Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

10.09.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 620000 грн. та сплачену суму судового збору в розмірі 6200 грн. (а.с.2,3). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Наприкінці 2017 та 2018 років сторони уклали договір позики грошових коштів у розмірі 600000 грн та 800 доларів США, що становить 20 000 грн, за умови вчасного повернення зазначених коштів позивачу, про що було складено відповідні розписки 05.10.2017 р. та 23.10.2018 р. Однак, свої зобов`язання відповідач не виконав, грошові кошти не повернув. Враховуючи, що відповідач грошові кошти не повертає, ухиляється від зустрічей з нею, це змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді від 01 жовтня 2019 року (а.с.10) відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою судді від 21 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с.24). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договори позики, на підтвердження яких відповідачем складено розписки про отримання коштів: - 05.10.2017 р. у сумі 200 000 гривень 00 копійок; - 23.10.2018 р. у сумі 400 000 гривень 00 копійок та 800 доларів США, які він зобов`язався повернути до 31 грудня 2018 року( а.с.5,6). Оригінали розписок були надані позивачем для огляду в судовому засіданні, та приєднані до матеріалів справи копії відповідають оригіналам. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписки відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно дост.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч.3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з твердженнями позивача відповідач не виконав зобов`язання щодо своєчасного повернення позики до 31 грудня 2018 року. Про це свідчить також та обставина, що оригінали розписок знаходяться у кредитора. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми позики у розмірі 620 000 гривень 00 копійок. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 6200,00 гривень (а.с. 1), підлягають стягненню на його користь з відповідача . На підставі викладеного,

Outcome: approved