Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

10.11.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, процентів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 09.11.2010 року між ним та [PERSON] укладено письмовий договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 240 290 грн. 00 коп. (що на час укладення договору було еквівалентом 30 378, 00 доларів США), які відповідач зобов'язався повернути в строк до 09.11.2011 року. Посилаючись на те, що відповідач ухилився від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення суми боргу, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 240 290 грн. 00 коп. та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення платежу в розмірі 21 547 грн. 10 коп., а також вирішити питання щодо повернення понесених судових витрат. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 09.11.2010 року в письмовій формі було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу. Згідно даного договору позивач передав відповідачу кошти в сумі 240 290 грн. 00 коп. (що на час укладення договору було еквівалентом 30 378, 00 доларів США), які відповідач зобов'язався повернути в строк до 09.11.2011 року, а також сторони узгодили інші його умови. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів, в тому числі й з договору позики. З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи позивача щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення відповідачем вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань. В той же час положення ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України вказують на обов'язок кожної сторони довести належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, з врахуванням положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, суд вважає, що відповідач зобов'язаний належним чином виконати свої зобов'язання, що виникли з відносин позики. Крім того, зважаючи на юридичну природу правовідносин, які склалися між сторонами, як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Отже, з відповідача належать до стягнення проценти за період з 10.11.2011 року по 04.11.2014 року) в розмірі 21 547 грн. 10 коп. (в межах заявлених позовних вимог) (240 290 грн. 00 коп. х 3%/365 днів х 1 091 днів). В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача належать до стягнення судові витрати в розмірі 2 618 грн. 37 коп.

Outcome: approved