Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

11.04.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд визнати відповідача онука [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], яка є її власністю, з тих підставах, що останній з 2002 року зареєстрований за вказаним адресом, але з 2006 року в квартирі не проживає, його майна в квартирі не має, жиле приміщення квартири він покинув добровільно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, за наведеними обставинами наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті, так як матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спірних правових відносин. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що тривалий час проживає з позивачем [PERSON] в одному будинку, онук останньої [PERSON] у 2006 році покинув квартиру позивача і до теперішнього часу в квартирі не проживає. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Враховуючи позицію позивача, допитавши свідка, дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об'ємі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №1660 є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.04.2013 року за реєстровим номером 902117 зареєстроване за [PERSON] право власності на вказану квартиру. За особистим рахунком №110а/120 на квартиру [ADDRESS] у квартирі значиться зареєстрованим з 31.07.2002 року [PERSON], [INFO]. Відповідно до Акту від 10.04.2018 року, складеного Житлово-будівельним кооперативом «Азов», у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2006 року. Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що [PERSON], [INFO], будучи колишнім членом сімї власника квартири [PERSON] більше року не проживає в спірній квартирі без поважних причин, його майна в квартирі не має, квартира ним покинута добровільно, про що свідчать досліджені докази. З урахуванням викладеного та положень матеріального права, суд дійшов висновку, що [PERSON], [INFO], втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], тому його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі. Оскільки позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, суд прийшов до висновку про недоцільність їх стягнення.

Outcome: approved