Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

11 березня 2020 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК», ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕЛЬТА БАНК», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРДЕБТ ПЛЮС», в якій просять: визнати припиненим договір іпотеки б/н від 10.12.2007 укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , зняти заборону відчуження майна та вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомості, розташованої у [ADDRESS] ; визнати припиненим договір поруки від 10.12.2007 року з АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] до кредитного договору № 1126585400 між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». Позов мотивований тим, що 10.12.2007 [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» уклали кредитний договір № 1126585400, відповідно до якої позичальник отримала у вигляді кредитної лінії (траншу) 23 000 дол. США. Для забезпечення кредиту було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухомість за адресою: [ADDRESS] . Того ж дня між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір фінансової поруки. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 2-3123/10 достроково стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» залишок за тілом кредиту, заборгованість за відсотками в загальній сумі 180598,21 грн. 05.07.2011 відкрито виконавче провадження. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким право вимоги перейшло до ПАТ «Дельта Банк». 05.06.2019 виконавче провадження закінчено у зв`язку з його повним виконанням, тобто сплатою основного зобов`язання (тіла кредиту) та нарахованих відсотків. Грошові кошти надійшли стягувачу - ПАТ «Дельта Банк». Однак, 15.11.2019 ПАТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «УКРДЕБДТ ПЛЮС» право вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договором. 09.12.2019 ТОВ «УКРДЕБДТ ПЛЮС» надіслав позивачу [PERSON] відповідну вимогу про сплату боргу, в якій вказує суму боргу за тілом, яка вже була стягнута за рішенням суду. Позивачі вважають, що забезпечені іпотекою та порукою зобов`язання виконані в повному обсязі, та зобов`язання за договорами іпотеки і поруки, які є похідними від кредитного договору, також припинились. Ухвалою від 26 березня 2020 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 25 травня 2020 року до суду надійшло клопотання АТ «УКРСИББАНК» про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до АТ «УКРСИББАНК» та відзив на позовну заяву. Відзив мотивований тим, що виходячи з системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником вчасно, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права та отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Оскільки судове рішення набрало чинності 26.10.2010, а виконано лише у 2019 році, можна зробити висновок про те, що боржники майже 9 років не виконували судове рішення, відповідно, кредитор мав право нараховувати штрафні санкції, що унеможливлює припинення основного зобов`язання, та, відповідно, зобов`язань забезпечених ним. Між тим, АТ «УКРСИББАНК» з 08.12.2011 року не є кредитором у даних зобов`язаннях. Вважають, що наданих позивачем доказів недостатньо для ухвалення рішення про припинення іпотеки та договору поруки відповідно, оскільки договір поруки є акцесорним і у випадку, якщо Основне зобов`язання не припинилося, то й порука не припиняється. З викладених підстав просили відмовити у позові. 07 грудня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення ТОВ «УКРДЕБДТ ПЛЮС», відповідно до яких представник вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою, посилаючись на те, що заборгованість станом на дату відступлення вимог не погашена. Оскаржуваний договір іпотеки не визнавався недійсним, строк його дії не закінчився. Позивачами не доведено, що сума стягнута за виконавчим провадженням є повною сумою для погашення заборгованості. Враховуючи, що боржник виконав рішення суду лише у 2019 році, то кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Вважає, що оскільки основне зобов`язання не припинилось, відсутні правові підстави для припинення забезпечувальних зобов`язань. 07.04.2021, 14.05.2021, 12.07.2021 до суду надійшли аналогічні письмові пояснення ТОВ «УКРДЕБДТ ПЛЮС». 13 липня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, відмовлено у закритті провадження в частині вимог до АТ «УКРСИББАНК». 22 листопада 2021 року до суду надійшли письмові пояснення ТОВ «УКРДЕБДТ ПЛЮС», відповідно до яких представник просить відмовити у позові, посилаючись на те, що рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобов`язання. Посилаючись на правові позиції викладені у постанові Верховного Суду у справі № 913/11/18 від 13.12.2018, у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, вважає, що висновок позичальника про виконання ним зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, є передчасним та помилковим. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, посилаючись на підстави, викладені у позові, просила позов задовольнити. Представник АТ «УКРСИББАНК» в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Представник ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні змісту пояснень на позовну заяву. Окрім цього, пояснив, що із позовом про стягнення відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» не зверталося та на теперішній час відсутні будь-які судові рішення щодо стягнення з позивачів на користь ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» грошових коштів. Представник ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» в судове засідання не з`явився, причини не повідомив, відзиву не подав. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали справи № 2-3123/10, суд дійшов такого висновку: Судом встановлено, що 10.12.2007 [PERSON] та АКІБ «УКРСИББАНК» (правонаступник АТ «УКРСИББАНК») уклали договір про надання кредиту № 11265849000, відповідно до якої позичальник [PERSON] отримала у вигляді кредитної лінії (траншу) 23 000 дол. США. Для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 10.12.2007 [PERSON] та АКІБ «УКРСИББАНК уклали договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчено нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуновим К.Є. 10 грудня 2007 року, зареєстровано в реєстрі № 3359, накладено заборону відчуження зазначеного в договорі житлового будинку. Також, 10 грудня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УКРСИББАНК» (правонаступник АТ «УКРСИББАНК») укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання кредиту №11265849000 від 10 грудня 2007 р. 15 жовтня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва по справі № 2-3123/10 ухвалено заочне рішення: стягнути у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11265849000 від 10 грудня 2007 р. у розмірі 180 598,21 грн., в рівних частках судовий збір по 850,00 грн з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ по 60,00 грн. з кожного. 05.07.2011 Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП 27350896, ВП 27350780 з виконання виконавчого листа № 2-3123/10. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким право вимоги за договором про надання кредиту № 11265849000, укладеним з [PERSON] та іпотечним договором, перейшло до ПАТ «Дельта Банк». 23.01.2013 та 17.07.2013 ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва замінено сторону виконавчого провадження - стягувача на ПАТ «Дельта Банк». 05.06.2019 виконавче провадження 27350896 закінчено у зв`язку з його повним виконанням. 15.11.2019 ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги № 2083/К відступив ТОВ «УКРДЕБДТ ПЛЮС» право вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договором. 09.12.2019 ТОВ «УКРДЕБДТ ПЛЮС» надіслав позивачу [PERSON] вимогу про сплату боргу, в якій вказує суму боргу за тілом - 21049,94 дол. США, заборгованість за процентами 24346,19 дол. США. Позивач вважає договір іпотеки та поруки припиненими у зв`язку з виконанням основного зобов`язання. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави припинення іпотеки, зокрема: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)». Відповідно до пункту 6.1 договору Іпотеки, цей договір підлягає нотаріальному посвідченню і діє з моменту такого посвідчення до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлюють основне зобов`язання. Отже, виходячи з умов Договору Іпотеки та ЗУ «Про іпотеку» іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання. За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. В обґрунтування свої заперечень, представник ТОВ «УКРДЕБДТ ПЛЮС» посилається на те, що рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобов`язання та Банк має право нараховувати суми, передбачені ст. 625 ЦК України. Як зазначалось вище, 15 жовтня 2010 року Заводським районним судом м. Миколаєва по справі № 2-3123/10 ухвалено заочне рішення: стягнути у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11265849000 від 10 грудня 2007 р. у розмірі 180 598,21 грн. З матеріалів справи № 2-3123/10 встановлено, що зазначена заборгованість складається з суми заборгованості за основним та простроченим кредитом - 21 049,94 дол. США (167 768 грн.), суми заборгованості за строковими та простроченими процентами за користування кредитом - 1 531,90 дол. США (12 0209,24 грн.), суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом - 77,91 дол. США (620,95 грн). Звертаючись до суду із даним позовом, Банк посилався на положення договору (п.5.5.) які визначають право вимагати дострокового повернення кредиту та посилався на направлення Боржникам вимог про дострокове повернення кредиту. Відтак, Банк звернувшись з даним позовом реалізував своє право на дострокове повернення кредиту. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, ухваливши 15 жовтня 2010 року у справі № 2-3123/10 рішення про задоволення позовних вимог АКІБ «УкрСиббанк». Вищевказане судове рішення виконане, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження. Відповідачем не заперечується погашення позивачами боргу за рішенням суду від 15.10.2010. При цьому, згідно з Додатком №2 до Договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019, ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» продав право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] на загальну суму 1 100 629,13 дол. США, у яку включено зокрема і основну заборгованість у розмірі 21 049,94 грн., яка вже стягнута судовим рішенням і погашена [PERSON] . Відтак, у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на день укладення Договору №2083/К купівлі-продажу прав вимоги були відсутні підстави для включення у заборгованість сум, які погашені боржником за рішенням суду. Щодо нарахування відсотків після реалізації Банком свого права на дострокове погашення заборгованості, суд зауважує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси Банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 06 лютого 2019 року у справі №175/4753/15-ц. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі не погашена, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. А відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки у 2010 році Банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, звернувшись до суду із позовом, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилися. Відтак, суд дійшов висновку, що зобов`язання за кредитним договором виконані у повному обсязі. Доказів нарахування позивачам сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, як наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, або звернення до суду із такими вимогами, суду не надано. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 05.06.2019 року (дата погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання [PERSON] перед банком за Кредитним договором припинилося. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] належним чином виконане основне зобов`язання за кредитним договором, то настали юридичні наслідки як припинення правовідносин іпотеки за іпотечним договором від 10.12.2007, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банку в іпотеку передано нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS] . Позивачі просили визнати договір іпотеки припиненим у зв`язку із виконанням у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором, тому належним способом захисту прав іпотекодавця є саме визнання припиненими зобов`язань за іпотечним договором, а не визнання припиненим договору іпотеки Зазначене узгоджуються із висновком, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19), постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 210/726/17. Щодо припинення договору поруки: Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові № 522/1528/15-ц від 26.01.2021 зробила висновок про те, що рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Враховуючи викладене, оскільки судове рішення про дострокове стягнення заборгованості було виконано боржником, кредитний договір є припиненим з часу його повного виконання, та, відповідно, припиняється й договір поруки, укладений для забезпечення його виконання. Щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору). Встановлено, що посвідчивши договір іпотеки, нотаріус наклав заборону відчуження житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Враховуючи наведені вище висновки про те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку, - підлягає припиненню і обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Зазначене узгоджується із висновком, що міститься у п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19). Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частинами першою, третьою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позов задоволено, позивачі звільнені від сплати судового збору, з відповідачів ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕЛЬТА БАНК», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на користь держави слід стягнути судовий збір по 908,00 грн. З АТ «УКРСИББАНК» судовий збір не підлягає стягненню, оскільки судом не встановлено порушення прав позивачів цим Товариством.

Outcome: approved