Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

10.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернулась до нього в лютому 2012 року надати їй у борг суму у розмірі 55500 грн. 03.03.2012 року між сторонами було укладено договір, відповідно до якого відповідач зобов'язувалась повернути кошти у строк до 03.08.2013 року, крім цього відповідачкою було надано відповідну розписку. Через три місяці відповідач повторно звернулась до позивача та просила надати у борг суму у розмірі 28000 грн. 25.06.2012 року між сторонами було укладено договір, відповідно до якого відповідач зобов'язувалась повернути борг у строк до 25.06.2013 року і також надала відповідну розписку. Усього відповідачка має повернути суму у розмірі 83500 грн. в період з 25.06.2013 року по 03.08.2013 року. Відповідач в обумовлений строк борг не повернула, відповідні прохання позивача ігнорує. Позивач просить суд увалити рішення яким стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 83500 грн., проценти індексу інфляції - 10326 грн., 3% річних - 2752,60 грн., а всього 96578,60 грн., а також витрати по справі у розмірі 965,79 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Беручи до уваги письмові пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 03 березня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала суму у розмірі 55500 грн. та зобов'язувалась її повернути у строк до 03.08.2013 року, крім того відповідачем було написано відповідну розписку (а.с. 6, 8). 25 червня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала суму у розмірі 28000 грн. та зобов'язувалась її повернути у строк до 25.08.2013 року, крім того відповідачем було написано відповідну розписку (а.с. 7, 9). В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. Змістом ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання. Так, в обумовлений строк відповідачем не було повернуто борг у загальному розмірі 83500 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором чи законом. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від прострочено суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором чи законом. Таким чином, розрахунок 3% річних розраховується за формулою Х= С*3*Д/100, що за двома договорами в цифровому значенні має наступний вигляд: 1. 55500/365*3*388/100=1769,92 грн.; 2. 28000/365*3*427/100=982,68 грн. Згідно рекомендацій ВСУ №62-97 від 03.04.1997 року сукупний індекс інфляції вираховується за формулою: ІІс=(ІІ 1/100)*(ІІ 2/100)*(ІІ 3/100)*…(ІІ Z/100), що за двома договорами у цифровому значенні має такий вигляд: 1.(0,993*1,000*1,004*1,002*1,005*1,002*1,006*1,002*1,006*1,022*1,033*,10 38*1,010*1,004=1,124, т.ч. індекс інфляції на останній місць прострочення становить 1,124, тобто 55500*1,124=62382 грн.; 2.(0,999*0,993*1,000*1,004*1,002*1,005*1,002*1,006*1,022*1,033*1,038*1,0 10*1,004=1,123, т.ч. індекс інфляції на останній місяць прострочення становить 1,123, тобто 28000*1,123=31444 грн. Таким чином, враховуючи вищенаведене з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 83500 грн., 3 відсотки річних - 2752,60 грн., а також відсотки індексу інфляції у розмірі 10362 грн. Враховуючи вище приведені обставини, яким встановлено наявність між сторонами відносин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, стягнувши заявлену суму грошових коштів та відсотків з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved