Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

10 березня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» про захист прав споживача та стягнення коштів. В обґрунтування якого зазначено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу. Відповідач неодноразові вимоги позивача щодо повернення депозитних коштів по банківському вкладу не виконав, кошти по вклад не повернув, тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору вкладу № 569878-10.09./0209 в сумі 14\~000\~грн. (а.с.1 3). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Вказував, що кошти по депозитному вкладу не повернуті. Позивач в ході розгляду справи вказував, що він з 2007 року є клієнтом банку, в якого із вказаного часу користувався депозитними послугами, в 2013 році між позивачем та відповідачем був укладений депозитний договір на суму 13\~600 грн., в 2014 році позивач виявив намір повернути суму вкладу, проте працівником банку було запропоновано укласти новий депозитний договір на суму 14\~000 грн. на строк один місяць, з чим позивач погодився та уклав новий договір. Проте після спливу строку вкладу депозитні кошти повернуті не були. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вказував, що позивачем були внесенні депозитні кошти в розмірі 1 857 грн, які в серпні 2014 року були повернуті. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. 02 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та [PERSON] був укладений договір № 569878-10090209 банківського строкового вкладу (депозиту) «накопичувальний», за умовами якого бак прийняв від [PERSON] грошові кошти в розмірі 14\~000 грн. на вкладний рахунок № [NUMBER], строк вкладу становить 1 місяць, з 02 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року, розмір річних процентів на вклад становить 19 % (а.с.8). В серпні 2014 року позивач звернувся до банку із заявою в якій вказав, що по закінченню строку вкладу, грошові кошти повернуті не були (а.с.9). Банк у відповідь вказав, що станом на 18 вересня 2014 року проводиться перевірка щодо факту укладання договору банківського строкового вкладу та внесення вкладу до каси банку (а.с.10). В матеріалах справи наявний меморіальний ордер № 1 від 02 червня 2014 року про внесення на рахунок [NUMBER] коштів в розмірі 1857 грн. (а.с.77). Позивач вказував, що в день укладення договору мова йшла про вклад у розмірі 14\~000 грн. а не в розмірі 1\~857 грн. тому був укладений відповідний договір. Чому працівником банку були внесені кошти в розмірі 1\~857 грн. і де зникла решта коштів йому невідомо. Представник позивача в судовому засіданні вказував, що решту коштів працівник банку привласнив собі, відносно працівника відкрито кримінальне провадження щодо незаконного заволодіння коштами. Постановою слідчого СЧ СВ Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 03 вересня 2014 року, [PERSON] було визнано потерпілим в кримінальному провадженні за №\~12014042000000022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, оскільки [PERSON] було заподіяна матеріальна шкода (а.с.34). На запит суду посадова особа Дніпропетровського ВП ГУНН в Дніпропетровській області повідомила, що в провадженні поліції перебуває кримінальне провадження № 12014042000000015 від 09 серпня 2015 року, за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, надати матеріали даного кримінального провадження не можливо, оскільки вони були витребування та направленні до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 (а.с.110). Неодноразові звернення суду до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 з приводу надання матеріалів кримінального провадження для всебічного та повного розгляду даної цивільної справи були проігноровані, матеріали справи до суду не надані (а.с. а.с. 113, 117). З матеріалів справи вбачається, що позивач ще з 2007 року є клієнтом банку, що підтверджується договором № 73203:529 про видачу платіжної картки НСМЕП і розрахункове обслуговування фізичної особи з відкриттям банківських рахунків (а.с.68-70). Між банком та позивачем в 2013 році укладався договір № 73203-10.04/1437/0210 банківського строкового вкладу (депозиту) за умовами якого банк прийняв від [PERSON] грошові кошти на депозитний рахунок в розмірі 13\~600 грн. (а.с.72) 31 травня 2013 року [PERSON] вніс на депозитний рахунок кошти в розмірі 13\~600 грн. (а.с.73). Доказів повернення вказаних депозитних коштів відповідачем позивачу до матеріалів справи не надано, позивач заперечує факт отримання вказаного депозиту, вказує, що вказані кошти, а також частина нарахованих відсотків разом в сумі 14\~000,00 грн. були переведені на новий рахунок відповідно до умов нового депозитного договору. При цьому в матеріалах справи наявні примірники депозитного договору №\~569878-10090209 від 02 червня 2014 року як на суму 14\~000 грн. (а.с. 8), так і на суму 1\~857 грн. (а.с. 75). Причини одночасного складання одного й того ж договору з різними сумами депозиту відповідачем пояснені не були. За цих обставин суд вважає, що відповідачем все ж таки були прийняті від позивача на депозитний рахунок кошти в розмірі 14\~000 грн. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи №6-140цс13 передбачає, що відповідно до змісту ст.ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В матеріалах справи відсутні докази повернення позивачу грошового вкладу тому суд вважає за необхідне в судовому порядку стягнути суму вкладу в розмірі 14\~000 грн. Згідно ч.3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору відповідно до ст.22 Закону України про судовий збір та у звязку з повним задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved