Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

10 липня 2017 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], який зареєстрований 24.11.2006 року Дніпрорудненською міською радою за актовим записом № 200. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що з 24.11.2006 року вона перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі. Від спільного подружнього життя вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з тим, що вони мають різні характери, різні погляди на сімю та шлюб. Відповідач час від часу перебуває у стані алкогольного спяніння, стає агресивним, між ними виникають сварки та скандали, свідками яких стають малолітні діти, що негативно впливає на їх психологічний стан та кожен раз спричиняє їм душевні страждання. Крім того, останнім часом поведінка відповідача навіть у нетверезому стані є неадекватною, він підвищує голос, веде себе грубо, перебуває у напруженому стані, вимагає від неї не спілкуватися з родичами та примушує виконувати подружні стосунки. Діти налякані та не бажають залишатися вдома, тому вона вимушена була покинути домівку та поїхати до старшої доньки від першого шлюбу у м.Запоріжжя. За таких обставин вважає, що їх сімя розпалася остаточно, глибоко переконана, що подальшого сенсу жити в шлюбі з відповідачем немає, оскільки не витримує його тиску на неї та дітей. Вважає, що шлюбні відносини поновлені бути не можуть, примирення з відповідачем не бажає, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить шлюб, укладений 24.11.2006 року з відповідачем [PERSON] розірвати, її шлюбне прізвище «Василенко» просить залишити без змін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягає на задоволені позову за підставами, викладеними у позовній заяві та вказує на те, що всі її почуття до відповідача втрачені, сенсу у подальшому подружньому житті з відповідачем немає, на примирення не згодна, на розірванні шлюбу категорично наполягає, посилаючись на ті обставини, що відповідач створює нестерпні умови для проживання її та малолітніх синів, які до того ж стають свідками постійних сварок та конфліктів, що вкрай негативно впливає на морально-психологічний стан малолітніх дітей, у звязку з чим 04.07.2017 року вона вимушена була піти з дітьми з дому, так як відповідач [PERSON] веде себе неадекватно, вона боїться за здоровя та життя своє та своїх малолітніх дітей, з приводу чого неодноразово зверталася до правоохоронних органів, проте останні належним чином на її чисельні звернення не реагують. Проживати з відповідачем в подальшому у шлюбі вона не бажає, на примирення категорично не згодна. Просить шлюб, укладений 24.11.2006 року з відповідачем [PERSON] розірвати та її прізвище після розірвання шлюбу просить залишити без змін. На стягненні з відповідача судових витрат на її користь не наполягає. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти заявлених [PERSON] позовних вимог про розірвання шлюбу заперечує, виклав письмові заперечення (а.с.19), в яких зазначає, що дуже любить дружину та своїх дітей. Вказує на те, що до 01 вересня він буде знаходитися на сезонній роботі в смт.Кирилівка та, відповідно порушувати спокій в родині не буде. Просить надати їм строк поміркувати вересня місяця 2017 року. Разом з тим, у письмових запереченнях відповідач також зазначає, що у них квартира у валютному кредиті, та у разі, якщо позивачка з дітьми знімуться з реєстрації, то його відразу виселять та він стане особою без визначеного місця проживання. Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши обґрунтування позовних вимог [PERSON] та заперечення проти позову відповідача [PERSON], оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON], перебувають у шлюбі, який зареєстрований 24 листопада 2006 року Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області за актовим записом № 200, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.3). Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.4,5). Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати у позивачки почуття любові та поваги до відповідача, тому позивачка [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Приймаючи міри до збереження шлюбу, суд враховує, що в даному випадку позивачка [PERSON] вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, категорично заперечує проти надання строку для примирення, тому суд не може зобовязати її прийняти заходи до примирення. Крім того, викладене відповідачем безпосередньо у письмових запереченнях клопотання про надання сторонам строку для примирення тривалістю до 01.09.2017 року, суд вважає необґрунтованим, оскільки дане клопотання відповідачем жодним чином не мотивоване, будь-яких доказів на його обґрунтування суду не надано, крім того можливість налагодження подружнього життя сторін спростовується наявність неодноразових звернень позивачки [PERSON] до відділу поліції з приводу протиправних дій відповідача, що підтверджується винесеними відносно відповідача [PERSON] постановами Василівського районного суду Запорізької області за вчинення ним хуліганський дій та скоєння насильства в сімї, які набрали законної сили та містяться в матеріалах цивільної справи (а.с.17,19). Заявлене клопотання відповідач також мотивує тим, що він виявляє глибоку любов до дружини та своїх дітей, що також виглядає вкрай непереконливо, приймаючи до уваги вищевказані постанови суду про неодноразові притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.173, ст.173-2 КУпАП, а також підтверджені наданими в судовому засіданні поясненнями позивачки [PERSON] з приводу агресивної поведінки відповідача по відношенню до неї, яка є небезпечною. Разом з тим, будь-яких конкретних заходів, які відповідач мав би намір вжити для примирення з позивачкою [PERSON] та налагодження подружнього життя, відповідач у запереченнях не навів та в судовому засіданні не довів. Тому, в даному випадку, суд вважає прийняття мір до збереження шлюбу неможливим, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства, як визначено у приписах ст.111 СК України. Крім того, в обґрунтування заперечень проти прозову та викладенні клопотання про надання сторонам строку для примирення, відповідач у той же час висловлює свої побоювання з приводу ймовірної втрати ним житла у разі зняття позивачки з дітьми з місця їх реєстрації, тобто виявляє взагалі інші, майнові інтереси, а не проявляє турботу щодо дружини та малолітніх дітей чи висловлює будь-які шляхи для відновлення подружнього життя. Тому, суд вважає, що відповідач не надав суду переконливих доказів та в судовому засіданні не довів щодо можливості збереження шлюбних відносин із позивачкою. Це говорить про не тимчасовий розлад сім'ї. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб сторін існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження їх сімї є неможливим. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та наданими в судовому засіданні поясненнями сторін. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню та суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження в судовому засіданні встановлено не було та в судовому засіданні відповідачем не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] категорично наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам та інтересах їх малолітніх дітей, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивачки на обґрунтування предявленого нею позову та пояснення відповідача на обґрунтування поданих ним заперечень, наявну агресивну та зухвалу поведінку відповідача безпосередньо в залі судового засідання під час судового розгляду справи, суд остаточно приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам малолітніх дітей. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved