Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

11.07.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу\~ вказуючи на те, що 15.08.2009 року\~ між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області. Спільне життя з відповідачем не склалося через безрезультатні спроби мати спільних дітей. Вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним, посилаючись на викладені вище обставини просила шлюб розірвати. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, також надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходе такого висновку. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] 15.08.2009 року зареєстрували шлюб\~ про що в книзі реєстрації шлюбів\~ зроблено\~ актовий запис за № 58 від 15.08.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФП № 051628 від 15.08.2009 року. Від шлюбу подружжя дітей не має. Письмові доводи позивача, що видно з тексту позовної заяви, вказують на те, що з червня місяця \~ 2017 року, сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Тому наполягання позивача на розірванні шлюбу базується на неможливості подальшого\~ збереження сімї.\~ Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до\~ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В\~\~ заяві позивачка виявила бажання залишити їй прізвище набуте у шлюбі «Яцюк», що є її правом. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд зазначає, що положеннями ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак у своїх позовних вимогах [PERSON] просила судові витрати віднести на її рахунок.

Outcome: approved