Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

11 листопада 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області (Немилівський старостинський округ) про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Немилів Радехівського району Львівської області, померла мама позивача [PERSON] (надалі - «Спадкодавець»), що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 20 червня 2017 року Радехівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , видане повторно 22.06.2017 року, Радехівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 29.03.2016 року, виданого повторно Радехівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.11.1979 року. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові « [PERSON] », дружині « [PERSON] ». Спадкодавець 21 липня 1997 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Немилівської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області Зузак О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 5. Згідно тексту заповіту Спадкодавець зробила наступне розпорядження: «всі мої будівлі, все моє майно, що на день смерті мені буде належати і на що, я по закону матиму право заповідаю своїй дочці [PERSON] з 1958 року народження, що проживає в с.Немилів Радехівського району, Львівської області». Після смерті Спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується наступним: Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №030067, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 11 серпня 2000 року за № 10645. З Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030067 вбачається, що Спадкодавцю було передано у приватну власність земельна ділянка площею 2,5040 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030067 вбачається, що Спадкодавцю було передано у приватну власність наступні земельні ділянки: земельну ділянку загальною площею 0,3601 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,3874 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,4288 гектарів; земельну ділянку загальною площею 1,3277 гектарів. Згідно Довідки № 270 від 22.06.2017 року, виданої виконкомом Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається наступне: що, гр. [PERSON] (померла [INFO] ) на час смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані: [PERSON] - дочка, 1958р.н. Позивачем у 2018 році було відкрито спадкову справу у приватного нотаріуса Луців І.П. відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 28.02.2018 року № 51087272. Однак листом від 27.03.2018 року № 124/01-09 приватним нотаріусом Луців І.П. відмовлено у оформлені спадщини на земельні ділянки, у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті. Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку відділу Держгеокадастру у Радехівському районі Львівської області від 03.04.2018року № 97-13-0.30-811/173-19; № 97-13-0.30-810/173-19; № 97-13-0.30-809/173-19; № 97-13-0.30- 808/173-19 вбачається, що загальна вартість земельних ділянок становить - 24 856,51 грн. Крім позивача, інших осіб які б претендували на майно ні за законом ні за заповітом немає. Позивач після смерті Спадкодавця, фактично вступила в володіння спадщиною і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 2,5040 гектарів, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЛВ № 030067 належать Спадкодавцю. Проте, на даний час Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину в установленому законом порядку, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №030067, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 11 серпня 2000 року за № 10645, вже після смерті Спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . Видача правовстановлюючого документа (Державного акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 030067) після смерті Спадкодавця, унеможливлює реалізацію майнових прав Позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому Позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на наступні земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її мами [PERSON] , яка померла [INFO] , які належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030067, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 11 серпня 2000 року за № 10645, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,3601 гектарів; земельну ділянку загального площею 0,3874 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,4288 гектарів; земельну ділянку загальною площею 1,3277 гектарів (а.с.4-8). Представник позивача в підготовчому судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник Радехівської міської ради Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.32). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася відповідач. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] в с. Немилів Радехівського району Львівської області, померла мама позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 20 червня 2017 року Радехівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.9). Згідно з свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно 22.06.2017 року, Радехівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 29.03.2016 року, виданого повторно Радехівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.11.1979 року. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові « [PERSON] », дружині « [PERSON] » (а.с.12). Спадкодавець 21 липня 1997 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Немилівської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області Зузак О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 5, відповідно до якого Спадкодавець зробила наступне розпорядження: «всі мої будівлі, все моє майно, що на день смерті мені буде належати і на що, я по закону матиму право заповідаю своїй дочці [PERSON] з 1958 року народження, що проживає в с.Немилів Радехівського району, Львівської області» (а.с.14). Після смерті Спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030067, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 11 серпня 2000 року за № 10645, з якого вбачається, що [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 2,5040 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13-13 зворот). Відповідно до Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030067 Спадкодавцю було передано у приватну власність наступні земельні ділянки: земельну ділянку загальною площею 0,3601 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,3874 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,4288 гектарів; земельну ділянку загальною площею 1,3277 гектарів (а.с.13) З Довідки № 270, виданої 22.06.2017 року виконкомом Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається, що, гр. [PERSON] (померла [INFO] ) на час смерті була зареєстрована: [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані: [PERSON] - дочка, 1958 р.н. (а.с.15). Позивачем у 2018 році було відкрито спадкову справу у приватного нотаріуса Луців І.П. відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 28.02.2018 року № 51087272 (а.с.16). Листом від 27.03.2018 року № 124/01-09 приватним нотаріусом Луців І.П. відмовлено у оформлені спадщини на земельні ділянки, у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця (а.с.17). Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку відділу Держгеокадастру у Радехівському районі Львівської області від 03.04.2018року № 97-13-0.30-811/173-19; № 97-13-0.30-810/173-19; № 97-13-0.30-809/173-19; № 97-13-0.30- 808/173-19 вбачається, що загальна вартість земельних ділянок становить - 24 856,51 грн (а.с.18-21). Крім позивача, інших осіб які б претендували на майно ні за законом ні за заповітом немає. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved