Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

10 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.10.2020 року вона звернулась до відповідача із запитом про надання публічної інформації, а саме про наявність на території м.Глобине вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з орієнтирами розташування, однак відповідач відповіді на запит не надав, що встановлено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року. Зазначила, що протиправними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності, з тих підстав, що їй довелося присвяти багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Їй, як позивачу, притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду її запиту, сприймалося як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено її стан душевної рівноваги, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, вона була позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Завдана шкода спричинила негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Крім того, їй доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на її фізичному та моральному стані, через що вона не встигала закінчити, як повсякденну роботу, зокрема побутову. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені її нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, стала мене приділяти часу сімї, родичам. До того ж вона є інвалідом ІІ групи. Таким чином, враховуючи ступінь душевних страждань, розраховуючи розмір відшкодування моральної шкоди виходячи з розміру мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць завдання такої шкоди (за чотири місяці за кожен місяць порушеного права у розмірі мінімальної заробітної плати, тобто 4 місяці х 6000 грн. = 24000 грн.), прохала стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 24000 грн., згідно з наданим розрахунком. Ухвалою судді Глобинського районного суду Полтавської області від 11 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. 23.03.2021 року виконавчий комітет Глобинської міської ради подав відзив, в якому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що 20.10.2020 року виконавчий комітет Глобинської міської ради засобами поштового зв`язку отримав від [PERSON] запит про надання публічної інформації про наявність на території м.Глобине вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з орієнтирами розташування. За результатами розгляду запиту позивачу 22.10.2020 року за вих.№02-09/1797 була надіслана відповідь простим поштовим відправленням, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється (вручається) без розписки. До того ж відповідач листом від 15.12.2020 року за вих.№02-25/2069 повторно направив [PERSON] відповідь на запит про доступ до публічної інформації, що підтверджується фіскальним чеком та повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно якого лист отримано 18.12.2020 року. Також вказав, що позивач не надала підтверджуючих фактів заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи яким діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача дійсно призвели до повідомлених нею негативних змін в стані здоров`я, та не доведено, що запитувана інформація має для неї надважливе значення та займає провідне місце у її житті. В зв`язку з чим зазначив, що вказаний позивачем розмір моральної шкоди є завищеним та таким, що не підтверджений належними доказами, відповідь на запит про надання публічної інформації позивачу була надана, а порушене право відновлено. Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористалася. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, належним чином повідомлена про місце та час судового розгляду, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов прохав розгляд справи проводити за їх відсутності, в задоволені позову просив відмовити в повному обсязі. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до частин другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією та багатьма нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України). В силу частин 1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Як передбачено ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є пенсіонеркою, особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, яка встановлена безтерміново, що підтверджується даними пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України 17.02.2011р. серії [NUMBER] та даними довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №128750. Також судом встановлено, що 15.10.2020 року позивач [PERSON] направила до виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області запит на отримання публічної інформації, в якому просила надати публічної інформації про наявність на території м.Глобине вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з орієнтирами розташування. Відповідачем не заперечується, що вказаний запит ними було отримано та 22.10.2020 року за №02-09/1797 виконавчий комітет Глобинської міської ради направив на ім`я [PERSON] відповідь простим поштовим відправленням. Вважаючи, що виконавчим комітетом Глобинської міської ради не надано відповідь на запитувану публічну інформацію, [PERSON] 17.11.2020 року звернулась із адміністративним позовом до Полтавського окружного адміністративного суду, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання публічної інформації за запитом від 15.10.2020 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на її запит; зобов`язати відповідача розглянути запит від 15.10.2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м.Глобине вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року по справі №440/6698/20 позовні вимоги [PERSON] до виконавчого комітету Глобинської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Глобинської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 15.10.2020 року; визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Глобинської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит [PERSON] від 15.10.2020 року на отримання публічної інформації; зобов`язано виконавчий комітет Глобинської міської ради надати відповідь на запит [PERSON] від 15.10.2020 року на отримання публічної інформації. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зазначене рішення Полтавського окружного адміністративного суду набрало законної сили 26.01.2021 року. Як вбачається з наданої відповідачем копії відповіді на запит про доступ до публічної інформації за №02-25/2069 від 15.12.2020 року, на ім`я [PERSON] повторно направлено повідомлення про те, що вільні земельні ділянки, які можливо надати громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території м.Глобине відсутні. Останньою отримано лист 18.12.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Разом з цим, доводи, представника відповідача, про те, що позивач ознайомлена зі змістом відповіді на інформаційний запит, так як вона була долучена до відзиву на позовну заяву, не спростовують обов`язку суб`єкта владних повноважень по виконанню рішення суду. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідача є, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили. У публічно-правових відносинах моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода фізичної особи визначається через страждання, що за своєю суттю є негативною для людини емоцією, змістом якої є, у тому числі, тривога та переживання. Страждання є наслідком певних дій, які викликають такі емоції. З рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року у справі №440/6698/20, вбачається, що [PERSON] при зверненні до виконавчого комітету Глобинської міської ради не забезпечено розгляду її заяви в спосіб та порядок, передбачений чинним законодавством, що змусило її звертатись до суду за відновленням свого права. Таким чином, сам по собі факт визнання рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року, яке набрало законної сили 26.01.2021 року, у справі №440/6698/20, протиправними дій виконавчого комітету Глобинської міської ради щодо ненадання [PERSON] публічної інформації за запитом від 15.10.2020 року свідчить про завдання особі моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню незалежно від вини виконавчого комітету органу місцевого самоврядування. Встановлені судом обставини безсумнівно є наслідком для громадянина певних душевних страждань, оскільки викликають невдоволення, тривогу та переживання, змушують вдаватись до застосування активних дій шляхом звернення до суду та нагадуючи порядок, відповідно до якого органом місцевого самоврядування має бути прийняте рішення, хоча при належному виконанні органом місцевого самоврядування своїх обов`язків цьому можна було б об`єктивно запобігти. Звертаючись до суду, позивач визначила обставини, що спричинили страждання та зазначила підстави такого відшкодування. Позивачем [PERSON] до матеріалів позову надано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ від 24.10.2018, з якої убачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства; рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності - спостереження у психіатра, проведення постійного підтримуючого психофармакологічного лікування, психотерапія і психокорекція. Однак, з вказаного документу не убачається, що психічний розлад та інвалідність позивача сталися внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, проте сама по собі наявність такої хвороби та інвалідності безумовно вплинула на характер та обсяг страждань позивача, що враховується судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, суд враховує і поведінку відповідача, який до набрання рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року законної сили вчиняв дії, спрямовані на вручення відповіді на запит [PERSON] на отримання публічної інформації від 15.10.2020 року, а саме направив на адресу позивача повідомлення про відсутність на території м.Глобине вільних земельних ділянок, які можливо надати громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 914/263/19, в якій, за твердженням позивача, суд касаційної інстанції допустив у визначенні розміру моральної шкоди таку величину, як розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць завдання шкоди, то вона не може бути застосована у даній конкретній справі, оскільки постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 у приведеній справі не містить посилання на застосування відповідних норм права, зокрема, які регламентують принцип визначення такого розміру, отже не є тим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду, який у відповідності до ч.4 ст.263 та ч.2 ст.416 ЦПК України підлягає врахуванню. Визначаючи розмір на відшкодування моральної шкоди, суд керується не тільки тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття позивача, але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для цієї людини способу життя з огляду на її індивідуальні особливості, а також виходить із засад юридичної відповідальності та принципів компенсації моральної шкоди. Разом з тим, суд вважає надмірним розмір відшкодування, про яке прохає позивач. Суд зауважує, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження, того що, негативні емоції спричинені неправомірною поведінкою відповідача дійсно призвели до повідомлених позивачем негативних змін в стані її здоров`я. Окрім того, позивачем не доведено, що запитувана інформація має для позивача надважливе значення та займає провідне місце у її житті. А тому у суду відсутні підстави вважати, що ненадання позивачу відповідної інформації здатне спричинити серйозні зміни в її психоемоційному стані. Повідомлені відповідачем обставини, щодо зловживання позивачем права на суд, шляхом подання аналогічних позовів до різних суб`єктів владних повноважень є слушними. Суд наголошує, що відшкодування моральної шкоди не має бути формою заробітку та не повинно призводити до збагачення особи. Тому, визначаючи розмір відшкодування суд, враховуючи доведений ступінь душевних страждань позивача, вважає за доцільне задовольнити позовну вимогу частково, у розмірі 1000,00 грн. На переконання суду, визначений розмір відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності та справедливості. Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Так, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в силу закону, був звільнений від сплати судового збору за подання позову. Враховуючи дану обставину та часткове задоволення позову, судові витрати у пропорційному розмірі до задоволеної частини підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial