Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 11 вересня 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом, яким просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 2,8425 га, яка розташована на території Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, після смерті [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно заповіту [PERSON], посвідченого секретарем Журавської сільської ради 13 травня 2014 року та зареєстрованого в реєстрі за № 40, він є спадкоємцем всього її майна на випадок її смерті. Спадщина складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,8425 га, вартістю 55\~479,38 грн., розташованої на землях Журавської сільської ради. 14 лютого 2015 року [PERSON] померла, і він як спадкоємець усього її майна в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а 22 вересня 2015 року отримав у нотаріальній конторі постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Оскільки державний акт про право власності втрачено, а дублікат отримати неможливо, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку у судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що в 2015 році померла його мати [PERSON] Після її смерті залишилася у спадок земельна ділянка, яка належала їй на праві власності. Відповідно до заповіту від 13 травня 2014 року він є спадкоємцем всього майна померлої матері. Через те, що втрачено правовстановлюючий документ - державний акт на право власності на земельну ділянку, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник відповідача - голова Журавської сільської ради [PERSON], в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти задоволення позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], пояснив, що він не заперечує проти визнання за братом права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2015 року померла [PERSON] (а.с. 7). 18 лютого 2005 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,8425 га, розташовану на території Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7421182000040000881 (а.с.9). 13 квітня 2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, яким заповідала все своє майно [PERSON], [INFO] (а.с.24). 13 травня 2014 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, яким заповідала все своє майно [PERSON], [INFO] (а.с.35). Згідно ч. 1-2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Отже, заповіт [PERSON] від 13 травня 2014 року є чинним та ним скасовано попередній заповіт від 13 квітня 2011 року. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8425 га, розташовану на території Журавської сільської ради. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку державним нотаріусом Варвинської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 6). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.\~ З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 2,8425 га кадастровий № 7421182000040000881 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, належала [PERSON]. Державний акт на дану земельну ділянку серії ЧН № 154053\~ було зареєстровано 18 лютого 2005 року та видано власнику 11 березня 2005 року, що підтверджується довідкою відділу Держземагентства у Варвинському районі (а.с. 8). Правовстановлюючий документ державний акт на право власності на земельну ділянку втрачений, а видача дублікатів державних актів з 1 січня 2013 року не передбачена законом. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не приймати її. Позивач [PERSON] виявив свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно. Відповідач проти задоволення позову не заперечує. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved