Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

10.12.2015 позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь позику в сумі 25000 гривень, 3% річних за прострочення виконання зобовязання в розмірі 2250 гривень, суму індексації за прострочення виконання зобовязання в розмірі 19655 гривень 34 копійки та штраф за прострочення виконання зобовязання у розмірі 12000 гривень, а всього грошову суму за договором позики у розмірі 58905 гривень 34 копійки. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 07.12.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким він передав, а відповідач прийняв від нього в борг грошову кошти в сумі 25000 гривень, на підтвердження укладеного договору позики та факту передачі грошей відповідач видав письмову розписку, написану ним власноручно. Умовами договору було встановлено відповідальність відповідача за прострочення виконання зобовязання у вигляді штрафу у розмірі 4% від суми позики щомісячно. Позивач стверджує, що в обумовлений договором термін до 20.12.2012 року відповідач борг не повернув, хоч він неодноразово звертався до відповідача з такою вимогою. Відповідно до вимог ст.625\~ЦПК України\~позивач вимагає повернення грошових коштів зі сплатою 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми, а також нараховиний ним за період прострочення та в межах строку позовної давності штраф за 12 місяців в сумі 12000 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність, а також будь-яких заперечень проти позову не подав. Відповідно до вимог ст.ст.\~169,\~224 Цивільного процесуального кодексу України\~суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07 грудня 2012 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів в сумі 25000 гривень, які він зобовязався повернути до 20.12.2012 (а.с.5). Оригінал зазначеної розписки був наданий представником позивача для огляду в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2\~ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої\~ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з твердженнями позивача, відповідач не виконав зобовязання щодо повернення позики, будь-яких доказів, які б спростовували ці твердження суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Про це свідчить також та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора. За змістом ч.1 та 2\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, за змістом вищевказаної розписки (а.с.5) відповідач зобовязався у випадку невчасного повернення грошовий коштів сплачувати штраф у розмірі 4% від вказаної суми щомісячно. За змістом ч.2,3 ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Так, за змістом ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За змістом ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Згідно з ч.1 та 2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припиненнязобов'язаннявнаслідокодносторонньоївідмовивідзобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з вищевикладеного вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та штрафу відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути: суму основного боргу в розмірі 25000 гривень; - 3% річних від простроченої суми в межах заявлених позовних вимог за три роки за період з 21.12.2012 по 20.12.2015 року включно в сумі 2250 гривень (25000грн.х3% / 365днівх1095 днів =2250 грн.); - інфляційні витрати в сумі 19655 гривень 34 копійки, нараховані позивачем за період 2013,2014 та січень-листопад 2015 року включно, виходячи з розміру індексу інфляції за 2013 рік 100,5, індексу інфляції за 2014 рік 124,9, за січень-листопад 2015 року 142,3 в порядку, визначеному Постановою Кабінету міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, та правильність розрахунку не викликає у суду сумнівів. - штрафу в сумі 12000 гривень за 12 місяців прострочення перед зверненням до суду (25000х4%х12+12000грн.). А всього на загальну суму 58905 гривень 34 копійки. При цьому суд також враховує, що будь-яких заперечень щодо нарахованих позивачем сум, відповідачем надано не було. Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору , оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, належний до сплати судовий збір в сумі 832 гривні 66 копійок (а.с.1,9) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved