Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

10 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ СК «Інгосстрах»). Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 24 березня 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір страхування наземного транспорту № NKJNAD-121W438, за умовами якого застраховано її автомобіль марки «Opel Vivaro» номерний знак [NUMBER]. У ніч з 21 на 22 травня 2014 року вказаний автомобіль було пошкоджено невідомими особами. Звернувшись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, вона одержала відмову з посиланням на подання неправдивих відомостей про факт настання страхової події. Посилаючись на викладене, а також на Закон України «Про захист прав споживачів», просила стягнути з відповідача на її користь 15 670 грн в рахунок відшкодування страхових виплат за договором страхування наземного транспорту. 08 грудня 2014 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона зменшила розмір відшкодування на суму безумовної франшизи та просила стягнути з відповідача суму страхових виплат з урахуванням пені, інфляційних витрат та 3% річних станом на день ухвалення рішення. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності. В минулому судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що автомобіль «Opel Vivaro», який належить його матері [PERSON] і яким він керує за довіреністю, вночі 22 травня 2014 року було пошкоджено невідомими особами. Виявивши ці пошкодження, він відразу ж зателефонував до страхової компанії та звернувся до Очаківського МВ УМВС. Зазначив, що вважає відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування незаконною, оскільки посилання останнього на страховий випадок, що стався 05 жовтня 2011 року, спотворюють дійсні обставини справи та не мають під собою жодного правового підґрунтя. Відповідач у своїх запереченнях проти позову вказав, що вважає позов [PERSON] необґрунтованим та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. В якості обґрунтування своїх заперечень послався на те, що позивачкою не доведено факт настання страхового випадку і нею надано свідомо неправдиву інформацію про обсяг пошкоджень предмету страхування. Також зазначив, що, в порушення умов договору, позивачка несвоєчасно повідомила страховика про страховий випадок. Крім цього, в своїх запереченнях відповідач вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Оскільки представник позивачки у судовому засіданні заперечував проти ухвалення заочного рішення, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд проводить розгляд справи в звичайному порядку. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 24 березня 2012 року між [PERSON] та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», правонаступником якого є ПрАТ СК «Інгосстрах» був укладений договір страхування наземного транспорту № NKJNAD-121W438, за умовами якого відповідач застрахував транспортний засіб автомобіль марки «Opel Vivaro», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER] (а. с. 6-7). Вранці 22 травня 2014 року син позивачки [PERSON], який має довіреність на управління автомобілем, виявив пошкодження транспортного засобу, що знаходився біля домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. В той же день він звернувся до Очаківського МВ УМВС України в Миколаївській області з заявою про пошкодження автомобілю. На місце пригоди була відправлена оперативна група, працівниками якої було проведено огляд місця та складений протокол огляду, яким зафіксовано місце пригоди та пошкодження автомобіля, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, копії яких долучено до матеріалів справи (а. с. 162-177). Постановою слідчого СВ Очаківського МВ УМВС України в Миколаївській області кримінальне провадження № 12014150100000504 від 22 травня 2014 року закрито за відсутності в діях невстановлених осіб ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. В ході проведення дослідчої перевірки було встановлено, що причиною пошкодження автомобіля стали протиправні дії сторонніх осіб, яких не було встановлено (а. с. 9). Відповідно до п.п. 7.1.4 Договору страхування, за цим договором застраховано страховий ризик пошкодження транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб. При цьому безумовна франшиза за ризиком пошкодження становить 3% від страхової суми. 28 травня 2014 року позивачка звернулася до ПрАТ СК «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 14), однак відповідачем було відмовлено у цій виплаті на підставі п. 16.1.3 договору страхування у зв'язку із поданням позивачкою неправдивих відомостей про факт настання страхової події (а. с. 15, 17). Судом не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача на те, що пошкодження транспортного засобу позивачки у вигляді вм'ятин та подряпини з лівої сторони вже мале місце 28 вересня 2011 року. При цьому суд виходить з такого. Згідно протоколу фіксації пошкоджень, складеного представником відповідача, на момент огляду 28 травня 2014 року автомобіль мав наступні пошкодження: вм'ятину на передньому лівому крилі, подряпини лакофарбового покриття біля ручки передньої лівої двері, подряпини та потертості передньої лівої стойки кузова, вм'ятини та подряпини лакофарбового покриття центральної частини кузова з лівого боку, вм'ятини та подряпини лакофарбового покриття заднього лівого крила, тріщина з лівого боку бокового скла, відсутність молдінгу порога лівої стойки, залом, тріщина захисту переднього лівого колеса (а. с. 86-87). Разом із тим, відповідачем на запит суду було надано копії матеріалів перевірки за заявою [PERSON] про виплату страхового відшкодування від 05 жовтня 2011 року (а. с. 100). Протоколом фіксації пошкоджень від 04 жовтня 2011 року були встановлені наступні пошкодження автомобіля позивачки: незначна вм'ятина та пошкодження лакофарбового покриття передньої частини лівого борту, вм'ятина площею 20х20 см задньої частини заднього крила лівого борту та вм'ятина на арці колеса. Ці пошкодження мають зовсім інший характер, ніж пошкодження, що мали місце 22 травня 2014 року, що об'єктивно підтверджується зіставленням фотознімків транспортного засобу від 04 жовтня 2011 року (а. с. 112) та від 28 травня 2014 року (а. с. 92-94). Отже, посилання відповідача на наявність аналогічних пошкоджень транспортного засобу, що мали місце при настанні двох окремих страхових випадків, є припущеннями та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. При цьому своїм правом заявити клопотання про призначення відповідної експертизи на підтвердження своїх заперечень відповідач не скористався. Крім того, суд констатує, що в матеріалах перевірки за заявою позивачки про виплату страхового відшкодування від 05 жовтня 2011 року, відсутнє відповідне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON], що суперечить пункту 4.1 Страхового акту № И-4567 від 13 жовтня 2011 року, згідно з яким страховик зобов'язаний не пізніше п'яти днів після затвердження даного акту направити страхувальнику лист про відмову у виплаті страхового відшкодування. Також не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача у своїх запереченнях на несвоєчасність повідомлення позивачкою страховика про страховий випадок, оскільки рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування було прийнято відповідачем саме на підставі п. 16.1.3 договору страхування. Разом із тим, вказаний договір містить таку окрему підставу для відмови у виплаті як несвоєчасне повідомлення страхувальником настання страхового випадку без поважних причин (п. 16.1.5 договору). Відповідач даною підставою при прийнятті рішення не керувався, а отже його заперечення в цій частині не можуть бути предметом розгляду даної справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відбувся страховий випадок, передбачений договором добровільного страхування. Всі зобов'язання за договором страхування позивачкою виконано в повному обсязі, натомість, використовуючи формальні підставі, без належного з'ясування обставин страхової події, відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування. На час розгляду справи страхове відшкодування позивачці не виплачено, а тому її позовні вимоги суд знаходить обґрунтованими. Визначаючи розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з письмових доказів, наданих позивачкою, а саме з акта виконаних робіт від 29 травня 2014 року, складеного ПП «[PERSON]» (а. с. 10-11), з якого вбачається, що витрати на ремонт пошкодженого автомобіля складають 15 670 грн (7 750 грн - вартість робіт + 7 920 грн - вартість запасних частин). Отже, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить 13 721 грн 20 коп. (15 670 грн витрачених на ремонт коштів - 1 948 грн 80 коп безумовної франшизи). У відповідності до п. 13.1.3 договору страхування, за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування страховик несе майнову відповідальність шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01% від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пунктом 15.17 договору передбачено, що страховик після одержання всіх необхідних документів від страхувальника повинен прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, яке оформлюється страховим актом протягом 30 робочих днів. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування було винесено 02 липня 2014 року, а тому, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, на день ухвалення рішення складає 237 грн 01 коп. (1 грн 37 коп. х 173 дні). Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Зобов'язання, що його не виконав відповідач, є грошовим, а отже він в силу ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Величини індексів інфляції в 2014 році становили: у липні - 100,4%, у серпні - 100,8%, у вересні - 102,9%, у жовтні - 102,4%, у листопаді - 101,9%, відтак, втрати від інфляції становлять 1 188 грн 74 коп. (13 721,20х100,4%х100,8%х102,9%х102,4%х101,9):100-13 721,20). Три проценти річних від простроченої суми за 173 дні прострочення становлять 195 грн 10 коп. (13 721,20х3%:365х173:100%). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, що виникають із договорів страхування. За таких обставин, проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у загальному розмірі 15 342 грн 05 коп.. Крім цього, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved