Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

11 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новотроїцької сільської Ради про визнання незаконним та скасування розпорядження сільського голови, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. 28.03.2014 року та 07.07.2014 року позивач уточнив свої вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просить стягнути з відповідача Новотроїцької сільської ради Красноармійського району Донецької області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2014 року по 15.07.2014 року в розмірі 10959,34 грн. Крім того, додатково просить стягнути з відповідача судові витрати за подання заяви про забезпечення доказів в розмірі 121,80 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 17.09.2012 року по 11.02.2014 року він працював водієм 1 класу Новотроїцької сільської ради Красноармійського району Донецької області. Прийнятий на роботу розпорядженням сільського голови від 17.09.2012 року №28к, звільнений з роботи розпорядженням сільського голови від 12.02.2014 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Звільнення його з роботи вважає незаконним, заяву він написав під впливом омани, оскільки між ним та керівництвом Новотроїцької сільської ради останнім часом склались натягнуті відносини. Голова сільської ради Зябрев О.А. змушував його списувати бензин, а він відмовлявся це робити, то ж 12.02.2014 року йому було запропоновано звільнитись за власним бажанням, щоб не загострювати відносини. Голова сільської ради пояснив, що надає йому відпустку на один місяць, щоб він все обміркував, але на всякий випадок він мав написати заяву про звільнення за власним бажанням, що він і зробив, не маючи дійсного наміру на звільнення. В той де день, тобто 12.02.2014 року головою сільської ради було підписане розпорядження про його звільнення за власним бажанням, а через кілька днів дізнався, що на його місце прийнято іншу особу - [PERSON] і зрозумів, що його ввели в оману. Позивач вважає його звільнення за ст. 38 КЗпП України таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки звільнення його мало відбутись після спливу 14- денного терміну після подання заяви, а не в день її подання. Крім того, до сплину двотижневого строку він написав на ім'я сільського голови заяву про відкликання своєї заяви, але йому було відмовлено. З врахуванням викладеного, позивач просить суд визнати незаконним та скасування розпорядження Новотроїцького сільського голови, Красноармійського району Донецької області №2 від 12.02.2014 року щодо звільнення його з роботи за ст.38 КЗпП України та поновити його на роботі в якості водія 1 класу Новотроїцької сільської ради з 12.02.2014 року, зобов'язавши відповідача внести зміни до його трудової книжки та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2014 року по 15.07.2014 року в розмірі 10959,34грн. Крім того, додатково просить стягнути з відповідача судові витрати за подання заяви про забезпечення доказів в розмірі 121,80грн та моральну шкоду в розмірі 2000грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача Зябрев О.А. та Халаджи О.В. позов не визнали, вважають, що звільнення позивача [PERSON] за ст. 38 КЗпП України є законним та обґрунтованим з таких підстав. 12.02.2014 року позивач написав заяву про звільнення з роботи водія Новотроїцької сільської ради за власним бажанням з 12.02.2014 року, голова Новотроїцької сільської ради погодився, про що поставив резолюцію на заяві позивача і з 13.02.2014 року [PERSON] вже не виходив на роботу. Розпорядженням сільського голови Новотроїцької сільської ради Красноармійського району Донецької області від 13.02.2014 року за №3 на посаду водія Новотроїцької сільської ради з 13.02.2014 року прийнято [PERSON], який працює і тепер, тому поновлення позивача на попередньому місці роботи неможливе. Крім того, позивач сам написав заяву на звільнення, ніхто його до цього не змушував, добровільно отримав трудову книжку і розрахункові кошти і тільки 18 лютого 2014 року передумав та написав заву про відкликання своєї попередньої заяви про звільнення, мотивуючи тим, що на нього чинився тиск. Посилки позивача на ту обставину, що його змушували списувати пальне і на цій підставі між ним та головою сільської ради Зябревим О.А. були конфлікти не відповідають дійсності. Враховуючи вищевикладене, представники відповідача просять суд в задоволенні вимог позивача відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що з 17.09.2012 року по 11.02.2014 року позивач [PERSON] працював водієм 1 класу Новотроїцької сільської ради Красноармійського району Донецької області. Прийнятий на роботу розпорядженням сільського голови від 17.09.2012 року №28к, звільнений з роботи розпорядженням сільського голови від 12.02.2014 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.(а.с.41-43, 17). Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 1990 року є інвалідом 2 групи безстроково, непрацездатною особою (а.с.7, 34, 35). Відповідно до статті 38 КЗпП України та п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами та доповненнями),працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В судовому засіданні встановлено, що звільнення позивача [PERSON] відбулося 12.02.2014 року( згідно його заяви (а.с.18,41-43), в цей же день позивач залишив своє робоче місце та отримав трудову книжку, отримав розрахунок при звільненні, а з наступного дня, тобто з 13.02.2014 року на посаду водія Новотроїцької сільської ради було прийнято іншу особу(а.с.54-55), тобто мало місце звільнення за згодою сторін, натомість в наказі зазначено за власним бажанням. Суд вважає, що відповідачем - Новотроїцькою сільською радою було дано неправильну юридичну кваліфікацію причини звільнення [PERSON], а тому це розпорядження є незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Разом з тим, статтею 36 КЗпП України передбачені підстави припинення трудового договору, зокрема підставами припинення трудового договору є 1) угода сторін. Із п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зі змінами та доповненнями вбачається, що суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю в разі, якщо в наказі дана неправильна юридична кваліфікація причин звільнення. Із матеріалів справи пояснень сторін та свідків вбачається, що звільнення відбувалось за згодою сторін, в заяві позивача конкретно зазначено з якої дати його звільнити - з 12.03.2014 року і на заяві позивача є резолюція голови сільської ради про те, що він не заперечує проти такого звільнення, тобто фактично мова іде про звільнення за згодою сторін - п.1 ст.36 КЗпП України, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та представник відповідача Зябрев О.А. Таким чином, судом встановлено, що в наказі про звільнення відповідачем зроблена неправильна юридична кваліфікація , що вірним слід визнати звільнення [PERSON] за ч.1 п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін та зобов»язати відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки [PERSON], задовольнивши таким чином, в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Новотроїцького сільського голови Красноармійського району Донецької області від 12.02.2014 року № 2 про звільнення з роботи позивача за ст.38 КЗпП України, його вимоги частково. Щодо вимог позивача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити як таких, що не відповідають вимогам закону. Суд не може прийняти за основу пояснення позивача [PERSON] про те, що його змусили написати заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки ця його позиція не підтверджується ні матеріалами справи, ні поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили, що звільнення позивача [PERSON] відбулося згідно його заяви та в той день, що вказав позивач у заяві, тобто за згодою сторін. До пояснень свідка [PERSON] про те, що позивач їй сказав, що йде в відпуску і обіцяв повернутись на роботу через місяць, суд відноситься критично, оскільки вони спростовуються матеріалами цивільної справи, заява позивачем була написана про звільнення, а не про відпустку і інших доказів суду позивач не надав. Крім того, судом враховується та обставина, що позивач [PERSON] з 1990 року є інвалідом 2 групи Радянської Армії, безстроково, є непрацездатною особою(а.с.34-35) і звільнення його з роботи, за його письмовою заявою, без відпрацювання 2-х тижнів, повністю відповідає його інтересам та вимогам закону.

Outcome: partial