Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

12 березня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями службової особи. Позивач у позові та його представник в ході судового засідання посилаються на те, що з вини службових осіб Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області втрачений речовий доказ, а саме рентгенівські знімки потерпілої про наявність перелому ребр і є доказом отриманих нею тілесних ушкоджень середньої тяжкості, який має істотне значення у кримінальному провадженні. Моральна шкода полягає у тривалості негативних наслідків, які виникли в зв`язку з порушенням її прав як потерпілої у кримінальному провадженні, що вплинули на істотні зміни у її способі життя, більше п`яти років триває досудове слідство за фактом ДТП, внаслідок незаконних дій слідчих Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, тривалий розгляд та недбале ставлення слідчих до ведення досудового розслідування, втрата з вини органу досудового розслідування речового доказу призвело до моральних страждань, які позивачка оцінює в розмірі 100 000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав надані ним заперечення проти позову, вказавши, що дії їх працівників відповідають вимогам діючого законодавства, при розслідуванні вказаної кримінальної справи і проведенні слідчих процесуальних дій діяли відповідно до вимог закону і нічого не порушували, факт втрати рентгенівських знімків саме співробітниками Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП не встановлено. Вважають, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зав`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зав`язків, стану та стосунків внаслідок зникнення рентгенівських знімків. Вважають позовні вимоги безпідставними і не можливим їх задоволення. Просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзив відповідача-2 Державної казначейської служби України за своїм змістом є аналогічним до відзиву відповідача-1 та ґрунтується на позиції недоведеності позивачем факту заподіяння їй моральної шкоди. На відзив відповідача-1 представником позивача надано пояснення в яких він зазначив, що систематичною бездіяльністю службових осіб органу досудового розслідування, винесення незаконних постанов про закриття кримінального провадження, порушення розумних строків досудового розслідування, не ефективним досудовим розслідуванням, позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у глибоких та тривалих душевних страждань, які зазнала позивач внаслідок неправомірних дій та бездіяльності службових осіб органу досудового розслідування, на протязі тривалого часу позивач домагається належного розслідування кримінального провадження, позивач протягом тривалого часу змушена захищати свої права, витрачати свій особистий час для неодноразово звертатися до різних інстанцій з приводу реалізації та захисту своїх законних прав, що призвело до порушення звичайної реалізації способу та завичок в особистому житті позивача, суттєвої зміни звичного укладу життя, змушення додавати зусилля для організації свого активного та суспільного життя, відривати час від роботи, сім`ї для поновлення своїх прав, які викликали у позивача психоемоційний дискомфорт, спричинили душевні переживання та страждання. Вислухавши пояснення позивача і його представника, представників відповідачів, з`ясувавши думку сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що Петропавлівським РВ ГУВС України в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження за № 12013040530001276 від 16.11.2013 року за фактом ДТП, що сталася 16.11.2013 року, внаслідок якої водій автомобіля ВАЗ 2121 [PERSON] та пасажир автомобіля [PERSON] отримали тілесні ушкодження. 08.01.2014 року заступник начальника СВ Петропавлівського РВ ГУМВ України в Дніпропетровській області Коробський Л.Г. виніс постанову про закриття кримінального провадження, яку позивач не отримувала та в подальшому оскаржила, внаслідок чого слідчий суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області скасувала дану постанову як незаконну та необґрунтовану (справа № 188\\1186\\16-к). 30 листопада 2018 року кримінальне провадження №12013040530001276 від 16.11.2013 повторно було закрите відповідно до постанови старшого слідчого СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП старшим лейтенантом поліції Нем`ятим Р.К. на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, яка в свою чергу також була скасована ухвалою слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року за скаргою позивачки. Дана ухвала містить вказівки прокурора щодо необхідності повторного допиту потерпілої та призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи, які не були враховані слідчим при закритті кримінального провадження. За висновком про результати перевірки за листом Павлоградської місцевої прокуратури щодо порушення кримінально-процесуального законодавства під час розслідування кримінального провадження №12013040530001276 встановлена бездіяльність СВ Петропавлівського ВП ПВП ГУНП в Дніпропетровській області, досудове розслідування вказаного кримінального провадження не проводилося більше десяти місяців, чим було грубо порушено вимоги ст.ст. 28,40 КПК України та права потерпілих [PERSON] та [PERSON] . Висновком про результати перевірки за фактом зникнення рентгенівських знімків під час розслідування кримінального провадження №12013040530001276 від 28.03.2019 року не встановлено факту втрати рентгенівських знімків з вини співробітників Петропавлівського ВП з підстав неможливості допиту слідчого [PERSON] в провадженні якого перебувало кримінальне провадження, а також відсутності в його матеріалах відомостей про вилучення у [PERSON] рентгенівських знімків. Разом з тим направлено лист до «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» для проведення перевірки за фактом втрати рентгенівських знімків від 16.11.2013 та 16.12.2013. Відповідь на який наразі не отримано, чи не надано. Пред`являючи позов позивач,

Outcome: approved