Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

12.04.2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в якому вказала, що 03.09.2015 року помер [PERSON], який за життя склав заповіт, яким все своє майно, що належить йому за законом, він заповів позивачу. Вказаний заповіт був складений 06.02.2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим № 203. На момент смерті спадкодавця йому належали на праві приватної власності грошові вклади з відповідними відсотками, право на земельну частку (пай) у розмірі 1,5 га та земельна ділянка, площею 3,6283 га, розташована на землях Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області. У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом, була заведена спадкова справа № 58/2015. При цьому, 09.03.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] було видано позивачу [PERSON] про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповідними відсотками та право на земельну частку (пай) у розмірі 1,5 га. На земельну ділянку, площею 3,6283 га, кадастровий номер 6321782700:01:000:0102, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області та належала спадкодавцеві на підставі [PERSON] про право на спадщину за законом, виданого 06.09.2012 року, нотаріус відмовив [PERSON] у видачі [PERSON] про право на спадщину у звязку з тим, що в автоматизованій системі Державного земельного кадастру відсутні відомості про зазначену земельну ділянку та її власника і неможливо отримати витяг з Державного земельного кадастру, а отже право власності за померлим на цю ділянку не зареєстроване у встановленому законом порядку. Оскільки через відсутність документа, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку, позивач позбавлена можливості оформити свої права на спадкове майном, і змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного, [PERSON] просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 3,6283 га, кадастровий номер 6321782700:01:000:0102, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і розташована на території Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області та належала померлому [PERSON] на підставі [PERSON] про право на спадщину за законом, виданого 06.09.2012 року державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 1-1079. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, до канцелярії суду було надано лист Лиманського сільського голови [PERSON], в якому повідомлялося, що Лиманська сільська рада Зміївського району Харківської області визнає позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. [PERSON] просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника сільської ради. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. З копії [PERSON] про смерть, серія І-ВЛ № 513206, актовий запис № 51, вбачається, що 03.09.2015 року помер [PERSON] /а.с. 7/. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт від 06.02.2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 203, яким заповів [PERSON] все своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом має право /а.с. 8/. З матеріалів справи вбачається, що 09.03.2016 року [PERSON] отримала [PERSON] про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] свідоцтво було видано на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, які знаходяться у ТВБВ № 10020/0466 Філії-ХОУ ВАТ «Ощадбанк» с. Лиман; грошові кошти з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у відділенні ПАТ «Креді [PERSON]» в сел. Комсомольське; а також на право на земельну частку (пай) у розмірі 1,5 га умовних кадастрових гектарів /а.с. 10/. Судом встановлено, що за життя [PERSON] також фактично був власником земельної ділянки, площею 3,6283 га, кадастровий номер 6321782700:01:000:0102, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області та належала померлому на підставі [PERSON] про право на спадщину за законом, виданого 06.09.2012 року державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 1-1079 /а.с. 11/. В той же час, [PERSON] було відмовлено в оформленні спадкових прав на вказану земельну ділянку, оскільки позивачем було надано Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 3,6283 га, виданий на імя [PERSON], в якому, зокрема, міститься запис про те, що вказана ділянка успадкована [PERSON] Отже, в автоматизованій системі Державного земельного кадастру відсутні відомості про зазначену земельну ділянку та її власника і неможливо отримати витяг з Державного земельного кадастру, а отже право власності за померлим [PERSON] на цю ділянку не зареєстроване у встановленому законом порядку /а.с. 9, 12/. Таким чином, через відсутність документа, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку, позивач позбавлена можливості оформити свої права на спадкове майном. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] був власником земельної ділянки, площею 3,6283 га, кадастровий номер 6321782700:01:000:0102, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області та належала померлому на підставі [PERSON] про право на спадщину за законом від 06.09.2012 року, 03.09.2015 року [PERSON] помер, вказану земельну ділянку заповідав [PERSON], яка звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та отримала [PERSON] про право на спадщину на частину спадкового майна, однак, їй було відмовлено у видачі [PERSON] на земельну ділянку, площею 3,6283 га, оскільки позивачем не надано правовстановлюючого документа на спадкове майно. Отже, враховуючи, що [PERSON] позбавлена можливості оформити своє право на спадщину інакше, ніж в судовому порядку, суд вбачає підстави для задоволення позову та визнання права власності за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом, на вищевказану земельну ділянку, площею 3,6283 га.

Outcome: approved