Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

10.11.2016 року позивач ПАТ «Миколаївобленерго» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], за яким просив стягнути заборгованість за спожиту електроенергію, у розмірі 11045,79 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що станом на 05.02.2016 року у відповідачки [PERSON] малася заборгованість за спожиту електроенергію, в сумі 16502,56 грн., і для її погашення, 12.02.2016 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір реструктуризації № 015801-р заборгованості побутового споживача за електроенергію, за якими [PERSON] зобов'язалася погасити вищевказаний борг, сплачуючи його частинами, на протязі 12 місяців, не пізніше 07.01.2017 року. Втім, по закінченні терміну дії вказаного договору, відповідачка сплатила в рахунок погашення боргу лише 5456,77 грн., решту суму боргу, що складає 11045,79 грн., остання добровільно погашати відмовляється, що і змусило його звернутися з вказаним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак напередодні направив до суду письмову заяву в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON], в судові засідання 09.02.2017 року та 25.01.2017 року не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу на підставі наявних доказів. Оскільки в судове засідання сторони не з'явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] є споживачем електроенергії, яку до її будинку постачає позивач. Так, до матеріалів справи долучено копію договору № 544/467 від 22.08.2009 року про користування електричною енергією, що укладений між вказаними сторонами (а.с. 9). При проведенні акту звірки станом на 05.02.2016 року у відповідачки було виявлено заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 16502,56 грн. 12.02.2016 року між сторонами укладено Договір реструктуризації №015801-р заборгованості побутового споживача за електроенергію (а.с. 6), згідно з п. 1.1. якого боржник сплачує кредитору заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 16502,56 грн. на умовах визначених цим Договором. Пунктом 2.1. Договору боржнику визначено графік погашення цієї заборгованості частинами, рівними платежами, по 1375,21 грн. щомісяця на протязі 1 року. Останній платіж повинен бути внесений не пізніше 07.01.2017 року, що також є кінцевим терміном дії даного Договору (п. 8.1.) Пунктом 3.2.3 Договору узгоджено, що у разі порушення боржником умов цього договору кредитор має право звернутися до суду для стягнення усього залишку несплаченої реструктуризованої заборгованості за цим договором, яка визначається як різниця між загальною сумою реструктуризованої заборгованості та сумою, яка надійшла на рахунки кредитора від боржника. Як вбачається з виписки з особового рахунку № 015801 споживачки електроенергії [PERSON], за порушення графіка погашення заборгованості відповідачку з 15.08.2016 року відключено від електропостачання. (а.с. 8). Окрім цього, з вказаної виписки також видно, що відповідачкою було частково погашено таку заборгованість, а саме в розмірі 5456,77 грн. Станом на 25.10.2016 року непогашеною залишається заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Миколаївобленерго» у розмірі 11045,79 грн. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України наголошено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Факт порушення відповідачкою [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного погашення реструктуризованої заборгованості за користування електричною енергією у строки, передбачені договором №015801-р від 12.02.2016 року, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача 11045,79 грн. заборгованості по договору №015801-р від 12.02.2016 року. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Втім позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом дещо надмірно сплачено судовий збір, який він вніс у розмірі 1438,45 грн. Так, відповідно до положень п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подачу юридичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року в якому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто в розмірі 1378 грн. (мінімальна заробітна на 01 січня 2016 року згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» складає 1378 грн. х 1 = 1378 грн.) Відтак, саме у такому розмірі, виходячи з ціни позову, позивачем повинен був сплачуватися судовий збір при зверненні до суду з вказаним позовом, а тому лише у такому розмірі з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved