Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

11 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (Лізингодавець) та [PERSON] (Лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу № 001373 (далі Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору Лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього Договору), а Лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Згідно з п. 1.3 Договору замовлення предмета лізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем Специфікації (Додаток № 3 до цього Договору) та сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу). Відповідно до п. 4.2.3 Договору Лізингоодержувач зобовязаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору. Пунктом 5.1. ст. 5 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, що становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). Згідно з п. 5.4 Договору, розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в Додатку № 1, та становлять відповідно 10 % та 3 % від вартості предмета лізингу. Цим же пунктом Договору передбачено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу Лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу Лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного в Додатку № 1 до цього Договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу Лізингодавцем. 11.11.2014 позивач написав заяву про те, що він прочитав та зрозумів умови Договору і отримав свій примірник Договору разом з Додатками № 1 3 та підписав заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу, в якій вказано марку, модель, та вартість предмета лізингу, який він самостійно обрав. На виконання Договору, позивач 11.11.2014 сплатив 19 000,00 грн. комісії за організацію та 81 000,00 грн. авансовий платіж, а 13.11.2014 сплатив 15 000,00 грн., що підтверджується квитанціями № QS000051532201, № QS000051520201 від 11.11.2014, № 0.0.315506045.1 від 13.11.2014. Листами за вих. № 711 від 26.11.2014, та вих. № 370 від 20.03.2014, надісланими у відповідь на письмові претензії позивача, відповідач повідомив позивача про те, що вартість предмета лізингу збільшилася, та необхідно сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу Лізингодавцем, та одночасно в даних листах зазначено про те, що точну вартість предмета лізингу зясовувати необхідно у менеджера з видачі техніки. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилами ст. 806 Цивільного кодексу України: за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. 1); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, до відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2); особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 3). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР, лізингодавець зобовязаний у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору. Частиною першою статті 16 Закону № 723/97-ВР передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Як випливає з вищезазначених умов Договору, строк у 90 робочих днів, в межах якого відповідач має передати позивачу предмет лізингу (п. 5.1) починає обчислюватися з моменту сплати позивачем на рахунок відповідача авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. При цьому, пунктом 5.4. Договору передбачено особливість здійснення авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу у випадку збільшення його вартості. Проте, позивач не виконав у повному обсязі своїх обовязків за Договором, про що ним також вказано у позовній заяві, де він зазначає, що комісія за передачу предмета лізингу не була сплачена у звязку з ненаданням лізингодавцем відповідних реквізитів для її сплати. На підставі викладеного, суд визнає обґрунтованими твердження відповідача про те, що передбачений п. 5.1 Договору строк передачі предмету лізингу не почав перебігу. Посилання позивача у додаткових письмових поясненнях, отриманих судом 05.06.2015, на те, що відповідач в односторонньому порядку змінив умови Договору та збільшив вартість предмета лізингу, суд визнає безпідставними, оскільки можливість збільшення вартості предмета лізингу передбачена вищезазначеними умовами Договору. До того ж, вартість предмета лізингу визначається не відповідачем, а постачальником, у якого він придбавається відповідачем. Виходячи з наведеного, посилання позивача на порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Судом також встановлено, що остання претензія позивача від 02.04.2015 була направлена ним не за адресою відповідача, вказаною у ній: 01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 506, а за іншою адресою: м. Київ, вул. Радищева, 3, офіс 415. Позивач у судовому засіданні пояснив це тим, що таку адресу йому повідомив працівник відділення Нової Пошти. З огляду на викладене, оскільки у відповідача станом на день розгляду даної справи відсутній обовязок передачі позивачу предмету лізингу за Договором, суд визнає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed