Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

11 квітня 2014 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що в [INFO] помер їхній батько, громадянин [PERSON], який проживав у домогосподарстві в [ADDRESS]. При своєму житті батько перебував в зареєстрованому шлюбі із матір'ю [PERSON]. Після смерті батька позивачів, [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк прийняли спадщину. Дружина покійного [PERSON] відмовилась від спадщини на користь своїх дочок неповнолітніх, позивачів по справі. Спадковим майном батька [PERSON] вважають фактично успадковане ним майно як спадкоємцем по заповіту від 20.02.1994 року за № 06 після смерті свого батька спадкодавця [PERSON], але юридично не оформлене право власності на житловий будинок з господарськими спорудами розташованого по [ADDRESS]. При зверненні до державного нотаріуса позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок необхідних для вчинення нотаріальних дій. Тому змушені були у судовому порядку захистити порушені права шляхом визнання за ними право власності на ? спірного домогосподарства. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник та законний представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] показала суду, що вона являється сестрою покійного [PERSON] - батька позивачів по справі, на користь якого їхнім покійним батьком [PERSON] був укладений заповіт. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] також являються братом та сестрою покійного [PERSON] На момент смерті батька - [PERSON], єдиним з його дітей, який проживав разом з ним в спірному домоволодінні по [ADDRESS] був її покійний брат [PERSON] Після смерті її батька [PERSON] в нотаріальну контору для прийняття спадщини ніхто не звертався. На частку в майні батька - спірного житлового будинку не претендує як вона та і її брат [PERSON] та сестра [PERSON], та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, з урахуванням пояснень сторін вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] року у віці 52-х років помер [PERSON] який проживав у дворогосподарстві в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадщина відкрилась по закону так як за життя останній заповіту не складав. При своєму житті, останній, перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мав двох неповнолітніх дітей, позивачів по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] являються його дружина [PERSON] та двоє дітей [PERSON] та [PERSON] Інших спадкоємців першої черги по закону або по заповіту, та які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON], його доньки [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк прийняли спадщину. Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК Укрраїни спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Дружина покійного [PERSON] - [PERSON] відмовилась від спадщини на користь своїх неповнолітніх доньок, позивачів по справі. На їм'я [PERSON] його батьком [PERSON], який помер [INFO], був укладений заповіт, яким заповів йому усе своє майно, де б воно не знаходилось, з чого воно б не складалось та все те що належить йому по закону. Заповідачу належав житловий будинок в [ADDRESS], який побудований 1940 році на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових потреб в розмірі 0,25 га. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], відповідне дворогосподарство складається з: житлового будинку літ. «А» 1940 року забудови пл. 46,20кв. м. вартістю в 12 214грн., сарай літ. «Б» 1940 року забудови пл. 24,50 кв.м. вартістю 1 796 грн., сарай літ.«В» 1940 року забудови пл.39,30 кв.м. вартістю в 5 466 грн., криниця літ.«№1» 1940 року забудови вартістю 1 871грн., ворота літ.«№2» 1990 року забудови вартістю 1 655грн., огорожа літ.«№3» 1990 року забудови вартістю 2 060грн. Згідно оцінки від 12.02.2014 року інвентарна вартість даного спадкового дворогосподарства становить 25 062 гривні. [PERSON], після смерті свого батька - [PERSON], прийняв спадщину як спадкоємець по заповіту. Відповідно до п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» ( далі по тексту - лист ВССУ ), при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Спадщина відносно [PERSON], відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, а отже підлягають застосуванню норми чинного на час відкриття спадщини ЦК УРСР від 18.07.1963 року (далі по тексту - ЦК УРСР). Ст.549 ЦК УРСР визначає 2 способи прийняття спадщини: 1)шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та 2) шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні були вчинятись протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи встановлено, що [PERSON], після смерті свого батька - [PERSON] прийняв спадщину шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном - вищезазначеним житловим будинком, доглядавши за ним, оброблявши земельну ділянку біля будинку. Крім нього, право на обов'язкову часту у спадщині мали також відповідачі по справі, діти спадкодавця [PERSON]: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які спадщину у встановлений законом строк не прийняли, та не претендують на частку у неї. За період життя, спадкодавець [PERSON] не оформив право власності на успадкований ним по заповіту вищезазначений житловий будинок. Відповідно до п.1 листа ВССУ, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину (ст.548 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Відповідно до вказаних норм закону, спадщина яка відкрилась відносно [PERSON] належала покійному спадкодавцю, його сину - [PERSON], як спадкоємцю по заповіту, з часу відкриття спадщини, незалежно від оформлення ним права власності на спадкове майно, а саме з дня смерті спадкодавця [PERSON] - [INFO]. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до зазначених статей, до складу спадщини [PERSON] входять також його права і обов'язки що належали йому на час відкриття спадщини, та не припинилися внаслідок його смерті, а саме на здійснення оформлення прав власності на успадкований вищезазначений житловий будинок по заповіту, а отже відповідні права переходять до його спадкоємців - позивачів по справі. 13.03.2014 року державним нотаріусом Герцаївської державної нотаріальної контори Чернівецької області позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? житлового будинку з господарськими спорудами за вищезазначеною адресою, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а тому реалізація позивачкою права власності можливе лише на підставі рішення суду. Водночас, суд приймає визнання позову відповідачем [PERSON], а також той факт, що відповідачі не претендують на частки у спадковому майні, оскільки це не суперечить законові, а також правам та інтересам сторін. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачками [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності на вищевказане домоволодіння, а саме по ? частині в порядку спадкування за законом. На підставі, ч. 1 ст. 58 КУ, ч.ч.1, 3 ст.5, ч.1 ст.126, ст.ст.392, 1216, 1218, 1270, ч.2 ст.1274 ЦК України, ст.524-527, 529,548-549 ЦК УРСР, п.1, 4 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст.ст.3, 10, 11, 208-209, 212-215, 294,ч.1 ст.124 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved