Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

10.11.2006 позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON], про що Саксаганським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 848 (а.с. 10). Як вказувала позивач вона разом з чоловіком [PERSON], проживали за адресою: [ADDRESS]. Що також підтверджується копією паспорта позивача серії [NUMBER], в якому місце реєстрації також зазначено: [ADDRESS] (а.с. 6- зворот). Квартира не приватизована, основним квартиронаймачем значиться чоловік позивача [PERSON], що підтверджується інформацією про стан особового рахунку (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер, що слідує з лікарського свідоцтва про смерть №293 від 04.11.2011 (а.с. 11). Відповідно до довідки виданої КП «ЖЄО №35» від 18.11.2014 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], який є рідним братом її чоловіка (а.с. 9). Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між наймачем житла та членом його сім'ї, у зв'язку з чим регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З аналізу положень ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР слідує, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є наймачем з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право наймача чи законного володіння. Як вказувала позивач, [PERSON] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], не проживає тривалий час, оскільки залишив квартиру та його місце проживання йому не відоме. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актами мешканців будинку [ADDRESS] від 08.07.2013, 24.1.02014, 20.05.2016 та 01.03.2018 відповідно до яких відповідач з січня 2004 року в квартирі [ADDRESS] не мешкає (а.с. 12, 13, 14, 48). Так судом встановлено, що відповідач по справі не мешкає в квартирі [ADDRESS], фактичне місце проживання останнього не відоме. Останній добровільно залишив дану квартиру та змінив місце мешкання. Зазначені докази в розумінні ст.79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON] понад 6 місяців за місцем його реєстрації. Оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі з січня 2004 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачу перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи її майнові права, вона вимушена сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених нею вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved