Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

11.03.2016 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 12 січня 2004 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. У 2007 році сімейні відносини між сторонами буди припиненні, а 12.03.2008 року шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серіх [NUMBER] (а.с. 9). Після припинення сімейних відносин відповідач не приймає участі у вихованні своєї дитини, не сплачує аліменти за рішенням суду, не цікавився здоров'ям дитини та її життям, не проявляє до доньки достатньої батьківської турботи. Просила позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його доньки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Третя особа - Орган опіки та піклування Краматорської міської ради до судового засідання не з»явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, надали суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донеччина», про що є відомості в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Відповідач був повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи, однак не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 640 - відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. У 2007 році сімейні відносини між сторонами буди припиненні, а 12.03.2008 року шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серіх [NUMBER] (а.с. 9). Після припинення шлюбних відносин відповідач перестав брати участь у вихованні своєї дитини, не цікавився здоров'ям дитини та її життям, не проявляє до доньки достатньої батьківської турботи. Не надає матеріальної допомоги на утримання своєї доньки та не сплачує аліменти за рішенням суду. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII, дитина, з огляду на її фізичну та розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після її народження. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства, кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сімї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 2 статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради [PERSON]. відмовився від дитини, не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої доньки, не турбується про її стан здоров'я, про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної підтримки, у зв'язку з чим, вихованням доньки займається її мати, а тому враховуючи інтереси дитини орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON]. Оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню своєї доньки - [PERSON], [INFO], дитина постійно мешкає з матір'ю, яка піклується про доньку, її побут та надає необхідний обсяг турботи, відповідач тривалий час не виконує своїх обов'язків батька, не займається вихованням дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не піклуються про її стан здоров»я, не цікавиться її вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність з його сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власної доньки, не бажання спілкуватися з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не бажання допомагати у забезпеченні, то суд приходить до висновку про наявність законних та обгрунтованих підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. На підставі положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved