти, однак доказів їх вартості не зберіг. Окрім цього, внаслідок його побиття відповідачем, він зазнав моральної шкоди, яка проявилася у прояві напруженого психічно-емоційного стану, що призвело до безсоння, хвилювання, втрати уваги. Був порушений звичайний порядок та спосіб його життя, що призвело до перенесення ним душевних страждань. Просив стягнути з відповідача на його користь 8000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином та понесені судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених ним в письмовому запереченні на позов від 20.02.2018 року. Заслухавши доводи учасників судового процесу, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, що вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 02.11.2017 року, який набрав законної сили 04.12.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 100 годин громадських робіт та звільнено його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Даним вироком встановлено, що [PERSON], 19.06.2016 року, приблизно о 18 годині, перебуваючи в с. Гвіздівці, вул. Зарічна, 12 Сокирянського району Чернівецької області, на території домогосподарства [PERSON], під час виниклої суперечки з останнім на ґрунті виниклих неприязних стосунків, діючи умисно, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар правою ногою та два удари кулаками в область тулуба [PERSON] Внаслідок неправомірних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців передньо-зовнішньої поверхні лівого плечового суглобу, в проекції 5-6 ребра по правій передньо-пахвинній лінії, садна задньо-внутрішньої поверхні середньої третини правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,\~заподіяних\~фізичній\~чи\~юридичній\~\~особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через\~\~неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 вказаної\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4\~передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких\~\~зазнав\~\~позивач,\~\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як роз'яснено у п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, з огляду на вказані норми закону та встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, оскільки спричинена йому моральна шкода знаходиться в безпосередньому причинному звязку із винними, протиправними діями відповідача [PERSON] Разом з тим, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, спричинених відповідачем позивачу, суд вважає заявлений позивачем [PERSON] розмір моральної шкоди в сумі 8000 грн. значно завищеним, а тому приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням злочину. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, є розумним та достатнім для компенсації понесених [PERSON] моральних страждань. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Так, з наданих представником позивача [PERSON] розрахунку суми послуг за надану правову допомогу, додаткового договору до договору про надання правничої допомоги, акту прийому передачі та квитанції до прибуткового касового ордера №11 від 12.04.2018 року останній надав [PERSON] правову допомогу щодо підготовки позовної заяви та представництва його інтересів в суді на загальну суму 4963,20 грн. Згідно п.10 ч.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою НБУ №148 від 29.12.2017 року, касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Дане положення регулює порядок та умови видачі підприємствами касових ордерів (заповнення касового ордеру, ведення журналу їх обліку, тощо), при надходженні чи видатках готівки з каси підприємства. Тобто, надана представником позивача [PERSON] в якості підтвердження оплати вартості наданої правничої допомоги квитанція до прибуткового касового ордеру не може бути доказом підтвердження одержання ним коштів від замовника [PERSON] Інших, належних доказів які б свідчили про оплату наданих послуг, оформлених у встановленому законом порядку представником позивача надано не було. Оскільки представником позивача не доведено факту понесення його довірителем витрат на правову допомогу, відповідно дані кошти не можуть бути стягнуті з відповідача. Згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи. З огляду на вказану норму закону, позивачу слід повернути з Державного бюджету помилково сплачений ним судовий збір в сумі640 грн.

Outcome: partial