Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

10 лютого 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с.1-2). У обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 вересня 2012 року на підставі договору процентної позики №010912, укладеним із [PERSON], він передав останньому грошові кошти в сумі 295\~000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 3,98% від суми позики, датою повернення 01\~вересня 2015 року. Відповідач отримав грошові кошти, про що ним написана письмова розписка від 01.09.2012 року. У звязку із тим, що до сьогодні відповідач свої зобовязання по поверненню отриманої суми позики не виконав, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому збільшивши свої позовні вимоги, просив суд стягнути із відповідача на свою користь суму боргу за договором процентної позики №010912 від 01.09.2012 року в сумі 295\~000,00 доларів США, заборгованість по сплаті процентів в сумі 407\~235,78 доларів США, а також, судові витрати по справі (а.с.82-84). Позивач та його представники за довіреністю [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що свідчить письмова розписка в матеріалах справи (а.с.101). Будучи присутніми у судовому засіданні 27.10.2015 року заявлені позовні вимоги підтримували, просили суд задовольнити. Відповідач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить письмова розписка в матеріалах справи (а.с.101). Будучи присутнім у судовому засіданні 28.09.2015 року, обставини щодо укладання договору позики та порушення відповідачем умов щодо своєчасного повернення суми боргу визнав. Також частково визнав майнові вимоги в частині заявленої позивачем до стягнення суми боргу в розмірі 295\~000,00 доларів США, але проти стягнення із відповідача відсотків за користування заперечував з підстав необґрунтованості розрахунку. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. За ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У звязку із чим, для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, інших законів України, нормативно-правові акти Національного Банку України, практику Верховного Суду України. Суд, зясувавши обставини спору, дослідивши надані сторонами по справі докази, вважає що позовні вимоги позову підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це\~юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обовязки. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, становлять зміст договору. Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода.\~ Зокрема, відповідно до приписів ст. 1046 ЦПК України, за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму позики. Договір позики вважається укладеним і, відповідно, набирає чинності з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК), з цього моменту в позичальника виникає право власності на обєкт позики. Відповідно до ст. 1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На\~підтвердження\~ укладення\~ договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує\~ передання\~ йому\~ позикодавцем визначеної грошової\~ суми або визначеної кількості речей. Борговими документами за договором позики можуть бути розписки, квитанції та будь-які інші письмові документи, що підтверджують дві обставини: по-перше, отримання боржником речей - їх кількість, рід та якість, по-друге, волевиявлення боржника у певний строк - точно визначений чи визначений моментом витребування - повернути речі. Обов'язковим реквізитом боргового документа має бути власноручний підпис боржника чи його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, свідки тощо. Судом встановлено, що 01 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі укладено договір процентної позики №010912 (а.с.90-91), відповідно до умов якого [PERSON] зобовязувався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 295\~000,00 доларів США, зі щомісячною сплатою процентів за користування у розмірі 3,98% від розміру позики, датою повернення є 01 вересня 2015 року. У підтвердження отримання грошових коштів від [PERSON], [PERSON] написана розписка про отримання 295\~000,00 доларів США, відповідно до умов договору процентної позики №010912 від 01.09.2012 року (зворотня сторона а.с.91). Обставини щодо одержання від [PERSON] грошових коштів на умовах договору представником відповідача [PERSON] під час судового розгляду визнано. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Згідно зі ст..1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За умовами п.п.2.2. п.2 договору позики, щомісячний розмір процентів за цим договором складає 3,98% розміру позики. Оскільки свої договірні зобовязання [PERSON] за договором процентної позики №010912 від 01.09.2012 року не виконав, суд вважає, що заборгованість за позикою всього у сумі 295\~000,00 доларів США, та проценти від суми позики в сумі 407\~235,78 доларів США, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд враховує, що позивач від сплати судового збору звільнений в силу положень п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», його позовні вимоги належать до задоволення, у звязку із чим з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 6\~090,00 грн.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved