Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

10 жовтня 2017 року представник позивачки звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході судового розгляду вточнив та зазначив, що будучи співвласником житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту спірний житловий будинок), відповідач безпідставно перешкоджає її належним чином користуватися спірним житловим будинком, а тому позивачка просить зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком та в нього вселитися. В ході судового розгляду представник позивача підтримав свої позовні вимоги, в подальшому позивачка направила заяву в якої зазначила, що на позові наполягає, просить справу розглянути в її відсутність. Відповідач копію позову та матеріали до нього отримав належним чином, в ході судового розгляду представник позивача позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так судом встановлено, що дійсно 15 вересня 2017 року Овідіопольським райсудом Одеської області було прийнято рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та визнання зобов'язання за договором позики спільною сумісною власністю, згідно якого був встановлений факт, що має юридичне значення в тому, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство в період з січня 2005 року по 30 вересня 2009 року включно; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] - рухоме та нерухоме майно, в тому числі спірний житловий будинок; визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірного житлового будинку. На час розгляду справи судове рішення не чинне, перебуває на розгляді в апеляційної інстанції. Позивачка просить зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні спірним житловим будинком та вселити до житлового будинку, посилаючись на те, що вона є співвласником житлового будинку. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Представник позивачки в ході розгляду справи не заперечував, що ? частини спірного нерухомого майна на час розгляду справи відповідно до норм чинного законодавства не зареєстрована. На час розгляду справи спірний житловий будинок зареєстрований на ім'я відповідача [PERSON], що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав за № 36620765 від 08.12.2012 року. Виходячи з вищевказаного суд, приходить до висновку, що на час розгляду справи у позивачки при наявності рішення суду першої інстанції, яке не набрало чинності та відсутності реєстрації нерухомого майна, належним чином, не виникло право власності на ? частину спірного житлового будинку, а тому суд вважає, що позивачка звернулась до суду з даними позовними вимогами передчасно. В ході судового розгляду від позивачки надійшла заява (клопотання) в якій вона посилається на норми житлового законодавства, при цьому дана заява була подана з порушенням ст. 43,49 ЦПК України, а тому суд розглядає дану заяву як процесуальну позицію, яка не замінює предмет та підставу позову. При поданні позову позивачка сплатила судовий збір в повному обсягу, вини відповідача у подані позову не має, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed