Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

10 травня 2019 року [PERSON] звернувся із позовною заявою до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 квітня 2017 року з нього на користь відповідача були стягнуті аліменти на її утримання як колишньої дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 15 листопада 2016 року протягом усього строку інвалідності [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2017 року вказане рішення було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року рішення Южноукраїнського міського суду та ухвала апеляційного суду були скасовані та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції виконувалося з 14 серпня 2017 року по 01 вересня 2018 року, в примусовому порядку з позивача було стягнуто 62555,86 грн., [PERSON] просив стягнути з [PERSON] вказану суму як безпідставно набуті кошти в зв`язку з тим, що підстава набуття таких коштів відпала, також просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн. та судовий збір. В судове засідання позивач не з`явився, судом належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, щодо судових витрат просив стягнути на користь позивача лише судовий збір. Додатково до обґрунтування позовних вимог у позові пояснив, що аліменти [PERSON] сплачував не добровільно, а примусово за постановою державного виконавця. Представник відповідача пояснив, що у позові необхідно відмовити, оскільки Верховний Суд України у постанові від 02.07.2019 року у справі №6-91цс14 зазначив, що за змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка безпідставно набула майно, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положеннями ч.1 ст.1215 ЦК України встановлено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті в тому числі аліменти, якщо їх виплата проведено добровільно, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності набувача. Позивач не зазначив, що виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки та недобросовісності з боку позивача. Просив стягнути на користь відповідача 8000 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач підтримав думку свого представника. Вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 квітня 2017 року у цивільній справі №486/1226/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти\~ на її утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 15 листопада\~\~ 2016 року і протягом усього строку\~ інвалідності\~ [PERSON] \~/а.с. 4-5, 47-48/. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 31 травня 2017 року вказане рішення було залишено без змін /а.с.49-50/. Позивач [PERSON] оскаржив рішення суду у касаційному порядку, проте 27 червня 2017 року був виданий виконавчий лист і 04 липня 2017 року було відкрито виконавче провадження. Постановою Верховного Суду від 15 серпня .2018 року рішення Южноукраїнського міського суду від 07 квітня 2017 року та ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 31.05.2017 року скасовані та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог /а.с.6-9, 51-54/. Як вбачається із відповіді на адвокатський запит, наданої державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 17.12.2018 року /а.с.13/. За період з 14.08.2017 року по 01.09.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на загальну суму 622555,83 грн. Сума стягнень підтверджується копією звіту з місця роботи [PERSON] за відрахуваннями за виконавчим листом №486/1226/16-ц від 27.06.2017 року /а.с.14/. Виконавче провадження було закінчено згідно постанови державного виконавця від 20.09.2018 року з підстав скасування рішення, яке підлягало виконанню /а.с.10/. Згідно з частиною першою\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у\~статті 1215 ЦК України\~передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Велика Палата Верховного Суду згідно висновку, визначеного у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, встановила, що у\~статті 1215 ЦК України\~передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Разом з тим, Верховний суд у постанові від 25.01.2018 року у справі №601/2435/15-ц звернув увагу на те, що зазначені правила\~статті 1215 ЦК України\~застосовуються виключно у випадках, якщо виплата передбачених статтею грошових сум проведена фізичною або юридичною особою добровільно. Для перерахування коштів на підставі рішення суду передбачений примусовий порядок виконання на підставі норм законодавства про виконавче провадження. Згідно звіту Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» Державного підприємства НАЕК «Енергоатом» про здійснені відрахування та виплати №2829 від 04.09.2018 року /а.с.14/ за період з 01.08.2017 року по 31.08.2018 року із заробітної плати [PERSON] на користь [PERSON] на підставі виконавчого листа №486/1226/16-ц було утримано грошові кошти на загальну суму 62555,83 грн., тобто [PERSON] на користь [PERSON] сплачував аліменти не добровільно. Як вбачається з положень ст.445 ЦПК України поворот виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів не допускається, а тому позивачем обрано правильний спосіб захисту свого права шляхом звернення з позовною заявою. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок, що був сплачений при зверненні до суду /а.с.1/, інші судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: approved