Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

11 жовтня 2016 року представник позивача [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» за довіреністю, - [PERSON] (довіреність від 25 березня 2016 року, термін дії, до 31 грудня 2016 року (а.с.4) звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував на те, що 27 лютого 2016 року в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, по вулиці Дніпропетровське шосе, відбулась дорожньо-транспортна пригода, у якій відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер АЕ 2778СЕ, здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер АЕ 9076ЕК, що призвело до пошкоджень транспортних засобів. Вказував на те, що цивільна відповідальність відповідача була застрахована в [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» за полісом ОСЦПВВНТЗ №АЕ/4243696. Страхова компанія, за заявою потерпілої особи, зібраних документів та відповідно до Страхового акту, виплатила їй страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №0022738 від 24 червня 2016 року у розмірі 5098,42 гривень. Відповідно до постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу «ЗАЗ», державний реєстраційний номер АЕ 2778СЕ, [PERSON] Зазначав, що згідно чинного законодавства, позивач, - [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА», має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, що встановлено постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №214/1985/16-п від 06 квітня 2016 року, а тому відповідачу було відправлено регресну вимогу з пропозицією відшкодувати матеріальні збитки на користь позивача, але на даний час страхове відшкодування на користь позивача відповідачем не сплачено. На підставі викладеного представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу витрати в сумі 5098,42 гривень, та судовий збір у розмірі 1378,00 гривень. Представник позивача до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.38-39). Відповідач до зали суду також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду також не надходило. З наявних в матеріалах справи зворотних поштових повідомлень вбачається, що повістки про виклик до суду надсилались відповідачу за адресою його відомого місця проживання, зазначеної в позовній заяві, проте повернулись без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.40-47). Виходячи з положень ч.4 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Судом вжиті заходи для направлення відповідачу повістки про виклик до суду, однак вона не була вручена останньому за відсутності його за вказаною адресою проживання (реєстрації), таким чином, суд вважає, що судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вважає що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 4 ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Судом з наявних матеріалів справи встановлено, що 27 лютого 2016 року, о 13:35 годині, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Део», державний реєстраційний номер АЕ 2778СЕ, по вулиці Дніпропетровське шосе, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не врахувавши межі безпечної швидкості руху при зміні напрямку руху, допустив наїзд на стоячий автомобіль марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер АЕ 3732НВ, під керуванням водія [PERSON], котрий по інерції руху допустив наїзд на автомобіль марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер АЕ 9076ЕК, під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, пасажир та водій [PERSON] тілесні ушкодження, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року. Будучи присутнім при розгляді матеріалу про адміністративне правопорушення, відповідач [PERSON] свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП визнав повністю. Постанова не оскаржена та набрала законної сили 19 квітня 2016 року (а.с.13-14). Цивільна відповідальність відповідача була застрахована в [PERSON] «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (а.с.5-8) за полісом ОСЦПВВНТЗ №АЕ/4243696 (а.с.20). Страхова компанія, за заявою потерпілої особи (а.с.9-10), зібраних документів (а.с.15-20, 23-27) та відповідно до Страхового акту (а.с.11-12), виплатила їй страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №0022738 від 24 червня 2016 року у розмірі 5098,42 гривень (а.с.21-22). Відповідачу було відправлено регресну вимогу з пропозицією відшкодувати матеріальні збитки на користь позивача, але на даний час страхове відшкодування на користь позивача відповідачем не сплачено (а.с.28-29). Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування», та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п.38.1.1. ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 цього закону (не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику повідомлення). Верховний Суд України на спільному засіданні Судової палати у цивільних і господарських справах 12 лютого 2014 року прийняв постанову по справі №6-1цс14, предметом якої була суперечка про відшкодування шкоди, і зробив правовий висновок про те, що, виходячи з аналізу ст.ст.33, 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика пред'явити регресний позов до страхувальника у разі недотримання термінів та умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортній пригоді, а тому і не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно вимог ст.ст.27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплачене страхове відшкодування у порядку регресу у розмірі 5098,42 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1378,00 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved