Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,21 га, земельну ділянку площею 3,04 га, загальною площею 6,25 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, а також земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території смт.Первомайське Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 08 березня 2013 року. Уточнивши свої вимоги, також просила визнати за нею право власності житловий будинок № 11 по вул. Адміральська в смт.Первомайське Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування позову вказує, що 08 березня 2013 року померла їх з відповідачкою мати [PERSON]. На момент смерті [PERSON] постійно мешкала та була зареєстрована за адресою [INFO]. вул. Адміральська 11. Разом з нею на час смерті за вказаною адресою була зареєстрована також донька відповідач по справі [PERSON]. Після смерті матері відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 3,21 га та площею 3,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, також земельну ділянку площею 0.12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в смт.Первомайське, а також на житловий будинок № 11 по вул.Адміральській в смт.Первомайське. У встановлений законом строк, позивач звернулася до приватного нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом та було відкрито спадкову справу. Втім, 05 липня 2017 року нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва паро право на спадщину, через те, що за життя мати склала заповіт на все своє майно на користь відповідача, яка на час відкриття спадщин була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Натомість вважає, що відповідач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, оскільки на момент її смерті не мешкала разом із спадкодавцем, хоча і була зареєстрована разом з нею за однією адресою, та із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не зверталася. Відповідач по справі [PERSON] за місцем своєї реєстрації не мешкає тривалий час - з 2007 року. До будинку вона не навідується, її речей у будинку немає, вона не приймає участі в його утриманні, в сплаті обов'язкових платежів та повністю втратила зв'язок з місцем своєї реєстрації. Іноді вона телефонує позивачці або своєї доньці [PERSON], яка зареєстрована та постійно мешкає за адресою - Миколаївська область, Вітовський район, смт.Первомайське, вул. Адміральська, 11. Про смерть матері [PERSON] дізналася своєчасно, але не приїхала на поховання. Де саме вона знаходиться відповідач не пояснює, приїжджати відмовляється. Постійного зв'язку з відповідачем не має, оскільки та змінює номер свою телефону. Вона повідомила відповідачу про наявність заповіту та про проблеми з оформленням спадщини, але та поставилася про цього байдуже, спадщиною не цікавиться. Оскільки [PERSON] не вчинила жодної дії визначеною законом для реалізації своїх спадкових прав, то позивач вважає, що спадщину після смерті своєї матері вона не прийняла. Щодо житлового будинку, то позивач посилається про набуття її матірю прав власника щодо цього майна за набувальною давністю, яким вона володіє з 1971 року. Вказувала, що мати працювала у колгоспі «Засільський», на базі якого у 1996 році створено ЗАТ «Таврія-Агро», та правонаступником якого є ТОВ «Таврія-Агро». У 1971 році для постійного мешкання матері був виділений даний будинок, а згодом в 2009 році вона сплатила гроші за даний будинок, але за життя правовстановлюючих документів не отримала. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та позивач пояснила про вище викладене. Зазначила, що відповідач з 2007 року не проживала в будинку їх матері, долею родини не цікавилась. Про смерть матері вона повідомила сестру [PERSON], але та на поховання не приїхала. Будь-яких дій з реалізації права на спадкування не вчиняла та не вчиняє. Після смерті матері вона подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, але у звязку із наявністю заповіту на користь [PERSON], її (позивача) право на спадкування за законом виникало лише у разі не прийняття спадщини [PERSON] Посилаючись на те, що [PERSON] на час смерті матері із нею не проживала, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не подала, то не є спадкоємцем, яка прийняла спадщину, проте такою є вона позивач, адже вчинила відповідні дії та у передбачені законом спосіб і строк з прийняття спадщини, проте оформленню цих прав перешкоджає наявна довідка сільської ради про реєстрацію [PERSON] за місцем проживання спадкодавця. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула. Про час та місце розгляду справи повідомлялась як за місцем реєстрації, так і з дотриманням вимог ч.9 ст. 74, ч. 9 ст.76 ЦПК України з розміщення оголошення у офіційних засобах масової інформації державного значення. За вказаного суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі. Підтвердили, що дійсно їх сестра [PERSON] з їх матірю [PERSON] не проживала задовго до смерті останньої. Долею сімї не цікавилась. Від відповідача ТОВ «Таврія-Агро» надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, та визнання позову. Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивачка є його золовкою, тобто дружиною брата. Мешкає з їх сімєю по сусідству. [PERSON] має сестру [PERSON], яку він не бачив близько десяти років, так як в с.Певромайське вона не мешкає. На поховання своєї матері вона також не приїздила. Коли їх мати хворіла, то догляд здійснювала позивачка. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що є сусідкою позивачки, яка мешкає в смт.Первомайське. Близько десяти років сестру позивачки [PERSON] вона в с.Первомайське не бачила. Зі слів родичів [PERSON], знає, що та проживає в Росії, має іншу сімю. За [PERSON] до смерті доглядала позивачка, опікувалася нею та дітьми [PERSON] її доньками, яким на час відїзду відповідачки виповнилося 18 та 5 років. Свідок [PERSON] пояснила, що є донькою [PERSON] З матірю спілкується по телефону, але однією сімєю вони не проживають приблизно з 2008 року. Мати виїхала на заробітки до Росії, та має нову сімю і намірів повертатись до України не має. Спілкуються рідко, раз у три - чотири місяці. Адреси проживання матері вона не знає. Зі слів матері їй відомо, що та не має наміру оформляти спадщину після смерті бабусі. Вона просила мати надати довіреність, аби вирішити питання щодо спадкового майна, але мати це прохання ігнорує, відсторонилась від вирішення питання щодо даного майна. Зі змісту досліджених письмових доказів суд встановив, що [PERSON] померла 08 березня 2013 року (а.с. 7). Право позивача як спадкоємця першої черги після смерті [PERSON] як доньки останньої підтверджуються даними свідоцтва про народження позивача та свідоцтва про її шлюб із [PERSON] (а.с. 6,8). За даними копії спадкової справи, [PERSON] у передбачений законом строк як спадкоємець першої черги (ст.1261 ЦК) подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] (а.с. 29). В той же час, відповідно до заповіту, посвідченого 24 червня 2010 року, [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт на імя іншої доньки [PERSON] (а.с. 38). За такого, право [PERSON] на спадкування за законом виникало у разі не прийняття спадщини за заповітом [PERSON] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулась. Підстави, з яких позивач була змушена звернутись до суду із цим позовом підтверджуються постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій: видачі свідоцтва про право на спадщину щодо спірного майна, з обставин, на які у позові послалась позивач, а саме: наявністю спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину та на користь якої складено заповіт (а.с. 55). Вирішуючи спір по суті, суд виходить за наступного. Відповідно до положень ст.ст.\~1223,\~1268,\~1269 ЦК України\~право на спадкування за заповітом мають особи, які зазначені в заповіті за умови, що вони прийняли спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналіз ч. 3, 4 ст.\~1268, ст.\~1269 ЦК України\~дозволяє виділити три способи прийняття спадщини. По-перше, це подання протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, що вчиняється спадкоємцями, які не підпадають під дію частин 3,4\~статті 1268 ЦК України. По-друге, за ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Третім способом прийняття спадщини є сам по собі факт того, що спадкоємець був малолітнім, неповнолітнім, недієздатним або обмежено дієздатним (ч. 4\~ст. 1268 ЦК України). Такі факти мають існувати на час відкриття спадщини, а не на час прийняття спадщини. Тобто, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. При цьому, ч. 3 ст.1268 ЦК України чітко передбачена вимога про постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Довідка про реєстрацію місця проживання особи є лише документом, що подається нотаріусу на підтвердження проживання, в той же час не замінює необхідності самого факту проживання та може бути оскаржено іншими спадкоємцями, в тому числі, тими, які хоча і не були зареєстровані, але дійсно фактично проживали зі спадкодавцем на час смерті. Вимога щодо фактичного проживання зі спадкодавцем також випливає з розяснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». На підтвердження того, що відповідач [PERSON] не проживала зі спадкодавцем [PERSON] на час смерті останньої та задовго до того (з 2007 року), окрім пояснень свідків та відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], також свідчать довідки виконкому Первомайської селищної ради від 09.06.2017 року (а.с. 14), згідно якої [PERSON] у будинку № 11 по вул. Адміральській в смт.Певромайське не мешкає з 2007 року, а також дані довідки цієї ж сільської ради від 05.08.2013 року (а.с. 36), в якій дані про особу відповідача [PERSON] зазначено як [PERSON], що свідчить на користь пояснень позивача про не проживання цієї особи за вище вказаною адресою на час видачі цього документу, адже дані про неї за відсутності цієї особи не могли бути встановлені належним чином. Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги, як спадкоємця, яка прийняла спадщину після смерті матері за законом, а також встановивши, що [PERSON] на час смерті та задовго до цього із [PERSON] не проживала, дій для прийняття спадщини за заповітом не вчинила, також враховуючи, що можливість прийняття спадщини позивачем в нотаріальному порядку вичерпана, та встановивши належність вище вказаних земельних ділянок до спадкової маси після смерті [PERSON] (а.с. 9, 12), суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] стосовно земельних ділянок підлягають задоволенню. Щодо житлового будинку, то згідно\~ст. 344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років. Тобто для виникнення набувальної давності необхідні наступні підстави: володіння має бути добросовісним, строк володіння повинен бути не менше десяти років і таке володіння має бути відкритим. Добросовісність володіння слід розуміти так, що володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали йому найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Особа на момент заволодіння майном повинна мати всі підстави вважати, що власник майна відсутній, або ж він є, але втратив інтерес до майна. Як встановлено в ході судового слідства та слідує з пояснень позивача, а також відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], їх мати [PERSON] проживала у спірному будинку з 1971 року як квартирантка. В 2009 році нею сплачено кошти за це майно, але договір купівлі-продажу не укладався. За даними довідок ТОВ «Таврія-Агро» [PERSON] в 2009 році, та що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 82), сплатила кошти за даний житловий будинок (а.с. 79), у звязку з чим він є її власністю (а.с. 80). В той же час, суду не були надані будь-які документи на підтвердження належності даного майна ТОВ «Таврія-Агро». За даними КП МБТІ від 25.09.2017 року, відомості щодо реєстрації права власності відсутні (а.с. 78). Більш того, посилаючи на відсутність договору, позивач вказує, що її мати набула прав щодо цього будинку за набувальною давністю. Втім, з таким висновком позивача погодитись не можна, адже з 1971 року [PERSON] мешкала у даному будинку як працівник колгоспу. Про укладення правочинів з відчуження цього майна на користь [PERSON] суду не надано. Квитанції про сплату за будинок у 2009 році вказують на те, що саме з цього часу [PERSON] могла припускати про законність її володіння цим майном, але таке не становить десяти років. Більш того, питання щодо набувальної давності не може стосуватися нерухомого майна первинна реєстрація права власності якого не проводилась. \~Так, за змістом ч.1\~ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як розяснено у п. 11 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення ст. ст.\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією із обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду Враховуючи наведене, позивач не довів, як того вимагають положення ст.ст.10,11,60 ЦПК України, підстав набуття спадкодавцем [PERSON] прав щодо цього житлового будинку за набувальною давністю, а тому підстав для задоволення цих вимог не вбачається.

Outcome: partial