Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

11 січня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищеназваним позовом, та просить постановити рішення, яким зменшити розмір ? обов'язкової частки, визначеної за [PERSON] та надати їй ? частину житлового будинку виходячи з площі 32.2. кв.м., що була до добудування будинку. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] За свого життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу, який засвідчено приватним нотаріусом Болградського нотаріального округу Агбун М.І. від 11 лютого 2014 року та зареєстровано в спадковому реєстрі за № 903. Позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Агбун М.І. На підставі рішення Болградського районного суду від 28.07.2017 року за відповідачем [PERSON] визнано право власності на ? обов'язкову частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] виходячи з його загальної площі 145.4 кв.м.. Разом з цим, позивач стверджує, що відповідач за час життя їх матері спричиняла їй фізичну біль, про що свідчать відомості внесені до ЄРДР, тобто вчинила замах на життя їх матері. Крім того, відповідач ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, не цікавилася її життям, здоров'ям, не брала участі в похованні, тоді як повністю весь догляд за покійною матір'ю здійснювала вона, позивач. Спадковий будинок був побудований в 1977 році, який передано їх батьку в 1979 році, який складав 32.2 кв.м. Вона, позивач після одруження, разом з чоловіком з 1984 року весь час проживала з батьками в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та своєю спільною працею з чоловіком за весь час проживання в цьому будинку добудували його до розміру 145.4 кв.м., провели газопостачання та водопостачання з розрахунком того, що тільки сім'я позивача складає п'ять чоловік. Усі будівельні матеріали вони купували з чоловіком разом, за свої особисті кошти. Тоді як батьки, та сестра не приймали участі в розширенні будинку. Саме тому, спірний житловий будинок, внаслідок проведення нею, позивачем та членами її сім'ї будівельних і ремонтних робіт, істотно збільшився у своїй вартості, оскільки вартість житлового будинку до проведення ремонтних робіт становила меншу ніж вартість самих робіт в житловому будинку, про що свідчить акт від 02.11.1979 року на дане домоволодіння. З огляду на зазначені обставини, позивач просить врахувати, що її батько [PERSON] прийняв у власність домоволодіння площею 32.2 кв.м. згідно акту передачі домоволодіння від 02.11.1979 року, та виділити її сестрі, відповідачу по справі [PERSON] ? обов'язкову частку виходячи саме з розміру будинку 32.2. кв.м., та грошової оцінки на той час 2 237.45 руб. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] (а.с.7), пояснили, що дійсно в 1979 році житловий будинок за адресою: [ADDRESS], площею 32.2 кв. м. був переданий їх з відповідачем батьку [PERSON]. З 1984 року вона позивач, разом зі своїм чоловіком стали проживати з батьками в цьому будинку. ЇЇ сім'я з роками збільшувалась, народилось троє дітей, тому вони з чоловіком добудовували будинок, збільшували його, здійснювали ремонтні роботи, осучаснювали, провели газо- і водопостачання. Відповідач в свою чергу про батьків не піклувалася. Відносно їх матері [PERSON] проявляла не повагу, не піклувалася, навіть спричиняла їй фізичний біль, в зв'язку з чим відомості про злочин були внесені в ЄРДР. Тому, на думку позивача, якщо відповідач і має право на ? обов'язкову частку спірного житлового будинку, то лише виключно виходячи з площі будинку 32.2. кв.м., тобто того розміру, який мав будинок на час його передачі їх батьку. Представник позивача [PERSON] (а.с.52-53), діючий на підставі угоди №8 від 05.03.2018 року (а.с.50), ордеру серії ОД № 170128 від 05.03.2018 року (а.с.49), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність №2244 (а.с.51) підтримав доводи своєї довірительниці, та надав пояснення з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] (а.с.40) позовні вимоги не визнала, заперечувала усі доводи позивача, та в задоволенні позову просила відмовити. Надала до суду письмовий відзив з відповідними обґрунтуваннями (а.с.26-29). Пояснила, що позивач мала можливість просити суд зменшити розмір обов'язкової частки в спадковому майні при розгляді судом справи №497/61/17, однак тоді вона не скористалася своїм правом та не заявляла зустрічний позов. Позивач посилається як на основний доказ матеріали цивільної справи 497/124/16-ц, де нібито був встановлений факт про відсутність відносин між нею, відповідачем як спадкоємцем і їх матір'ю як спадкодавцем. Навпаки при розгляді цієї справи не знайшли свого підтвердження доводи [PERSON], про те, що нібито вона, відповідач [PERSON] перешкоджала матері в спілкуванні з іншими родичами, силоміць її утримувала, не піклувалася про неї, та за наслідками розгляду цієї справи [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог про усунення її, [PERSON] від права на спадкування після смерті їх матері [PERSON] Посилання позивача на матеріали кримінальної справи №12014160270000033 за фактом спричинення їх матері [PERSON] тілесних ушкоджень є безпідставним, оскільки кримінальне провадження було закрито на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Відповідач звернула увагу суду на те, що за час свого життя їх мати 31.05.2013 року складала заповіт на її, відповідача ім'я, що свідчить про добрі взаємовідносини між ними. Наполягала на відмові в задоволення позовних вимог в зв'язку з його безпідставністю і необґрунтованістю Представник відповідача [PERSON] (а.с.71-73, 141-144) підтримав доводи свого довірителя щодо не визнання позовних вимог, та наполягав на відмові в позові. Доповнив доводи [PERSON] та пояснив, що право на спадкування у неї виникло цілком законно, ніякої шкоди життю та здоров'ю відповідач не завдавала своїй матері [PERSON], що також підтверджується попереднім рішенням суду, яким в задоволенні позову [PERSON] про усунення від права на спадкування [PERSON], їй було відмовлено. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач стверджує, що суд при розгляді справи за позовом його довірительці [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на обов'язкову частку в спадщині не врахував обставини, що остання ухилялася від надання допомоги матері [PERSON], не цікавилася її життям, здоров'ям, не брала участі в похованні, тощо … Тобто, по суті позивач оскаржує назване рішення суду, та не згодна з ним. Але ж, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.11.2017 року назване рішення суду залишено без змін. До того ж, позивач просить зменшити ? обов'язкову частку в спадщині [PERSON] на ту ж ?, але виходячи виключно з площі житлового будинку, та посилаючись на акт прийняття будинку батьком в 1979 році, та на те, що усі будівельні та ремонтні роботи здійснювалися силами і за рахунок коштів членів її сім'ї, при цьому ніякими доказами це не підтвердило. Також ці обставини були предметом дослідження в цивільній справі №497/61/17, де в рішенні суду відображено і надано відповідну правову оцінку цьому твердженню позивача, так як було встановлено, що спадкодавець [PERSON] отримала спірний будинок у спадщину 12.09.2008 року від свого чоловіка, який вже мав площу 145.4 кв.м., а не 32.2 як стверджує позивач. Тому, представник відповідача наполягав на відмові в задоволенні позову позивача. Третя особа Приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області, Агбун М.І., будучи повідомленою належним чином (а.с.80, 82) в судове засідання не прибула. Подала письмовий відзив (а.с.85-86), та матеріали спадкової справи № 179/2015 щодо майна померлої [INFO] року [PERSON] (а.с.87-104). З відзиву третьої особи вбачається, що дії нотаріуса відповідають вимогам Закону України «Про нотаріат». Також нотаріусом суду подана заява про розгляд справи у її відсутність (а.с.113). Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті за своїм внутрішнім переконанням, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України. Слід зазначити, що між сторонами виникли суперечки з приводу частки у спадщині у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] Сторони неодноразово зверталися до суду з різними позовними вимогами. Рішенням Болградського районного суду Одеської області у справі № 497/124/16-ц від 14.11.2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа Приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. про усунення від права на спадкування (а.с.8-10), залишеним без змін на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 18.01.2017 року (а.с.13-17) - відмовлено. На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області у справі № 497/61/17 від 28.07.2017 року (а.с.16-17), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.01.2017 року (а.с.13-15) позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. про визнання права власності на спадкове майно - задоволено. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування на обов'язкову частку право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] Постановляючи дане рішення суд виходив з того, що спадкодавцю [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.2008 року, виданим державним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., за реєстровим № 6337 (а.с.16 зворотна сторінка). Положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Даними рішеннями надано оцінку доводам та доказам і позивача і відповідача, встановлені обставини мають значення для вирішення і даного позову. Судом встановлено, що дійсно згідно акту від 02.11.1997 року, складеного Винрадгоспом ім. Суворова, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був переданий для проживання сім'ї переселенця [PERSON] (батьку позивачки та відповідачки), площею 32.2 кв.м., який складався із двох кімнат (а.с.18). Позивач стверджувала, що вона спільно зі своїм чоловіком та дітьми проживали весь час з батьками в цьому будинку, та своєю працею його облаштовували, осучаснювали та збільшували. В судовому засіданні допитані свідки, заявлені позивачем, які пояснили наступне: Свідок [PERSON], який є чоловіком позивача пояснив суду, що дійсно після одруження з 1984 року вони проживали в будинку батьків його дружини за адресою: [ADDRESS] Вони з дружиною придбали фінський будиночок, який розібрали на будівельні матеріали та застосували їх в розширення батьківського будинку. Своєю працею вони переоблаштовували будинок, збільшували його, провели водо- газопостачання, осучаснювали. Свідок [PERSON], працюючий робітником по благоустрою села, який є близьким родичем сім'ї позивача, суду пояснив, що сім'я позивачки приїхала в село ще при СРСР, та батькові був наданий будинок для проживання. Батько постійно працював в совхозі, та облаштовував будинок. Сім'я позивача [PERSON] проживала спільно з батьками, та приймали активну участь у збільшенні будинку, його переобладнанні та осучаснюванні. Донька [PERSON] приїжджала лише інколи на вихідні. Чув зі слів інших людей, що [PERSON] сварилася з матір'ю, коли вона проживала у неї, особисто очевидцем сварок не був. Відповідачем також заявлені свідки, які були допитані судом. Свідок [PERSON] пояснила, що вона дуже добре знає як сім'ю відповідача так і позивача. Покійна мати сторін [PERSON] проживала якийсь час з дочкою [PERSON], яка возила матір на лікування до м.Одеси, де знаходилась разом з нею, піклувалася про матір. Потім мати перейшла проживати в свій будинок, де також проживала і інша донька [PERSON], там і померла. Між сестрами були не дуже гарні стосунки. [PERSON] не могла навідувати матір, так як сестра їй перешкоджала. Будинок належав покійній та її чоловіку, які все життя в ньому прожили, та весь час щось добудовували, облаштовували, збільшували. Позивач не завжди проживала з батьками, якийсь час вона з чоловіком проживала окремо у совхозі, де працювала і тримала велике господарство. Свідок [PERSON] суду пояснила, що покійною [PERSON] вони були подружками. Ніколи покійна не скаржилася на свою доньку [PERSON], навпаки [PERSON] завжди була з матір'ю привітна, лагідна, піклувалася про нею, займалася її здоров'ям, возила до м.Одеси на обстеження і лікування. Незадовго до смерті [PERSON] перейшла жити в свій будинок, де проживала також сім'я іншої доньки [PERSON]. Однак, [PERSON] не могла там навідувати матір, так як з сестрою у них погані стосунки, і [PERSON] її не впускала до будинку. Суд звертає увагу, що свідки позивача свідчили на користь позивача, а свідки відповідача виключно на користь відповідача, а тому суд розцінює їх критично. Разом з цим, суд вважає доводи позивача в даному спорі не спроможними, оскільки вони повністю спростовуються раніше прийнятими рішеннями. Так рішенням суду по справі № 497/124/16-ц від 14.11.2016 року встановлено, що 11 січня 2014 року з заявою до Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області звернувся [PERSON] про те, що 10 січня 2014 року біля 12:00 години [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], Одеська область спричинила фізичний біль [PERSON], про що були внесені в ЄРДР за № 12014160270000033. Постановою слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 24.01.2014 року провадження за ознаками злочину передбаченого ст.126 КК України було закрито згідно п.2 ч.1 ст. 284 КК України, оскільки свідків даних обставин не було, а іншим чином встановити істину не представилось можливим, тобто в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Крім того, під час даного судового розгляду також було досліджено матеріали кримінального провадження № 12014160270000033 за даним фактом. Таким чином доводи позивача [PERSON], що спадкоємець [PERSON] вчинила злочин щодо своєї матері є безпідставними, так як кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Цим же рішенням суду було встановлено, що у період з 13.05.2013 року по 23.05.2013 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» з діагнозом: Гострий панкреатит. Панкреонекроз. ЖКБ. Хронічний калькульозний холецистит в стадії загострення. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Суправентрикулярна і шлункова екстрасистолія. СН 2 А ст. Рекомендовано продовжити лікування в хірургічному стаціонарі Болградської ЦРЛ. Догляд за [PERSON] під час перебування її на стаціонарному лікуванні в ООКЛ здійснювала [PERSON]. Таким чином, безпідставними є доводи позивача, що відповідач не піклувалася про їх матір, спадкодавця [PERSON] Постановляючи рішення по справі №497/61/17 від 28.07.2017 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права в порядку спадкування на обов'язкову частку, суд виходив з того, що право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] було зареєстровано 22.07.2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.2008 року (а.с.16-17). А посилання відповідача [PERSON] на те, що вона облаштовувала житловий будинок та збільшила площу житлового будинку, суд оцінив критично, виходячи з того, що спадкодавець [PERSON] отримала спірний будинок у спадщину [INFO] року від свого чоловіка, який вже мав площу 145,4 кв.м., а не 32 кв.м., як свідчила відповідач [PERSON], а надані відповідачем деякі накладні про придбання будівельних матеріалів датовані 2009-2012 роками, вже після збільшення площі спірного домоволодіння, не можуть бути доказами збільшення площі будинку. Відповідно, суд визначив обов'язку частку в спадщині в розмірі 1/4 саме в тому майні (обсязі і розмірі), що належала спадкодавцю на час його смерті. Під час розгляду цієї справи позивач [PERSON] також посилалася на те, що суд має визначати обов'язкову частку у спадщині виходячи з розміру будинку 32 кв.м., і надала для дослідження ті ж самі накладні на придбання будівельних матеріалів протягом 2009-2012 років, однак зазначені доводи позивача [PERSON] були судом розцінені критично при прийнятті рішення по справі №497/61/17 від 28.07.2017 року, та і надалі суд вважає їх не спроможними. Положеннями абзацу 2 ч.1 ст.1241 ЦК України розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Тлумачення абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Аналогічні положення містяться в п. 7 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», з якої слідує, що обставинами, з урахуванням яких може бути зменшено розмір обов'язкової частки, може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо. Зменшення розміру обов'язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця. Однак, позивач погоджується з розміром обов'язкової частки у спадщині, яка визначена судом відповідачу 1/4, але наполягає на зменшенні спадкової маси, що відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Крім того, Цивільний кодекс України не містить норм, відповідно до яких можливе застосування такого захисту цивільних прав та інтересів, як зменшення розміру спадкової маси, а можливе лише зменшення розміру обов'язкової частки з викладених вище підстав, про що наголошується в п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 року та в п. 7 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року N 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на з'ясовані обставини справи, та оцінивши наявні в справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, надавши належну оцінку поясненням сторін, показам свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed