Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

11 березня 2015 року Новосанжарська центральна районна лікарня звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником. Позов обґрунтовувала тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають з Новосанжарською ЦРЛ у трудових відносинах згідно наказів № 67-к від 01.08.1989 року, № 37-к від 28.07.1978 року, працюють на посаді лікаря-акушера-гінеколога в Новосанжарській ЦРЛ. Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08.12.2014 року, справа № 1-39/11, провадження 1/542/3/14, [PERSON] та [PERSON] були визнані винними у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 140 КК України. Вироком цього ж суду за позовом [PERSON] до Новосанжарської ЦРЛ, з Новосанжарської ЦРЛ стягнута матеріальна шкода відповідно частини 1 статті 1201 ЦК України в загальній сумі 8056 грн., яку Новосанжарська ЦРЛ виплатила в повному обсязі. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів, у порядку регресу, шкоду, завдану установі, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Представник позивача позов просила задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, надав до суду письмові заперечення, та пояснив, що його вина у завданні шкоди відсутня, обставини, з якими пов'язуються причини для відшкодування шкоди, виникли внаслідок невиконання ЦРЛ обов'язків про забезпечення нормальних умов праці, з цих підстав просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, зазначила, що її вина відсутня, тому просила у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі меморіального ордеру № 1 від 03.02.2015 року на суму 3334,00 грн. (три тисячі триста тридцять чотири грн. 00 коп.) та меморіального ордеру № 2 від 03.02.2015 року на суму 4722,00 грн. (чотири тисячі сімсот двадцять дві грн. 00 коп.) Новосанжарська ЦРЛ сплатила [PERSON] матеріальну шкоду відповідно частини 1 статті 1201 ЦК України в загальній сумі 8056 грн. (а.с. 8-9). Пункт 3 частини 1 статті 134 КЗпП України передбачає, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року передбачає, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП України), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода, заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом. Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08.12.2014 року, справа № 1-39/11, провадження 1/542/3/14, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 140 КК України, та притягнутий до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення права обіймати посади лікаря-акушера-гінеколога. На підставі п. 5 ст. 74 КК України [PERSON] звільнений від покарання у зв'язку із закінченням строків давності (а.с. 10-17). Вироком [PERSON] була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 140 КК України, та притягнута до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення права обіймати посади лікаря-акушера-гінеколога. На підставі п. 5 ст. 74 КК України [PERSON] звільнена від покарання у зв'язку із закінченням строків давності (а.с. 10-17). За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що твердження відповідачів про відсутність їх вини, та відповідно наслідків для стягнення з них шкоди, завданої установі, повністю спростовуються вироком суду, та є тим фактом, що доказуванню не підлягає. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року встановлює, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Частина 1 статті 130 КЗпП України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Частина 1 статті 212 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved