Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

12.06.2015 року до Савранського районного суду Одеської області надійшов зазначений позов. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 02.11.1991р. він зареєстрував шлюб з [PERSON] з якою проживав однією сім'єю до 2010 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, яка на час звернення до суду досягла повноліття. Подружнє життя сторін не склалося із-за різних поглядів на життя та несумісність характерів. Відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. З моменту припинення шлюбних відносин сторони не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя сторін на думку позивача не можливе і збереження шлюбу не відповідатиме інтересам сторін. У сторін відсутній спір щодо . [PERSON] в судове засідання не з'явився, в своєму позові просив здійснити розгляд справи за його відсутності (а. с. 2). [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 10). Просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки і відповідача, викладені ними у заявах, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони припинили шлюбні стосунки, кроків до примирення сторони з 2010 року не здійснювали та не здійснюють. Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що у сторін несумісні характери, різні погляди на життя та побутові проблеми, небажання рахуватися з думкою один одного при вирішенні сімейних проблем. Шлюб носить формальний характер та порушує інтереси сторін. За таких обставин суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, але сторони не мають наміру зберегти шлюб, в даний час шлюб носить формальний характер і перешкод для його розірвання немає. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням зазначеного, вимога [PERSON] про залишення незмінним прізвища, відповідає закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню. Позов відповідачем визнаний в повному обсязі, визнання позову не суперечить інтересам сторін та інших осіб. Таким чином суд дійшов висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved