Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

12.04.2019 року [PERSON] , в інтересах якого діє Камисов А.Я. , звернувся до суду із позовом до Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №1» Міністерства охорони здоров`я України (далі ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- виконуюча обов`язки начальника Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 1» Міністерства охорони здоров`я України Швець О.А., про скасування наказу про переведення, та стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно наказу №570-к від 21.11.2005 року позивача було прийнято на посаду лікаря-акушера-гінеколога в акушерське відділення ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України. У зв`язку із перепідпорядкуванням та зміною в підпорядкуванні 14.09.2012 року наказом начальника ДЗ «СМСЧ № 1» МОЗ України затверджені: посадова інструкція лікаря-акушера-гінеколога (ординатора) акушерського відділення та посадова інструкція лікаря-акушера- гінеколога (з надання екстреної допомоги) акушерського відділення, з якими він був ознайомлений 19.09.2012 року та вони разом з наказом №570-к до 14.01.2019 року включно складали трудовий договір позивача з ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України. 14.01.2019 року наказом № 17-к в.о. начальника Швець О.А. , позивач був переведений на посаду лікаря-акушера-гінеколога відділення репродуктивного здоров`я жінок консультативно-діагностичного центру з 14.01.2019 року на період досудового розслідування з посадовим окладом 6236,23 грн. на місяць. Позивач вважає, що зазначений наказ щодо переведення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в наказі від 21.11.2005 року №570-к про прийом на роботу ніяких застережень щодо виконання іншої роботи крім тієї, що оговорена в цьому наказі не записано. Згідно укладеного з відповідачем трудового договору він повинен виконувати роботу лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення. Крім того, у наказі № 17-к на період досудового розслідування- кінцевий термін не вказаний. Також, після затвердження вказаного наказу про переведення позивача на іншу посаду, він не був ознайомлений з посадовою інструкцією лікаря-акушера-гінеколога відділення репродуктивного здоров`я жінок консультативно-діагностичного центру. Крім того, відповідно довідки від 28.03.2019 року № 52 змінився в сторону зменшення розміру оплати праці. Також ці зміни торкнулися пільг, режиму роботи та інших істотних умов праці та укладеного між ним та відповідачем трудового договору. Просить суд скасувати наказ від 14.01.2019 року № 17-к «Про переведення на посаду [PERSON] », стягнути з відповідача на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 15.04.2019 року відкрито провадження по справі за правиламиспрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 19). Ухвалою суду від 11.06.2019 року постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 51-52). Ухвалою суду від 23.09.2019 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 73). В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Камисов А.Я. через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 119). Представник відповідача Кириченко В.М. просив відмовити у задоволенні позову, надавши на адресу суду відзив на позов, у якому зазначив, що наказом ДЗ «СМСЧ№1» від 14 січня 2019 року № 17-к дійсно зазначено перевести: «Тимчасово [PERSON] лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення на посаду лікаря-акушера-гінеколога відділення репродуктивного здоров`я жінок консультативно-діагностичного центру, на період досудового розслідування..». Єдиною помилкою у вищезазначеному наказі є саме формулювання «переведення» замість необхідного «переміщення», оскільки і за правовою природою і за самим визначенням фактична дія яка відбулась є переміщенням. До того ж, переміщення відбулося в інший структурний підрозділ ДЗ «СМСЧ№1», а тому відсутні жодні зміни істотних умов праці. Оклад [PERSON] в 2018 році складав 5720,00грн., а у 2019 році- 6236,23 грн. про що також зазначено в наказі № 17-к від 14.01.2019 року. Також, додатковими виплатами, окрім окладу, є надбавка за вислугу років у розмірі 30 %. Наказом ДЗ «СМСЧ№1» № 104 від 27.03.2018 року «Про підвищення посадових окладів за оперативне втручання» встановлено підвищення у відсотковому еквіваленті для різних відділень та посад лікарів ДЗ «СМСЧ№1», у тому числі лікарю-акушеру-гінекологу [PERSON] встановлено відсоток підвищення посадового окладу за оперативне втручання в розмірі 10 %. Лікарям відділення репродуктивного здоров`я жінок консультативно-діагностичного центру цим же наказом встановлено відсоток підвищення окладу за фактично відпрацьований час у розмірі 5 %. При цьому, у позивача, як до переміщення так і після нього, залишився відсоток підвищення окладу за оперативне втручання в розмірі 10 %. Також безпідставним є твердження позивача про зміну режиму роботи що погіршило його умови праці, оскільки в акушерському відділенні [PERSON] здійснював чергування у нічний час та режим роботи був складений з переліку добових чергувань, а у відділенні жіночої консультації поліклініки для дорослих робота в нічний час не передбачена, та встановлений 5 денний робочий тиждень з двома вихідними днями, що в свою чергу тільки поліпшує умови праці [PERSON] (а.с. 26). Третя особа- в.о. начальника Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №1» Міністерства охорони здоров`я України Швець О.А. в судове засідання не з`явилась. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено, що [PERSON] згідно наказу від 21.11.2005 року за №570-к начальника головного лікаря ВП СМЧ №1 Кульпіної Л.А. , був прийнятий на роботу на посаду лікаря-акушера-гінеколога в акушерське відділення ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України» (а.с. 11). З посадовою інструкцією лікаря-акушера-гінеколога (ординатора) акушерського відділення, та посадовою інструкцією лікаря-акушера-гінеколога (з надання екстреної допомоги) акушерського відділення, затвердженими Наказом начальника ДЗ «СМСЧ № 1» МОЗ України № 349 від 14.09.2012р., він був ознайомлений 19.09.2012 року (а.с. 13 звор. бік, 15 звор. бік). 29.05.2018 року за результатом проведення службової перевірки було складено акт експертного контролю якості медичної допомоги № 4. У вказаному акті комісія дійшла висновку про те, що випадок інтранатальної смертності у породіллі [PERSON] вважати таким, який можливо було запобігти при наданні медичної допомоги лікарем [PERSON] у відповідності зі стандартами надання медичної допомоги відповідно до наказів МОЗ України № 676 від 31.12.2014р., № 900 від 27.12.2006р., № 901 від 27.12.2006р., № 977 від 27.12.2011р. У Акті комісією внесені наступні пропозиції: передати в правоохоронні органи цей акт експертного контролю, протокол патологоанатомічного дослідження трупа мертвонародженого №31 від 03.05.2018р., протокол патологоанатомічного дослідження посліду № 31 від 03.05.2018р., лікарське свідоцтво про перинатальну смерть № 06 від 03.05.2018р.; про залучення лікаря [PERSON] , причетного до випадку інтранатальної смертності, до дисциплінарної відповідальності (а.с. 38-42). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.05.2018р. за номером кримінального провадження 12018080160000278, Енергодарським ВП ГУ НП в Запорізькій області за заявою в.о. начальника ДЗ СМСЧ №1 м. Енергодар Кульпіної Л.А. від 30.05.2018р. відкрите кримінальне провадження щодо недбалого виконання службових обов`язків та порушення стандартів медичної допомоги лікарем СМСЧ № 1 м. Енергодар [PERSON] , що спричинило загибель новонародженої дитини породіллі [PERSON] (а.с. 36) . 14.01.2019 року на підставі виданого в.о. начальника ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України Швець О.А. наказу № 17-к позивач по справі тимчасово переведений на посаду лікаря-акушера-гінеколога відділення репродуктивного здоров`я жінок консультативно-діагностичного центру, з 14.01.2019 року на період досудового розслідування з посадовим окладом 6236,23 грн. на місяць, табельний №3964. (а.с. 32). З даним наказом про переведення позивач по справі був ознайомлений 17.01.2019 року, про що свідчить підпис позивача в документі. У вказаному наказі також міститься відмітка, відповідно до якої [PERSON] зауважив, що з наказом «не згоден». Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначеною цієї угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Переведення на іншу роботу- це переміщення працівника, при якому змінюється робота, яку виконує працівник, його спеціалізація, кваліфікація, посада. За правилами ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ, у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Переміщення є законним, якщо згідно із ст. ст.21,31,32 КЗпП України, воно буде проводитьсяв межах трудового договору і не передбачає істотних його змін. Виходячи зі змісту цих норм, істотними умовами праці є система тарозмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інші умови, які за певних обставин слід вважати істотними. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Суд, з урахуванням вимог ст.ст.21,31 КЗпП України вважає, що відповідач ДЗ «СМСЧ№ 1» МОЗ України не мав права на підставі свого наказу від 14.01.2019 року № 17-к вимагати від [PERSON] як працівника виконання роботилікаря-акушера-гінеколога відділення репродуктивного здоров`я жінок консультативно-діагностичного центру, оскільки остання не була обумовлена трудовим договором. Судом встановлено, що обумовленою трудовим договором між [PERSON] та ДЗ «СМСЧ № 1» МОЗ України є робота лікаря-акушера-гінеколога саме акушерського відділення. Дійсно, [PERSON] був ознайомлений із вищезазначеним наказом від 14.01.2019 року № 17-к «Про переведення на посаду [PERSON] », та згоди на таке його переведення відповідачу не надавав, заперечував проти такого переведення, але був переведений відповідачем на посаду лікаря-акушера-гінеколога відділення репродуктивного здоров`я жінок консультативно-діагностичного центру без його згоди, що є порушенням вимогст. 32 КЗпП України. Зазначене випливає з положень ч. 1 ст. 32 КЗпП України, згідно з якою переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексута в інших випадках, передбачених законодавством. За змістом ст. 33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину з інвалідністю або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди. Проте, випадки, передбачені ст. 33 КЗпП України, у вищевказаних відносинах між сторонами у цій справі [PERSON] та ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України 14.01.2019 року при прийнятті наказу № 17-к «Про переведенняна посаду [PERSON] » були відсутні. Належних, допустимих доказів наявності виробничої необхідності у ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України саме переводити, а не «переміщати», як вважає представник відповідача,14.01.2019 року лікаря-акушера-гінеколога [PERSON] із акушерського відділення до відділення репродуктивного здоров`я жінок консультативно-діагностичного центру- не було. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Отже, ДЗ «СМСЧ № 1» МОЗ України незаконно перевів [PERSON] 14.01.2019 року наказом № 17-к «Про переведення на посаду [PERSON] » на період досудового розслідування без його згоди з акушерського відділення до відділення репродуктивного здоров`я жінок консультативно-діагностичного центру. При цьому, ДЗ «СМСЧ №1» МОЗ України оскаржуваним наказом № 17-к з 14.01.2019 року порушені права [PERSON] , який без його згоди виконує іншу роботу, не обумовлену його трудовим договором. При цьому, судом встановлено, що відповідач не позбавлений був права відсторонити [PERSON] від роботи лікаря-акушера-гінеколога акушерського відділення в порядку ст. 46 КЗпП України, за змістом якої: відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Таким чином, судом визнається порушеними вимоги ст.ст.31,32,33 КЗпП України відповідачем при прийнятті оскаржуваного працівником наказу № 17-к від 14.01.2019р., а тому останній підлягає скасуванню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача розміру моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., суд дійшов наступного. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Cтороною позивача не доведено належними та допустимими доказами як розміру так і наявності заподіяння позивачу моральної шкоди зі сторони відповідача, яка згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи зазначене, позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 6 ст.141 ЦПК України, судові витрати, підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial