Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

11 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 25.04.2015 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між ними на даний час фактично припинені. Причина розпаду сімї полягає у негідній поведінці відповідача, застосування з боку останнього до позивача фізичного насилля. Вважаючи, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим, просила його розірвати, залишивши їй шлюбне прізвище. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], діюча на підставі довіреності, у судове засідання не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Зазначив, що проти розірвання шлюбу заперечує, посилаючись на своє бажання до збереження шлюбу та наявність малолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 25 квітня 2015 року, актовий запис № 173. У шлюбі мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд вважає необхідним зауважити, що і укладення шлюбу, і його розірвання ґрунтуються, зокрема, на вільному волевиявленні особи. У першому випадку це вільне волевиявлення як чоловіка, так і жінки, направлене на створення союзу, у другому одного з подружжя. Ухвалою суду від 12 липня 2017 року подружжю [PERSON] та [PERSON] було надано строк для примирення протягом двох місяців. Враховуючи той факт, що наданий судом строк для примирення подружжя не призвів до позитивного результату, позивач [PERSON] наполягає на позові, та вважаючи, що вжито всіх можливих заходів у відповідності до ст. 111 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved