Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

10.09.2021 року до Самарського районного суду міста Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому позивач просить суд - стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 200 доларів США. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] є знайомим позивача. 1 грудня 2020 року, позивач [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 200 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки, яка написана та підписана власноручно відповідачем. Останнім днем позики згідно розписки визначено 01.12.2020 року. На теперішній час [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконані жодним чином. Позивач неодноразово намагався зв`язатися з відповідачем за допомогою телефону, декілька разів прибував за його місцем проживання, але відповідач уникає спілкування та повернення боргу. Тому позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Відповідач у встановлений законом та судом строк не подав відзиву на позов. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.09.2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до спрощеного позовного провадження (а.с.13). Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання, призначені на 26.10.2021 року, 15.11.2021 року, 07.12.2021 року, не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, відзив на позовну заяву не подав. Суд повідомляв відповідача про судові засідання, шляхом надання оголошення на сайті « Судова влада України» (а.с. 18-19). У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу заочно. Під час розгляду справи судом було заслухано пояснення позивача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.10.2020 року відповідач [PERSON] , паспорт № [NUMBER] , виданий 04.04.1997 року Самарським РВ ДГУ УМВС, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , залишив розписку, за змістом якої взяв у борг грошову суму у розмірі 200 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути борг позивачу у повному обсязі протягом 2 місяців, тобто не пізніше 01.12.2020 (а.с.23). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу несплати відповідачем боргу перед позивачем за борговою розпискою від 01.10.2020 року у розмірі 200 доларів США. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, а також Верховним Судом від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18 (провадження № 61-15895св19), що на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що укладений сторонами письмовий договір позики у вигляді боргової розписки підтверджує факт укладення такого договору та передачі позикодавцем [PERSON] грошової суми позичальнику [PERSON] . Тобто між сторонами виникло боргове зобов`язання зі сплати суми позики у розмірі 200 доларів США. При цьому суд бере до уваги те, що позивач надав суду оригінал розписки, що згідно з положеннями статті 545 ЦК України, свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не було виконано. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, другою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, станом на момент судового розгляду справи заборгованість за договором позики не була сплачена відповідачем, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати суми позики у розмірі 200 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день постановлення рішення складає 5475,82 грн. (з розрахунку 1 долар США - 27,3791 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд, з урахуванням викладеного вище, доходить висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, оформленого борговою розпискою від 01.10.2020 року, підлягає задоволенню повністю. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved