Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

11.01.2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись у своїх вимогах на те, що відповідно до укладеного договору № LG\RRC04080032 від 06.08.2007 року [PERSON] отримав кредит у сумі 13090,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання кредиту фізичним особам «Розсрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з Умовами. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 17.11.2020 року має заборгованість 304436,67 грн, яка складається з такого: 11362,95 грн - заборгованість за кредитом; 138908,96 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6832,98 грн- заборгованість по комісії; 147331,78 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач просить суд стягнути з відповідача лише заборгованість за кредитом у сумі 11362,95 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 124834,99 грн за період з 06.08.2007 року по 02.03.2018 року, а також судові витрати в сумі 2102,00 грн. Представник позивача Маякова І.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не визнає, оскільки не має боргових зобов`язань перед позивачем. Позивач не надав жодного доказу того, що він заборгував грошові кошти, зазначені в позовній заяві. У 2017 році позивач намагався стягнути з нього таку саму суму грошей, звернувшись до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором за період з 06.08.2007 року по 08.09.2016 року в сумі 113902,53 грн, яка складалася з такого: 13090,00 грн- заборгованість за тілом кредиту; 27589,38 грн- заборгованість за відсотками; 6832,98 - заборгованість за комісіями; 60490,05 грн. - заборгованість по пені; 500 грн. - штраф ( фіксована частина); 5400,12 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості). 01.11.2016 року нотаріусом був вчинений виконавчий напис № 5080 про стягнення з нього на користь банка вказаної суми. 04.12.2017 року Марківський районний суд Луганської області за його позовом ухвалив рішення у справі № 417/4196/17, яким визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідач також зазначив, що договір був укладений на строк 36 місяців, з 06.08.2007 року по 06.08.2010 року. Кінцевою датою виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту відповідно до заяви позичальника є 06.08.2010 року. Cтрок позовної давності, яка встановлена тривалістю в три роки, на момент звернення до суду з позовом сплив, тому відповідач просить застосувати позовну давність та залишити позов без задоволення. Відповідач та його представник, адвокат Корсунський В.В., у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову із зазначеної підстави. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд установив таке. Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 04.12.2017 року в цивільній справі № 417/4196/17 задоволено позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Марківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили і не оскаржувалось. При ухваленні вказаного рішення судом було встановлено, що 06.08.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № LGXRRC04080032, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 13090,00 грн на строк 36 місяців, з 06.08.2007 року по 06.08.2010 року включно, зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 235,62 грн та одноразової винагороди у сумі 1190,00 грн. Позичальник зобов`язався щомісяця здійснювати погашення кредиту у сумі 671,44 грн, що включає заборгованість за кредитом, відсотки, винагороди, комісії, а також інші витрати. 01.11.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк», вважаючи, що позичальник не виконує зобов`язання за договором, звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А. з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором за період з 06.08.2007 року по 08.09.2016 року у сумі 113902,53 грн, яка складається з такого: 13090,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 27589,38 грн. - заборгованість за відсотками; 6832,98 - заборгованість за комісіями; 60490,05 грн. - заборгованість по пені; 500 грн. - штраф ( фіксована частина); 5400,12 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості). Задовольняючи позов [PERSON] , суд, окрім іншого, встановив, що строк позовної давності по основній сумі боргу, тобто по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом, скінчився. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже суд визнає доведеним, що 06.08.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № LGXRRC04080032, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 13090,00 грн на строк 36 місяців, з 06.08.2007 року по 06.08.2010 року включно, зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 235,62 грн та одноразової винагороди у сумі 1190,00 грн. Позичальник зобов`язався щомісяця здійснювати погашення кредиту у сумі 671,44 грн, що включає заборгованість за кредитом, відсотки, винагороди, комісії, а також інші витрати. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 526 та 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в том числі сплата неустойки. Статтями 625 та 1048 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також проценти від суми позики. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зважаючи на те, що відповідач повинен був здійснювати погашення кредиту щомісяця у сумі по 671,44 грн, що включає заборгованість за кредитом, відсотки, винагороди, комісії, а також інші витрати, і саме в період дії договору - з 06.08.2007 року по 06.08.2010 року, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 06.08.2010 року становить 24171,84 грн (671,44 грн х 36 місяців). Рішенням суду від 04.12.2017 року в цивільній справі № 417/4196/17 встановлено, що строки позовної давності на момент вчинення виконавчого напису, 01.11.2016 року, скінчилися. Ця обставина також вважається доведеною відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Згідно з ч. 3 та 4 ст. 257 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач просив суд застосувати позовну давність і це є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2102,00 грн, проте витрати по оплаті судового збору з відповідача не стягуються, оскільки позовні вимоги судом не задовольняються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed