Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

11.02.2019 року представник ПАТ «СК «ПЗУ Україна» - Мельник І.В. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , у якій просить стягнути суму в якості страхового відшкодування у розмірі 60 913,35 грн. та судові витрати - 1 921,00 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 26.08.2015 року між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТзОВ «Мрія Сервіс» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.101506, яким застраховано автомобіль Fiat, д.р.н. [NUMBER] . 22.02.2016р. на автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка 118 км.+480 м. трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу Fiat д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Opel Vivaro д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 12.04.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу відповідача було застраховано у ПАТ «Страхова компанія «Вусо», згідно Полісу ОЦВ №АІ/0206439. Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулась потерпіла особа. Позивач, на підставі наданих документів, на виконання обов`язку передбаченого законодавством, склав страховий акт та здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 110 913,35 грн.. Позивач звернувся до страхової відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, яка здійснила виплату в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000,00 грн.. Зазначає, що на адресу відповідача було направлено претензію щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації, однак, станом на дату подання позову виплати страхового відшкодування з боку відповідача здійснено не було, а тому просить стягнути суму, що вказана у позовних вимогах. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 11.03.2019 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за такою та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 28.03.2019 року від відповідача надійшов «відзив» на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Мотивує свій відзив на позовну заяву тим, що позивачем надано сумнівні документи з приводу заподіяної ним матеріальної шкоди у сумі 60 913,35 грн., зокрема, звіт про оцінку вартості пошкодження автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, оскільки у такому безпідставно збільшена шкода заподіяна власнику транспортного засобу та у якому не підписані певні тексти оцінювачем. Зауважує, що його не було повідомлено оцінювачем про час та місце огляду пошкодженого транспортного засобу, тобто було допущено порушення вимог Інструкції та відповідних Правил проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу під час ДТП. Таким чином, вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 29.03.2019 року відповідач подав до суду «доповнення до відзиву», згідно з якого зазначає, що позивачем при подачі позову не дотримано вимог ч.1 ст.177 ЦПК України, безпідставно пред`явлено позов, згідно з ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також позивачем порушено черговість пред`явлення позову. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову. 08.04.2019 року представником позивача подана «відповідь на відзив на позовну заяву», згідно з якої вважає, що розмір матеріального збитку, завданий ТОВ «Мрія Сервіс» становить 110 913,35 грн., що підтверджується платіжним дорученням №41726 від 26.04.2016р.. Зазначає, що твердженнявідповідача щодо порушення позивачем черговості пред`явлення позову викликано через неуважність такого, оскільки у позові чітко вказано, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» зверталося до ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації), а також додано копію листа-відповіді страховика відповідача. Більше того, при пред`явленні позову було зменшено ціну позову на суму страхового відшкодування, сплачену ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», а саме - 50 000,00 грн. Щодо проведених звітів експертів про визначення вартості збитків та оцінку пошкодженого транспортного засобу зазначає, що вказані звіти складені відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» тощо; завірені підписами оцінювачів та печатками; до звітів додано копії сертифікатів суб`єктів оціночної ділянки, свідоцтв про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів, кваліфікаційних свідоцтв оцінювачів, свідоцтв про включення інформації про оцінювачів до державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності тощо. Відтак, просить задовольнити позовні вимоги. Представник [PERSON] - [PERSON] 22.04.2019 року подав заперечення на відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що направлення позивачем відповідачу вимоги про відшкодування майнової шкоди до подачі позовної заяви не є заходом досудового врегулювання спору, у тому числі через зазначення у вимозі та в позовній заяві різних сум грошового стягнення. Крім цього, вказує, що вартість заподіяної шкоди власнику транспортного засобу є явно завищеною, що дає підстави вважати проведення такої оцінки з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 24.04.2019 року заяви [PERSON] про продовження процесуального строку та про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. 13.05.2019 року та 24.09.2019 року представник [PERSON] - [PERSON] подав до суду доповнення до заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вказує на те, що звіт про оцінку пошкодженого під час ДТП автомобіля доданим позивачем до позовної заяви є неналежним та недопустимим доказом, що вбачається з обмеження щодо його використання. Крім цього, вважає, що страхова компанія безпідставно виплатила частину грошових коштів власнику пошкодженого під час ДТП транспортного засобу, оскільки не звернула увагу на істотні порушення, які були допущенні оцінювачем під час вирахування такої шкоди. Зазначає, що згідно вимог ч.3 ст.102 ЦПК України, звернувся до науково-дослідного експетрно-криміналістичного центру МВС України щодо проведення товарознавчої експертизи вищевказаного транспортного засобу, однак 03.07.2019р. від останнього надійшло повідомлення про неможливість проведення експертного дослідження, з підстав наведених у такому. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак до суду подав клопотання, у якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та положення ст. ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 22.02.2016 року о 17 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом Opel Vivaro д.р.н. [NUMBER] по а/д Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка 118 км.+480 м. в напрямку с. Плотича Козівського району, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не стежив за правильністю розміщення та кріплення вантажу, не вибрав безпечної швидкості руху, допустив зіткнення з автомобілем Фіат Добло д.р.н. [NUMBER] , Мітсубісі L200 д.н.з. [NUMBER] , завдавши автомобілям пошкоджень, а власникам матеріальних збитків. Постановою Козівського районного суду Тернопільської області у справі №600/170/16-ц від 12.04.2016 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП визнано [PERSON] (а.с.67). Частиною 4 статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На момент ДТП, автомобіль марки Фіат Добло д.р.н. [NUMBER] був застрахований за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.101506 у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» від 26.08.2015р., предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням вказаним транспортним засобом (а.с.55). Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Так, на підставі заяви потерпілого ТзОВ «Мрія Сервіс», протоколу огляду транспортного засобу від 27.02.2016р., ремонтної калькуляції №1, звіту про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 22.03.2016р., звіту про оцінку транспортного засобу №5319/04/16 та страхового акту №UA2016022200025/L03/01 від 14.04.2016 року, ПАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 110 913,35 грн., що стверджується платіжним дорученням №41726 від 26.04.2016 року (а.с. 58, 69-75, 76-82, 83, 94-103, 108, 110). Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Згідно з п.26 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Відтак, ПАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось в порядку суброгації №520/2016 до страхової відповідача - ПАТ «Страхова компанія «Вусо» щодо страхового відшкодування, яка, в свою чергу, здійснила таку виплату в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000,00 грн. (а.с.112). Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з вимогами ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Враховуючи вищенаведене, особою, безпосередньо відповідальною за завданні збитки є відповідач [PERSON] , а до позивача в порядку суброгації, згідно з вимог ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування» переходить право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування в розмірі 60 913,35 грн. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а відтак з [PERSON] в користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна» підлягає стягненню 60 913,35 грн., в якості відшкодування шкоди, завданої ДТП. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що сума відшкодування є завищеною, оскільки доказів у заперечення розміру такої шкоди стороною не надано, а судом в судовому засіданні не здобуто. При цьому, на підставі ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, задовольняючи позов, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати у справі, а саме 1 921,00 грн. судового збору.

Outcome: approved