Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

10 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади. В судовому засіданні позов підтримав повністю. Позов мотивований тим, що 02 вересня 2019 року він подав до Малинської райдержадміністрації ( далі Малинська РДА) запит на публічну інформацію, у задоволенні якого було відмовлено листом за підписом першого заступника голови Малинської РДА [PERSON] . У зв`язку з цим позивач направив до Регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Житомирській області скаргу. За результатами розгляду даної скарги до Малинського районного суду був направлений протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно [PERSON] . Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 13 січня 2020 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі було закрито у зв`язку з тим, що на момент її розгляду закінчився трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення. Внаслідок бездіяльності першого заступника голови Малинської райдержадміністрації [PERSON]. та відмови у наданні позивачу інформації на його запит, останньому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що [PERSON] був змушений витрачати час на оскарження неправомірної відповіді розпорядника інформації, докладати додаткових зусиль для організації свого життя шляхом вчинення дій по поновленню власних прав шляхом судового захисту. Внаслідок неправомірних дій посадових дій Малинської РДА погіршився стан здоров`я позивача , він вимушений був звертатись за медичною допомогою. На даний час відповіді на запитувану інформацію, позивач не отримав. Моральну шкоду оцінює в розмірі 20 тис. грн. Представник відповідача Малинської районної державної адміністрації Демченко Т.Г. позов не визнав повністю, надала відзив на позов, просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Відзив обґрунтований тим, що у поданій до суду позовній заяві [PERSON] не обґрунтував в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, не довів факт завдання моральних страждань, душевних переживань, а також не підтвердив свої доводи відповідними доказами. Крім того, на думку відповідача, відсутній причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненням позивачу моральних страждань. тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Судом на підставі, досліджених матеріалів справи про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст212-3 КУпАП, встановлено, що 02 вересня 2019 року [PERSON] подав на ім`я першого заступника голови Малинської райдержадміністрації [PERSON]. інформаційний запит, в якому просив надати копію розпорядження голови Малинської райдержадміністрації «Про звільнення [PERSON] », копію платіжного документа щодо перерахування [PERSON] грошових коштів у зв`язку зі звільненням у разі їх виплати, інформацію щодо отримання [PERSON] у серпні та вересні 2019 року заробітної плати та виплат за листками непрацездатності із відповідними підтверджуючими документами, грошових коштів для навчання із підтверджуючими документами, інформації про те, яку посаду на даний час в Малинській РДА займає [PERSON] , надати копії всіх розпоряджень з кадрових питань, які були видані першим заступником голови [PERSON]. щодо [PERSON] протягом серпня та вересня 2019 року. Листом № 04/985 від 06 вересня 2019 року розпорядник інформації відстрочив надання [PERSON] відповіді на запит терміном на 20 робочих днів у зв`язку з великим обсягом затребуваної інформації та необхідністю її пошуку серед значної кількості даних. Листом № 04/1092 від 02 жовтня 2019 року за підписом першого заступника голови Малинської РДА [PERSON] . [PERSON] було частково надано запитувану інформацію, зокрема проінформовано останнього щодо посади [PERSON] в Малинській РДА та про те, що нарахування заробітної плати їй здійснюється у відповідності до вимог чинного законодавства. Також розпорядник інформації повідомив запитувача про існування заборгованості по лікарняних листах та про те, що фінансування навчання слухачів Малинська РДА не здійснює. В іншій частині запиту позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що останній, працюючи на посаді головного спеціаліста юридичного відділу Малинської райдержадміністрації, не уповноважений подавати запити на публічну інформацію, як це передбачено ЗУ «Про доступ до публічної інформації». Не погоджуючись з даною відповіддю на запит, 09 листопада 2019 року, [PERSON] на ім`я Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини подав скаргу щодо незаконних дій посадових осіб Малинської районної державної адміністрації, пов`язаних з порушенням права на доступ до публічної інформації. За результатами розгляду вищезазначеної скарги головним спеціалістом відділу регіонального представництва в північних областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно першого заступника голови Малинської РДА [PERSON] за ч.2 ст.212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та спрямовано адміністративні матеріали для розгляду до суду. Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 13 січня 2020 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що на момент розгляду закінчився строк накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Частина 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами доказуванню підлягають: а) наявність шкоди; б) незаконність рішень (дій, бездіяльність) заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень (дій, бездіяльності) заподіювачем. Наявність чи відсутність вини заподіювача в даному випадку правового значення не має. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова ), обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п.п.10-1 п.10 роз`яснень Постанови, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування або його посадової чи службової особи при здійсненні нею своїх повноважень, вона підлягає відшкодуванню за рахунок органу місцевого самоврядування. В поданому до суду позові [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що його моральні страждання стали наслідком бездіяльності першого заступника голови Малинської РДА [PERSON] . В свою чергу [PERSON] є посадовою особою органу державної влади. Таким чином на Малинську РДА покладено обов`язок щодо відшкодовування, завданої позивачу шкоди. Враховуючи глибину душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь [PERSON] , повинна становити 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду належних доказів, щодо обґрунтованості позовних вимог на відшкодування, завданої йому моральної шкоди в розмірі 20 тис. грн. Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення). У ч.ч. 2, 4 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами, які мають право приймати такі рішення, також врегульовано Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою КМУ від 03.08. 2011 р. № 845. Пунктом 3 зазначеного порядку закріплено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). У цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні (п.2 Порядку): безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання; виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження». Отже, враховуючи викладене, при виконанні рішення суду про стягнення з Малинської РДА на користь [PERSON] моральної шкоди, окремого рішення про стягнення коштів з Управління Державної казначейської служби України у Житомирської області не потребується, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України « Про судовий збір ». З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 грн.

Outcome: partial