Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

11.12.2014 року позивач звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 6 150 грн 40 к. та 243 грн 60 к. судового збору. Вимоги мотивовані тим, що 11.11.2011 року близько 15 години з вини відповідача, який керував автомобілем «Hundai Sonata» /д.н.з. [NUMBER]/ відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля «ВАЗ 210990» /д.н.з. [NUMBER]/ під керуванням [PERSON], автомобіля «Seat Insa» /д.н.з. [NUMBER]/ та автомобіля «ВАЗ 21093» /д.н.з. [NUMBER]/. ПрАТ «СТ «Гарантія» здійснило виплату страхового відшкодування у зв'язку зі страховим випадком в розмірі 6 150 грн 40 к. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку зазначені кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом /а.с.1-3/. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в цивільному позові та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача категорично заперечував щодо правомірності заявлених страховою компанією позовних вимог, мотивуючи їх безпідставністю, стверджуючи безумовне виконання відповідачем вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в тому числі і щодо невідкладного повідомлення останнім страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно полісу № АА/5141124 від 10.06.2011 року між Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого забезпеченим транспортним засобом визнано автомобіль «Hundai Sonata» /д.н.з. [NUMBER]/. В судовому засіданні встановлено, що 11.11.2011 року близько 15 години з вини [PERSON], який керував автомобілем «Hundai Sonata» /д.н.з. [NUMBER]/ сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдано механічних пошкоджень автомобілям «ВАЗ 210990» /д.н.з. [NUMBER]/ під керуванням [PERSON], «Seat Insa» /д.н.з. [NUMBER]/ та автомобілю «ВАЗ 21093» /д.н.з. [NUMBER]/. Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.12.2011 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.4 ст.122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності /а.с.5/. Вказане рішення набрало законної сили і згідно ст.61 ЦПК України є преюдиціальним при вирішенні даного спору. Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду від 23.01.2013 року, яке ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22.03.2013 року залишено без змін, з позивача - ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь [PERSON], власника автомобіля «Seat Insa» /д.н.з. [NUMBER]/, стягнуто 6 150 грн 40 к. страхового відшкодування /а.с.14-16,17-18/. На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 38249901 від 03.06.13 р., з врахуванням страхового акту № 188 від 14.06.2013 року, власнику автомобіля «Seat Insa» /д.н.з. [NUMBER]/ [PERSON] позивачем - ПрАТ «СТ «Гарантія» сплачено страхове відшкодування в розмірі 6 150 грн 40 к., що підтверджується платіжним дорученням від 14.06.2013 року № 496, та не спростовано відповідачем [PERSON] /а.с.19-19 зворот, 20/. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 16.12.2014 року, відповідачу по справі, було запропоновано, в разі невизнання позовних вимог, надати письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципу диспозитивності, роз'яснив і представникові відповідача про наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій, обов'язку доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, оскільки процесуальним законом не передбачено право суду на збирання доказів з власної ініціативи. Проте жодних належних та допустимих доказів ані відповідачем, ані його представником, окрім власного суб'єктивного ставлення до фактичних обставин справи, в розпорядження суду не надано. В силу ч.2 ст.11 ЦПК України розпорядження процесуальними правами щодо предмета спору на власний розсуд є правом особи, яка бере участь у справі, і оскільки відповідач не скористався своїм правом щодо надання доказів в спростування заявлених до нього вимог, то згідно ст.11 ЦПК України суд розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які було надано сторонами. Положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного Кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Положеннями п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /далі - Закону/ передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно п.п.38.1.1 «ґ» ч.1 ст.38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно доповідної директора Прилуцької філії ПрАТ «СТ «Гарантія» та довідки директора департаменту врегулювання страхових випадків до ПрАТ «СТ «Гарантія» із заявою-повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду [PERSON] не звертався /а.с.21,22/. Таким чином, після виплати страхового відшкодування [PERSON], до позивача у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке останнє мало до [PERSON], як до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи вище викладене, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд, приходить до переконання, що завдана шкода підлягає стягненню в повному обсязі з [PERSON] на користь ПрАТ «СТ «Гарантія» в розмірі 6 150 грн 40 к. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 243 грн 60 к., який було сплачено позивачем, підлягає стягненню з [PERSON] /а.с.30/.

Outcome: approved