Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

12.04.2018 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки серії [NUMBER], виданої на ім'я на російській мові «[PERSON]». В заяві вказала, що в її трудовій книжці в графі «прізвище» заклеєно дівоче прізвище «[PERSON]», та зверху зроблено запис на російській мові «[PERSON]». Дане порушення у веденні трудової книжки було допущено самою заявницею у зв'язку із образою на батька. Встановлення факту належності трудової книжки необхідне заявниці для реалізації права на отримання пенсії, а встановити це у позасудовому порядку стало неможливим. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без її участі, заяву підтримує. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Судом встановлено, що в трудовій книжці [NUMBER] від 29.08.1977 року, у графі «прізвище» наявне заклеєння, на якому написано прізвище «[PERSON]». Згідно до відміток на звороті титульної сторінки даної трудової книжки, можна зробити висновок, що під даним заклеєнням було написано попереднє прізвище «[PERSON] Валентины Георгиевны» (російською), яка згодом змінила прізвище на «[PERSON]» (російською)». У свою чергу факт належності трудової книжки заявнику підтверджується: 1) свідоцтвом про народження [NUMBER] [PERSON], [INFO]; 2) атестатом [NUMBER], виданим [PERSON]; 3) дипломом [NUMBER], виданим [PERSON] 20.06.1991 року; 4) витягами з Державного реєстру цивільного стану громадян про шлюб, що підтверджує, що 16.08.1979 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та після укладання шлюбу присвоєно дружині прізвище «[PERSON]»; 5) відміткою в паспорті заявника про реєстрацію 16.10.1985 року шлюбу із [PERSON]; 6) паспортом громадянина України серії [NUMBER], який виданий 27.06.1997 року на ім'я «[PERSON]», російською мовою «[PERSON]», [INFO]. Від встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності заявнику вказаної трудової книжки залежить призначення пенсії заявнику. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Надані суду документи, що містять відомості про акти цивільного стану, а також інші докази переконують суд в тому, що саме заявниці належить трудова книга на ім'я ««[PERSON]» (російською мовою), яка містить заклеєння в графі «прізвище», та дають підстави для задоволення заяви, тому що від встановлення факту залежить реалізація заявницею права отримання пенсії, а встановити цей факт у позасудовому порядку не стало можливим.

Outcome: approved