Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

12.08.2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудресурс», згідно якого просить визнати за ним майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] а також стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.05.2005 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецбудресурс» було укладено Договір №95.05.05 інвестування житлового будівництва по [ADDRESS] згідно умов якого відповідач прийняв на себе зобов'язання власними та/або залученими силами побудувати та передати у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] а [PERSON], в свою чергу, зобов'язався протягом чотирьох днів з дня підписання вказаного Договору здійснити оплату вартості об'єкту інвестування у розмірі 200 000,00 грн. При цьому, позивач вказує, що незважаючи на повне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вищенаведеним Договором, відповідач у визначений Договором строк, а саме: не пізніше 1-го кварталу 2006 року, не передав [PERSON] об'єкт інвестування - збудовану однокімнатну квартиру [ADDRESS] Разом з тим, 03.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений Договір про передання прав та обов'язків за Договором №95.05.05 інвестування житлового будівництва по [ADDRESS] від 17.05.2015 року, за умовами якого позивач набув право вимагати від відповідача належного виконання своїх обов'язків, що закріплені в Договорі №95.05.05 інвестування житлового будівництва по [ADDRESS] від 17.05.2005 року. На підставі зазначеного та враховуючу ту обставину, що станом на день подання позову на будівельному майданчику за адресою: м. Київ, [ADDRESS], усі будівельні роботи припинені, а готовність розташованого на ньому об'єкта незавершеного будівництва складає орієнтовно 37%, позивач звернувся до суду з вказаним позовом з метою захисту свого порушеного права на отримання об'єкту інвестування. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи в розумінні положень ч. 5 ст. 74 та ч. 8 ст. 76 ЦПК України повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач та його представник проти заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, 17.05.2005 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецбудресурс» було укладено Договір №95.05.05 інвестування житлового будівництва по [ADDRESS] (надалі - Договір), за умовами якого сторони погодили, що Генеральний інвестор приймає на себе зобов'язання у строк не пізніше 1-го кварталу 2006 року, якщо інше не буде узгоджене письмово, власними та/або залученими силами побудувати та передати у власність Інвестору однокімнатну квартиру [ADDRESS] а Інвестор, в свою чергу, зобов'язався забезпечити фінансування на умовах та у строки, що вказані у чинному Договорі та/або у додатках до нього. При цьому, як передбачено п.п.3.1, 3.2 Договору, вартість вказаного Договору встановлена у сумі 220 000.00 грн., які Інвестор проводить в якості авансової оплати протягом 4-х днів з дня підписання чинного Договору. Так, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] свої зобов'язання за Договором виконав, а саме здійснив повну оплату вартості Договору у розмірі 220 000,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним документом - квитанцією від 19.05.2005 року. Разом з тим, відповідачем порушено умови Договору та на день розгляду справи будинок по [ADDRESS] в м.Києві не введено в експлуатацію, про що свідчить зокрема лист Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві від 26.08.2016 року за №10126-25/2608/05. Крім того, судом встановлено, що 03.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений Договір про передання прав та обов'язків за Договором №95.05.05 інвестування житлового будівництва по [ADDRESS] від 17.05.2015 року, за умовами якого позивач набув право вимагати від відповідача належного виконання своїх обов'язків, що закріплені в Договорі №95.05.05 інвестування житлового будівництва по [ADDRESS] від 17.05.2005 року. В свою чергу, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав умови Договору, а саме не вчинив дій по введенню будівлі в експлуатацію в строки визначені у Договорі та Додаткових угодах до нього та не надав позивачу необхідних документів для подальшого оформлення свідоцтва про право власності на квартиру. Відповідно ч.5 ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Згідно ст.177 ЦК України до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше. Відповідно до ч. 1 ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно з ч. 2 ст.190 ЦК України майнові права визнаються речовими правами. Згідно ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаться набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І -ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-50-2309 від 22.06.2007 року квартира є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном. До завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна (Квартири) та прийняття його до експлуатації Інвестору належать майнові права на нього. З огляду на вказані вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що до завершення будівництва проінвестованого [PERSON] об'єкту нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири [ADDRESS] і прийняття його в експлуатацію, позивачу, згідно умов Договору про передання прав та обов'язків за Договором №95.05.05 інвестування житлового будівництва по [ADDRESS] від 17.05.2015 року, належать майнові права на цей об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2200,00 грн., які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 4, 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»,ст.ст. 177, 190, 328, 331, 526, 530Цивільного кодексу України та

Outcome: approved