Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

10 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 05 вересня 2013 року за заявою КП «Харківські теплові мережі» Жовтневим районним судом м. Харкова було видано судовий наказ про стягення з [PERSON] заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01.11.2010 року по 31.07.2013 року в сумі 6338,63 грн. В подальшому на підставі вкзаного наказу Жовтневим ВДВС ХМУЮ було стягнуто з [PERSON] грошові кошти в розмірі 2391,48 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року вказаний наказ був скасований. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно утримані грошові кошти в сумі 2391,48 грн. та проценти за користування грошовими коштами у розмірі 1425,48 грн. В судове засідання 19.11.2018 року позивач не з»явився, направив до суду свого представника, який позовні вимоги та доводи у відповіді на відзив підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог посилаючись на те, що КП «Харківські теплові мережі» здійснює господарську діяльність у сфері надання послуг з теплопостачання споживачам м. Харкова. Відповідно до ст. 171 ЦПК України скасування судового наказу не позбавляє підприємство права звернутися до суду з заявою про стягнення боргу в порядку позовного провадження. Порядок вирішення питання про поворот виконання рішення суду регулюється спеціальними нормами законодавства. На даний час питання про повернення грошових коштів судом не віришувалося, у підприємства відсутні правові підстави для повернення грошових коштів. Крім того, представник просила застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Доводи викладені у відзиві та запереченнях підтримала в повному обсязі, в задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Харкова від 05 вересня 2013 року заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01.11.2010 року по 31.07.2013 року в сумі 6 338,63 грн. задоволено. На підставі вказаного судового наказу Жовтневим ВДВС ХМУЮ винесено постанову ВП №420388286/10 про стягнення коштів з пенсії боржника [PERSON], загалом з [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» було стягнуто 2391,48 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду від 30 березня 2015 року заяву [PERSON] про скасування судового наказу задоволено, судовий наказ від 05 вересня 2013 року скасовано. На підставі зазначеного судового наказу з пенсії [PERSON] було відраховано 2391,48 грн. (а.с. 7). Після скасування судового наказу КП «Харківські теплові мережі» з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01.11.2010 року по 31.07.2013 року не зверталося, що підтвердив в судовому засіданні представник КП «Харківські теплові мережі». Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Враховуючи, що стягнення з [PERSON] заборгованості за опалення та гарячу воду здійснювалося на підставі наказу суду від 05 вересня 2013 року, який скасований Жовтневим районним судом м. Харкова від 30 березня 2015 року, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] в частині стягнення з\~КП «Харківські\~теплові мережі»\~коштів в\~сумі 2391,48\~грн.\~підлягає задоволенню. Щодо заяви представника відповідача про застосування судом до вимог [PERSON] строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За положеннями статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З наданої позивачем вимоги Жовтневого ВДВС ХМУЮ № 9846 від 17.11.2015 року на ім»я КП «Харківські теплові мережі» вбачається, що виконавча служба пропонувала КП «Харківські теплові мережі» повернути помилкового стягнуті кошти в розмірі 2391,48 грн. Згідно відповіді на вимогу КП «Харківські теплові мережі» №198 від 03.12.2015 року вбачається, що у підприємства відсутні правові підстави для повернення грошової суми [PERSON], оскільки питання про повернення грошових коштів судом не вирішувалося. Крім цього, 03.07.2018 року позивач звертався до КП «Харківські теплові мережі» з грошовою вимогою щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 2391,48 грн. та процентів за користування у розмірі 1425,48 грн. Отже, звернувшись до суду з позовом 10 серпня 2018 року [PERSON] не пропустив строку позовної давності, оскільки не втратив інтересу щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів відповідачем в сумі 2391,48 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами в розмірі 1425,48 грн., суд відмовляє в цій частині вимог з наступних підстав. Сттаттею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи, що позовні вимоги між сторонами виникли на підставі договору про надання послуг, яким не передбачено нарахування відсотків, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. \~ \~ \~ \~Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial