Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

10.08.2020 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В направленому на адресу суду позові позивачка [PERSON] зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого вони мають спільну неповнолітню дитину -дочку [PERSON] 2011 року народження. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, зважаючи на що просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, але направила на адресу суду заяву з якої вбачається, що позов нею підтримується, а справу вона просить розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] позов визнав. Пояснив, що дійсно має з позивачкою спільну дочку [PERSON] . Згоден сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі зазначеному позивачкою. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину -дочку [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідачем не надано суду жодних документів стосовно отримуваного ним заробітку, стану здоров`я, зважаючи на що рішення приймається за наявними в справі документами. Згідно ст.ст. 180; 181; 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначений позивачкою розмір аліментів на стягненні яких вона наполягає з відповідача відповідає засадам розумності та справедливості та не призведе до порушення прав відповідача, зважаючи на що позов підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] , на користь держави у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved