Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

11.12.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Красноармійського індустріального інституту ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» про стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку одинокій матері. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 01.09.2003 року по 30.09.2014 р. Вона працювала в установі відповідача старшим викладачем. Вказує на те, що службовими особами Красноармійського інституту ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» їй було відмовлено в праві на отримання грошової компенсації за невикористану соціальну додаткову відпустку за період 2006-2013 роки, передбачену п. 4 ч. 4 ст. 4, ст.. 19 Закону України «Про відпустки», на яку вона має право як одинока матір. Про можливість отримання додаткової соціальної відпустки вона дізналася у 2009 році, але службовими особами особами відділу кадрів в усній формі їй було відмовлено в отриманні цієї відпустки з різних причин. У вересні 2014 року нею знову було представлено документи, що підтверджують її статус самотньої матері, і вона нарешті отримала соціальну додаткову відпустку у розмірі 10 календарних днів. 30.09.2014 року вона була звільнена з посади у зв'язку із закінченням терміну строкового трудового договору на підставі наказу № 116-02 від 30.09.2014 року. При проведенні остаточних розрахунків з нею, вона вважає, що грошова компенсація за невикористані соціальні відпустки нарахована і сплачена не була. На всі її спроби врегулювати дане питання мирним шляхом її було надано жорсткі відмови з боку адміністрації відповідача. Загальний термін додаткової соціальної відпустки за період часу з 2006-2013 року становить 68 календарних днів. Відповідно до здійснених нею розрахунків заборгованості сума компенсації заборгованості за невикористані додаткові соціальні відпустки становить 7913,84 грн. Так як фактично розрахунку не було, то вважає, що відповідач повинен виплатити їй компенсацію у вигляді середнього заробітку за весь час затримки відповідно до ст.. 117 КЗпП України. Згідно її розрахунку сума заборгованості станом на 08.01.2015 року становить 11062,10 грн. Дані суми вона просить стягнути з відповідача. Також в результаті протиправної і неправомірної бездіяльності відповідача при її звільненні 30.09.2014 року вона зазнала значних моральних страждань. Суми грошових компенсацій, які вона не отримала при звільненні могли бути для неї, як для самотньої матері, вагомим джерелом доходів на утримання неповнолітньої доньки. Затримуючи розрахунок при звільненні. Відповідач поставив її у скрутне матеріальне становище. У зв'язку з цим вона дуже хвилювалася з приводу неможливості своєчасно вносити кошти в рахунок погашення кредиту і необхідності займати гроші у сусідів. Після жорстких неприємних розмов зі службовими особами інституту вона стала знервованою та роздратованою, її здоров'я погіршилось і їй необхідно було витрачати гроші на лікування. Також їй довелося витрачати час на підготовку позову і кошти на консультації з адвокатом. Отримавши грошову компенсацію вона мала би можливість забезпечити своїй дитині більш достойний рівень життя. Моральну шкоду оцінює у 3000 грн. Також просить стягнути з відповідача судовий збір за подання клопотання про витребування доказів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Черненко в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Надала до суду письмові заперечення. Суд заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 01.09.2003 року по 30.09.2014 р. Працювала в Красноармійському індустріальному інституті на посаді старшого викладача кафедри природних наук (а.с. 08-11), за контрактом. Строк дії данного контракту, відповідно до ст. 21 КЗпП України, був встановлений за угодою сторін та закінчився 30.09.2014 року (а.с. 62). У зв'язку з закінченням строку дії контракту, 30.09.2014 позивачку [PERSON] було звільнено, що також підтверджується копією її трудової книжки (а.с. 08.11). На теперішній час позивачка [PERSON] працює вчителем інформатики в загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 15 м. Красноармійська Донецької області з 01.10.2014 року по теперішній час з навчальним навантаженням 11 годин (а.с. 18-19). Згідно свідоцтва про народження дитини Серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Під час роботи, в 2013 році, [PERSON] зверталася до відділу кадрів КІІ ДонНТУ з приводу можливості отримання додаткової відпустки як одинокій матері. Та їй провідним фахівцем відділу кадрів [PERSON] було роз'яснено можливість отримання відповідної додаткової відпустки за умови підтвердження факту виховання доньки [PERSON], без участі батька, що підтвердила під присягою свідок [PERSON] у судовому засіданні. Згідно ст.. 19 Закону України «Про відпустки» № 504/96, жінці, яка працює і має двох і більше дітей віком до 15-ти років або дитину-інваліду або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері, а також особі, яка взяла дитину під опіку, надається щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів» одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. 11.09.2014 року [PERSON] звернулася із письмовою заявою до відповідача про надання додаткової соціальної відпустки одинокій матері (а.с. 64). На підтвердження права на отримання відпустки [PERSON] надала копію свідоцтва про розлучення, довідку від 10.09.2014 з навчального закладу, де навчається донька, в якій, зі слів класного керівника зазначено, що батько [PERSON], учениці 8-А класу ЗОШ № 2 м. Красноармійська, [PERSON] школу не відвідує, не приходить на батьківські збори, не цікавиться успішністю доньки і не бере участі у її вихованні (а.с. 63). Установою відповідача на підставі особистої заяви та відповідних документів було надано додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері за 2014 календарний рік тривалістю 10 календарних днів згідно вимог ст.. 19 Закону України «Про відпустки». Таким чином судом встановлено, що із відповідною письмовою заявою про надання додаткової соціальної відпустки згідно норм ст.. 19 З.У. «Про відпустки» позивач [PERSON] звернулася до відповідача у 2014 році із наданням відповідних документів, які підтверджують її статус одинокої матрі, та відповідачем було надано дану відпустку за 2014 рік строком 10 календарних діб. Тобто в діях відповідача не було порушень діючого трудового законодавства, оскільки додаткова соціальна відпустка одинокій матері надається з моменту підтвердження статусу одинокої матері особи. Позовні вимоги, щодо відшкодування моральної шкоди, середнього заробітку та судового збору є похідними від основної вимоги, щодо правомірності невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку, а тому також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed