Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

11 червня 2019 року позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем. На теперішній час шлюб розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не цікавиться про життя доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, в добровільному порядку грошових коштів на утримання дитини не надає, спілкуватися з донькою не бажає. Таким чином, позивач просить суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] У підготовче засідання позивач не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У підготовче засідання відповідач не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення. У підготовче засідання представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району не з`явилася, але до суду від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. До заяви було долучено висновок заступника голови районної адміністрації № 1766/01-37/05 від 16.07.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 22-23). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги заяву позивача, відповідача та представників третіх осіб, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 401 від 10 жовтня 2006 року (а.с. 13). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: матір - [PERSON] та батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 369 від 20 квітня 2006 року (а.с. 6). На теперішній час неповнолітня - [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 12) та знаходиться на її утриманні. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 2-3527/2006 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 250,00 грн. щомісячно, починаючи з 23.03.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , станом на 31.05.2019 року складає 13 831 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Кислициною Ю.Д. від 11.06.2019 року (а.с. 7-11). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Відповідно до ст.. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу та своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом випливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень п. 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , складеного заступником голови районної адміністрації № 1766/01-37/05 від 16.07.2019 року, до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з`явився батько - [PERSON] та написав заяву, в якій погодився з позовними вимогами та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , 2006 року народження, у зв`язку з чим з урахуванням інтересів дитини орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити [PERSON] , 1978 року народження, батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до відповіді КЗ «ЦПМСД № 6» про здоров`я дитини [PERSON] , 2006 року піклується мати (а.с. 17); адміністрація гімназій № 8, в якій навчалася дитина з 1 по 4 клас, повідомила, що батько у навчально-виховному процесі участь не приймав, батьківські збори не відвідував, справами доньки не цікавився (а.с. 14-15); адміністрацією Запорізького багатопрофільного ліцею «Перспектива», який наразі відвідує донька сторін, зазначено, що батько участі у вихованні доньки не приймає, успіхами та поведінкою доньки не цікавиться (а.с. 18). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний, і моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участь у навчально-виховному процесі. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Враховуючи вищевикладене, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, беручи до уваги той факт, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наявність підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved