overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

10.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом (уточнений згідно заяви від 18.08.2016 року) до відповідача з вимогами: скасувати свідоцтво про право власності на житлове приміщення на ім'я відповідача, а саме квартиру [ADDRESS], яке було видане на підставі договору довічного утримання (догляду) від 21.09.2007 року укладеного між відповідачем та [PERSON], скасувати договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений відповідачем з невідомою особою, визнати за позивачем право власності на 2/3 частини квартиру [ADDRESS], визнати за позивачем права власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,12 га, яка знаходиться поблизу торгового центу «ЕПІЦЕНТР», визнання за позивачем право власності на 2/3 частини автотранспортного засобу. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов не визнав. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі з 20.01.2007 року по 29.01.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у судовому порядку за позовом відповідача і вони є батьками двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час мешкають разом з відповідачем у місті Чернігів, Республіка Україна, а позивач мешкає окремо від них за межами України - у Федеративній Республіці Німеччина. Відповідно до ст.ст.60, 61, 57 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майно, набуте дружиною чи чоловіком до шлюбу є їх особистою приватною власністю. Відповідно до положень ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, яка здійснюється відповідним державним органом. Позивач не подав до суду докази, які б свідчили про те, що подружжя під час шлюбу, за спільні грошові кошти та в інтересах сім'ї набуло вищевказане нерухоме майно, яке було б піддано державній реєстрації відповідним держаним органом, а також транспортний засіб. Відсутність у подружжя спільного майна унеможливлює здійснити його поділ у судовому порядку, як передбачено ст.69 СК України і викладені обставини є підставами для повної відмови в задоволенні позову, з віднесенням судових витрат по справі на позивача.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

10.08.2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/2 частини з усіх його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з дня подачі позовної заяви в суд. Вимоги обгрунтовані тим, що з 03.09.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від подружнього життя в останніх є троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач проживає окремо та матеріально не допомагає сім'ї, офіційно працевлаштований прохідником на шахті «Степова». Стверджує, що самій важко утримувати дітей, оскільки не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на сплату аліментів у визначеному позивачем розмірі погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 03.09.2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у сторін є троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Кошти на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не дає. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Також відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, згоду відповідача на сплату у визначеному позивачем розмірі аліментів, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

10.08.2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 26.03. 2005 року між позивачем та відповідачем, [PERSON], був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міського управління юстиції в книзі реєстрації актів про одруження за №212, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 001928. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у нас не склалося. Сімейні відносини фактично припиненні, мешкають вони окремо. Син мешкає разом з позивачем. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. В судове засідання позивач надав заяву, у якій підтримала позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та просила розглянути справу без її участі. В судове засідання відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності та проти задоволення позову не заперечував. У відповідності до ст. 197 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Під час судового засідання були вивчені наступні докази по справі : - паспорт позивача ( а.с.5-6) - свідоцтво про шлюб ( а.с.7) У відповідності до ст.104 ч.2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ст.105 ч.3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. У відповідності до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення… Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

10.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 27.04.1991 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського району м. Харкова між нею та [PERSON], актовий запис № 247. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що протягом останніх місяців сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Основною причиною розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння й довіри. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Позивач, вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки на ґрунті сімейно-побутових проблем, втрачено почуття любові та розуміння один до одного. Зазначає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Майнового спору не мають. На судове засідання сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] подала письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглянути без її участі. Після реєстрації розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідач [PERSON] подав письмову заяву, в якій визнає позовні вимоги, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить справу розглядати за його відсутністю. Справа розглядається у відсутність позивача, відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, наведені в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 27.04.1991 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського району м. Харкова, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 247, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], яке долучено до матеріалів справи. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], копію якого долучено до матеріалів справи, де батьком зазначений [PERSON], мати - [PERSON]. Протягом подружнього життя відносини не склалися через різні погляди на життя, ведення спільного господарства, втрату нормальних відносин. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами тривалий час, як припинені, спільне господарство не ведуть, при цьому позивач вважає, що відновити родину неможливо, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що позивач не висловлює вільної згоди на подальше перебування у шлюбі з [PERSON], відповідач з свого боку також не бажає підтримувати сімейні стосунки з [PERSON], суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

10.08.2016 року позивачка [PERSON] звернулася в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що сім'я розпалась в результаті того, що в них різні погляди на взаємовідносини подружжя в сім`ї, психологічна несумісність характерів, а також постійні сварки, конфлікти і суперечки. Саме це негативно впливало на їх сімейні стосунки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені в березні 2015. Посилаючись на неможливість спільного проживання позивачка просить розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище «Іванченко». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте також надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив слухати справу за його відсутності. Суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 31.05.2012 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки припинили в березні 2015 року, спільне господарство ними не ведеться. Поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. У зв'язку з викладеним шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

10.08.2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], трьох років. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 169, 224 ЦПК України за згодою позивачки вважає за можливе розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивачка і відповідач перебувають у шлюбі з 12 листопада 2015 р., від спільного життя мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, що порушує права позивачки передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст. 80, 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і за рішенням суду кошти на утримання дружини (аліменти) присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі з урахуванням стану здоровя та матеріального становища сторін, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, а також інших обставин, що мають істотне значення. На підставі викладеного позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

10.08.2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 07 лютого 2015 року, від спільного життя мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка надала заяву, згідно якої підтримала заявлені вимоги, просила розглянути справу у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 169, 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач перебувають у шлюбі з 07 лютого 2015 р., від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, що порушує права позивачки передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

10.08.2016 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1976р., мають спільних повнолітніх дітей. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, втрату почуття довіри, фактичні шлюбні відносини припинено, тому позивачка просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, що зазначені в позові, просили розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивачка не заперечує. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про укладення шлюбу, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17.03.1976р., актовий запис №6 (а.с. 3). Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час сторони не підтримують шлюбних відносин, з серпня 2015 року не проживають разом, характер відносин, які склалися, свідчить про повний розпад сімї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

10.08.2016 року позивачка звернулася до Любашівського районного суду Одеської області з зазначеним позовом, вказавши, що 21.05.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. За час спільного проживання сімейні відносини не склались, постійно виникали сварки та непорозуміння. Неодноразові спроби примиритися результатів не дали, внаслідок чого протягом останніх шести місяців вони проживають окремо. Посилаючись на те, що примирення між нею та відповідачем неможливе ні за яких умов, позивачка просила суд розірвати їх шлюб та відновити її дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, повідомивши суд письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність вказавши, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомивши суд письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.05.2005 року, який був зареєстрований Новокарбівською сільською радою Любашівського району Одеської області (актовий запис № 03). Як вбачається з матеріалів справи, в сім'ї склались ненормальні стосунки. Неодноразові спроби примиритися результатів не дали. Сторони спільно не проживають, звернулись до суду з заявами, у яких просили суд розірвати їх шлюб. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу . В силу статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

10.08.2016 року представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 11005 грн. 30 коп., а також судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 січня 2013 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та гр.[PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак [PERSON] свої зобов'язання по укладеному договору належним чином не виконав. Станом на 31.05.2016 року заборгованість відповідача по кредитному договору становить 11005 грн. 30 коп. В судове засідання представник ПАТ «КБ «Приватбанк» не з'явився, в поданому письмовому клопотанні просить справу розглянути у його відсутності, заявлений позов підтримує, у випадку неявки відповідача згідний на заочний розгляд справи. Також в судове засідання не з'явився відповідач [PERSON], який про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений судовою повісткою, направленою поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки не повідомив. Враховуючи згоду представника позивача, суд вирішив за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що дійсно 23.01.2013 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та гр.[PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримання кредитної картки, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання по укладеному кредитному договору позивач виконав, однак, як встановлено судом, в порушення умов укладеного договору позичальник свої грошові зобов'язання по поверненню кредиту та сплату відсотків за користування кредитом належним чином не виконує. 2 Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, а також у встановлений строк його виконання. Згідно розрахунку заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 31.05.2016 року складає 11005 грн. 30 коп. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення умов укладеного договору свої грошові зобов'язання по кредитному договору не виконує, даний спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано, що є підставою для задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк».

Outcome: approved