Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

11.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Камянець-Подільського комунального підприємства «Профдезінфекція» про стягнення незаконно отриманих від нього коштів у розмірі 15400.00 грн.; інфляційних витрат у розмірі 11806.32 грн.; 3% річних у розмірі 1251.00 грн. Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України. 26.12.2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні 17 січня 2018 року позивач [PERSON] подав суду заяву про пояснення факту подання позову з інших підстав та клопотання про витребування документів, які мають значення для вирішення справи по суті. Ухвалою суду від 17 січня 2018 року справу призначено до судового розгляду. 24 січня 2018 року відзив на позов подала представник комунального підприємства «Профдезінфекція» [PERSON], яка діє за дорученням № 8 від 26.12.2017 року, в якому вказує, що підстав у позивача [PERSON] для стягнення коштів немає, а докази, додані до позовної заяви є неналежними, що виключає задоволення заявлених вимог позивача в повному обсязі. Обгрунтовуючи заявлені вимоги [PERSON] вказує, що з КП «Профдезінфекція» перебував у трудових відносинах. Відповідач надає послуги з дератизації і дезінфекції в тому числі і населенню. В 2014 році перерахував кошти в сумі 15320.00 грн. на рахунок КП «Профдезінфекція», що не було повязано з виконанням обовязків найманого працівника, так як тільки планував замовити послуги з дератизації. Кошти перерахував помилково, оскільки була лише усна домовленість про надання таких послуг. Тому, вважає, що порушено його право, як споживача, так як у даному випадку КП «Профдезінфекція» є продавцем, а він споживачем. При цьому, підприємство не надало йому послуг і навіть не зясувало, які послуги він хоче отримати. Відповідач відмовляється повернути йому помилково перераховані кошти. Тому, відповідно до вимог закону України «Про захист прав споживачів» він має право повернути свої кошти від відповідача, якщо не отримав товару (послуг). Вважає, що при задоволенні його вимог, як споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. Крім того підстави, у заявленому ним позові є іншими ніж у позові, з яким він звертався в квітні 2016 року про повернення безпідставно набутих коштів, хоча мова йшла про одні і ті самі кошти. В позові йому було відмовлено, так як перерахування коштів ним було здійснено під тиском. При цьому судом не було встановлено, що він винен гроші КП «Профдезінфекція», в рішенні суду не має ні суми, ні причини такі докази не були надані відповідачем. Представник КП «Профдезінфекція» [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала і пояснила, що права позивача, як споживача, не порушено, так як він не мав статусу споживача по відношенню до відповідача. Будь-якого документу, який би свідчив про намір [PERSON] отримати послуги або ж про отримання таких послуг ним суду не надано. Перебуваючи у трудових відносинах з КП «Профдезінфекція» позивач привласнив грошові кошти та знищив бухгалтерські і кадрові документи, що стало передумовою Повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 25.12.2014 року. У звязку з чим [PERSON] перерахував вказані кошти на рахунок через три дні, тобто 28.12.2014 року, після Повідомлення. Тому, у квитанціях в графі «призначення платежу» позивач вказав: повернення коштів знятих з карткового рахунку та зазначено номер карткового рахунку. Пояснення [PERSON] що він помилково перерахував кошти не відповідає дійсності. Наголошує на порушенні його право як споживача, хоча сам зазначає, що жодних договірних відносин з відповідачем не існує, його позовні вимоги ґрунтуються на стягненні коштів та поранення йому. Заслухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач працював головним бухгалтером комунального підприємства «Профдезінфекція». Відповідно до копій квитанцій за № 12899630 від 08 грудня 2014 року на суму 13890.00 грн. і за № 12910745 від 09 грудня 2014 року на суму 1510.00 грн. на картковий рахунок підприємства «Профдезінфекція» [PERSON] добровільно перерахував кошти, вказавши в кожній квитанції призначення платежу повернення коштів, знятих з карткового рахунку. При цьому позивач вказує, що перерахував кошти помилково, так як тільки планував замовити послуги з дератизації. У даному випадку порушено його право, як споживача, оскільки, підприємство не надало йому послуг і навіть не зясувало, які послуги він хоче отримати. Тому, вважає, що відповідно до вимог закону України «Про захист прав споживачів» має право повернути свої кошти від відповідача. З позовної заяви та пояснень [PERSON] вбачається, що він лише мав намір замовити послуги з дератизації, тобто ніяких договірних, зобовязань чи боргових відносин з підприємством «Профдезінфекція» немає. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Проте, будь-яких документів, які би свідчили про намір [PERSON] отримати послуги або ж про отримання таких послуг ним, суду не надано, тобто позивач не довів, що між ним та комунальним підприємством склалися відносини, які регулює саме Закон України «Про захист прав споживачів» . [PERSON] не надав суду письмового підтвердження того, що мав на меті отримання саме послуг, які надаються відповідачем. У жодній квитанції, наданих суду позивач не вказав, що платіж здійснюється за виконання робіт чи отримання послуг, а вказано: за повернення коштів знятих з карткового рахунку,номер якого він знав. Згідно рішення Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року встановлено,що вказуючи призначення платежів,а саме повернення коштів, свідчить про те,що між позивачем і відповідачем існують правовідносини,пов»язані із відшкодуванням шкоди підприємству,яка заподіяна в ході виконання трудових правовідносин. Твердження позивача про те, що платежі перераховано помилково, також суд оцінює критично, оскільки позивач обізнаний в бухгалтерському обліку,працював головним бухгалтером, оплату коштів проводив неодноразово . Згідно Постанови Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174 «Про затвердження інструкції про ведення касових операцій банками України» , а саме: п.п. 1.15 ч. 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» статті ІV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» передбачено «1.15 Якщо прибутковий документ не заповнено або заповнено з порушенням вимог, що встановлені цією Інструкцією, або якщо сума неявних коштів менша, ніж сума платежу, то клієнт додає потрібну суму готівкою або операція не виконується, а документ і готівка повертаються платнику. Порядок анулювання касової операції визначається внутрішнім положенням банку». Крім того, відповідно до вимог п.п. 2.9 ч. 2 «Приймання готівки» вказаної Постанови, - «Банк (філія, відділення) зобовязаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи)». Тобто, по кожному періодичному платежу [PERSON] отримував квитанції, оформлені належним чином, з перевіркою даних того хто перераховує кошти та розміру коштів, які надавалися для перерахування. Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що Договір це- усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). А частиною 17 вказаної норми права передбачено, що ) послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Проте, жодних доказів на підтвердження даних вимог [PERSON] суду не надав. Крім того, згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантується захист прав споживача і в позасудовому порядку, а саме: Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Жодного доказу [PERSON] не надав суду і про те, що звертався за захистом свого права у відділ захисту прав споживачів Камянець-Подільської міської ради. Тобто, у даному випадку позивачем не надано, а судом не здобуто доказів про порушення права [PERSON], як споживача. За таких обставини в позові [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed