Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

10 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, надання додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року було відкрито провадження у справі. 02 червня 2020 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до Маріупольської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, надання додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , та була зареєстрована за зазначеною адресою. Після смерті матері залишилось спадкове майно, яке складається з 23/50 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , власником якого вона була на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Також позивач зазначив, що він, як син померлої, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Законом встановлений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Впродовж цього часу він звернувся до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу з метою отримання консультації щодо прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса позивач зазначив, що проживав разом з матір`ю на час її смерті. Тому позивачеві було роз`яснено, що оскільки він проживав в одному будинку разом із матір`ю, то він є спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину. Крім того зазначив, що правовстановлюючі документи на спадкове майно у встановлений законом строк він знайти не зміг, а отримати дублікати документів могла лише особа, яка їх отримувала, тобто померла [PERSON] . У подальшому позивач знайшов правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому він знов звернувся до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Демко М.Л. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини, оскільки хоча позивач і проживав разом із матір`ю на час її смерті, проте зареєстрований був за іншою адресою. Тому позивач звернувся до суду із даним позовом, просив визначити йому додатковий строк в 3 місяці з моменту набрання законної сили винесеного судом рішення про визначення додаткового строку, для подачі заяви про прийняття спадщини, а також встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме на час смерті [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що тривалий час його мати, [PERSON] хворіла, проте могла самостійно себе обслуговувати. Він приходив до неї кілька раз на тиждень, іноді залишався ночувати. Проте, восени 2016 року стан здоров`я його матері значно погіршився, внаслідок чого вона стала «лежачою» хворою, потребувала постійного догляду за нею. Внаслідок цього, він переїхав на постійне проживання до матері, та став разом з нею мешкати за адресою [ADDRESS] , де здійснював за нею постійний догляд. Мешкав він постійно разом із матір`ю за зазначеною адресою до часу її смерті [INFO] . Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача - адвокат Алексєєнко В.О. у судовому засіданні підтримав доводи, що викладені у позовній заяві. Просив позов у частині встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити в повному обсязі, в частині визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини залишив на розсуд суду. Представник відповідача - Маріупольської міської ради, В.Г. Завалішина, яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] була його сусідкою, на протязі тривалого часу він був знайомий з нею та з членами її родини. Тривалий час [PERSON] дійсно хворіла, проте могла самостійно себе обслуговувати. Восени 2016 року стан її здоров`я погіршився, внаслідок чого вона стала потребувати постійного догляду за нею. У зв`язку з цим, її син [PERSON] переїхав на постійне проживання до матері, став разом з нею мешкати за адресою [ADDRESS] , здійснював постійний догляд за матір`ю. Підтвердив, що [PERSON] постійно мешкав разом із матір`ю за зазначеною адресою до часу її смерті. Аналогічні пояснення надала у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка підтвердила факт постійного проживання [PERSON] разом зі своєю матір`ю за адресою [ADDRESS] , з осені 2016 року по час смерті останньої в січні 2017 року. Пояснила, що на протязі зазначено періоду часу [PERSON] постійно проживав із матір`ю, здійснював за нею догляд, якого вона потребувала внаслідок стану здоров`я. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 28.11.1996 року, [PERSON] , [INFO] , з 22.02.2000 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Жовтневим районним відділом ЗАЦС м. Маріуполя 25 липня 1968 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС 06.01.2017 року, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки № 71 від 06.01.2017 року, виданої відділом судово-медичної експертизи трупів, причиною смерті [PERSON] була хронічна судинно-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.06.2013 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Мошенко О.В., [PERSON] отримала у спадщину 23/50 частини житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , загальною площею 39 кв.м., житловою площею 20,1 кв.м. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2013 року, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Мошенко О.В., [PERSON] є власником 23/50 частини житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2013 року. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Мошенко О.В. від 26.11.2019 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку на подачу заяви про прийняття спадщини. Відповідно до довідки від 16.12.2019 року, виданої Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] , та [PERSON] , які були зняті з реєстрації у зв`язку зі смертю. Згідно з довідкою КСН «Азовець» від 01.08.2017 року, яка була видана на підставі відповідного акту підтвердження від сусідів, на час смерті [PERSON] разом з нею проживав її син [PERSON] , [INFO] , та вели спільне господарство по час її смерті. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, наданої суду Четвертою маріупольської державної нотаріальної конторою від 19 червня 2020 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо впродовж строку, встановленому ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від нього. Відповідно до ст..1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст..1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем - його матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на час смерті останньої [INFO] , за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим, в цій частині позов підлягає задоволенню. Разом з тим, виходячи з аналізу положень ст..ст. 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини може бути визначений судом лише до тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час його смерті, та пропустили встановлений законом строк для подачі відповідної заяви про прийняття спадщини. Натомість, судом було встановлено, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час смерті останньої, та, відповідно до ст.1268 ЦК України, може реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини у будь-який час без обмеження будь-яким строком. Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час смерті останнього, та вимоги про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, у даному випадку є взаємовиключними. Отже, на підставі викладеного, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини На підставі викладеного,

Outcome: partial