Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

10 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 24 вересня 2016 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 687. Крім цього, просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом із ним в приватному будинку, що належить його матері [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2016 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя, зловживання відповідачем спиртними напоями, в зв`язку з чим втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Він разом із дитиною проживає в будинку матері за адресою: [ADDRESS] . Примирення та збереження сім`ї неможливе. В добровільному порядку відповідач через органи ДРАЦС розлучатися не бажає. Вказав, що з ініціативи відповідача між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко була їх дитина, що впливало на її психологічний стан, а також призводило до душевних страждань. [PERSON] взагалі усунулася від виховання дитини. В березні 2019 року забрала речі та поїхала, покинувши його та дитину. Він займається вихованням сина, піклується про нього, забезпечує всім необхідним для розвитку. Позивач вважає, що проживання дитини з відповідачем суперечить інтересам сина та ставить під загрозу його здоров`я, а тому звернувся до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України, вважається такою, що повідомлена судомпро дату, час і місце судового засідання належним чином. Крім цього, виклик відповідача судом здійснений в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України. Відзив відповідачем не подано. Представник третьої особи - служби у справах дітей Вітовської райдержадміністрації Миколаївської області в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти задоволення прозову не заперечує. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 24 вересня 2016 року, який зареєстрований Центрально-Міський районний у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 687. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач дошлюбне прізвище не змінювала (а.с.9) . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження від 04 листопада 2016 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склалися та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В своїй позовній заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідач в судове засідання не з`явилася без поважних причин, що є свідченням того, що вона також втратила будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Вимоги щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом із позивачем підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 21 березня 2019 року № 535 разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] проживає його син - [PERSON] (а.с. 12). Житловий будинок [ADDRESS] є особистою приватною власністю матері позивача - [PERSON] , якийй належить їй на підставі договору дарування від 20 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., зареєстрованого в реєстрі № 936 (а.с. 61). Зазначене також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 жовтня 2005 року № 8729052 (а.с. 62). [PERSON] направлені до суду письмові пояснення, в яких вона вказала, що не заперечує проти проживання в належному їй будинку онука - [PERSON] (а.с. 59). З огляду на акт обстеження умов проживання від 05 квітня 2019 року будинок в якому проживає дитина газифікований, підключений до електромережі, водопостачання. Для дитини створені всі необхідні умови для проживання та здорового розвитку. Хлопчик має окрему кімнату. Перешкод для перебування та проживання дитини не має (а.с. 16). Також судом встановлено, що позивач позитивно характеризується на території селищної ради, проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] та сином - [PERSON] . Скарг та заяв з боку сусідів від односельців не надходило (а.с. 13). Зареєстрований [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із заяви [PERSON] , які належить 1/5 частина будинку, за адресою: [ADDRESS] , остання не заперечує проти того, щоб дитина була зареєстрована разом із батьком, в належній їй частці житлового будинку. Відповідно до довідки дитячого садка від 01 вересня 2019 року № 2 дитина з 01 жовтня 2018 року відвідує Горохівський дошкільний навчальний заклад «Вишенька» (а.с. 14). Вихованням дитини займається батько - [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с. 15). Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до інформації наданій відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (а.с. 25, 27). За вказаною адресою розташований Миколаївський обласний центр обліку бездомних громадян. Відповідно до частин 2, 8-10 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як встановлено судом малолітній [PERSON] , після припинення сумісного проживання сторін залишився проживати разом із позивачем, яким для дитини створені відповідні для здорового розвитку умови. Вітовською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування наданий висновок, відповідно до якого з метою захисту прав, свобод та законних інтересів малолітньої дитини, вважає за доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). У висновку зазначено, що позивач працює, має мінімальний дохід, утримувати дитину йому допомагають його батьки. Він та бабуся піклуються про дитину, приділяють багато уваги його вихованню, здоров`ю та розвитку. Мати - [PERSON] , постійно змінює місце проживання, на телефонні дзвінки не відповідає, повідомити своє місце знаходження чоловіку відмовляється. До Воскресенської селищної ради Вітовського району щодо визначення місця проживання малолітнього сина разом із нею не зверталася. Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності докази по справі, беручи до уваги байдуже ставлення [PERSON] до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, суд вважає позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом із позивачем обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Проживання разом з батьком- [PERSON] відповідає інтересам дитини, її нормальному розвитку та повноцінному життя. Статтею 430 ЦПК України встановлений вичерпний перелік вимог за якими допускається негайне виконання. Перелік є вичерпним, водночас, не містить вимогу щодо визначення місця проживання дитини. З урахуванням викладеного заявлена вимога позивача щодо допущення до негайного виконання рішення суду в частині визначення місця проживання дитини не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial