Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

11.04.2017 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимоги позову обґрунтовані тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва у цивільній справі №2/2605/266/12, 2-1542/12 від 20.09.2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 690 219 (шістсот дев`яносто тисяч двісті дев`ятнадцять) грн. 53 коп. та 3 936 (три тисячі дев`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. судових витрат, а всього 694 156 грн. 33 коп. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20.12.2012 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року залишено без змін. 18.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №40771588 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва №2-1542/12 від 13.08.2013 року. 07.09.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 2-1542/12 від 13.08.2013 року закінчено у зв`язку із виконанням вимоги виконавчого документу у повному обсязі. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити інфляційні витрати за період з 20.12.2012 року (дата набрання законної сили рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року) по 07.09.2016 року (дата винесення державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві постанови про закінчення виконавчого провадження). Враховуючи, що відповідач добровільно не виконав рішення суду, [PERSON] з 20.12.2012 року по 07.09.2016 року з суми боргу 694 156 грн. 33 коп. понесла інфляційні втрати, що складають 610 771,48 грн. Ухвалою суду від 08.06.2017 відкрито провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні вказував, про необхідність застосування строків позовної давності. З додаткових пояснень позивача до позовної заяви вбачається, що предметом позову є саме стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити інфляційні втрати за період невиконання відповідачем рішення суду, а саме: з 20.12.2012 року, тобто з дати набрання законної сили рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року про стягнення заборгованості з [PERSON] по 07.09.2016 року, тобто по дату винесення державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із його повним виконанням. Позивач вказує, що вона мала право в межах строку позовної давності на стягнення інфляційних втрат до остаточного виконання вказаного судового рішення. Так, рішення суду було виконано відповідачем 07.09.2016, а позивач звернувся до суду із вказаним позовом 12.04.2017 року, тобто у межах строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у цивільній справі №2/2605/266/12, 2-1542/12 від 20.09.2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 690 219,53 грн. та 3 936,80 грн. судових витрат, а всього 694 156,33 грн.(а.с. 6-8). Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20.12.2012 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.09.2012 року залишено без змін (а.с. 9-10). 18.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №40771588 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва №2-1542/12 від 13.08.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 694 156,33 грн. (а.с. 11). Постановою державного виконавця Оболонського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 07.09.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 2-1542/12 від 13.08.2013 року закінчено у зв`язку з виконанням вимоги виконавчого документу у повному обсязі (а.с. 12). Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума боргу становить 694 156,33 грн., період заборгованості 20.12.2012 - 07.09.2016 року, індекс інфляції за вказаний період - 1,880, інфляційне збільшення заборгованості складає 610 771,48 грн.(а.с. 13). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Верховний Суд України у Постанові №349/1443/15-ц від 04.10.2017 року зазначає, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Таким чином, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за невиконання рішення суду є законними та обґрунтованими. При цьому, з штампу вхідної кореспонденції та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оболонського районного суду м. Києва вбачається, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання подано до суду 11.04.2017 року. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ч. 3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як убачається з матеріалів справи, рішення суду було виконано відповідачем 07.09.2016 року, за таких обставин, на думку суду, з огляду на час звернення до суду з позовом, інфляційні втрати можуть бути стягнуті лише в межах строку позовної давності, тобто з 11 квітня 2014 року. Відповідно до довідки Державної служби статистики України від 15.05.2018 року індекс інфляції за період з січня 2014 року по грудень 2016 року включно становив 201,2% (а.с. 39). З наданого представником відповідача розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума втрат від інфляції за період з 11.04.2014 по 23.08.2016 становить 420 432,58 грн. (а.с. 41). Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають задоволенню частково за період з 11.04.2014 року по 07.09.2016 року у розмірі - 420 432 грн. 58 коп. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial