Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

10 вересня 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. 15 вересня 2021 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява. Після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, ухвалою від 28 вересня 2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 07 травня 2019 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання та шлюбу вони з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Сімейні відносини вони з відповідачем не підтримують, відповідач проживає окремо. Вона також звернулась до суду з позовом про розірвання їх шлюбу. На теперішній час вона не працює, весь свій час проводить з сином, який ще не відвідує дитячий садок, а залишити його на сторонніх осіб вона не може. Інших доходів вона не має. Відповідач перебуває на військовій службі та отримує заробітну плату. Тому вона вважає, що вона, як дружина, з якою проживає дитина до трьох років, має право на утримання від відповідача, як чоловіка, який є батьком дитини, у зв`язку з чим просила стягувати на її утримання з відповідача аліменти у розмірі 2379 грн., що еквівалентно 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 липня 2021 року, щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.40/. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов визнає /а.с.38/. Тому справа розглянута у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 07 травня 2019 року Окнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №11 /а.с.7/. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і,\~ згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком /а.с.8/. Дитина проживає разом з позивачем, дитячий садок не відвідує /а.с.10, 11/. Згідно довідки Маяківського старостинського округу Окнянської селищної ради Одеської області, з 20 липня 2021 року сторони разом не проживають /а.с.12/. Позивач з 30.10.2018 року не працює, що підтверджується довідкою Маяківського старостинського округу Окнянської селищної ради Одеської області, виданої на підставі трудової книжки, а також Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) станом на 25.08.2021 року /а.с.13/. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.\~ Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). При цьому, згідно з ч.6 ст.84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.77, ч.1 ст.79, ч.1 ст.80 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі від дня подачі позовної заяви, у частці від заробітку другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Відповідач перебуває на військовій службі і має постійний заробіток, що зазначила у позовній заяві позивач та не заперечував відповідач, подавши до суду заяву про визнання позову. Таким чином, судом встановлено, що позивач, як дружина, з якою проживає дитина до трьох років, має право на утримання від відповідача, як чоловіка, який є батьком дитини, відповідач позов визнав, має дохід та може надавати позивачу матеріальну допомогу, тому суд вважає, що позов слід задовольнити. Крім того, позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. Ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. Таким чином із відповідача, у такому випадку, стягується лише 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви. При цьому, у державному бюджеті залишається інші 50 відсотків судового збору, які були сплачені позивачем під час подання позову (та які відшкодовуються позивачу відповідачем). Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави. При цьому, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті,\~ то з нього слід стягнути судовий збір у доход держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з нього стягненню у випадку невизнання ним позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. П.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви немайнового характеру справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення позивача до суду складає 908 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути у доход держави судовий збір у сумі 454 грн. (50% від 908 грн.)

Outcome: approved