Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

10 травня 2017 р. до Апеляційного суду м.Києва надійшли матеріали позовної заяви представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» - Мельніченко О.Д. та клопотання про визначення підсудності матеріалів позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу автомобіля та договору добровільного страхування наземного транспорту недійсними. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12 травня 2017 року підсудність матеріалів вищезазначеної позовної заяви визначено Деснянському районному суду м.Києва. 07 червня 2017 року ухвалою Деснянського районного суду м.Києва відкрито провадження по вищезазначеному позову. Позивач мотивував вимоги свого позову тим, що 15.08.2015 р. між АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 7689а5р. В пункті 5 договору страхування зазначено інформацію про застрахований транспортний засіб, «Toyota Land Cruiser 200», д/н [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. 23.08.2016 р. на контакт-центр АТ «СК «АХА Страхування» звернувся [PERSON] та повідомив про незаконне заволодіння транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 200», яке трапилося 22.08.2016 р. в м. Києві на просп. Оболонському, 28-А, коли ним після залишення транспортного засобу близько 20.00-21.00 на не охоронюваній стоянці, приблизно о 23.00. було виявлено його відсутність. Слідчим відділом Оболонського УП ГУНП у м. Києві були внесені відомості про незаконне заволодіння зазначеним транспортним засобом до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В процесі врегулювання заявленого випадку, позивачем було отримано лист Територіального сервісного центру №1243 Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровської області вих. №31/4-1243/1184 від 06.09.2016 р., відповідно до якого: автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], був зареєстрований 07.08.2015 р. в центрі ДАІ 1213 за [PERSON], [INFO]. 05.02.2016 р. реєстрація зазначеного автомобіля була скасована, так як додатковою перевіркою встановлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12.10.2012 р., на підставі якого проводилась реєстрація автомобіля 07.08.2015 р. не відповідає бланкам встановлених зразків і виготовлений не на підприємстві, яке має на це дозвіл. 03.01.2017 р. позивач отримав відповідь від Головного сервісного центру МВС України № 31/27-4248 від 23.12.2016 р., з якої вбачалось, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», 2012 р.в. вперше на території України було зареєстровано 12.10.2012 ВРЕР ДАІ м. Сімферополь за [PERSON], 16.07.2015 р. зазначений автомобіль було перереєстровано у Центрі ДАІ 1213 з обслуговування м. Кривий Ріг за довідкою-рахунком на [PERSON] та 07.08.2015 р. в тому ж реєстраційному підрозділі за довідкою-рахунком було перереєстровано на [PERSON] Крім того, 19.09.2016 р. позивач АТ «СК «АХА Страхування» від [PERSON] отримав заяву, відповідно до якої стало позивачу відомо, що станом на 19.09.2016 р. [PERSON] володіє автомобілем [NUMBER], номер кузова [NUMBER], на підтвердження чого було надано копію свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля, копію висновку НДБСЕ «Сантадор» №0216/1л спеціаліста з трасологічного дослідження автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», від 16.02.2016 р. та копію додатку до висновку Головного сервісного центру МВС № 7350 від 16.02.2016 р. Таким чином, як вбачається з наявних у позивача матеріалів та інформації, договори купівлі-продажу автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», номер кузова [NUMBER] між відповідачем [PERSON], та відповідачем [PERSON], було укладено шляхом оформлення довідки-рахунку серії ААЕ № 145578 від 28.05.2015 р.; відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], було укладено шляхом оформлення довідки-рахунку серія ААЕ № 277707 від 07.08.2015 р. На думку позивача дані правочини суперечать вимогам Закону, додержання яких є обов'язковим для його чинності, а тому наявні підстави для визнання їх недійсним. Отже, договір купівлі-продажу транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200» укладеного між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], вчинений шляхом оформлення довідки-рахунку серії ААЕ № 145578 від 28.05.2015 р., повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки данний правочин суперечить вимогам ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 626 ЦК України, адже відсутні будь-які ознаки та підтвердження особистого волевиявлення [PERSON], на його укладення; він суперечить п. 1 ст. 228 ЦК України, так як спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; наявний факт підробки документів при реєстрації вказаного транспортного засобу на [PERSON]; [PERSON] належний йому вищезазначений автомобіль було продано [PERSON], та в подальшому [PERSON], у власності якої, на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] даний автомобіль й нині перебуває. Крім того, договір купівлі-продажу транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200» укладений між [PERSON] та [PERSON] (довідка-рахунок серія ААЕ № 277707 від 07.08.2015 р.) та договір страхування є похідним від договору купівлі-продажу транспортного засобу. Позивач в позові зазначає, що у [PERSON] як страхувальника за договором страхування відсутній законний майновий інтерес до вказаного транспортного засобу. Таким чином, договори купівлі-продажу які укладені шляхом оформлення довідок-рахунків та договір страхування як правочин вчинений позивачем під впливом помилки, мають бути визнані недійсними з моменту укладення. Представник позивача Мельніченко О.Д. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. В обґрунтування вимог навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. 16.11.2017 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» - Мельніченко О.Д. подав до суду клопотання про витребування докзів. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи був повідомлен належним чином, через офіційний сайт «Судова влада України» Деснянського районного суду міста Києва, оскільки відповідач на даний час проживає на окупованій території в АР Крим. Відповідачі [PERSON], [PERSON] про розгляд справи судом повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності на адресу суду не надходили, поштові повідомлення повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явились, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року задоволено клопотання представника позивача ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» - Мельніченка О.Д., та витребовано від Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України: копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, згідно з яким автомобіль «Toyota Land Cruiser 200»,VIN-[NUMBER], було зареєстровано на громадянина [PERSON]; матеріали реєстраційної справи: договір купівлі - продажу автомобля, довідку - рахунок, заяву про проведення перереєстрації, висновку експертного дослідження, квитанцій про сплату послуг та інші документи щодо переоформлення транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200», VIN-[NUMBER] з [PERSON] на [PERSON]. Судом встановлено, що 15.08.2015 р. між АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 7689а5р. В пункті 5 договору страхування зазначено інформацію про застрахований транспортний засіб, яким є «Toyota Land Cruiser 200», д/н [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. 23.08.2016 р. на контакт-центр АТ «СК «АХА Страхування» звернувся [PERSON] та повідомив про незаконне заволодіння транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 200», яке трапилося 22.08.2016 р. в м. Києві на просп. Оболонському, 28-А. Слідчим відділом Оболонського УП ГУНП у м. Києві внесені відомості про незаконне заволодіння транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 200», 23.08.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100050008499 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. 06.09.2016 р. ПАТ «СК «АХА Страхування» отримано лист з Територіального сервісного центру №1243 Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровської області, в якому було зазначено, що автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], був зареєстрований 07.08.2015 р. в центрі ДАІ 1213 за [PERSON], [INFO]. 05.02.2016 р. реєстрація зазначеного транспортного засобу була скасована згідно п. 40 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. №1388 зі змінами та доповненнями, так як додатковою перевіркою встановлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12.10.2012 р., на підставі якого проводилась реєстрація транспортного засобу 07.08.2015 р. не відповідає бланкам встановлених зразків і виготовлений не на підприємстві, яке має на це дозвіл, що підтверджується висновком експертного дослідження № 4/35/2Д від 03.02.2016 р. (а.с. 50). Згідно даних Єдиного державного реєстру, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] та номерні знаки [NUMBER], знаходяться в розшуку з 05.02.2016 р. Крім того, згідно бази даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», 2012 р.в. вперше на території України було зареєстровано 12.10.2012 ВРЕР ДАІ м. Сімферополь за [PERSON], 16.07.2015 р. зазначений автомобіль було перереєстровано у Центрі ДАІ 1213 з обслуговування м. Кривий Ріг за довідкою-рахунком на [PERSON] та 07.08.2015 р. в тому-ж реєстраційному підрозділі за довідкою-рахунком було перереєстровано на [PERSON] 19.09.2016 р. позивач АТ СК «АХА Страхування» отримав заяву від [PERSON] з якої вбачалось, що автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», д.н [NUMBER] номер шасі [NUMBER] належить [PERSON] яким вона користується поданий час. Крім того, [PERSON] зазначила, що вона ніколи не заявляла працівникам правоохоронних органів щодо викрадення свого автомобіля, про що подала відповідну заяву до Оболонського райвідділу м. Києва щодо закриття кримінальної справи по факту викрадення вказаного автомобіля (а.с. 42). Договори купівлі-продажу автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», номер кузова [NUMBER] між відповідачами [PERSON] та [PERSON], було укладено шляхом оформлення довідки-рахунку серії ААЕ № 145578 від 28.05.2015 р., та відповідачами [PERSON] та [PERSON], було укладено шляхом оформлення довідки-рахунку серія ААЕ № 277707 від 07.08.2015 р. Судом встановлено, що слідчим відділом Криворізького відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015040230000648 від 04.12.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 289 КК України, а саме серед інших й факту перереєстрації на підставі підроблених документів транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200», номер кузова VIN-[NUMBER], д/н [NUMBER]. Відповідно до листа № 31/27-4248 від 23.12.2016 р. головного сервісного центру МВС України вбачається, що Територіальним сервісним центром № 1243 05.02.2016 р. автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», номер кузова [NUMBER], 2012 р.в. було знято з обліку з [PERSON] у зв'язку зі скасуванням реєстрації, та 09.02.2016 р. даний автомобіль було знято з обліку з [PERSON] теж у зв'язку зі скасуванням реєстрації. Згідно додатку до висновку Головного сервісного центру МВС № 7350 від 16.02.2016 р. та листом НДБСЕ «Сантадор» №80 від 20.09.2016 р. слідує, що за зверненням власника автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», номер кузова [NUMBER], [PERSON], у зв'язку з наявністю в Україні автомобіля-двійника, було проведено спеціальне дослідження автомобіля, відповідно до якого ідентифікаційні номера та номерна площадка зазначеного автомобіля не змінювалися. Крім того, 24.02.2016 р. ТСЦ № 6341 РСЦ в Харківській області МВС України «Toyota Land Cruiser 200», номер кузова [NUMBER], згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № ТСЦ6341/1/989 від 24.02.20.16 р. укладеного від імені [PERSON] з [PERSON] та на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] було зареєстровано за [PERSON] Попереднім власником транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200», [PERSON] автомобіль було зареєстровано на своє ім'я 17.02.2016 р. в Центрі 8044 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Про відсутність внесення змін до номерів агрегатів транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200», який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належав [PERSON], свідчить також висновок експертного дослідження №21/230/4901 від 24.02.2016 р., складений експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388(в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах, інші документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. З огляду на таке довідка-рахунок є документом, який підтверджує укладення правочину щодо переходу права власності на автомобіль та тягне за собою зміну його власника. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Умовами ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за- нього певну грошову суму. Тобто, скасування реєстрації автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», номер кузова [NUMBER]», з [PERSON] та [PERSON] свідчать про те, що, [PERSON] не звертався до Центру ДАІ 1213 з відповідною заявою, та не вчиняв дій щодо оформлення договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля. Таким чином, відповідач [PERSON], маючи на меті продати власний автомобіль, [PERSON], який в підсумку було зареєстровано за [PERSON] під д/н [NUMBER], для підтвердження його оригінальності та відсутності змін в номері кузова звернувся до НДБСЕ «Сантодор», за результатами якого складено висновок №0216/1л спеціаліста з трасологічного дослідження автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», від 16.02.2016 р. та продубльовано ідентифікаційний номер (номер шасі) «[NUMBER]» на вертикальній поверхні правої середньої стійки кузова (а.с. 43-46). З огляду на наведені обставини та факти, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200», номер шасі [NUMBER], недійсним з моменту укладення, виходячі з наступного. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією з сторін правочину, так і іншою заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, договір купівлі-продажу транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200» укладеного між [PERSON] та [PERSON], вчинений шляхом оформлення довідки-рахунку серія ААЕ № 277707 від 07.08.2015р. та договір страхування є похідним від договору купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та [PERSON], Крім того, суд вважає, що у [PERSON] як страхувальника за договором страхування був відсутній законний майновий інтерес до вказаного транспортного засобу. Частиною 1 ст.229 ЦК України, визначено якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Частиною 2 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Тому, в даному випадку також має місце укладення ПАТ «СК «АХА Страхування» договору добровільного страхування як правочину під впливом помилки. Крім того, про наявність помилки свідчить той факт, що якби під час укладення договору страхування АТ «СК «АХА Страхування» володіло інформацією про те, що бере на страхування автомобіль з підробленим номером кузова, та який зареєстровано на підставі підроблених документів, такий правочин позивачем вчинено не було б. Тобто, обставини, щодо яких помилилася АТ «СК «АХА Страхування» як сторона правочину, існували на момент укладення договору, і це є помилкою щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей автомобіля, що є об'єктом правочину. Як зазначено судом вище, недодержання вимог закону в момент укладення правочину має наслідком визнання його недійсним. Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині визнання недійсними договори купівлі-продажу, що були укладені шляхом оформлення довідок-рахунків відповідає вимогам закону, відтак, дана вимога може бути задоволена судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі. Позивач, посилаючись на незаконність укладеного між сторонами договору повинен був надати докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору є дисбаланс прав і обов'язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди позивачу. Такі докази були надані суду. Таким чином, в матеріалах справи наявні докази, які дають суду підстави вважати договори купівлі-продажу автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» та договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», недійсними. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. З врахуванням викладених обставин, оцінюючи всі надані сторонами і досліджені судом докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позивачем при подачі позову було сплачено 4800,00 грн. судового збору (а.с.80). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Так, ч.1,2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Виходячи з викладеного, оскільки суд зробив висновок про задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог по 1600,00 грн. з кожного.

Outcome: approved