Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

11 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила припинити право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення № 8 загальною площею 24,2 кв.м., яке розташовано за адресою місто Харків, [ADDRESS], визнавши за нею право власності на ? частку вказаного приміщення, а також поділити це приміщення між нею та відповідачем в натурі з виділенням сторонам двох ізольованих приміщень з окремими виходами або встановити порядок користування цим приміщенням у разі неможливості поділу його в натурі. В подальшому [PERSON] позовні вимоги уточнила, заявив клопотання про залишення без розгляду вимогу про поділ спірного приміщення в натурі або встановлення порядку користування ним. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі, звернувшись до суду із відповідною письмовою заявою. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Проти їх задоволення судом не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 03.08.2002 позивачкою і відповідачем був укладений шлюб. 27.12.2007 за двома договорами купівлі-продажу вони спільно придбали нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS] та нежитлове підвальне приміщення № 8 загальною площею 24,2 кв.м. у цьому ж будинку. Квартиру позивачка і відповідач купували у рівних частках, а покупцем підвалу, зі згоди позивачки та в інтересах сім'ї, виступив одноособово відповідач. 17 травня 2011 року заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова шлюб між позивачкою і відповідачем був розірваний. 01 серпня 2013 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова був визначений порядок користування квартирою, але із заявами про поділ підвалу, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя сторони до суду не зверталися. Добровільно домовитися про поділ або порядок користування підвалом позивачка і відповідач не могли, оскільки між ними склалися напружені стосунки. Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Згідно ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. За приписами ст.372 ЦК України, а також ст.ст.69,70 СК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши усі матеріали справи, приймаючи до уваги достатність доказів позовних вимог, аналізуючи їх у сукупності і надавши їм належну оцінку, враховуючі волевиявлення сторін, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі по наведеним вище підставам. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 244,29 грн., який підлягає стягненню з відповідача Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved