Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

11.08.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТзОВ «Львівторгроздріб», Шевченківський відділ ДВС ЛМУЮ про визнання права власності на автомобіль марки ВАЗ-21124 д.н.з.[NUMBER] та зняття арешту на автомобіль. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 03.02.2014 року між ним на відповідачем укладено договір закладу транспортного засобу - марки ВАЗ-21124 д.н.з.[NUMBER]. Цей договір забезпечував виконання заставодавцем (відповідачем) зобов'язань, які виникли з договору про відступлення права вимоги від 03.02.2014 р. по грошових зобов'язаннях в сумі 74 000,00 грн. 27.06.2014 року відповідач передав позивачу у власність предмет закладу (спірний автомобіль), що підтверджується відповідним договором. Однак, фактично автомобіль позивач не отримав. З пояснень посадових осіб ТзОВ «Львівторгроздріб», 05.07.2014 р. автомобіль було тимчасово затримано на 503 км. автодороги Київ-Чоп у зв'язку з орієнтуванням Шевченківського відділу Державної виконавчої служби ЛМУЮ. Крім того, відповідною постановою державного виконавця на цей автомобіль накладено арешт. Оскільки він на даний час являється власником автомобіля марки ВАЗ-21124 д.н.з.[NUMBER] та даний транспортний засіб, який виступав забезпеченням по кредиторських зобов'язаннях попереднього власника, вільний від зобов'язань, відпала необхідність в існуючому арешті та обтяження, накладених у зв'язку з виконанням договору закладу транспортного засобу. Вважає, що такі обмеження та заборона обмежують право власника на вільне та безперешкодне розпорядження своїм майном , а тому вказаний автомобіль слід виключити з-під арешту. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача ТзОВ «Львівторгроздріб» у судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою в журналі вихідної кореспонденції суду, причини неявки суду не повідомив, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник відповідача Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Рослюк Т.С., який діє на підставі довіреності від 14.10.2014 р. (а.с.29) проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити, подавши до суду письмову інформацію про зведене виконавче провадження щодо боржника ТзОВ «Львівторгроздріб». Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. З наданого позивкачем письмових доказів вбачається, що 03.02.2014 року між ТзОВ «Укрінвестбуд» та [PERSON] було укладено догорів про відступлення права вимоги. Згідно п.п.1.1, 1.2 згаданого Договору, Первісний кредитор передає Новому кредиторові, а Новий кредитор приймає право вимоги частини боргу, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором №1/1 від 25 січня 2008 р., укладеним між Первісним кредитором та ТзОВ «Львівторгроздріб». За цим Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання зобов'язань в сумі 74 000,00 (сімдесят чотири тисячі) гривень. Також, 03.02.2014 року між ТзОВ «Львівторгроздріб» та [PERSON] було укладено догорів закладу. Згідно п.п.3.1.1, 3.1.2 згаданого Договору предметом закладу є наступне майно: автомобіль марки ВАЗ 21124 д.н.з. [NUMBER], номер кузова (шасі, рами) [NUMBER]. Узгоджена за цим Договором вартість предмета закладу становить: 74 000 грн. Згідно акту звірки складеним між ТзОВ «Укрінвестбуд» та ТзОВ «Львів Торг Роздріб» загальна заборгованість ТзОВ «Львів Торг Роздріб» перед ТзОВ «Укрінвестбуд» станом на 22 липня 2014 р. становить 535 690,40 грн. Цього ж дня 27 липня 2014 року ТзОВ «ЛьвівТоргРоздріб» та [PERSON] уклали договір про задоволення вимог заставодержателя. У відповідності до п.1 даного Договору Заставодавець передав у власність заставодержателю, а Заставо-держатель прийняв від Заставодавця і набув право власності на автомобіль марки ВАЗ 21124 д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], в рахунок виконання зобов'язань Заставодавця за договором про відступлення права вимоги від 03.02.2014 р. в сумі 74 000,00 грн. Окрім цього судом встановлено, що згідно повідомлення Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління МВС України у Львівській області від 07.02.2014 року власником автомобіля марки ВАЗ 21124 д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] є ТзОВ «Львів Торг Роздріб». Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2013 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Захарків Ю.М. було відкрито виконавче провадження з виконання наказу №5015/1704/12 виданого Господарським судом Львівської області 02.11.2012 р. про стягнення з ТзОВ «Львів Торг Роздріб» на користь Департаменту еко-номічної політики ЛМР боргу в сумі 526552, 95 грн. В межах даного виконавчого про-вадження старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Саків О.О. 07.12.2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Частиною 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч. 6 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до узагальнень судової практики від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» судам при розгляді справ щодо визнання права власності на транспортні засоби необхідно враховувати вимоги пункту 3 частини 1 статті 208 ЦК України щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанову Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 « Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму інших засвідчених в установленому порядку документів, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Відповідно до вимог ч.1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,а також моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації та правочинів для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до вимог ч.3 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує 20 і більше розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до вимог ст. 210 ЦК України правочин підлягає держреєстрації лише в випадках встановлених Законом. Такий правочин є вчиненим з часу його реєстрації . На підставі ст.ст. ст. 215 ч.1, 216 ч.1 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Не дійсний правочин не створює юридичних наслідків. Отже, виходячи із вищенаведеного, враховуючи те, що позивач прийняв ВАЗ 21124 д.н.з. [NUMBER] в порушення вимог Закону, а саме: нотаріально не посвідчив договір про задоволення вимог заставодержателя, який підлягає обов'язковій державній реєстрації, а тому суд вважає, що в даний час правочин не створює юридичних наслідків та не може бути підставою для встановлення права власності на автомобіль, а тому доводи позивача в судовому засіданні з цього приводу не можуть бути взяті судом до уваги. Дії Шевченківського ВДВС ЛМУЮ в частині накладення арешту на машину на погляд суду не суперечать Закону, а тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed