Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

11.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 7183 гривні 75 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2012 року з відповідача на її користь на утримання сина стягуються аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно. Оскільки відповідач не сплачує аліменти, на її думку має бути стягнута неустойка (пеня) у зазначеній сумі. Позивачка, будучи своєчасно та належним чином сповіщеною про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. 07.12.2015 року [PERSON] звернувся з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про звільнення заборгованості по аліментам в сумі 19 632 грн. 26 коп. Вказує на те, що в період після винесення рішення про стягнення аліментів в них народилося ще двоє дітей. Зазначає, що діти знаходилися повністю на його утриманні. З березня 2015 року вони припинили спільне життя, однак в період з травня по листопад 2015 року позивач отримала від нього грошові кошти в сумі 9400 грн. по квитанціям та 3000 грн. на картковий рахунок матері. Таким чином, зазначає, що він утримував дітей, та не ухилявся від обов'язку по утриманню дітей. Також пояснив, про те, що рішенням суду від16.02.2012р. з нього було стягнуто аліменти та за ним рахується заборгованість по аліментам в розмірі 19 632 грн. 26 коп. він дізнався за телефоном від державного виконавця 17.11.2015 року. Зазначає, що позивач вимагає від нього заборгованість за пенею за несплату аліментів за період часу коли вони проживали однією сім'єю. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.02.2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області винесено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина в розмірі 500 гривень, починаючи з 18.07.2011 року до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 18.06.2015 р. задоволено заяву [PERSON] про видачу дублікату виконавчого листа. Дублікат виконавчого листа виданий 10.08.2015 року. Постановою державного виконавця Бежан О.Д. від 01.09.2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-3618/11, виданим 10.08.2015 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції від 21.10.2015 року станом на 19.10.2015 року заборгованість боржника [PERSON] по аліментам становить 19 632 гривні 26 копійок. Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону «Про виконавче провадження», а також у статтях 194 - 197 СК України. Так, відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника. За змістом ч.1 ст.196 СК та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови від 15 травня 2006 р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивачка стягнути неустойку (пеню) у розмірі 7183 гривні 75 копійок. Проте, заборгованість виникла не з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а саме не з вини [PERSON], оскільки за заявою позивача дублікат виконавчого листа виданий 10.08.2015 року, та виконавче провадження за вказаним виконавчим листом №2-3618/11, виданим 10.08.2015 року відкрито лише 01.09.2015 року. На підставі аналізу змісту ст.196 СК України, суд прийшов до висновку, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати настає у випадку порушення цим платником аліментних зобов'язань, які були на нього покладені, про які він знав і які своєчасно не виконував, що призвело до виникнення заборгованості. Разом з тим, постанову про відкриття виконавчого провадження та повідомлення боржника від 01.09.2015 року за вих.16993, [PERSON] отримав 18.11.2015 року, про що свідчить підпис останнього на вказаному повідомленні. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про звільнення заборгованості по аліментам в сумі 19 632 грн. 26 коп., суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.197 Сімейного кодексу України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Встановлено, що після винесення заочного рішення від 16.02.2012 року, [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON], в них народилося ще двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відповідач здійснював зобов'язання щодо утримання дітей, а також зважаючи на те, що [PERSON] звернулася з дублікатом виконавчого листа до відділу державної виконавчої служби лише у серпні 2015 року, що свідчить про те, що в неї не було потреби у стягненні аліментів, та не звернулась з вимогою про стягнення без поважних причин. Таким чином, заборгованість виникла не з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved