Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

12 березня 2019 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , неодноразово уточнюючи вимоги, остаточно просив стягнути з відповідача 6000,00 грн. та перерахувати їх на карту позивача на день ухвалення рішення, комісію за перерахування коштів в сумі 30, 15 грн., а також за період з 15 грудня 2018 року по 21 серпня 2019 року три процента річних в сумі 123,29 грн та інфляційні втрати в сумі 445,20 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що він, як покупець подав оголошення в мережі Інтернеті з метою придбання радіаторів опалення. До нього подзвонила відповідач [PERSON] і запропонувала радіатори опалення за ціною 120 гривень секція із доставкою до нього до дому на загальну суму 6000 гривень. Одночасно відповідач зв`язалася з [PERSON] , менеджером компанії «Гейзер» і запропонувала купити у нього радіатори опалення по 120 гривень секція, але за умови що продавець привезе товар замовнику і не буде вступати в переговори на точці вивантаження та представиться лише водієм. На наступний день продавець доставив радіатори опалення до його будинку, показав їх наявність але не вивантажував, доки не буде виконана оплата товару. Він здійснив оплату відповідачу, після чого вона припинила виходити на телефонний зв`язок. Внаслідок шахрайських дій 15 грудня 2018 року на рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] , ним були перераховані грошові кошти в розмірі 6 000,00 грн.,що підтверджується квитанцією та довідкою виданою ПАТ КТ «ПриватБанк». Жодних договорів з відповідачем укладено не було. У той же день, а саме 15.12.2018 на місце вчинення шахрайських дій була викликана слідчо-оперативна група Індустріального відділу поліції, яка зафіксувала обставини справи і прийняла заяву від позивача №35649. 19.02.2019 року позивач написав листа до ПАТ КБ «Приватбанк» з проханням зв`язатися з [PERSON] , з метою добровільно повернути незаконно одержані грошові кошти, однак відповідач кошти відмовилася повертати. що стало підставою звернення до суду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року клопотання [PERSON] про виклик та допит свідків задоволено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Також пояснив, що можливо в позовній заяві він помилково посилався на ст.. 536 ЦК України. Позовну заяву він складав на прикладі , який є в мережі інтернет, тому розмір процентів визначений відповідно до ст.. 625 ЦК України, якою також визначено право на стягнення інфляційних втрат. Просив застосувати вимоги закону, які регулюють дані правовідносини. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлась належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223, ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2018 року [PERSON] перерахував на платіжну карту на ім`я [PERSON] грошові кошти в сумі 6030, 15 грн. (а.с.1, 4). Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк», наданої на виконання ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року, власником карти № [NUMBER] є [PERSON] (а.с.43) В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] надала свідчення, що вона є дружиною позивача, з яким бажали придбати радіатори опалення, в зв`язку з чим подали оголошення в мережі інтернет. З ними зв`язалась [PERSON] та запропонувала доставити радіатори до їх дому. Після того як, доставили радіатори, вони знову зв`язались з відповідачем та позивач перерахував гроші на карту відповідача, яка в подальшому припинила виходити на зв`язок. Як з`ясувалось потім, доставку радіаторів здійснював безпосередньо продавець, якому відповідач не перерахувала грошові кошти, в зв`язку з чим радіатор не були передані позивачу. Свідок [PERSON] надав свідчення, що він працює в компанії «Гейзер», куди подзвонила жінка з бажанням купити радіатори за ціною 120, 00 грн. за секцію. Для чого був потрібен час для підготування товару, в зв`язку з чим питання відкладено було на тиждень. Після чого зв`язались з відповідачем та домовились, що товар буде приймати не вона, а кінцевий покупець. Просила не розголошувати інформацію про радіатори та з покупцем не розмовляти, розрахунок буде проведено по факту після передачі товару та після його огляду. Після зустрічі з позивачем, повідомлено ії про доставку товару, та після перерахування позивачем коштів відповідачу, остання припинила виходити на зв`язок та позивачем викликано працівників поліції. З приводу шахрайських дій, позивач неодноразово звертався із заявами до правоохоронних органів щодо вжиття заходів до особи, за наслідком перевірки яких було повідомлено про неможливість встановлення особи та роз`яснено про можливість вирішення спору в судовому порядку, оскільки існують цивільно-правові відносини (а.с.131-134). Також позивач звертався до АТ КБ «Приват Банк» з метою вирішення питання щодо повернення грошових коштів в сумі 6030, 15 грн. за платежем від 15.12.2018., в чому йому було відмовлено. Також повідомлено позивача про те, що працівником банку було встановлено контакт в телефонному режимі з отримувачем для вирішення питання стосовно повернення платежу. Отримувачем платежу згода на повернення не була надана. Також роз`яснено про вирішення спору в судовому порядку. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Віджповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Главою 83 ЦК України врегульовано правовідносини щодо набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У відповідності зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що за домовленістю між сторонами, відповідач фактично виступила посередником щодо купівлі-продажу позивачем відповідного товару. Отримавши грошові кошти від позивача в сумі 6000,00 грн., не перерахувала їх на рахунок продавця, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати товар. Не здійснивши перерахуванню продавцю, грошові кошти також не були повернути позивачу та в подальшому відповідач не вчинено дій щодо повернення грошей, чим порушено право позивача. Також позивачем сплачено комісію в сумі 30, 15 грн. за перерахунок коштів, що відповідно до квитанції складає 6030, 15 грн.. На підставі зазначеного, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів в сумі 6030, 15 грн. в повному обсязі. В частині стягнення процентів за користування коштами та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі ст.536 ЦК з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження цих коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до ст.536 ЦК й унеможливлюється стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 цього кодексу (Правова позиція Верховного Суду України в постанові від 2 березня 2016 року по справі № 6-2491цс15) Згідно ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст.. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В силу ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, оскільки позивач перерахував відповідачу власні грошові кошти, а відповідач в свою чергу не перерахувала їх за призначенням та залишила в себе, проте відповідно до ст.. 1212 ЦК України зобов`язана їх повернути, позивач має право на отримання процентів на підставі статті 536 ЦК України. Позивачем визначено проценти в розмірі 3%, які росить стягнути за період з 15.12.2018 по 21.08.2019. Відповідно до інформації з офіційного сайту Національного банку України, розмір облікової ставки становить в 2018 році з 14.12 - 18%, в 2019 році з 01.02 - 18%, з 15.03 - 18%, з 26.04 - 17,5%, з 07.06 - 17,5%, з 19.07 - 17%. За період визначений позивачем, кількість днів складає 249, тому з урахуванням суми боргу 6000, 00 грн., розмір процентів складає 122, 79 грн. (6000*249*3%/100%/365днів), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що розмір процентів, визначений позивачем, не перевищує розмір облікової ставки, суд задовольняє вимоги в цій частині в межах заявлених вимог. Також позивач просив стягнути інфляційни втрати в сумі 445, 20 грн. за вище вказаний період. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до інформації з офіційного сайту Міністерства фінансів України рівень інфляції: у 2018 р. за грудень становив 100,8 %, у 2019 р. за січень - 101,0 %, за лютий - 100,5 %, за березень - 100,9 %, за квітень - 101,0 %, за травень - 100,7 %, за червень - 99,5 %, за липень - 99,4 %, за серпень - 99,7 %. Розрахунок інфляційних збитків на суму боргу 6 000 грн. складає:6 000 грн. х 1,008 х 1,010 х 1,005 х 1,009 х 1,010 х 1,007 х 0,995 х 0,994 х 0,997 - 6 000 = 212, 21 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення грошових коштів шляхом перерахування на карту позивача, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Порядок примусового виконання судових рішень визначений ЗУ «Про виконавче провадження». У разі набранням рішенням законної сили, позивач має право звернутися до відповідного органу виконавчої служби для примусового виконання в порядку та способу, визначеному законодавством. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 768,40 грн., який сплачений при подачі позову (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: partial