Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

11 квітня 2018 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] (при народженні - « [PERSON] », надалі - Позивачка) народилася [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження від 15.07.1961р., видане Бишівською сільською Радою Радехівського р-ну, Львівської обл., актовий запис № 18. Як вбачається з даного свідоцтва про народження її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . 05.11.1982р. Позивачка уклала шлюб, після якого отримала прізвище « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 05.11.1981р., видане Градищенською сільською Радою Чімішмійського р-ну Молдавської СРСР, актовий запис № 25. Мати Позивачки - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 14.08.2000р. Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис №. Після смерті матері Позивачки відкрилася спадщина на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , що стверджується дублікатом Свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого 08.02.2018 р. Червоноградським МБТІ, на основі рішення виконкому Бишівської сільської ради від 28.06.1993р. №51. Прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно матері, відповідно для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте нотаріус відмовив їй видати свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування житлового будинку не має можливості, оскільки свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння видане та зареєстроване на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] , а також наявність інших членів колгоспного двору. А так як майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, нотаріус не в змозі встановити яка частка спадкового будинку належала саме спадкодавцеві. Ураховуючи те, що питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору - ніким не ставились, та у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів, нотаріусом було рекомендовано звернутися з позовом в суд. Станом на сьогоднішній день позивачка розпорядитися будинком (тобто оформити спадщину) не може, тому що будинок та господарські будівлі належать на праві власності колгоспному двору, голова якого помер. На сьогодні Позивачка претендує на майно колгоспного двору, який давно не існує. Перевести двір до іншої категорії з визнанням за нею права приватної власності на будинок як за громадянкою України, немає можливості. До кінця 2012 року питання переведення колгоспного двору до категорії двору, що належить громадянину, з видачею свідоцтва про право власності на будинок, вирішувалося органами місцевого самоврядування, а Бюро технічної інвентаризації виготовляло документи про право власності і реєструвало будинок за громадянином. Тепер БТІ не має такого права і як результат право приватної власності на будинок, який є складовою частиною колгоспного двору, може бути визнане тільки за судовим рішенням. Одержати документи на житловий будинок як на об`єкт права приватної власності позивачка не може через зміну порядку державної реєстрації нерухомого майна. Це питання можна вирішити тільки шляхом ухвалення судового рішення про визнання права власності на будинковолодіння. Таким чином, просить визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON] (а.с.2-7). 17.05.2019 представник позивача в доповнення до позовної заяви подав заяву про збільшення позовних вимог. Заяву мотивує тим, що на даний час Позивачці стало відомо, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24.05.1999р. після смерті матері [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина також і на земельну ділянку площею 1,38 га на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцем даної земельної ділянки після смерті матері є Позивачка [PERSON] , яка, як зазначалося у позовній заяві від 25.03.2018 р. не оформила спадкових прав. Тому, окрім іншого просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,38 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24.05.1999 р., в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача в підготовчому судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просила постановити рішення яким задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджуються копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 14.08.2000 року Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.10). Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 15 липня 1961 року та копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , від 5 листопада 1982 року (а.с.8-9). Відповідно до довідки №159, виданої 02.03.2019 року виконкомом Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] по день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . На день її смерті разом із нею був зареєстрований зять [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, зокрема, будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , що стверджується дублікатом Свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого 08.02.2018 р. Червоноградським МБТІ, на основі рішення виконкому Бишівської сільської ради від 28.06.1993 р. №51. Із довідок №204 та №207, виданих 29.03.2018 року виконкомом Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що членами бувшого колгоспного двору станом на 01.07.1990 року в [ADDRESS] , були [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.38-39). До спадкового майна після смерті [PERSON] також входить земельна ділянка загальною площею 1,38 га, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належала спадкодавцю [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданого 24.05.1994 року Радехівською районною райдержадміністрацією на підставі розпорядження голови від 17 травня 1991 року №251 і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1747 (а.с.35-35 зворот). Вказане також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4606730802018 від 26.03.2018 року (а.с.37-37 зворот) Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved