Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

11 березня 2020 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до Корюківської міської ради, Корюківського району Чернігівської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, про визнання права власності на майновий пай в порядку спадкування за заповітом та просить визнати за нею право власності на майновий пай у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченко, реорганізованого в ПОСП «Мир», с. Сахутівка Корюківського району Чернігівської області, у розмірі 3431,00 грн., що належав [PERSON] . В судове засідання позивач не прибула, в позові вказала про можливість розгляду справи без її участі, позов просила задовольнити. Від відповідача в судове засідання подано письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Від Корюківської державної нотаріальної контори заперечень не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. По справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] за життя була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка. Відповідно до списку колишніх членів КСП ім. Шевченко, реорганізованого в ПОСП «Мир», с. Сахутівка, які мають право на майновий пай, затвердженого загальними зборами колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченко, реорганізованого в ПОСП «Мир», с. Сахутівка від 19 квітня 2001 року, набула права власності на майновий пай, частка якого визначена в розмірі 3431,00 грн. та отримала Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЧНКК № 01229 від 24.01.2002 року, що підтверджується його копією. [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що вона за законом мала право, заповіла [PERSON] . Заповіт складено в с. Тютюнниця Корюківського району Чернігівської області першого червня дві тисячі шостого року, підписано [PERSON] особисто, у присутності двох свідків, та посвідчено Ткаченко Світланою Василівною, секретарем виконавчого комітету Тютюнницької сільської ради Корюківського району Чернігівської області, зареєстровано в реєстрі за № 48. На сьогоднішній день власником спадкового майна є позивач, [PERSON] , але коли вона виявила бажання реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися майном, виявилося, що без правовстановлюючого документу вона цього зробити не зможе. За відсутності правовстановлюючого документу нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Відповідно до ст. 325 ЦК України, фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, а позивач сплатила 50% відсотків судового збору, тому сплачений судовий збір слід залишити за нею.

Outcome: approved