Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

11.07.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та надано платіжну картку з кредитним лімітом, встановленим банком, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, сплачувати суму процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками за користування кредитом, комісії та штрафів. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 31330,01 грн., яка складається з 7106, 07 грн. - заборгованість за кредитом, 18 353, 20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3902, 64 грн. - заборгованість по пені та комісії за користуванням кредитом; 500 грн. - фіксована складова штрафу; 1468,10 грн. - процентна складова штрафу. Також просив стягнути із відповідача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. У судовому засіданні представник позивача Клипач В.В. позовну заяву підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив суд відступити від правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України, які вважає помилковими. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу позовної давності, подав до суду 01.09.2016 р. письмові заперечення на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, враховуючи наступне: Судом встановлено, що 12 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Згідно умов зазначеного договору банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття карткового рахунку та встановлення кредитного ліміту у розмірі 3 480 грн., строком дії кредитної картки 2 роки, з встановленням базової процентної ставки на суму залишку заборгованості за кредитом 2,5 % на місяць, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню заборгованості шляхом внесення щомісячного платежу. (а.с.12-18). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, з якими відповідач ознайомився та погодився при підписанні договору, відповідач повинен погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання та комісію. Крім того, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів відповідач зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред'явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Проте, відповідачем належним чином зобов'язання за вказаним договором не виконані, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором б/н від 12 квітня 2008 року, укладеного між сторонами, станом на 30.04.2016 р. (а.с.9-11). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Незважаючи на умови кредитного договору та взяті на себе зобов'язання, відповідач допустив істотні порушення умов договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30.04.2016 р. відповідач з часу укладення договору допускав істотні порушення його умов, зокрема в частині розміру та строків погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами.Станом на 30 квітня 2016 року за відповідачем утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 31330,01 грн., яка складається з 7106, 07 грн. - заборгованість за кредитом, 18 353, 20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3902, 64 грн. - заборгованість по пені та комісії за користуванням кредитом; 500 грн. - фіксована складова штрафу; 1468,10 грн. - процентна складова штрафу. Розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено. За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Одночасно, відповідач просив суд застосувати до даних позовних вимог наслідки спливу позовної давності, у зв'язку із чим просить відмовити у позові. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Згідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. При цьому суд враховує, що поняття «строк дії договору» не є тотожним поняттю «строк виконання зобов'язання», оскільки відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, а закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У п. 5.4. Умов та правил надання банківських послуг (а.с.18) йдеться про те, що строк погашення кредиту має здійснюватися у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року по справі №6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦПК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14) та 3 червня 2015 року (№6-31цс15). З огляду на те, що у квітні 2010 року строк дії кредитної картки відповідача виданої позивачем, закінчився, перебіг позовної давності щодо вимог позивача до відповідача щодо повернення кредиту мав обраховуватися починаючи із 01.05.2010 р. та, відповідно, мав сплинути 01.05.2013 р. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку чи у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позивачем не надано вчиненням відповідачем будь-яких дій, що свідчить про визнання нею свого боргу, після сплати ним 04.08.2009 р. коштів у сумі 921, 17 грн. (а.с.10). Після вказаної операції відповідачем не здійснювались жодні платежі та не вчинялись які-небудь дії, що можуть свідчити про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку та бути підставою для переривання перебігу позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України або свідчити про зміну (подовження) строку виконання зобов'язань відповідача перед позивачем, зокрема шляхом видачі позичальнику іншої карти з іншим строком дії. Так само позивачем не надано суду доказів звернення з позовом до відповідача щодо вимог, які виникли за кредитним договором від 12.04.2008 р. до 11.07.2016 р. (а.с.2). Відповідно до 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, судом встановлено, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду (щодо неустойки - річний строк), відповідач заявив клопотання про застосування до правовідносин, які є предметом даного позову, наслідків спливу позовної давності. Отже, позовні вимоги заявлені позивачем після спливу строку, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з таким позовом, а саме 11.07.2016 р., тому в задоволенні позову суд вважає необхідним відмовити. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed