Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

10 липня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій вказувало, що 29.03.2008 між сторонами укладено договір № б/н, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 22.03.2020 утворилась заборгованість в розмірі 80559.26 грн., яка складається з наступного: 37656.96 грн. - заборгованість за тілом кредита; 37656.96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 15054.45 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 23773.60 грн. - заборгованість за пенею; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3824.25 грн. - штраф (процентна складова). Із цих підстав просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2008 року в розмірі 80559.26 грн і судові витрати в розмірі 2102.00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. 29.03.2008 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» і отримав кредит у розмірі 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно довідки про умови кредитування, базова процентна ставка за кредитом становить 3% на місяць на залишок заборгованості; довідка підписана відповідачем 15.10.2008. АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав і обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ КБ «ПриватБанк». Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана відповідачем заява разом з запропонованими позивачем Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку складають між нею та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити відсотки. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та, як наслідок, утворення заборгованості. Звертаючись до суду з позовом, Банк визначив її розмір станом на 22.03.2020 в розмірі 80559.26 грн., яка складається з наступного: 37656.96 грн. - заборгованість за тілом кредита; 37656.96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 15054.45 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 23773.60 грн. - заборгованість за пенею; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3824.25 грн. - штраф (процентна складова). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Доказів повернення коштів, які отримав відповідач за договором кредиту із позивачем та виконання належним чином взятого на себе зобов`язання суду не надано. Так само відповідчем не надано доказів на спростування нарахованої позивачем заборгованості. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Виходячи з того, що відповідачем не надано достовірних та належних доказів виконання свого зобов`язання перед Банком, не спростовано наданого Банком розрахунку заборгованості, а наявна у матеріалах справи Виписка по банківських операціях безспірно свідчить про використання позичальником кредиту та часткове його погашення, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та їх доведеність в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотках за користування кредитом, та штрафів. Разом з тим суд не може погодитися з вимогами Банку про стягнення пені та вважає їх неправомірними. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого відбувається нарахування штрафу. Враховуючи вищевикладене, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, оцінюючи докази по справі у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення суми основної заборгованості за тілом кредиту, що становить 37656.96 грн; 15054.45 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3824.25 грн. - штраф (процентна складова). Даний розмір заборгованості [PERSON] відповідно до ст. 81 ЦПК України не спростовано, свого розрахунку заборгованості не надано, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені частково: 37656.96 + 15054.45 + 250,00. + 3824.25 х 100% : 80559.26 = 70%, а тому розмір стягнутого судового збору: 2102 х 70% : 100 = 1471.40 грн.

Outcome: approved