Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

12.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В позовній заяві вказує, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2014 року з [PERSON]на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] в розмірі твердої грошової суми 100 грн. Між тим, грошових коштів, що стягуються з відповідача згідно рішення суду, їй не вистачає на утримання дитини, оскільки значно збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та підвищено ціни на всі основні продукти харчування. Окрім того, до діючого законодавства України внесені зміни стосовно мінімальних сум стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі ? частини заробітку (доходу) платника аліментів. Позивачка та відповідач подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити. Відповідач позов не визнав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. (а.с.8). Судом встановлено, що згідно копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2014 року з [PERSON] щомісячно стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн., починаючи з 22.01.2014 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.5-6). Так, обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, суд вважає що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме з 100 грн. до 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. ст. 180-182, 183 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved