Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

10 червня 2016 [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною завою, посилаючись на те, що 08.04.2016 у м. Макіївка Донецької області помер її чоловік [PERSON], [INFO], на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вона звернувся до Скадовського РВ ДРАЦС із заявою про реєстрацію смерті, але їй було відмовлено у звязку з тим, що вона для підтвердження факту смерті [PERSON] предявила документи, які не відповідають формі встановленій чинним законодавством. Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], 08 квітня 2016 року в м. Макіївка Донецької області. Заявниця в судове засідання не зявилася, заявою просила заявлені вимоги задовольнити, справу розглянути без її участі. Представник Скадовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, в тому числі, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК України і полягає у зясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Судом встановлено, що відповідно актового запису про укладання шлюбу [PERSON] ЗАГС № 544 від 16.09.1972 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. З акту судово-медичного дослідження Макіївського відділу Донецького Республіканського бюро судово-медичної експертизи № 615 від 05.04.2016 вбачається, що [PERSON] помер 08 квітня 2016 року, що також підтверджується актовим записом про смерть [PERSON] відділу записів актів цивільного стану м. Макіївка Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Суд виходить з того, що вказані документи є недійсними, але з їх змісту можливо встановити, що [PERSON] помер 08 квітня 2016 року і вони можуть бути використані в якості доказів. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявниці для державної реєстрації смерті, здійснення спадкових прав та оформлення допомоги. З Відмови у проведенні державної реєстрації смерті Скадовського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Херсонській області № 425 від 07.06.2016 виданої [PERSON] вбачається, що заявниця для підтвердження факту смерті [PERSON] предявила документи - акт судово-медичного дослідження Макіївського відділу Донецького Республіканського бюро судово-медичної експертизи № 615 від 05.04.2016 та свідоцтво про смерть [PERSON] відділу запису актів цивільного стану м. Макіївка Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки № 030197 від 15.04.2016, форма яких не відповідає формі визначеної наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином виданий акт судово-медичного дослідження Макіївського відділу Донецького Республіканського бюро судово-медичної експертизи № 615 від 05.04.2016 та свідоцтво про смерть [PERSON] відділу запису актів цивільного стану м. Макіївка Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки № 030197 від 15.04.2016, не є підставою для реєстрації смерті на території України, оскільки видані органами, створеними всупереч законодавства України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до розяснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті за умови підтвердження доказами, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Оцінивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню, оскільки документи, що підтверджують факт смерті, встановленого зразка відсутні, реєстрація смерті в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що має для заявника юридичне значення та надасть можливість отримати свідоцтво про смерть, видане державним органом України. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження, або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховної Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved