Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

12 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивований тим, що з 2004 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вказуючи, що домовленості з відповідачем щодо розміру та добровільної сплати аліментів досягнути не вдалося, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 950 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною 23 років. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи належним чином була повідомлена, подала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, зменшує розмір позовних вимог і просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, а справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, подав до суду заяву, в якій вказав, що з урахуванням зменшеного позивачем розміру вимог до 600 гривень позов визнає повністю, та просив справу розглядати без його участі. Враховуючи, що сторони згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності і в судове засідання не з'явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Обов'язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності і розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог ст. 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони з 05 вересня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, батьком в якому записаний відповідач [PERSON] (а.с. 6). Діти проживають разом із позивачем (а.с. 7). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами домовленості про розмір і порядок сплати аліментів в матеріалах справи немає. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Аналогічні роз'яснення викладені і в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує вищевказане та відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, що позивач не працює, відповідач є працездатною особою молодого віку, ніде не працює, у зв'язку з чим має нерегулярний, мінливий дохід, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, визнання відповідачем позову з урахуванням зменшеного позивачем його розміру не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за доцільне та достатнім стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 600 гривень щомісячно, що відповідає вимогам ст. 184 СК України. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею 23 років, оскільки за загальним правилом, встановленим ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому в контексті положень ст.ст. 180, 191 СК України за рішенням суду стягнення аліментів присуджується від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на вказане позов підлягає до часткового задоволення. За змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів відповідно до вказаних вимог процесуального закону на підтвердження наявності інших, передбачених ст. 182 СК України, обставин, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, сторони суду не надали і в матеріалах справи таких немає. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Враховуючи, що позивач при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог зазначеного Закону, п. 3 ч. 1 ст. 80, ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 180, 181, 182, 184, 191 СК України та

Outcome: partial