Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

11.01.2021 до Дарницького районного суду м. Києва надійшов позов АТ КБ «Приватбанк» (надалі - Банк) до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 13.09.2011. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом [PERSON] у анкеті-заяві де є відповідні запевнення [PERSON] щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. Вказує, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів відповідач станом на 21.11.2020 має заборгованість - 50 935,31 грн, яка складається з: 40 986,52 грн - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 40 986,52 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 9 948,79 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» та стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу та встановлено строк для подання відзиву на позов. 17.03.2021 відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки підписуючи анкету - заяву вона зазначила, що відповідач жодної редакції Умов та Правил надання банківських послуг станом на день написання анкети-заяви від 13.09.2011 не отримувала, а тим більше зміненої редакції про яку вказує позивач від 01.03.2019. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитним коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафі) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами не був погоджений між сторонами, у позивача відсутні підстави для їх нарахування за визначеними ним ставками. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум з прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Крім того, умовами анкети - заяви визначено, що бажаний кредитний ліміт 6 000,00 грн, а згідно довідки про зміну кредитування та обслуговування зазначено про зміну розміру кредитного ліміту, і починаючи з 09.07.2017 ліміт становить 25 000,00 грн, а тому відповідачу незрозуміло яким чином визначено заборгованість у розмірі 40 986,52 грн. 12.04.2021 представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивачем надані суду всі докази на підтвердження існування заборгованості, відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, розрахунок є зрозумілим, порядок погашення відсотків та нарахування відсотків є обґрунтованим. Представник позивача зазначає, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Щодо правомірності односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування, то позивач посилається на п.п. 1.1.6.2 та 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та Правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів при внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua , SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали формування. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту зазначає, що відповідач отримала кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 25 000,00 грн. при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Щодо перевищення розміру тіла кредиту над розміром кредитного ліміту представник позивача зазначив, що відповідач скористувалась сервісом «Миттєва розстрочка», а тому у разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по вказаному сервісу, клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для сплати чергового платежу. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором, тому посилання відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматися судом до уваги. Враховуючи викладене, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. 25.08.2021 відповідач подала письмові пояснення по справі (заперечення на позовну заяву), в яких зазначає, в Постанові ВСУ від 23.12.2020 у справі № 191/2648/17 вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитною картою, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів - є безпідставними. Відповідач вважає, що правовідносини, які виникли у неї з позивачем є аналогічними правовідносинам, які викладені у зазначеній постанові ВСУ. Зазначає, що в період з 13.01.2017 по 11.02.2020 згідно виписки банку щодо руху коштів на рахунках, з рахунку відповідача безпідставно списано 50 451,61 грн відсотків за використання кредитного ліміту. Позивач також безпідставно без згоди відповідача щомісячно списував з її карткового рахунки страхові платежі, які відповідач вважає такими, що списані з її рахунку протиправною. Так, за період з 13.01.2007 по 11.02.202 згідно виписки банку з карткового рахунку відповідача як «Страховий платіж» було списано 10 304,46 грн. також позивач безпідставно, без згоди відповідача, збільшував кредитний ліміт, чим створював передумови для виникнення у відповідача штучної заборгованості перед банком. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 07.09.2021 представник відповідача подав заперечення на письмові пояснення відповідача, зазначив, що відповідач та позивач уклали договір приєднання в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, з якого вбачається, що відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже і отримувала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Представник позивача зазначає, що саме виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідач розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово - економічні експертизи по справ не призначались. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту повторно представник позивача зазначив, для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку із встановленим початковим кредитним лімітом, який у подальшому змінився до 25 000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.а. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі якого відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник карткового рахунку також зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Щодо перевищення розміру тіла кредиту над розміром кредитного ліміту представник позивача повторно зазначив, що відповідач за допомогою кредитної картки скористалась сервісом «Миттєва розстрочка. Так, в разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по сервісу «Миттєва розстрочка», Клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для сплати чергового платежу. Згідно з п. 2.7.6.4.1 Умов у разі списання регулярного платежу по сервісу «Миттєва розстрочка» з кредитних коштів, клієнт сплачує комісію карти в розмірі 4% від суми платежу. Комісія картки регулюється п. 2.1.1 діючих Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, відповідач помиляється щодо дійсних обставин справи, оскільки відповідачем було самостійно оформлено послугу «Страхування кредитного ліміту». Страховий платіж за вказаний продукт становить 0,9% від суми заборгованості по кредитній карті на останній день кожного місяця. Клієнт має можливість роздрукувати договір по продукту «Страхування кредитного ліміту» за посиланням Приват24 або на сайті pb.ua. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості представник позивача зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Саме тому банком було надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документу, з якої і вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, частково сплачувала заборгованість за договором та знову користувалась кредитними коштами. Щодо порядку погашення заборгованості представник позивача зазначає наступне. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. У разі непогашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування кредитом і овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік. Розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн та більше решти заборгованості. Також представник позивача зауважив щодо порядку нарахування відсотків за кредитом, а тому вважає, що позовні підлягають задоволенню в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи; подав клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи на підставі наявних письмових доказів, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. В судовому засіданні відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що вона дійсно 13.09.2011 отримала кредит шляхом підписання анкети - заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами. Також користувалась продуктом «Страхування кредитного ліміту». Кредитними коштами вона користувалась, сплачувала заборгованість несвоєчасно, однак з розрахунком заборгованості не погоджується. У зв`язку з тим, що утворилась заборгованість, відповідач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою провести реструктуризацію боргу, однак Банк відмовив позивачу. У разі задоволення вимог позовної заяви, відповідач просить розстрочити виконання судового рішення на 12 місяців, оскільки перебуває у скрутному фінансовому становищі. Суд, заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно із витягом із статуту позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», а випискою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. 13.09.2011 [PERSON] підписала анкету-заяву №б/н, у якій підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і тарифами, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір). Таким чином, між сторонами шляхом підписання анкети-заяви від 13.09.2011 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку укладено кредитний договір. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було надано три кредитні картки, 29.12.2014 № [NUMBER] , термін дії 12/18; 12.12.2016 № [NUMBER] , термін дії 05/20; 18.08.2016 № [NUMBER] , термін дії 08/20. Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 13.09.2011 відповідач станом на 21.11.2020 має заборгованість - 50 935,31 грн, яка складається з: 40 986,52 грн - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 40 986,52 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 9 948,79 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] 29.12.2014 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] , 11.11.2016 Банк на кредитну картку відповідача встановив кредитний ліміт у розмірі 2 000,00 грн, який 12.11.2016 зменшив до 2 000,00 грн, 10.02.2017 збільшив до 8 000,00 грн, 12.02.2017 збільшив до 10 000,00 грн, 18.02.2017 збільшив до 15 000,00 грн, 25.02.2017 збільшив до 17 000,00 грн, 30.03.2017 збільшив до 18 500, 00 грн, 05.07.2017 збільшив до 25 000,00 грн, 18.07.2018 зменшив до 0,00 грн. Таким чином, між сторонами шляхом підписання анкети-заяви від 13.09.2021 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.18) укладено кредитний договір. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволенню позову з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 13.09.2011, яка підписана сторонами, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредита, заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 13.09.2011, посилався на витяг з «Тарифів», витяг з Умов та правил, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів, Умов та правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 19) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 20-44), які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.09.2011 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому вимога Банку про стягнення з відповідача 9 948,79 грн заборгованості за простроченими відсотками, задоволенню не підлягає. Зазначене відповідає висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс 19). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до правовідносин між сторонами правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату процентів, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 13.09.2011 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07. 2019 у справі № 342/180/17. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 40 986,52 грн, станом на 12.11.2020, на підтвердження якого Банк надав розрахунок та банківську виписку по картковому рахунку, і який не спростував відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 1 691,43 грн (40 986,52 грн х 2 102,00 грн : 50 935,31 грн). Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення з наданням розстрочення виконання на 12 місяців, тобто по 3 556,50 грн щомісяця ((40 986,52 +1 691,43 грн) : 12 міс.).

Outcome: partial