Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

10 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що дізнавшись через оголошення у ЗМІ про продаж гр. [PERSON] належного їй житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] вирішила придбати його для своєї доньки [PERSON] Після огляду вказаного будинку та досягнення домовленостей про суму продажу позивач передала відповідачу при свідках аванс у сумі 5000 грн. в рахунок сплати за будинок. Решту грошей позивач повинна була передати при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Про отримання грошей відповідач написала розписку, зазначивши, що вказані гроші отримала в якості завдатку. Не досягнувши з відповідачем згоди про істотні умови договору купівлі-продажу позивач попрохала відповідача повернути аванс у сумі 5000 грн., у чому їй було відмовлено. Посилаючись на те, що договір завдатку між сторонами не укладався, розписка не містить будь-яких взаємних зобов'язань позивач вважає сплачену нею відповідачу суму грошових коштів в сумі 5000 грн. авансом та посилаючись на норми ст.ст. 11, 12, 14,15, 16, 526, 570 ЦК України просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 5000 грн. та судові витрати з яких, 243,60 грн. - судовий збір та 400,00 грн. - оплата послуг адвоката. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Позивач зазначила, що перед сплатою авансу огляд будинку проводила лише ззовні. В подальшому відмовилась від його купівлі, провівши повторний огляд та виявивши, що будинок зовсім не придатний для проживання через свій технічний стан та відсутність елементарних зручностей. Про час та місце розгляду справи відповідача було двічі проінформовано судом, шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень за місцем її реєстрації, а саме на поштову адресу: [ADDRESS], де вона згідно адресної довідки Шишацького РС УДМС України в Полтавській області від 26 лютого 2014 року № 715 зареєстрована з 30.07.1991 року по теперішній час (а.с.23). Проте обидва рази вказані поштові відправлення повернулись з відміткою відділення зв'язку про те, що відповідач за вказаною адресою не проживає. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Виходячи з приписів вищевказаних правових норм, суд приходе до висновку про те, що відповідач, будучі належним чином повідомленою про місце та час розгляду справи, двічі не з'явилась до Шишацького районного суду, про причини своєї неявки не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. В зв'язку з цим суд, відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши в судовому засіданні свідка [PERSON], дослідивши та оцінивши наявні письмові докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив такі факти та супроводжуючі їх правовідносини. В грудні 2013 року позивач після того як її донька [PERSON] побачила на Інтернет сайті «Сландо» об'яву про продаж житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] вирішила його придбати на прохання та для потреб останньої. Оглянувши вказаний будинок лише зовні та домовившись з продавцем, яким є відповідач [PERSON], про подальшу купівлю вказаного будинку, позивач в присутності двох свідків, які є знайомими відповідача, видала останній, як вона вважала, аванс в сумі 5000 грн. Решту суми, яка остаточно сторонами визначена не була в зв'язку з відсутністю необхідної документації на будинок у продавця, позивач повинна була передати відповідачу при посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку в нотаріальній конторі. Про отримання від позивача [PERSON] в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON], грошових коштів в сумі 5000 грн., сплачених в якості завдатку за житловий будинок за адресою: [ADDRESS] відповідач написала письмову розписку, датовано нею 05 грудня 2013 року (а.с. 9). При цьому жодних договорів, щодо вказаного об'єкту нерухомості, зокрема договорів купівлі-продажу, завдатку чи попереднього договору, сторони між собою в письмовій формі не укладали, а характер їх взаємовідносин з приводу даного будинку зводився до усних побутових домовленостей. Не досягнувши згоди щодо істотних умов майбутнього договору купівлі-продажу будинку, оскільки при детальному внутрішньому огляді будинку позивачем та її донькою [PERSON] було виявлено те, що він перебуває в аварійному стані та не придатний для проживання особи з обмеженими фізичними можливостями, якою є [PERSON] (а.с.8), позивач повідомила відповідача про відмову від придбання вказаного будинку та попросила повернути сплачену нею у якості авансу суму грошових коштів в розмірі 5000 грн. Відповідач, вважаючи отриману нею 05 грудня 2013 року від позивача суму у розмірі 5000 грн. завдатком, у його поверненні відмовила, посилаючись на норми законодавства в частині неповернення завдатку, якщо зобов'язання не було укладено з вини покупця. Як слідує зі змісту ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими є договори та інші правочини; створенням літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; в завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Основними видами зобов'язань є договірні зобов'язання тобто такі, що виникають на підставі договорів. Як встановлено ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частинами 1-2 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як слідує зі змісту ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. З аналізу вказаних правових норм випливає, що всі договори (договір купівлі-продажу, попередній договір) щодо об'єкту нерухомості, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] між сторонами, в разі досягнення ними згоди щодо істотних умов договору, повинні бути укладені в письмовій формі з обов'язковим подальшим нотаріальним посвідченням. В той же час судом встановлено, що у вказаній формі зазначені договори між сторонами укладені не були. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України. Так, у своїй Постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс13 у подібних правовідносинах Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки договору купівлі продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Таким чином, зважаючи на відсутність між сторонами даного цивільного спору будь-яких зобов'язань, які б виникали на підставі договору купівлі-продажу будинку, або навіть попереднього договору, в силу того, що відповідні договори між сторонами не укладались, суд приходе до висновку про те, що передана 05 грудня 2014 року позивачем відповідачу сума в розмірі 5000 грн. не є завдатком, як засобом забезпечення зобов'язання в розумінні ст.ст. 546, 570 ЦК України, а являється авансом, тобто сплаченою покупцем (позивачем) частиною обумовленої сторонами суми вартості будинку, яка підтверджує реальність намірів покупця. В наслідок цього вказана сума підлягає поверненню особі яка її внесла (в даному випадку позивачу) у разі відмови від укладання договору купівлі-продажу будинку будь-якою стороною. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають повному задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та повністю покладає їх на відповідача. Судові витрати по справі становлять 243,60 грн. сплаченого позивачем судового збору (а.с.1-2) та 400,00 грн. за надання правової допомоги адвокатом (а.с. 11). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved