Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

10 січня 2011 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з [PERSON] грошову суму у розмірі 59338,07 грн. мотивуючи тим, що за усним договором поруки, він передав [PERSON] 15500 доларів США, а тому просить визнати договір поруки від 01.02.2005 року недійсним та стягнути з [PERSON] на його користь 37676 гривень вартість квартири [ADDRESS] і 21662 гривні відсотки за користування чужими грошовими коштами. 18.04.2011 року змінив та доповнив позовні вимоги та просив визнати договір поруки від 01.02.2005р., укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, поновити строк позовної давності, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 59338,07 грн., 18.05.2016 року уточнив позовні вимоги та просив договір поруки від 01.02.2005р., укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 390383 грн., еквівалентну 15500 доларів США, 29.08.2016 року уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 390383 грн., еквівалентну 15500 доларів США, пояснюючи тим, що [PERSON] з [PERSON] ніколи не укладали договір поруки, а вказана сума є боргом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили стягнути з [PERSON] грошову суму у розмірі 15500 доларів США мотивуючи тим, що в 2005 році [PERSON] тяжко хворів, проживав із [PERSON] Грошові кошти передав їй для того, щоб вона організувала купівлю-продаж квартири, а підписувати мав сам [PERSON], але через деякий час стало відомо, що квартира оформлена на [PERSON] Підтвердженням того, що [PERSON] передав гроші та просив [PERSON] лише організувати дану угоду, є показання свідків, розписка [PERSON] про те, що їй були передані ці гроші. З самого початку [PERSON] розуміючи, що то не її квартира обіцяла переоформити її на [PERSON] Письмового договору не має, але вважають, що фактично передача грошей існує, тому просять задовольнити позовні вимоги. Щодо строку позовної давності, то він не пропущений, оскільки починає текти з моменту предявлення вимог. Відповідачка [PERSON], 10 березня 2011 року надала заперечення на позовну заяву, в якому просить постановити рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до неї відмовити в повному обсязі мотивуючи тим, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними та необґрунтованими, оскільки ніякого договору вони не укладали та квартиру купила за свої гроші. З [PERSON] однією сімєю не проживали. Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог мотивуючи тим, що відповідачка таку суму грошей не отримувала, а розписку підписала потому що була побита сама та побито її дитину [PERSON], тобто розписка підписана не добровільно, та позивач одразу сказав їй, що за те, що він спілкувався із нею та дарував подарунки, забере цю квартиру. Вважає, що його дії є помстою за те, що вона не хоче із ним спілкуватися. Вислухавши позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 01.02.2005 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 01 лютого 2005 року, в якому вказано, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 37676 гривень, які продавці одержали від покупця повністю до підписання цього договору, що на той час складало менш ніж 10000 доларів США. Між сторонами, починаючи з 2007 року, в судах розглядалася справа про визнання не дійсним договору купівлі-продажу квартири. З позовної заяви позивача від 24.04.2007 року вбачається, що 15.02.2005 року, після виготовлення Ізмаїльським МБТІ технічного паспорту на вказану квартиру, позивачу стало відомо, що квартира по вказаному договору купівлі-продажу не належить їй. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідно до ч.3 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що договір поруки між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі не укладався, вважати цей договір договором поруки не представляється можливим. Також не було надано до суду оригінал розписки, в якій [PERSON] підтверджує факт передачі їй грошей від [PERSON] [PERSON] позивач та його представник не просили поновити строк позовної давності, вважаючи, що ними не пропущений строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до позовної заяви від 24 квітня 2007 року, після виготовлення Ізмаїльським МБТІ 15 лютого 2005 року технічного паспорту на квартиру, позивачу стало відомо про шахрайські дії відповідачки. Оскільки з того моменту, а саме з 15 лютого 2005 року, як позивач [PERSON] дізнався про порушені його права пройшло більше трьох років, тому суд вважає, що строк позовної давності сплив. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed