Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

12.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить: 1) встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] : - виділити [PERSON] у користування одну житлову кімнату площею 14,8 кв.м. та балкон 2,4 кв.м.; - [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 13,0 кв.м; - [PERSON] та [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею - 16,1 кв.м. та балкон 3,6 кв.м.; - інші приміщення: кухню 7,0 кв.м, вбиральню 1,2 кв.м., ванну кімнату 2,1 кв.м., коридор 8,9 кв.м, вбудовані шафи 0,2 кв.м. та 0,5 кв.м. - залишити у загальному користуванні; 2) зобов`язати КП «Жилкомссервіс» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру, відповідно до встановленого порядку користування квартирою та нараховувати оплату виходячи з встановлених порядком користування площ житлових та допоміжних приміщень; 3) стягнути з [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що їй, відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Після одруження [PERSON] узяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] . Крім того, рішенням суду від 15.07.2009 року [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 03.11.2009 р. встановлено опіку над малолітньою [PERSON] та призначено опікуном [PERSON] . Закріплено за малолітньою [PERSON] право на проживання та користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] . Квартира, щодо якої позивач просить встановити порядок користування складається з трьох жилих кімнат, загальна площа квартири складає 65,64 кв.м, житлова - 43,9 кв.м. Позивач неодноразово зверталася до [PERSON] , у тому числі письмово, з приводу встановлення порядку користування квартирою та розділу особового рахунку, так як остання не приймає участі у сплаті експлуатаційних витрат та підтримання квартири у належному стані. У позивача з [PERSON] існує конфлікт щодо користування квартирою та мирним шляхом не зможуть визначити порядок користування жилими кімнатами у спірній квартирі, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про встановлення порядку користування квартирою. Тому позивач вважає, що для врахування інтересів всіх співвласників необхідно встановити порядок користування квартирою. На даний час [PERSON] не сплачує експлуатаційних витрат на квартиру, у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати. Для усунення цього необхідно розділити особовий рахунок на квартиру, тому необхідно зобов`язати КП «Жилкомсервіс» розподілити особові рахунки. Ухвалою суду від 12.12.2018 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 28.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відзиві на позов представник КП «Жилкомсервіс» зазначив, що в позові позивач просить встановити певний порядок користування вказаною квартирою та зобов`язати КП «Жилкомсервіс» розподілити особовий рахунок. КП «Жилкомсервіс» має можливість розподілити особовий рахунок у разі чіткого визначення площі кожного з користувачів. Тому КП «Жилкомсервіс» є неналежним відповідачем по справі, оскільки жодним чином не порушив прав сторін процесу. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали відповідні пояснення. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, надала відповідні пояснення, підтвердила, що вона користується житловою кімнатою площею 13,0 кв.м; позивачка користується житловою кімнатою площею 14,8 кв.м. та балконом 2,4 кв.м. [PERSON] та відповідачка [PERSON] користуються житловою кімнатою площею 16,1 кв.м. та балконом 3,6 кв.м. Відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. Представник КП «Жилкомсервіс» не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, надав відзив на позов. Третя особа [PERSON] не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 14.04.1998 року, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності (приватизовано) належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з технічним паспортом спірна квартира є трьохкімнатною, житловою площею - 43,9 кв.м., загальною площею - 65,6 кв.м. Квартира складається з: 1-а кімната - 13 кв.м., 2-а кімната - 14,8 кв.м., 3-тя кімната 16,1 кв.м, кухня - 7,0 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 2,1 кв.м., коридор - 8,9 кв.м., вбудовані шафи 0,2 кв.м. та 0,5 кв.м., балкони - 3,6 кв.м. та 2,4 кв.м. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.07.2009 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 03.11.2009 р. №223-1 встановлено опіку над малолітньою [PERSON] та призначено опікуном [PERSON] , закріплено за малолітньою [PERSON] право на проживання та користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] За змістом ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК України). Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 372 ЦК України визначила, що право спільної сумісної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною сумісною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці, які є рівними у праві спільної сумісної власності. Виходячи зі змісту положень ст. 372 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. В ході судового розгляду встановлено, що сторони фактично визнали та погодили такий порядок користування квартирою [ADDRESS] : - виділити [PERSON] у користування одну житлову кімнату площею 14,8 кв.м. та балкон 2,4 кв.м.; - [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 13,0 кв.м; - [PERSON] та [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею - 16,1 кв.м. та балкон 3,6 кв.м.; - інші приміщення: кухню 7,0 кв.м, вбиральню 1,2 кв.м., ванну кімнату 2,1 кв.м., коридор 8,9 кв.м, вбудовані шафи 0,2 кв.м. та 0,5 кв.м. - залишити у загальному користуванні. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року (в редакції на час видачі свідоцтва) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином, частки кожного співвласника ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) у праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки іншого в судовому засіданні не встановлено, тобто частка кожного співвласника становить по 1/3, тобто на одну частку в середньому припадає 14,6 кв.м. житлової площі (43,9/3). Виходячи зміст положень ст. 372 ЦК України щодо первинного значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість щодо порядку користування майном, то суд вважає необхідним визначити порядок користування квартирою з урахуванням домовленості співвласників [PERSON] та [PERSON] , що відповідає їх волевиявленню та домовленості. При цьому, права третього співвласника квартири - відповідачки [PERSON] не порушуються, оскільки їй та її доньці у користування виділено житлову кімнату з найбільшою площею 16,1 кв.м., а також поряд з цією кімнатою - балкон площею 3,6 кв.м. При цьому, суд враховує, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Слід розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки. При цьому, допускається можливість відійти від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з наявністю такої згоди співвласників. Таке рішення не порушує їх прав як співвласників. Отже, учасники права спільної часткової власності наділяються правами володіння, користування та розпорядження майном. Але, оскільки право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною, а поширюється на усе спільне майно, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Здійснення права на засадах спільної згоди учасників має розглядатися як загальне правило, винятки з якого можуть встановлюватись законом. Таким чином, учасники спільної часткової власності здійснюють свої права на засадах загальної згоди. На підставі викладеного, суд доходить до висновку про необхідність встановити порядок користування спірною квартирою таким чином: - виділити [PERSON] у користування одну житлову кімнату площею 14,8 кв.м. та балкон 2,4 кв.м.; - [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 13,0 кв.м; - [PERSON] та [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею - 16,1 кв.м. та балкон 3,6 кв.м.; - інші приміщення: кухню 7,0 кв.м, вбиральню 1,2 кв.м., ванну кімнату 2,1 кв.м., коридор 8,9 кв.м, вбудовані шафи 0,2 кв.м. та 0,5 кв.м. - залишити у загальному користуванні. З приводу позовних вимог щодо зобов`язання КП «Жилкомсервіс» розподілити особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у спірну квартиру, - суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету міністрів України №572 від 08.10.1992 р., передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. З відзиву КП «Жилкомсервіс» на позов вбачається, що КП «Жилкомсервіс» має можливість розподілити особовий рахунок у разі чіткого визначення площі кожного з користувачів, тому КП «Жилкомсервіс» є неналежним відповідачем по справі, оскільки жодним чином не порушив прав сторін процесу. Таким чином, відповідач КП «Жилкомсервіс» не відмовляв позивачу у вказаному питанні, а лише повідомив, які відомості йому необхідні для вирішення вказаного питання. Отже, позивачем не доведено, якими саме діями КП «Жилкомсервіс» порушив її права. Враховуючи зазначені обставини, позовні вимоги щодо зобов`язання КП «Жилкомсервіс» розподілити особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг - є передчасними, оскільки КП «Жилкомсервіс» не порушував права позивачки, а позивачка набуває права на розподіл КП «Жилкомсервіс» особистого рахунку після отримання рішення суду про визначення порядку користування квартирою з закріпленням у користування співвласників відповідних площ кімнат та приміщень. На підставі викладеного, позовні вимоги щодо зобов`язання КП «Жилкомсервіс» розподілити особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у спірну квартиру, задоволенню не підлягають. Позивачка просить стягнути всі судові витрати лише з відповідачки [PERSON] , однак такий розподіл судових витрат не узгоджується з нормами ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем були заявлені дві вимоги не майнового характеру: 1) вимога до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою - за що було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.; 2) вимога до КП «Жилкомсервіс» про зобов`язання КП розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг - за що було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. Враховуючи, що у задоволені позовних вимог до КП «Жилкомсервіс» щодо зобов`язання розподілити особових рахунків відмовлено, то судовий збір, який позивачем сплачено при поданні позову, стягненню з КП «Жилкомсервіс» не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позовна вимога до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою задоволена, то судовий збір у розмірі 704,80 грн. покладається на відповідачів у рівних частках, тобто по 352,40 грн. на кожного (704,80/2). Враховуючи, що відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, то часина судового збору у розмірі 352,40 грн., яка припадає на неї, підлягає зменшенню на 50%, яка підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету, тобто - 176,20 грн. (352,40 грн.). Таким чином, з відповідачки [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн., а з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 176,20 грн. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial