Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

10 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на\~її користь\~на утримання\~дітей [PERSON],\~[INFO]\~та [PERSON],\~[INFO],\~у твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~3000\~гривень щомісячно\~на кожну\~дитину,\~до досягнення\~дітьми повноліття\~та аліменти\~на її\~утримання в\~розмірі 2000\~гривень щомісячно\~та до\~досягнення дітьми\~трьохрічного віку. Позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем не одружені і за час спільного проживання в них народилися доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні і вихованні. На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, а тому не працює, її дохід складають виплати по народженню дітей, які виплачуються щомісячно рівними частинами по 850 гривень. Коштів які отримує позивач не достатньо для утримання та гармонійного розвитку дітей. Через пять місяців після народження дітей позивач змушена була покинути спільне з відповідачем місце проживання, з вини останнього та переїхати проживати до своїх батьків. З того часу відповідач на власний розуд, час від часу надавав грошові кошти для утримання дітей, проте така допомога є незначною та не систематичною. Крім того, вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на її утримання, оскільки в неї на утриманні є ще двоє малолітніх дітей. Відповідач є молодим, здоровим, повноцінним та працездатним чоловіком і може виконувати свій обовязок по утриманню дітей, але постійної роботи немає, його дохід має мінливий характер. З огляду на це позивач просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, де зазначила, що від позовної вимоги про стягнення з відповідча аліментів на її утримання до досягнення дітьми трирічного віку відмовляється. Позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підтримує в повному обсязі, просять суд позов в цій частині задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності де зазначив, що зменшені позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст.\~12,\~13,\~44,\~76-82\~ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Встановлено та підтверджується документально, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні матері та проживають разом з нею (а.с.7, 8, 11). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (-ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2\~ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із\~ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого\~Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2019 рік», який на період з 01 січня по 30 червня 2019 року становить: для дитини віком до 6 років 1626 гpивень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»\~частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв'язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи позицію позивача, так і визнання позову відповідачем в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей, а також те, що відповідач є працездатним, здоровим чоловіком, однак офіційно не працює, доказів наявності в нього нерухомого чи рухомого майна, або коштів на банківських рахунках, суду не надано, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дітей необхідно стягнути аліменти в розмірі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, що є співмірним з розміром прожиткового мінімуму для дитини встановленого\~Законом України «Пpo Державний бюджет на 2019 рік», оскільки доказів, які б давали підстави стягувати з нього аліменти в більшому розмірі позивачем не надано та судом не встановлено. На підставі ч. 1\~ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами\~ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Частиною 6 статті 141\~ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial