Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~11 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що до адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради надійшло колективне звернення мешканців міста з приводу облаштування та благоустрою території біля будинку 147 по вулиці Скороходова у місті Миколаєві, на яке 02.06.2015 року було надано відповідь КО-425. Оскільки у тексті вказаного звернення було порушено питання щодо вжиття заходів реагування та притягнення до відповідальності [PERSON], а також зазначені неправдиві відомості, позивач звернувся 30.06.2015 року до відповідача з проханням надати йому копію звернення з метою реалізації права на захист шляхом притягнення до відповідальності осіб, які поширили недостовірну інформацію відносно нього. 14.07.2015 року позивачем було отримано відповідь №А-637 від 08.07.2015 року з повідомленням про те, що на його адресу надсилається копія скарги за виключенням відомостей, що містять конфіденційну інформацію про осіб, які її підписали, з посиланням на частину 2 статті 11 Закону України «Про інформацію». Не погодившись із даною відповіддю, позивач повторно звернувся до відповідала листом від 16.07.2015 року, в якому просив надати саме ксерокопію скарги відносно нього. На даний лист 03.08.2015 року за номером А-637/2 було отримано відповідь із відмовою у направленні ксерокопії скарги та рекомендовано у разі незгоди звернутися до вищестоящого органу або до суду. 12.08.2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати відомості про зазначених у скарзі осіб. На дане звернення отримано відповідь 31.08.2015 року за номером А-637/3 про відмову у наданні запитуваних [PERSON] відомостей на підставі ст. 10 Закону України «Про звернення громадян» та ст.ст. 11, 20, 21 Закону України «Про інформацію». 19.09.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою на видачу належним чином посвідченої копії звернення, отриманої разом з відповіддю від 08.07.2015 року за номером А-637. Від відповідача 25.09.2015 року отримано відповідь за номером А-637/4 про надання копії колективного звернення разом з копією цього звернення, без зазначення прізвищ та адрес осіб, яки його подали, з печаткою загального відділу адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради та штампом «з оригіналом згідно». 01.12.2015 року на адресу Миколаївського міського голови [PERSON] було надіслано лист з проханням зобовязати адміністрацію Заводського району Миколаївської міської ради до 15.12.2015 року видати позивачу фотокопію скарги «жителей Заводського района ул. Скороходова», на яку 02.06.2015 року надано відповідь КО-425. У звязку із неотриманням до 15.12.2015 року відповіді, позивач звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом відповідно до якого просив визнати неправомірною бездіяльність адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради щодо невидачі [PERSON] фотокопії скарги «жителей Заводського района ул. Скороходова», на яку 02.06.2015 року надано відповідь КО-425 та зобовязати відповідача надати фотокопію даного звернення. Вказаний позов задоволено. Позивач вважає, що внаслідок неправомірної діяльності відповідача щодо невидачі йому фотокопії скарги «жителей Заводського района ул. Скороходова», зареєстрованої адміністрацією Заводського району Миколаївської міської ради 20.05.2015 року за номером КО-425, на яку 02.06.2015 року надано відповідь КО-425, йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 гривень. У позовній заяві зазначає, що моральні страждання йому було завдано внаслідок того, що в період з 30 червня 2015 року по 23 травня 2016 року він був змушений витрачати особистий час для захисту свого порушеного права, що призвело до перевтоми, нервового напруження, втрати спокійного ритму життя, порушення звичного способу життя. На підставі викладеного, просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі. \~Представник адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що в період з липня 2015 року по січень 2016 року позивачу неодноразово надавалася копія звернення та відповіді на його скарги з цього питання. Так, на заяву [PERSON] щодо надання йому фотокопії колективної скарги мешканців Заводського району міста Миколаєва, 08.07.2015 року відповідачем надано копію відповідного звернення, яка не містила конфіденційної інформації про заявників. 20.07.2015 року до відповідача надійшла скарга позивача щодо повторної видачі ксерокопії скарги мешканців Заводського району міста Миколаєва. 03.08.2015 року позивачем на адресу відповідача направлено лист (вих. А-637/2 від 03.08.2015 року) щодо порядку розгляду скарг, передбаченого ч. 1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян». 25.09.2015 року відповідачем позивачу направлено належним чином посвідчену копію відповідного звернення. Вказав, що відповідачем неодноразово надавалась копія необхідного позивачу звернення, що свідчить про відсутність бездіяльності в діях відповідача, а тому безпідставними є вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, що завдана бездіяльністю відповідача. Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Особа, згідно ст. 19 ЦК України, має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 20.05.2015 року до адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради надійшла скарга «жителей Заводського района ул. Скороходова», яка була зареєстрована під номером КО-425. Дана скарга містила вимогу про вжиття заходів та притягнення до відповідальності громадянина [PERSON], який мешкає за адресою: вулиця Скороходова, 147, шляхом зобовязання його вчинити певні дії. В обґрунтування необхідності притягнення до відповідальності за текстом вказаної скарги зазначено, що [PERSON] викинув із свого подвіря глину на вулицю та на територію трамвайної зупинки, яка розташована навпроти його будинку, чим створив незручності для пішоходів та пасажирів трамваю, оскільки увечері при поганому освітленні вони постійно становляться у глину та не мають можливості обійти цей бруд. Крім того, даний громадянин при розширенні дороги перешкоджав службі в особі «Достроя» зробити повноцінну трамвайну зупинку, не беручи до уваги думку мешкаючих поряд людей, з тієї причини, що трамвайна зупинка буде перешкоджати йому на власному автомобілі заїжджати до себе на подвіря. В наслідок цього будівельники не насипали щебінь та не забетонували територію зупинки, у звязку з чим при посадці до трамваю, оскільки сходи є зависокими, перед тим, як зайти до вагону, мешканці, а особливо похилі люди, вимушені ставати не першу сходинку навколішки, а потім підійматися до салону вагону, що створює пасажирам незручності. 08.07.2015 року на звернення [PERSON] 02.07.2015 року до адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради щодо надання йому фотокопії колективної скарги мешканців Заводського району міста Миколаєва, відповідачем надано копію відповідного звернення, яка не містила конфіденційної інформації про заявників. 03.08.2015 року відповідачем на адресу позивача направлено лист (вих. А-637/2 від 03.08.2015 року) щодо із розясненням порядку розгляд скарг, передбаченого ч. 1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» у відповідь на лист позивача від 16.07.2015 року. 01.12.2015 року на адресу Миколаївського міського голови було [PERSON] надіслано лист з проханням зобовязати адміністрацію Заводського району Миколаївської міської ради до 15.12.2015 року видати позивачу фотокопію скарги «жителей Заводського района ул. Скороходова». 05.01.2016 року заступником Миколаївського міського головий [PERSON] було направлено фотокопію колективної скарги мешканців Заводського району (вх.. №КО-425 від 20.05.2015 року). Вказану фотокопію було направлено поштовим звязком, що підтверджується копією реєстру відправлень листів із Журналу реєстрації кореспонденції, відправленої поштою (а.с.44, 50). Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано неправомірною бездіяльність адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради щодо невидачі [PERSON] фотокопії скарги «жителей Заводського района ул. Скороходова», зареєстрованої адміністрацією Заводського району Миколаївської міської ради 20.05.2015 року за номером КО-425, на яку 02.06.2015 року надано відповідь КО-425; зобовязано адміністрацію Заводського району Миколаївської міської ради видати [PERSON] фотокопію скарги «жителей Заводського района ул. Скороходова», зареєстрованої адміністрацією Заводського району Миколаївської міської ради 20.05.2015 року за номером КО-425, на яку 02.06.2015 року надано відповідь КО-425. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно абз. 2 п.5, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт порушення прав позивача з боку відповідача на доступ до інформації та протиправність його дій і його вина підтверджується Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2016 року в справі 487/440/16-а. Позивач посилаючись на доведеність факту завдання йому моральної шкоди незаконними діями відповідача, щодо ненадання йому інформації про про осіб, які підписали колективну скаргу, зазначав, що моральна шкода полягає у перевтомі, нервовому напруженні, втраті нормального ритму життя та порушення звичного способу життя, в додаткових зусиллях для відновлення порушеного права. Звернення позивача за захистом порушених прав є правом позивача та способом захисту порушених прав, використання яких не може вважатись моральною шкодою. Що стосується інших втрат немайнового характеру, зазначених позивачем, то враховуючи обсяг порушених прав позивача - ненадання йому інформації про місце мешкання осіб, які подали скаргу, та їх підписи, несуттєве правове значення для позивача такої інформації, з огляду на зміст скарги, який за своєю суттю є оціночними судженням, вираженням суб'єктивної думки, переконанням авторів стосовно певних обставин, які не можуть бути спростовані, і цей зміст спрямований не на образу позивача (приниження його честі та гідності), а на перевірку викладених в скарзі обставин, зважаючи, також, на ту обставину, що зміст скарги (без зазначення адрес та підписів авторів) доводився до відома позивача, суд приходить до висновку, що вирішення судом на користь позивача спору з відповідачем про надання інформації (Постанова Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2016 року в справі 487/440/16-а)є достатньою моральною компенсацією для відшкодуваня заподіяної йому моральної шкоди, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу грішми. Виходячи з викладеного та оцінивши належність, допустимість і достовірність доказів у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди грішми не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed