Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

11 жовтня 2018 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення права користування житловим будинком. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку окрім позивача зареєстрована його донька [PERSON], яка понад п'яти років тому виїхала до Італії, де наразі працює, проживає та наміру повертатися на постійне місце проживання в Україну не має. За місцем реєстрації відповідач з'являється лише раз на рік, щоб відвідати рідних, та будь-якої участі в утриманні будинку не приймає, разом з позивачем не проживає, спільного господарства не веде, має на меті залишитися постійно проживати за кордоном. Коли останній раз [PERSON] спілкувався з донькою, остання не заперечувала проти зняття її з реєстрації в смт. Більмак Більмацького району Запорізької області, проте самостійно прибути для добровільного зняття з реєстрації відмовилася. Позивач має намір реалізувати житловий будинок, однак через відмову відповідача від зняття з реєстрації добровільно, він обмежений у праві вільно розпоряджатися своїм майном. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON], [INFO], права користування житловим будинком, який належить [PERSON] та розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення) відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України. Суд дійшов висновку про те, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого в.о. державного нотаріуса Куйбишевскої держнотконтори 14 грудня 2001 року за реєстровим №1063, [PERSON] належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вище вказаному будинку, що підтверджується відповідно копіями паспорту [NUMBER] виданого Куйбишевським РВ УМВС України в Запорізькій області 12 січня 1998 року, та паспорту [NUMBER], виданого Куйбишевським РВ УМВС України в Запорізькій області 01 жовтня 2003 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] понад п'яти років тому виїхала до Італії, де наразі працює, проживає та наміру повертатися на постійне місце проживання в Україну не має. За місцем реєстрації відповідач з'являється лише раз на рік, щоб відвідати рідних, та будь-якої участі в утриманні будинку не приймає, разом з позивачем не проживає, спільного господарства не веде, має на меті залишитися постійно проживати за кордоном. Коли останній раз [PERSON] спілкувався з донькою, вона не заперечувала проти зняття її з реєстрації в смт. Більмак Більмацького району Запорізької області, проте самостійно прибути для добровільного зняття з реєстрації відмовилася. Позивач має намір реалізувати житловий будинок, однак через відмову [PERSON] від зняття з реєстрації добровільно, він обмежений у праві вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається зі змісту зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Враховуючи те, що відповідач тривалий час не проживає у будинку, власником якого є позивач, та його реєстрація порушує (обмежує) право користування власністю [PERSON], у зв'язку з чим вимоги останнього є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою суду від 19.10.2018 року позивача було звільнено від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved