Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

10.09.2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що з лютого 2015 року по лютий 2016 року вона з відповідачем проживали без реєстрації шлюбу однією сім`єю. Від спільного проживання в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. З лютого 2016 року відповідач проживає окремо, життям дочки не цікавиться. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 15.09. 2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, від сплати яких відповідач ухиляється. На даний час дочка потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшується потреба в навчанні та розвитку. Аліменти, які сплачує відповідач на її користь є недостатніми для повного забезпечення та задоволення потреб дитини одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби його лікування, відвідування необхідних гуртків. Просить змінити розмір стягуваних аліментів за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.09. 2017 року по справі №583/1801/17 провадження №2/583/863/17 із [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно на 1500 грн. на дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Процесуальні дії у справі. 30 вересня 2019 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів виділено в одне провадження, залишивши номер цивільної справи №583/3852/19 (провадження 2/583/985/19), позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області про позбавлення батьківських прав виділено в самостійне провадження. 30.09.2019 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачу [PERSON] 04.10. 2019 року вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих до нього документів, про що в справі мається письмове повідомлення (а.с.23), відзиву на позов ним не подано, поважності причин його не подачі відповідачем суду не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 30.10. 2019 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області справу призначено до судового розгляду у спрощеному (письмовому) позовному провадженні на 30.10. 2019 року. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають дочку [PERSON] , [INFO] (а. с. 6), що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, згідно якого в графі мати зазначено [PERSON] . 29.11. 2017 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а. с. 9). Згідно довідки, виданої Грунською сільською радою Охтирського району Сумської області № 927 від 29.07. 2019 року [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею проживає її дочка [PERSON] , [INFO] (а. с. 4). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.09. 2017 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь матері дитини [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, які підлягають індексації на утримання дочки [PERSON] , [INFO] до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 14.07. 2017 року (а. с. 11). Згідно довідки сімейної медсестри Куземинської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №2 [PERSON] , [INFO] має задовільний стан здоров`я (а. с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має заборгованість по аліментам, які стягуються з нього відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду від 15.09. 2017 року, що підтверджується копіями розрахунку державного виконавця (а. с. 12-13). Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховною Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, та Законом України № 24750-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018 р., розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, підставою для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів відповідно до положень ст.192 СК України є зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення, або поліпшення стану здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З позовної заяви вбачається, що позивачка підставою для збільшення розміру аліментів зазначила недостатність стягнутих аліментів в розмірі 1000 грн. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про зміну майнового або сімейного стану сторін після стягнення рішенням суду розміру аліментів. При цьому необхідно зазначити, що збільшення цін на товари для дітей, потреби в її житті та розвитку, не є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів в розумінні ст. 192 Сімейного кодексу України, оскільки законодавцем, зокрема ч.2 ст.184 Сімейного кодексу України, передбачена індексація розміру аліментів, визначених судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі. В даному випадку, в рішенні суду, за яким стягуються аліменти, зазначено застосування індексації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до шести років становить з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень, тобто з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1000 грн., який перевищує мінімальний розмір аліментів, встановлений чинним законодавством України. Твердження позивачки про те, що дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, не підтверджені належними, допустимими, переконливими доказами в установленому законом порядку, а наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що у відповідача не змінився матеріальний стан у сторону покращення. З копії доданого до позову судового рішення про стягнення аліментів від 15 вересня 2019 року вбачається, що відповідач на той час у судовому засіданні під час судового розгляду зазначав, що він має незадовільний стан здоров`я, є інвалідом третьої групи, не працює (а.с.11). Вказані обставини в розумінні ст.82 ЦПК України встановлені судовим рішенням не підлягають доказуванню, доказів про покращення матеріального стану чи стану здоров`я відповідача позивачкою суду не надано. При цьому суд також враховує, що з часу ухвалення судового рішення, за яким стягуються аліменти, пройшов незначний проміжок часу, майже два роки. Аналізуючи обставини справи, даючи оцінку доказам в їх сукупності, суд вважає, що позивачкою не надано суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування свого позову, при цьому за наявності визначених законом підстав позивачка не позбавлена буде можливості звернутися до суду про збільшення розміру аліментів. Вимога позивачки в частині стягнення аліментів у розмірі, не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню, оскільки законом не передбачено застосування вказаної норми при стягненні аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін, в тому числі відповідача [PERSON] , який хоча і не надав відзиву на вказаний позов, але в судовому рішенні №583/1801/17 провадження 2/583/863/17 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини зазначено, що відповідач мав незадовільний стан здоров`я та являвся інвалідом третьої групи (а. с. 11), інших доказів у спростування даних обставин позивачкою не надано. Висновок суду. З урахуванням всіх обставин справи, виходячи з принципів розумності, справедливості, виваженості та балансу інтересів сторін, а також те, що дитина повинна бути забезпечена матеріально як за рахунок батька так і за рахунок матері, оцінюючи наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом не встановлено правових підстав для збільшення розміру аліментів, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed