Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

11.10.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» ( далі ПАТ КБ «Приват Банк») в особі Кіріченко В.М. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 30.03.2010 року між ним та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3400,00 грн., а відповідач зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, відсотки за користування ним в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з нього прострочену заборгованість за кредитом станом на 31.08.2017року у сумі 20839 грн.88коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, повне підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що з часу отримання кредитної картки сплатив більше 16 тисяч гривень, в більшості випадків вносив платежі вчасно, і сумами, які повідомляли працівники банку, просив застосувати загальний і спеціальний строк позовної давності і відмовити у позові. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем 30.03.2010 року був укладений договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Умов і Правил надання банківських послуг, банківських тарифів. На виконання умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 3400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % на рік за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Як встановлено судом, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним. Станом на 31.08.2017 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3187 грн.56 коп. Банком також нарахована заборгованість за процентами в розмірі 16083 грн.75 коп., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово була змінена Банком: з 30.03.2010 року - 2,5 % на місяць (30 % річних), 01.09.2014 року - 2,9 % на місяць (34,8 % річних), 01.04.2015 року - 3,6% на місяць (43,2% річних). Отже тим самим відповідач прийняв процентну ставку 43.2 %, як вбачається з виписки по розрахунку за період з 01.10.1999року по 12.11.2017року, відповідачем 25.04.2015 року були зняті кошти по даному рахунку, а 25.09.2017 року відбулося поповнення карти на суму 1100 грн. Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 Банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Відповідно до п.1.1.3.1.9 вказаних Умов банк зобов'язаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку. Заява не містить умов про спосіб надання виписки про стан картрахунку. Оскільки нові тарифи із підвищеною ставкою підлягають застосуванню лише для витрат, здійснених після введення їх в дію (банк вказаних вимог не дотримувався), перевірка банківського розрахунку виходить за межі поняття «простий арифметичний розрахунок», а тому не може бути здійснена судом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем також нараховані: пеня в розмірі -100,00 грн.; - штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 968 грн. 57 коп.(процентна складова). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п. 2.1.1.7.6, п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг за порушення зобов'язань по поверненню кредитних коштів, нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених даними Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня і суд вважає, що вона нарахована позивачем підставно, проте частково поза межами встановленої законом позовної давності. Згідно ст. 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. Зі змісту постанови Верховного Суду України слідує, що позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування та незалежно від обумовлення сторонами в договорі іншого, більш тривалого строку. Суд вважає, що застосування строку позовної давності по даній цивільній справі неможливо, оскільки відповідач продовжував користуватися коштами на кредитному рахунку, що підтверджується випискою і розраховувався за допомогою кредитної картки 25.04.2015 року. Крім того [PERSON] систематично поповнювався картковий рахунок у 2017 році, так 25.09.2017 року на суму 1100 грн., що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності у розумінні ч 1 ст. 264 ЦК України, оскільки боржник вчинив дії, що свідчать про визнання ним боргу або іншого обов'язку. Доводи відповідача, що проплати проводилися не ним, суд сприймає критично з урахуванням періодичності цих платежів, значущості сум та відсутності доказів з боку відповідача на підтвердження його заперечень. З урахуванням викладеного позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача згідно розміру задоволених вимог також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати. За такого, враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1487 (одна тисяча чотириста вісімдесят сім) грн. 25 коп.

Outcome: partial