Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

12.12.2016р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач 1, автор статті), Редакції газети Вісник Врадіївщини (далі - відповідач 2, редакція газети) про захист честі, гідності, спростування інформації та відшкодування моральної шкоди, в якій позивач, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, просить: - визнати, що частина інформації у статті під назвою Коли був на передовій, відчув, що ми потрібні, опублікованої Редакцією газети Вісник Врадіївщини в номері 58 (9708) від 06 серпня 2016 року на сторінці № 2, автором якої вказано С.Белінського, учасника бойових дій в зоні АТО, а саме: Ці псевдопатріоти в період служби в армії були такими: з початку призову все було добре, і ми врадіївчани, вирішили триматися купи, бо разом і батька легше бити. Але коли приїхали на Широколанівській полігон, то ситуація кардинально змінилась. [PERSON] і [PERSON] почали поводити себе не дуже коректно: принижували честь та гідність братів по зброї, відбирали речі й продукти. Привласнювали кошти, які волонтери виділяли для всіх нас, навчальні заняття ігнорували і заліки по закінченню курсів не здавали. Основний час служби в армії вони знаходились вдома і ходили по судах, попередньо навмисно створивши провокаційні ситуації, які були приводом для того, щоб не служити в АТО. Рахуючись на службі в армії, проводили свою агітаційну компанію, де особливо наголошували на те, що вони учасники АТО є недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивача; - зобов`язати Редакцію газети Вісник Врадіївщини (ідентифікаційний код юридичної особи 04474110) у строк один місяць з дня набрання рішення суду законної сили опублікувати спростування поширеної недостовірної, неправдивої інформації про позивача, шляхом розміщення тим же шрифтом і поміщено під заголовком СПРОСТУВАННЯ! у найближчому номері газети Вісник Врадіївщини, на тому ж місці шпальти, де міститься стаття Коли був на передовій, відчував, що ми потрібні наступного змісту: СПРОСТУВАННЯ! Повідомляємо, що інформація про [PERSON] , яка була поширена Редакцією газети Вісник Врадіївщини в номері 58 (9708) на сторінці № 2 у статті під назвою Коли був на передовій, відчув, що ми потрібні, автором якої вказано [PERSON] , учасника бойових дій в зоні АТО, а саме: Ці псевдо патріоти в період служби в армії були такими: з початку призову все було добре, і ми врадіївчани, вирішили триматися купи, бо разом і батька легше бити. Але коли приїхали на Широколанівській полігон, то ситуація кардинально змінилась. [PERSON] і [PERSON] почали поводити себе не дуже коректно: принижували честь та гідність братів по зброї, відбирали речі й продукти. Привласнювали кошти, які волонтери виділяли для всіх нас, навчальні заняття ігнорували і заліки по закінченню курсів не здавали. Основний час служби в армії вони знаходились вдома і ходили по судах, попередньо навмисно створивши провокаційні ситуації, які були приводом для того, щоб не служити в АТО. Рахуючись на службі в армії, проводили свою агітаційну компанію, де особливо наголошували на те, що вони учасники АТО - не відповідає дійсності (є недостовірною); - стягнути з відповідачів на свою користь в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.08.2016р. редакцією газети Вісник Врадіївщини (далі - редакція газети) в номері 58 (9708) на сторінці № 2 було опубліковано статтю під назвою Коли був на передовій, відчував, що ми потрібні, автором якої зазначено [PERSON] , учасника бойових дій в зоні АТО. На думку позивача, вказані у статті відомості не відповідають дійсності є неправдивими, оскільки не можуть бути підтвердженні жодними доказами, та принижують його честь і гідність, адже знижують рівень довіри серед односельчан та сприяють негативному уявленню про нього в селищі. Крім того, зазначену статтю читала і молодь, у якої могло скластися негативне враження не лише про особу позивача, який крім того, є депутатом Врадіївської районної ради сьомого скликання, членом політичної партії Радикальна партія Олега Ляшка (очолює Врадіївський осередок партії), та й про сьогоднішню армію взагалі. 09.08.2016р. позивач разом з третьою особою зверталися до редакції газети з листом щодо спростування зазначеної в статті інформації, однак отримали негативну відповідь від 17.08.2016р., оскільки на вимогу редакції газети учасники АТО [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що автор статті [PERSON] надав правдиву інформацію. При цьому позивач зауважив, що відповідь редакції газети від 17.08.2016р. не містить посилань на докази, які б підтверджували правдивість інформації викладеної в статті. Також позивач зазначає, що про недостовірність інформації зазначеної у статті свідчать наступні факти: - позивач та відповідач - автор статті проходили службу у Збройних Силах України в різних частинах, які дислокуються в різних населених пунктах, так позивач проходив службу у Третьому Окремому полку спеціального призначення (3 оп, в/ч, п/п [NUMBER] ), який дислокується в м. Кропивницькому, а автор статті проходив службу в 26 окремій артилерійській бригаді, яка дислокується в м. Бердичів Житомирської області, а тому відповідач не може стверджувати про факти перебування позивача в дома, під час проходження військової служби; - позивач звертався до суду з позовом про захист честі та гідності в зв`язку з опублікуванням 13.12.2014р. редакцією газети статті Добро і зло ходять поруч, рішення по якій винесено Врадіївським районним судом 08.04.2016р. Крім того, позивач брав участь у розгляді справи, яка стосується безпосередньо позивача та його колишньої дружина та яка наданий час зупинена. Таким чином, позивачем жодним чином не створювалися конфліктні ситуації, оскільки перша справа була наслідком опублікування статті, яка принижувала честь та гідність позивача та була опублікована за рік до його мобілізації, а інша справа стосується його особистих питань пов`язаних з відносинами з колишньою дружиною. Крім того, позивач зазначає, що автором статті не підтверджено належними доказами, ряд наступних тверджень: принижували честь та гідність братів по зброї; відбирали речі й продукти, привласнювали кошти, які волонтери виділяли для всіх нас; навчальні заняття ігнорували і заліки по закінченню курсів не здавали. Позивач також наголошує на тому, що в даному випадку, оскільки автор статті є членом політичної партії Всеукраїнське об`єднання Свобода, то останній в статті виставляє позивача в негативному світлі саме як депутата та члена політичної партії опонента, що теж негативно впливає на свідомість виборців, які голосували саме за політичну силу, яку представляє позивач. В сукупності вищевикладеного, посилаючись на приписи ст. 32 Конституції України, ст. 5 Закону України, Про інформацію, ст. 37 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні, ст.ст. 277, 269, 297, 302 ЦК України, п.п. 9, 15, 18, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. 3 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи, позивач вважає, що опублікована стаття порушує його честь та гідність, а відтак позов підлягає задоволенню. 16.01.2017р. відповідач [PERSON] подав заперечення на позов, в яких просить відмовити в задоволенні позову вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки вказані в статті відомості відповідають дійсності та можуть бути підтвердженні доказами, а саме показаннями свідків. В своїх запереченнях, відповідач [PERSON] просячи відмовити в задоволенні позову, посилається на ст. 34 Конституції України, ст. 26, 41 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні, ст. 17 Закону України Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів, ст.ст. 8, 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини Ляшко проти України, Обершлік про Австрії, Прагер і Обершлік проти Австрії, постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, при цьому пояснив, що він\~ є керівником місцевого осередку політичної партії Радикальна партія Олега Ляшка та депутатом Врадіївської районної ради. Факти зазначені в статті не відповідають дійсності, однак після опублікування статті люди в це повірили, в зв`язку з чим запитували у його батьків щодо вказаних подій та говорили про це його дитині, що дуже негативно відзначилось на їх емоційному стані. Про вказані у статті обставини також у позивача запитували пересічні громадяни. Розмір моральної шкоди позивач визначав з урахуванням тієї шкоди, якої інформація викладена в статті завдала його честі, гідності та діловій репутації, прим чому він вважає, що мінімальний розмір завданої йому моральної шкоди. Відповідач 1 та його представник у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність та недоведеність. Так, відповідач 1 пояснив, що він працює журналістом з 2015 року, наданий час є членом політичної партії Свобода та депутатом Врадіївської селищної ради. З січня 2015 року по 10.03.2015 року проходив військову службу разом з позивачем та третьою особою на Широколанівському військовому полігоні Миколаївської області, де останні принижували честь та гідність інших військовослужбовців, обзивали їх образливими словами звертаючись до військовослужбовців Бацила, Блоха, Черви на помойку, забирали продукти харчування, речі та гроші, які волонтерами передавалися врадіївчанам, не відвідували навчання, які проводилися на полігоні. Створювали конфліктні ситуації для того, щоб в подальшому їздити по судах, уникнувши таким чином служби на полігоні та в АТО. Намовляли [PERSON] до дезертирства. Під час проходження військової служби вказані особи неодноразово приїжджали до смт. Врадіївка де особисто проводили агітаційну роботу з населенням, при чому постійно наголошували на тому, що вони є учасниками АТО. Відповідач 1 також пояснив, що позивач та третя особа спланували побиття [PERSON] , попередньо порадившись з місцевим кримінальним авторитетом. Щодо публікації статті пояснив, що події відбувалися в січні-березні 2015 року, однак через негідну поведінку позивача та третьої особи як депутатів Врадіївської районної ради вирішив у серпні 2016 року опублікувати вказані факти. Стаття базується виключно на свідчення свідків, які були очевидцями подій зазначених у статті. Крім того, відповідач 1 пояснив, що у своїй статті під волонтерами він мав на увазі всіх осіб, які допомагали військовослужбовцям під час перебування останніх на Широколанівському військовому полігоні. Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, при цьому пояснив, що, в силу вимог чинного законодавства, редакція газети не могла відмовити в публікації статті. Третя особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, при цьому пояснив, що інформація розповсюджена у статті не відповідає дійсності та ганьбить честь та гідність його та позивача. Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Редакцією газети Вісник Врадіївщини в номері 58 (9708) від 06.08.2016р. на сторінці № 2 опубліковано статтю під назвою Коли був на передовій, відчув, що ми потрібні, автором якої вказано [PERSON] , учасника бойових дій в зоні АТО, в зокрема зазначено: Ці псевдопатріоти в період служби в армії були такими: з початку призову все було добре, і ми врадіївчани, вирішили триматися купи, бо разом і батька легше бити. Але коли приїхали на Широколанівській полігон, то ситуація кардинально змінилась. [PERSON] і [PERSON] почали поводити себе не дуже коректно: принижували честь та гідність братів по зброї, відбирали речі й продукти. Привласнювали кошти, які волонтери виділяли для всіх нас, навчальні заняття ігнорували і заліки по закінченню курсів не здавали. Основний час служби в армії вони знаходились вдома і ходили по судах, попередньо навмисно створивши провокаційні ситуації, які були приводом для того, щоб не служити в АТО. Рахуючись на службі в армії, проводили свою агітаційну компанію, де особливо наголошували на те, що вони учасники АТО. За публікацію вказаної статті відповідачем 1 згідно договору від 25.07.2016р. було сплачено 4 000 грн. 00 коп., що також підтверджується квитанцією № 0.0.595355891.1 від 05.08.2016р. та актом виконаних робіт від 06.08.2016р. Щодо автора статті судом встановлено, що він брав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] виданим 29.01.2016р., довідкою військової частини - польова пошта [NUMBER] , військовим квитком серії [NUMBER] , виданим 28.01.2015р., позитивно характеризується за місцем проходження служби - військова частина - польова пошта [NUMBER] від 08.04.2016р. за № 2030, в якій він проходив службу водієм-електриком відділення управління гарматної артилерійської батареї гарматного артилерійського дивізіону (службова характеристика від 07.03.2016р.). Нагороджений пам`ятним нагрудним знаком За України, за її волю та пам`ятною медаллю Захиснику Батьківщини. З 2015 року є професійним журналістом Всеукраїнського об`єднання Свобода, що підтверджується посвідченням № [NUMBER] , дійсним до 31.12.2020р. 09.08.2016р. позивач та третя особа звернулися до головного редактора редакції газети [PERSON] з вимогою про спростування вищевказаної інформації, на яку отримали відповідь № 28 від 17.08.2016р., згідно якої редакція газети відмовилися опубліковувати спростування, оскільки учасники АТО [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що автор статті надав правдиву інформацію. Так, в матеріалах справи наявний лист за вх. № 26 від 16.08.2016р. адресований редактору редакції газети [PERSON] підписаний солдатом [PERSON] , молодшим сержантом [PERSON] , солдатом [PERSON] , старшим солдатом [PERSON] , старшим сержантом [PERSON] , згідно якого останні зазначають: Ми, учасники підготовчих занять на Широколанівському полігоні та учасники бойових дій у зоні АТО, прочитавши у районній газеті Вісник Врадіївщини статтю Коли був на передовій, відчував, що ми потрібні, яку написав С. Белінський - наш побратим по зброї, принциповий, надійний, вірний товариш, заявляємо, що ми цілком згодні. Підтримуємо його думку і підтверджуємо правдивість викладених у статті подій і фактів. Щодо фактів зазначених у статті судом встановлено наступне. З листа Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № ПІ-Ц-3/32-7/1.6 від 10.01.2017р. вбачається, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та в Єдиному реєстрі громадських формувань за період 01.03.2014р. по 12.03.2015р. Громадських об`єднань найменування яких містить посилання на волонтерську діяльність, сфера дії яких поширюється на Врадіївський район Миколаївської області не зареєстровано. Відповідно до письмової заяви поданої [PERSON] до суду від 24.01.2017р., останній стверджує, що він ніколи не був волонтером, а також не займався волонтерською діяльністю. Під час проходження військової служби по мобілізації позивачем, він йому не перераховував та не надавав жодних готівкових коштів. Жодних претензій до позивача він не має. Водночас, згідно письмової заяви [PERSON] від 14.02.2017р., остання підтверджує ту обставину, що [PERSON] особисто повідомляв про факт допомоги грошима врадіївчанам, які перебували на Широколанівському полігоні, при чому останній повідомив що гроші передав через позивача та третю особу. Згідно інформаційного листа Врадіївської районної організації товариства Червоного хреста від 09.02.2017р., остання не займається збором та передачею гуманітарної допомоги військовослужбовцям ЗСУ. Одним із напрямків роботи є гуманітарна допомога пораненим, жертвам збройного конфлікту та тимчасово переміщеним особам. У відповідності до довідки Громадської організації Солдатські матері Врадіївщини від 09.02.2017р., одним із основних завдань організації є сприяння поліпшення матеріально-побутових умов військовослужбовців, призваних до лав ЗСУ. Неодноразово організовувалась допомога продуктами харчування, предметами гігієни та одягом для військових Врадіївщини. Так, зокрема для військовослужбовців, які перебували на Широколанівському полігоні в період з 28.01.2015р. по 08.03.2015р. Посилки були розраховані для допомоги всім землякам. Серед посилок також були іменні передачі підписані та відправленні рідними військових. Згідно листа Всеукраїнського об`єднання Свобода № 6 від 15.02.2017р., вбачається, що 15.02.2015р. представники останньої передавали для військовослужбовців, які перебували на Широколанівському полігоні спальні мішки, ножі господарсько-побутового призначення (туристичні), ліки та продукти харчування. Щодо проходження позивачем військової служби судом встановлено, що згідно військового квитка серії [NUMBER] позивач має військове звання старший солдат та за військовою спеціальністю є водієм. 28.01.2015р. позивач мобілізований до Збройних Сил України, з 28.01.2015р. по 20.03.2015р. був курсантом та з 29.01.2015р. по 07.03.2015р. проходив навчальні збори на Широколанівському військовому полігоні. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) № 81 від 12.04.2016р. старший солдат [PERSON] , водія автомобільного відділення групи вогневої підтримки 2 закону військової частини - польова пошта [NUMBER] , звільнено наказом командиром військової частини - польова пошта [NUMBER] (по особовому складу) від 12.04.2016р. № 34-рс з військової служби у запас відповідно до Указу Президента України від 25.03.2016р. № 115/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом від час мобілізації, на особливий період. Призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15. Згідно вказаного витягу з наказу вислуга років позивача у Збройних Силах станом на 12.04.2015р. становить: календарна 01 рік 05 місяців 06 днів, пільгова 01 рік 10 місяців 00 днів. Позивач позитивно характеризується за місцем проходження військової служби\~ військова частина - польова пошта [NUMBER] , в якій він проходив службу водієм автомобільного відділення групи вогневої підтримки 2 загону (службова характеристика від 04.04.2016р.). Відповідно до листа Врадіївського районного військового комісаріату № 119 від 23.01.2017р. позивач з 21.05.1992р. по 13.08.1992р. проходив строкову військову службу. З 28.01.2015р. був призваний Первомайсько-Врадіївським ОРВК на військову службу за мобілізацією, 12.04.2016р. згідно указу Президента України від 25.03.2016р. № 115/2016 звільнений в запас. Дані про перебування позивача в зоні АТО отримання ним статусу учасника бойових дій у Врадіївському районному військовому комісаріаті відсутні. Згідно вказаного листа третя особа з 17.03.1993р. по 14.12.1994р. проходив строкову військову службу. З 28.01.2015р. був призваний Первомайсько-Врадіївським ОРВК на військову службу за мобілізацією, 12.04.2016р. Згідно указу Президента України від 25.03.2016р. № 115/2016 звільнений в запас. Дані про перебування позивача в зоні АТО отримання ним статусу учасника бойових дій у Врадіївському районному військовому комісаріаті відсутні. Щодо участі позивача в політичній сфері життя суспільства судом встановлено, що згідно агітаційної листівки позивача, останній балотувався від політичної сили Радикальна партія Олега Ляшка, та в якій зокрема зазначено, що позивач з 28.01.2015р. мобілізований до Збройних Сил України, де (на час виборчої кампанії 2015 року) і проходить службу у військах спеціального призначення. Згідно довідки без номеру та дати за підписом Голови Врадіївської районної виборчої комісії В.В. Євтушенко, вбачається, що порушень щодо реєстрації позивача та третьої особи кандидатами в депутати до районної ради на місцевих виборах 2015 року,\~ від політичної сили Радикальна партія Олега Ляшка та проведення передвиборчої агітації не було. Відповідно до листа виконавчого комітету Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 148/2-13 від 17.03.2017р., вбачається, що 20.10.2015р. від позивача, який є керівником районної організації Радикальна партія Олега Ляшка надійшло прохання про надання дозволу на розміщення агітаційної палатки протягом виборчого процесу в 2015 році. Позивач позитивно характеризується як депутат Врадіївської районної ради сьомого скликання (характеристика надана заступником голови районної ради [PERSON] ). Відповідно до листа Врадіївської районної ради Миколаївської області № Ф-02-М позивач та третя особа з листопада 2015 року по травень 2016 року брали участь в наступних засіданнях сесії районної ради: 1 чергова сесія від 01.12.2015р.; 2 позачергова сесія від 10.12.2015р.; 3 позачергова сесія 25.12.2015р.; 4 позачергова сесія від 29.12.2015р.; 5 позачергова сесія від 01.03.2016р. На 6 черговій сесії районної ради останні були відсутні у зв`язку з проходженням військової служби в Збройних Силах України. Також згідно вказаного листа позивач приймав участь у чотирьох засіданнях постійної комісії Врадіївської районної ради з питань законності, правопорядку та захисту прав громадян, а саме: 10.12.2015р. 24.12.2015, 27.01.2016р. та 26.02.2016р. Третя особа приймав участь у чотирьох засіданнях постійній комісії Врадіївської районної ради з питань агропромислового комплексу, промисловості, земельних ресурсів. Соціального захисту села, охорони навколишнього середовища, торговельного і побутового обслуговування, а саме: 10.12.2015р., 17.12.2015р., 27.01.2016р. та 02.02.2016р. Вказані особи були відсутні на засіданнях профільних комісій від 25.03.2016р. у зв`язку з проходженням військової служби в Збройних Силах України. Згідно листа Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 91/2-13 від 14.02.2016р. позивач та третя особа брали участь в роботі 4 та 6 сесії Врадіївської селищної ради, яві відбулись 29.01.2016р. та 13.06.2016р. Щодо участі позивача в судових засіданнях судом встановлено, що позивач 02.12.2015р. звертався до Врадіївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , редакції газети Вісник Врадіївщини, Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області, Врадіївської районної ради Миколаївської області про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08.04.2016р. у справі № 474/1135/15-ц вимоги позивача задоволенні частково. Відповідно до листа керівника апарату Врадіївського районного суду Миколаївської області № 04-30/99/17 від 23.01.2017р. канцелярія Врадіївського районного суду Миколаївської області не може надати інформацію щодо участі у справі № 474/848/15-к, зокрема в судових засіданнях 31.08.2015р., 04.09.2015р., 22.02.2016р., оскільки вказана справа направлена 10.01.2017р. до апеляційного суду Миколаївської області. Аналогічна інформація повідомлена також у поясненнях секретаря судових засіданнях\~ Врадіївського районного суду Миколаївської області Степанова В.В., при цьому в цих поясненнях зазначено, що 13.10.2015р. позивач був допитаний в якості свідка у вищевказаній справі. Суд також бере до уваги пояснення позивача та третьої особи, згідно яких останні не заперечували про свою участь у судовому розгляді справи № 474/848/15-к, однак, які зазначали, що не пам`ятають конкретних дат судових засідань. Крім того, під час судового розгляду допитано ряд свідків, щодо підтвердження чи спростування інформації зазначеної в статті. Так, згідно свідчень [PERSON] під час спільного перебування з [PERSON] та [PERSON] на Широколанівському військовому полігоні він був свідком того, як останні називали військовослужбовців образливими словами, говорили нецензурні слова на адресу військовослужбовців, які вирішили піти служити в артилерію, налаштовували всіх проти [PERSON] , не ходили на військову підготовку два тижня, коли всі сідали їсти вони зверталися до інших Черви на помойку. Свідок зазначив, що він особисто про вказані порушення нікого не повідомляв, та йому не відомо чи хтось з військовослужбовців повідомляв командування чи правоохоронні органи про вказані обставини. Також свідок повідомив, що йому не відомо про факти відібрання [PERSON] та [PERSON] речей та грошей, які приходили на полігон для військовослужбовців. Особисто свідка останні не ображали та речі не забирали. Згідно свідчень [PERSON] під час спільного перебування з [PERSON] та [PERSON] на Широколанівському військовому полігоні в період з 28.01.2015р. по 08.03.2015р. він був свідком того, як останні принижували військовослужбовців коли бачили їхню слабкість, називали образливими словами, зокрема ображали військовослужбовців, які вирішили іти служити в артилерію, налаштовували проти [PERSON] , місце де стояли продукти харчування називали Помийною ямою, на військову підготовку ходили 1 чи 2 рази, а весь інший час сиділи у наметі. Волонтерську допомогу, яка надходила для військовослужбовців, останні діли таким чином, що кращі речі забирали собі, а те що швидко псується ставили їсти іншим, проте свідок не може зазначити, що це були за речі оскільки їх було багато. Також свідок повідомив, що йому не відомо про факти відібрання [PERSON] та [PERSON] грошей, які приходили на полігон для військовослужбовців. Особисто свідка останні не ображали та речі не забирали. Свідку нічого не відомо про агітаційну роботу\~ [PERSON] та [PERSON] , проте йому відомо про повідомлення останніми\~ про їхню участь в АТО. Згідно свідчень [PERSON] під час спільного перебування з [PERSON] та [PERSON] на Широколанівському військовому полігоні він був свідком того, як останні відвідували військові навчання, здавали заліки та не порушували дисципліну. Свідок також зазначив, що останні не принижували честь військовослужбовців та не називали їх образливими словами, зокрема і військовослужбовців, які вирішили піти служити в артилерію. Доступ до продуктів харчування був вільний та всі називали місце де вони зберігалися [PERSON] . Щодо волонтерської допомоги свідок пояснив, що жодної волонтерської допомоги не було, а речі передавали військовослужбовцям знайомі. Гроші військовослужбовцям ніхто не передавав. Фактів відібрання [PERSON] та [PERSON] грошей та речей у військовослужбовців не було. Крім того, свідок повідомив, що разом з останніми проходив військову службу в 3 окремому полку спецпризначення з 12.03.2015р. по 12.04.2016р. та за час служби [PERSON] та [PERSON] були відсутні у військовій частині на законних підставах. Свідок зазначив, що останні не проводили агітаційну роботу та не повідомляли, що є учасниками АТО. Згідно свідчень [PERSON] вона в період 2015-2016 років часто бачила [PERSON] та [PERSON] у смт. Врадіївка, які під час виборчої агітації 2015 року ходили у військовій формі та говорили, що є учасниками АТО. Особисто свідку [PERSON] після 08.03.2015р. в приміщенні Врадіївської районної державної адміністрації повідомляв, що вони повернулися з АТО, після чого свідок звернулася до голови райдержадміністрації, який їй сказав, що вони не є учасниками АТО. Згідно свідчень [PERSON] після публікації статті пересічні громадяни у нього запитували, щодо обставин зазначених у статті. Вказана стаття підірвала авторитет [PERSON] та [PERSON] та дискредитувала воїнів АТО. Свідку стало відомо про події зазначені в статті від [PERSON] , проте [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спростували вказану інформацію. Свідку також відомо про участь [PERSON] та [PERSON] у судових засіданнях, проте нічого не відомо про проведення агітації останніми під час виборів 2015 року. Згідно свідчень [PERSON] під час виборчої компанії 2015 року [PERSON] та [PERSON] були у смт. Врадіївка, а під час проходження військової служби часто були на засіданнях районної ради. Останні також говорили, що є учасниками АТО. Свідок також повідомив, що він був відповідальний за першу хвилю мобілізації та [PERSON] і [PERSON] намагалися її зірвати. Крім того, свідок зазначив, що йому від [PERSON] стало відомо, що допомогу, яку передавали військовослужбовцям (продукти харчування) частково привласнювалися [PERSON] і [PERSON] . Згідно свідчень [PERSON] у нього з [PERSON] та [PERSON] протягом 2015-2016 років був конфлікт. З травня 2015 року по вересень 2015 року останні постійно з`являлися у смт. Врадіївка, ходили у військовій формі та проводили передвиборчу агітаційну роботу, роздавали листівки. Свідок особисто чув від [PERSON] та [PERSON] проте, що вони є учасниками АТО, служили в спецвійськах та їх закидали в тил ворога для виконання військових операцій. Свідок також повідомив, що останні намагалися зірвати першу хвилю мобілізації. Щодо допомоги військовослужбовцям із смт. Врадіївки, які перебували на полігоні свідок зазначив, що особисто телефонував [PERSON] та [PERSON] та пропонував надати допомогу, однак останні відмовлялися та ображали його нецензурними словами. Пізніше він пропонував допомогу через [PERSON] , який пізніше повідомив свідка, що [PERSON] та [PERSON] заборонили брати від нього допомогу. Крім того, свідку від [PERSON] стало відомо про аморальну поведінку останніх на полігоні, невідвідування стрільбищ та заборону брати від нього допомогу. Допомогу на полігон передавали [PERSON] і батюшка отець [PERSON] , який проводить службу в с. Жовтневе, при чому [PERSON] та [PERSON] вирішували від кого приймати допомогу, а від кого допомогу не приймати. Згідно свідчень [PERSON] влітку 2015 року та у період з вересня по жовтень 2015 року під час виборчої компанії часто бачив [PERSON] та [PERSON] у смт. Врадіївка, близько 10-20 разів, проте точних дат не пам`ятає. Свідок чув, що [PERSON] та [PERSON] на засіданнях райдержадміністрації вихвалялися, що є учасниками АТО, про це він також чув від [PERSON] . Свідок також повідомив, що йому відомо про передачу допомоги [PERSON] допомоги для військовослужбовців, а також що на полігон передавалися спальні мішки та медикаменти. Згідно свідчень [PERSON] 05.04.2015р. [PERSON] повідомив його, що переслав [PERSON] та [PERSON] гроші для врадіївчан, які перебували на полігоні, та після того як [PERSON] повідомив, що вони жодних грошей не отримували, [PERSON] при них дзвонив по телефону до [PERSON] та [PERSON] , однак останні не відповідали на дзвінки. Згідно свідчень [PERSON] після опублікування статті він розмовляв з [PERSON] та [PERSON] щодо обставин зазначених у статті. Особисто у нього, а також у [PERSON] та [PERSON] змінилося відношення в негативну сторону по відношенню до [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідчень [PERSON] , який є учасником АТО, під час спільного перебування з [PERSON] та [PERSON] на Широколанівському військовому полігоні в період з 29.01.2015р. по 08.03.2015р. не чув та не бачив, щоб останні розводили дідовщину чи принижували честь інших військовослужбовців, в тому числі образливими прізвиськами, при цьому зазначив, що проживав у іншому наметі. Свідок зазначив, що волонтери передавали на полігон допомогу, яка була завезена в намет де проживали [PERSON] та [PERSON] . Свідок також повідомив, що останні ділилися з ним речами та продуктами харчування, однак жодних грошових коштів не надавали. Згідно свідчень [PERSON] він постійно привозив допомогу до військовослужбовців, які перебували на Широколанівському військовому полігоні, в тому числі і допомогу, яку передавали родичі для конкретних осіб. За четверту хвилю мобілізації допомогу привозив 2-3 рази, яку зокрема виходили забирали військовослужбовці, в тому числі [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідчень [PERSON] він не є учасником АТО. Під час перебування разом з [PERSON] на Широколанівському військовому полігоні вони честь інших військовослужбовців не принижували, не називали образливими прізвиськами, речі та продукти харчування не відбирали, грошових коштів не отримували. Свідок пояснив, що продукти харчування зберігалися в наметі під ліжком [PERSON] , а продукти, які безпосередньо вживали в їжу зберігалися на столі, які всі називали [PERSON] . Під час проходження військової служби він з [PERSON] приїжджали у смт. Врадіївка у відпустки та на судові засідання, проте агітаційною роботою по виборам 2015 року не займалися. Після виборів свідок був на 2-3 засіданнях районної ради та постійно брав участь у комісіях райради. Свідок також зазначив, що він не говорив про свою участь в АТО. Згідно свідчень [PERSON] він особисто чув в райдержадміністрації від [PERSON] що той учасник АТО. Свідок зазначив, що протягом 2015-2016 років часто бачив [PERSON] та [PERSON] в смт. Врадіївка, в тому числі за 2-3 неділі до виборів у вересні-жовтні 2015 року, які їздили по вулицях, збирали людей та проводили агітацію. Згідно свідчень [PERSON] , який є учасником АТО, під час перебування разом з [PERSON] та [PERSON] на Широколанівському військовому полігоні останні принижували честь інших військовослужбовців, та зокрема свідка. Після того як свідок захворів вони почали називати його [PERSON] , а інші не говорили. Свідка останні також ображали через його приналежність до молдовської національності називаючи [PERSON] . При цьому свідок зазначив, що така поведінка [PERSON] та [PERSON] ображала його честь. Марченка називали [PERSON] . [PERSON] говорив до військовослужбовців Черви ідіть їжте до Бацили. Військові заняття [PERSON] та [PERSON] спочатку відвідували, а потім ні, говоривши навіщо ходити, хай дадуть автомобіль, а також вимагали щоб інші військовослужбовці носили їхню зброю. [PERSON] та [PERSON] влаштовували дідовщину. Речі та продукти харчування, які передавали на полігон останні ділили, при цьому собі залишали краще, а іншим говори ідіть їжте до Помийної ями. Так, коли прийшла допомога її перенесли до намету, де свідок від [PERSON] та [PERSON] отримав лише пачку цигарок та пару шкарпеток. Останні також розподіляли речі та продукти харчування, які приходили військовослужбовцю з Первомайського району, якого вони називали [PERSON] . При чому свідок зазначив, що проте як ділиться допомога бачили всі. [PERSON] та [PERSON] також були ініціаторами знищення прострочених чіпсів. Також останні передавали продукти харчування командиру зводу та після чого їхали додому. Продукти харчування в наметі їли всі разом, а [PERSON] та [PERSON] з того, що їм приходило відбирали краще та ховали, а інше давали до загального столу. Свідок зазначив, що від [PERSON] йому стало відомо про телефонний дзвінок [PERSON] з пропозицією допомоги, однак [PERSON] та [PERSON] заборонили приймати від останнього допомогу. Про гроші, які давали для військовослужбовців як допомогу дізнався від [PERSON] , в якого з [PERSON] та [PERSON] були суперечки щодо продуктів харчування. Свідок зазначив, що про вказані порушення ні\~ командування, ні правоохоронні органи не повідомляв. Згідно свідчень [PERSON] , який є учасником АТО, він разом з [PERSON] та [PERSON] в період з 28.01.2015р. по 08.03.2015р. перебував на Широколанівському військовому полігоні. На полігоні відносини між врадіївчанами були нормальні та останні інших військовослужбовців не ображали. Допомогу, яка надходила для військовослужбовців останні розподіляли самі. На полігон також передавали гуманітарну допомогу для врадіївчан, при цьому свідок зазначив, що [PERSON] та [PERSON] речі, гроші та їжу не забирали, в тому числі і у первомайців. Прострочені чіпси, які передали на полігон як допомогу, спалювали всі. Місце де знаходилися продукти всі називали [PERSON] . [PERSON] . На військову підготовку ходили всі, окрім тих військовослужбовців, які залишалися в наметі. Зброю кожен отримував сам. Щодо прізвиськ свідок зазначив, що військовослужбовці самі вигадували собі позивні. Так [PERSON] вигадав собі позивний [PERSON] , [PERSON] після хвороби став називати себе [PERSON] , свідка називали [PERSON] . Після полігону разом з [PERSON] та [PERSON] в період з 13.03.2015р. по квітень 2016 року проходили військову службу в третьому окремому полку спецпризначення, проте в різних батальйонах. Під час проходження служби свідок постійно у вихідні дні їздив додому, при цьому три рази у 2016 році підвозив [PERSON] та [PERSON] , які також їхали додому, а також часто зустрічав їх по дорозі. Додому всі поверталися у військовій формі. Свідок не знає чи відлучалися останні з військової частини у будні дні. Свідок також не знає чи [PERSON] та [PERSON] є учасниками АТО, про участь останніх у виборах 2015 року не чув. Згідно свідчень [PERSON] , який є учасником АТО, він разом з [PERSON] та [PERSON] в період з 28.01.2015р. по 12.03.2015р. перебував на Широколанівському військовому полігоні. Допомогу, яку отримували на полігоні, діли між всіма, продукти та речі ніхто не забирав. Стосовно грошей свідок нічого не чув. Щодо прізвиськ свідок зазначив, що військовослужбовці самі вигадували собі позивні. Так, [PERSON] вигадав собі позивний [PERSON] , у інших були позивні [PERSON] , [PERSON] , при цьому свідок зазначив, що [PERSON] та [PERSON] інших військовослужбовців образливо не називали та свідок не бачив, щоб останні когось принижували. Між врадіївчанами не було неприязних відносин. Свідок не пам`ятає чи були в наметі конфлікти, проте зазначив, що у сторін конфлікту не було. В наметі їли всі разом, а місце де були продукти харчування всі називали [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] не говорили Черви ідіть їжте на помойку. Військові навчання ніхто не ігнорував, заліки здавали всі. Після полігону разом з [PERSON] та [PERSON] в період з 13.03.2015р. по 12.04.2016р. проходили військову службу в третьому окремому полку спецпризначення, проте в різних батальйонах. Під час проходження служби можна було їхати додому на вихідних, однак в будні дні це зробити неможливо. Свідок зазначив, що [PERSON] та [PERSON] самовільно військову частину не залишали. Свідок разом з [PERSON] два рази в жовтні 2016р. їздив додому. Свідок також не знає чи [PERSON] та [PERSON] є учасниками АТО, про участь останніх у виборах 2015 року не чув. Згідно свідчень [PERSON] , який є учасником АТО, він разом з [PERSON] та [PERSON] в період з 28.01.2015р. по 13.03.2015р. перебував на Широколанівському військовому полігоні. За час перебування на полігоні не чув про жодні конфлікти. Хлопці самі собі видумували позивні такі як [PERSON] , [PERSON] називав себе [PERSON] , також один називав себе Блохою в честь діда. [PERSON] та [PERSON] відвідували військові навчання та здавали заліки. Проте те чи покидали останні полігон самовільно не знає. Посилки, які отримував на полігоні ділив сам, [PERSON] та [PERSON] речі та продукти не забирали та він не чув про таке. В наметі їли всі разом, а місце де зберігалися продукти харчування називали Маленькою помиїчкою, проте Помийною ямою не називали. Під час прийому їжі [PERSON] та [PERSON] не говорили до інших військовослужбовців Черви ідіть їжте на помойку. Після полігону разом з [PERSON] та [PERSON] в період з 13.03.2015р. по 17.04.2016р. проходили військову службу в третьому окремому полку спецпризначення, проте в різних батальйонах. Під час проходження служби військовослужбовці їздили на вихідних додому у військовій формі. Свідок також не знає чи [PERSON] та [PERSON] є учасниками АТО, про участь останніх у виборах 2015 року не чув. Згідно свідчень [PERSON] , який є учасником АТО, він разом з [PERSON] та [PERSON] в період з 03.02.2015р. по 08.03.2015р. перебував на Широколанівському військовому полігоні. Під час перебування на полігоні дідовщини не було, однак [PERSON] та [PERSON] вишукували осіб, які були слабшими духом, придумували їх прізвиська. Так, [PERSON] придумали прізвисько [PERSON] , оскільки той полюбляв вживати алкогольні напої, [PERSON] дали прізвисько [PERSON] , оскільки він будучи молдовської національності неправильно вимовляв українські слова. Також були прізвиська [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які також вигадали останні. Черви ідіть їсти на помойку він не чув. Свідок також зазначив, що йому стидно на те, що військовослужбовці на полігоні обзивали [PERSON] . Крім того, свідок пояснив, що в наметі він був рідко, а тому не може сказати чи [PERSON] та [PERSON] когось принижували, проте зазначив, що у сторін по справі був конфлікт та вони один одного обзивали нецензурними словами. Також пояснив, що допомога на полігон надходила, проте яким чином вона розподілялася він не бачив, щодо факту відібрання продуктів та речей нічого не знає. Щодо допомоги, яку надавав [PERSON] він не знає, проте [PERSON] говорив про нього, що він Армян такий-сякий. Щодо відвідування військових навчань свідок пояснив, що [PERSON] говорив навіщо туди ходити та постійно був біля автомобільного парку, [PERSON] один раз був на стрільбищах, а весь інший час залишався в наметі та опалював його. Крім того, [PERSON] був агітатором - розказував усім, що робити та як жити. Зброю військовослужбовця на полігоні міг взяти інший військовослужбовець. Згідно свідчень [PERSON] , в період з 28.01.2015р. по 18.02.2015р. він перебував на Широколанівському військовому полігоні. В цей час він не чув від [PERSON] та [PERSON] щоб вони принижували гідність інших, однак у військовослужбовців були клички, які не пам`ятає. Не чув щоб вони говори Черви на помойку. У [PERSON] із [PERSON] та [PERSON] був конфлікт. Посилки, які приходили, зокрема від Червоного Хреста, ділились останніми порівну, про гроші нічого не чув. Свідок також повідомив, що [PERSON] та [PERSON] ходили на стрільбища. [PERSON] та [PERSON] не спонукали його до дезертирства. Свідок також не чув, щоб останні були учасниками АТО. Згідно свідчень [PERSON] , останній постійно протягом 2015-2016р.р. бачив [PERSON] та [PERSON] у смт. Врадіївка, які зокрема, під час виборчої кампанії 2015р. проводили біля намету своєї політичної сили агітаційну роботу. В кінці березня в квітні 2016 року бачив вказаних осіб, при чому [PERSON] особисто говорив свідку, що [PERSON] передавав їм кошти, які вони поділи між собою та [PERSON] . Останні також постійно позиціонували себе як учасники АТО, говорили про серйозність служби та проведення диверсійної роботи. Щодо показань свідків [PERSON] та [PERSON] , слід окремо зазначити, що при їх оцінці судом враховуються твердження позивача та третьої особи щодо їхніх неприязних відносин зі свідками та можливість дачі ними неправдивих свідчень, а також надані на підтвердження вказаних обставин докази. Крім того, свідок [PERSON] повідомив суду, що під час дачі свідчень він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а тому суд оцінює показання вказаного свідка, з точки зору їх достовірності, критично. Однак, суд наголошує на тому, що вирішальне значення для оцінки свідчень всіх свідків має узгодженість їхніх показань з показаннями інших свідків та іншими доказами, оскільки вони оцінюються як окремо один від одного та від інших доказів, так і в сукупності з іншими доказами. При цьому, суд враховує приписи чинного законодавства, згідно яких вважається, що свідок, який дає свідчення під присягою, говорить правду, якщо в порядку передбаченому чинним законодавством не доведено протилежного. Суд не бере до уваги копію ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.06.2015р. надану позивачем для врахуванням судом, з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, лише висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Вказане положення також закріплене в ч.ч. 5 та 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів. Суд також не бере до уваги надані відповідачем 1 фото (а.с. 69-71), оскільки з них жодним чином не можливо ідентифікувати, коли та де вони були зроблені, а відтак суд позбавлений можливості пов`язати ці фото з певним часом, місцем чи подією. Надану позивачем роздруківку тексту під назвою Врадиевка. Власть в руках проходимцев. суд не бере до уваги з огляду на те, що із вказаної роздруківки не зрозуміло джерело її походження, де вказаний текст був розміщений та хто є його автором. Суд також не бере до уваги відеозапис виступу свідка [PERSON] наданий відповідачем 1, оскільки він не стосується предмету спору. Надані позивачем та третьою особою копії рішень Врадіївського районного суду Миколаївської області від 14.12.2016р. у правах № 474/19/15-ц та № 474/1233/14-ц, рішення Врадіївської селищної ради Миколаївської області від 13.06.2016р., рішення Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 2 від 28.09.2016р., звернення третьої особи до Врадіївської районної ради Миколаївської області від 0610.2016р., листа\~ Врадіївської районної ради Миколаївської області № С-37-01-П1 від 06.10.2016р. із додатками береться судом до уваги оцінюється виключно в частині, що стосується правдивості показань свідка [PERSON] та [PERSON] . Копії матеріалів наданих СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області за результатами розгляду звернення [PERSON] із заявою про здійснення тиску зі сторони [PERSON] щодо надання неправдивих свідчень суд та відеозапис розмови свідка [PERSON] та третьої особи оцінює та бере до уваги виключно в частині, що стосується правдивості показань свідка [PERSON] . Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас, ст. 34 Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно ст. 1 Закону України Про інформацію, під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. За приписами ст.ст. 277, 297 та 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. У відповідності до ст. 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Статтею 37 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні визначено, що громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов`язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком Спростування на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи (далі - Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України Про інформацію, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно п. 9 Постанови, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі в статті під назвою Коли був на передовій, відчув, що ми потрібні, опублікованої Редакцією газети Вісник Врадіївщини в номері 58 (9708) від 06 серпня 2016 року на сторінці № 2, автором якої вказано С. Белінського, учасника бойових дій в зоні АТО розповсюдили інформацію стосовно позивача - [PERSON] та третьої особи - [PERSON] . Частиною 1 ст. 45 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів. Звертаючись до суду позивач у своїй заяві просить спростувати інформацію стосовно себе та фактично в частині, яка стосується третьої особи [PERSON] , однак як вбачається з матеріалів справи позивач не уповноважений [PERSON] на здійснення представництва своїх інтересів в суді, позивач також не відноситься до осіб яким законодавством надано право звернення до суду в інтересах інших осіб, доказів неможливості самостійного звернення до суду [PERSON] матеріали справи також не містять, а відтак позивач не має право ставити вимогу спростування інформації, яка стосується [PERSON] . Під час судового розгляду судом [PERSON] роз`яснено право на звернення до суду з окремим позовом та із заявою про вступ у справу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, однак останній не скористався наданим правом, а судом з власної ініціативи залучено [PERSON] до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Отже, за таких умов, вимога позивача про спростування інформації стосовно [PERSON] є безпідставною, не відповідає вимогам чинного законодавства та не підлягають задоволенню. Так, на думку позивача, поширена відповідачем інформація є недостовірною та такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, при цьому в позовній заяві останній вказує на ст. 227 ЦК України, ст. 10 ЦПК України та п. 18 Постанови, згідно яких обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Водночас, слід зазначити, що вказаний обов`язок декларувався ч. 3 ст. 277 ЦК України, яка згідно Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України Про інформацію та Закону України Про доступ до публічної інформації від 27.03.2014р. № 1170-VII - виключена. Таким чином, враховуючи приписи ст.ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи інформацію розповсюджену у фрагменті статті слід проаналізувати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, а також характер використання мовно-стилістичних засобів під час її написання. Фрагмент статті необхідно оцінювати у її контексті як в цілому та і окремо її частини. Так, в статті написано: Ці псевдопатріоти в період служби в армії були такими: з початку призову все було добре, і ми врадіївчани, вирішили триматися купи, бо разом і батька легше бити. Але коли приїхали на Широколанівській полігон, то ситуація кардинально змінилась. [PERSON] і [PERSON] почали поводити себе не дуже коректно: принижували честь та гідність братів по зброї, відбирали речі й продукти. Привласнювали кошти, які волонтери виділяли для всіх нас, навчальні заняття ігнорували і заліки по закінченню курсів не здавали. Основний час служби в армії вони знаходились вдома і ходили по судах, попередньо навмисно створивши провокаційні ситуації, які були приводом для того, щоб не служити в АТО. Рахуючись на службі в армії, проводили свою агітаційну компанію, де особливо наголошували на те, що вони учасники АТО. Щодо оцінки тексту статті Ці псевдопатріоти в період служби в армії були такими:..., суд зазначає наступне. Використання в статті терміну псевдопатріоти потрібно оцінювати в контексті його значення з синтаксичною роллю займенника ці, та на підставі досліджених під час судового розгляду доказів встановлювати достовірність чи не достовірність вказаної інформації. Патріотизм - це громадське почуття, змістом якого є любов до батьківщини, відданість своєму народу, гордість за надбання національної культуру, готовність діяти в інтересах вітчизни\~та постати на її захист у разі необхідності. В свою чергу, патріот - це особа, яка відчуває патріотизм, а псевдопатріот - це особа, яка позбавлення патріотичних почуттів любові до батьківщини, відданості своєму народу,\~ гордості за надбання національної культури, готовності діяти в інтересах вітчизни\~та постати на її захист у разі необхідності. Займенник - це самостійна повнозначна змінна частина мови, яка об`єднує слова, що вказують на предмети, ознаки, кількість, не називаючи їх, і відповідає на питання\~хто? що? який? чий? скільки? З досліджених в судовому засіданні доказів не встановлено, що позивач висловлювався чи іншим чином виявляв своє ставлення до батьківщини з негативної сторони. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] щодо намагання позивача зірвати першу хвилю мобілізації суд оцінює критично та не бере до уваги з огляду на те, що ці свідчення не містять жодних конкретних фактів щодо дій позивача спрямованих на зрив мобілізації, а містять тільки загальні фрази без конкретизації дій позивача. З матеріалів справи також не вбачається причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, а пояснення позивача щодо причетності останнього до дезертирства [PERSON] під час перебування на Широколанівському полігоні суд оцінює критично з огляду на не підтвердження вказаних обставин належними та допустимими доказами, в порядку визначеному ст.ст. 57-61 ЦПК України. Свідчення інших свідків щодо поведінки позивача під час перебування на Широколанівському полігоні, проходження військової служби та участі у виборчій компанії також не містять відомостей, які б підтверджували антипатріотичну поведінку позивача, а стосуються інших сфер суспільних відносин. Таким чином, стаття в частині використання терміну псевдопатріоти із займенником ці, який, враховуючи контекст статті, вказує на позивача та негативно характеризує останнього, підлягає спростуванню як недостовірна інформація. В свою чергу, слова ... в період служби в армії були такими: ..., враховуючи контекст статті, хоча і містить вказівку на позивача, проте не містить жодної негативної інформації стосовно останнього, не є фактичним твердженням, а є суб`єктивним судженням автора статті, яке, в свою чергу, не містить жодної конкретики, а відтак не підлягає спростуванню. Текст статті ...... з початку призову все було добре, і ми врадіївчани, вирішили триматися купи, бо разом і батька легше бити. Але коли приїхали на Широколанівській полігон, то ситуація кардинально змінилась - містить інформацію щодо перебігу ситуації у відносинах, яка склалася під час перебування на Широколанівському полігоні військовослужбовців поєднаних спільною територією проживання, при цьому не конкретизуючи жодного військовослужбовця персонально та не містить жодної негативної інформації стосовно позивача. При чому слід зазначити, що вказана частина статті сама по собі є закінченою думкою та у ній використано прислів`я разом і батька легше бити, що є малою формою народної поетичної творчості, короткий, ритмізований вислів, що несе узагальнену думку, висновок, іносказання з дидактичним ухилом, та використано автором статті як мовно-стилістичний засіб підсилення думки вкладеної у вказану частину тексту статті. Таким чином, враховуючи вищевикладене вказана частина статті не підлягає спростуванню, оскільки не містить жодної негативно чи недостовірної інформації стосовно позивача, та з огляду на її контекст не може бути як підтверджена так і спростована, оскільки містить відображення особистого бачення автора статті, сформованого у урахуванням його поглядів, переконання та почуттів, на відносини, які склалися між військовослужбовцями під час перебування на Широколанівському полігоні. Слова статті - [PERSON] почали поводити себе не дуже коректно: принижували честь та гідність братів по зброї, відбирали речі й продукти. Привласнювали кошти, які волонтери виділяли для всіх нас, навчальні заняття ігнорували і заліки по закінченню курсів не здавали., слід оцінювати в контексті наданих свідками показань з урахуванням особливостей даного засобу доказування. Крім того, в даному випадку, суд бере до уваги пояснення відповідача [PERSON] , згідно яких у своїй статті під волонтерами він мав на увазі всіх людей, які допомагали військовослужбовцям під час перебування на Широколанівському полігоні. В силу приписів ЦПК України показання свідків є одним із засобів доказування, при цьому обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За своєю природою показання свідків - це відображення особою подій та явищ свідком яких вона стала, при чому, враховуючи вказану особливість, особа не може стверджувати про існування певних подій чи фактів, які вона безпосередньо не сприймала, за виключенням\~ подій чи фактів про які їй стало відомо з від інших осіб чи в інший спосіб. Водночас, суд критично оцінює показання свідка [PERSON] з огляду на те, що він залучений до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та має власну зацікавленість в спростуванні інформації зазначеної в статті газети, оскільки вона безпосередньо стосується його. З показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] слідує, що позивач поводив себе некоректно по відношенню до інших військовослужбовців,\~ принижуючи останніх та даючи їм образливі прізвиська. Так, свідок [PERSON] під час допиту зазначив, що вказана поведінка позивача зокрема, щодо приниження його через національну приналежність ображала його честь та гідність. Вказаний свідок також підтвердив факти відбирання позивачем продуктів та речей, особисто свідком яких він був. Зазначенні обставини щодо відбирання речей також підтвердженні свідком [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що на Широколанівський полігон в період проходження сторонами військових зборів передавалася допомога як рідними військовослужбовців так і іншими особами, зокрема [PERSON] , Громадською організацією Солдатські матері Врадіївщини, Всеукраїнським об`єднанням Свобода. Щодо не відвідування позивачем військових занять суд зазначає, що з показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що ці факти мали місце і враховуючи те, що не відвідування занять, на перший погляд може мати законний вигляд, однак слід також враховувати обставини, за яких ці факти мали місце, та суб`єктивне ставлення до цього позивача. Так, свідками підтверджено, що позивач лише один чи два рази був на стрільбищах, а інший час знаходився у наметі та опалював його, в той же час з показань свідків слідує, що, як правило, військовослужбовці по черзі заступали в наряди для опалення намету. Згідно показань [PERSON] позивач висловлював своє небажання відвідувати навчання. Щодо вказаних обставин суд не бере до уваги посилання позивача на свій військовий квиток та характеристику з військової частини, оскільки із військового квитка позивача вбачається лише, що останній з 29.01.2015р. по 07.03.2015р. брав участь в навчальних зборах, при цьому військовий квиток не містить жодної інформації щодо результатів проходження навчальних зборів, відвідування військових навчань, в тому числі стрільбищ, здачу певних заліків, тощо. Службова характеристика позивача від 04.04.2016р. стосується часу проходження останнім військової служби водієм автомобільного відділення групи вогневої підтримки 2 загону, військової частини - польова пошта [NUMBER] , та не містить жодної інформації щодо періоду перебування позивача на Широколанівському військовому полігоні. Отже, в сукупності вищезазначеного, вбачається, що факт ігнорування позивачем навчання підтверджується. Показання свідків, які категорично стверджували про відсутність вищевказаних подій суд оцінює критично, з огляду на те, що вони не можуть ні підтвердити, ні спростувати вказані обставини, оскільки з їхніх показань слідує, що про ці обставини їм фактично невідомо, однак це не свідчить, що останні не мали місце. Крім того, вказані свідки жодним чином, окрім своїх категоричних тверджень, не підтвердили з посиланням на певні обставини чи інформацію отриману від інших осіб щодо достовірності їх тверджень. Щодо тверджень про привласнення позивачем коштів, які волонтери виділяли для військовослужбовців слід наголосити на тому, що в силу приписів ст. 60 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, у разі перерахування коштів за допомогою банківської системи, ці обставини підтверджуються відповідними фінансовими документами, які відображають проведену операцію. При розгляді вказаної справи судом відповідна інформація витребовувалася від ПАТ КБ ПриватБанк, однак ухвала суду виконана не була з незалежних від суду обставин. Водночас, при дослідженні обставин надання [PERSON] коштів позивачу, судом встановлено наступне. Так, з письмових пояснень [PERSON] , який згідно пояснень відповідача [PERSON] надавав таку допомогу, слідує, що [PERSON] жодних грошей не перераховував та не надавав. При цьому, суд відмічає, що вказані твердження [PERSON] спростовуються показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та письмовими поясненнями [PERSON] . Так з показань свідка [PERSON] слідує, що [PERSON] в присутності [PERSON] повідомив про те, що пересилав на рахунок [PERSON] та [PERSON] гроші для врадіївчан, які перебували на полігоні, та після того як [PERSON] повідомив, що вони жодних грошей не отримували, [PERSON] при них дзвонив по телефону до [PERSON] та [PERSON] , однак останні не відповідали на дзвінки. Вказані обставини також підтвердженні письмовими поясненнями [PERSON] . В контексті свідчень Лозована С.В. суд наголошує на тому, що останній повідомив суду про пересилання [PERSON] грошових коштів на певний рахунок, однак в який спосіб свідку не відомо, що, в сою чергу, ставить під сумнів перерахування вказаних коштів виключно за допомогою банківської системи, в тому числі через ПАТ КБ ПриватБанк. Згідно свідчень [PERSON] в кінці березня або в квітні 2016р. він особисто від [PERSON] чув, що [PERSON] передав кошти для військовослужбовців, які були поділені між позивачем, третьою особою та [PERSON] . Інші свідки зазначили, що їм невідомо про вказані обставини або стверджували, що вказаних обставин не було, хоча вказані свідки жодним чином, окрім своїх категоричних тверджень, не підтвердили з посиланням на певні обставини чи інформацію отриману від інших осіб щодо достовірності їх тверджень. При чому, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] суд, з незалежних від нього обставин, не зміг допитати в судовому засіданні як свідків, письмові пояснення вказаних осіб оцінюються як письмові докази, які суперечать один одному. При чому суд відмічає, що пояснення [PERSON] підтверджуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Пояснення [PERSON] підтверджуються показаннями свідка [PERSON] та поясненнями позивача, які зацікавлені в розгляді справи на свою користь. Таким чином, в сукупності вищевикладеного вбачається, що факт передачі грошей військовослужбовцям мав місце, а позивачем не спростовано належними та допустимими доказами ці обставини, а відтак в цій частині вимоги позовної заяви не підлягають задоволенню. Слова статті - Основний час служби в армії вони знаходились вдома і ходили по судах, попередньо навмисно створивши провокаційні ситуації, які були приводом для того, щоб не служити в АТО слід оцінювати в контексті вкладеної в них інформації та приписів чинного законодавства, зокрема цивільного процесуального та кримінально процесуального. Так, зі змісту вказаної частини статті слідує, що позивач використовуючи участь в судових засіданнях, підстави для яких останній створював навмисно, намагався уникнути служби в АТО, однак дослідженими в судовому засіданні доказами, показаннями свідків та поясненнями учасників судового розгляду не підтверджено вказані обставини. Пояснення автора статті щодо створення позивачем будь-яких провокаційних ситуацій, які в подальшому потягли за собою судові тяжби, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, в тому числі і показаннями свідків. Також з матеріалів справи слідує, що позивач брав участь у розгляді двох цивільних справ як сторона у справі, та в одному кримінальному провадженні як свідок, при чому як і ЦПК України так і КПК України, врегульовано права та обов`язки сторін у справі та свідків. Згідно вимог ЦПК України сторона у справі має право брати участь у розгляді справи як особисто так і через представника, при чому у разі участі сторони справи особисто в судовому засіданні, повістка про виклик останньої в судове засідання є законодавчо визначеною підставою для звільнення від військової служби на час проведення судового засідання. Аналогічна позиція щодо у часті у справі свідка викладена в приписах КПК України, при чому свідок у кримінальному провадження зобов`язаний з`явитися за викликом до суду. Таким чином, вищевказана частина статті містить інформацію стосовно позивача, яка є негативною, при чому її достовірність відповідачем не доведена, в тому числі щодо намагання уникнути від проходження служби в зоні АТО, а матеріалами справи підтверджено законність участі позивача у розгляді судових справ, що також не спростовується показаннями свідків. А відтак інформація відображена у вказаній частині статті підлягає спростуванню як недостовірна. Слова статті - Рахуючись на службі в армії, проводили свою агітаційну компанію, де особливо наголошували на те, що вони учасники АТО суд оцінює в контексті повідомленої інформації, показань свідків та приписів Закону України Про місцеві вибори. Так, протягом вересня-жовтня 2015 року тривала виборча компанія чергових виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, в яких безпосередньо брав участь позивач, що не заперечується останнім. З показань свідків, зокрема [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] слідує, що під час виборчої кампанії яка проходила в період з вересня по жовтень 2015 року позивач безпосередньо брав участь у передвиборчій агітації, що не заборонено приписами ст. 54 Закону України Про місцеві вибори, а відтак враховуючи, що з показань свідків та пояснень позивача слідує, що в період проходження військової служби останній систематично на вихідних їздив додому, що не перешкоджало йому проводити агітацію в ці дні. Крім того, суд наголошує на тому, що жоден із свідків не вказував на те, що позивач проводив агітацію в дні коли він мав бути на службі у військовій частині, а вказують на те, що агітація проводилася в період виборчої компанії. Таким чином, в даному випадку, з однієї сторони інформація в цій частині не вважається негативною стосовно позивача, а з другої сторони - підтверджується показаннями свідків, а відтак не підлягає спростуванню. Щодо слів - де особливо наголошували на те, що вони учасники АТО слід зазначити, що вказана інформація підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , при чому позивачем в належний спосіб не спростовано вказані докази, а відтак в цій частині інформація також не підлягає спростуванню. Щодо тверджень позивача, що діями відповідачів принижено його честь і гідність, адже знижують рівень довіри серед односельчан та сприяють негативному уявленню про нього в селищі. Крім того, зазначену статтю читала і молодь, у якої могло скластися негативне враження не лише про особу позивача, який крім того, є депутатом Врадіївської районної ради сьомого скликання, членом політичної партії Радикальна партія Олега Ляшка (очолює Врадіївський осередок партії), та й про сьогоднішню армію взагалі, суд зазначає наступне. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. В той же час, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи визначено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Так, позивач вказує про зміну ставлення до нього односельчан, що в свою чергу підтверджується показаннями свідка [PERSON] , проте не надано жодних доказів на підтвердження фактів зниження довіри до нього як депутата районної ради, керівника місцевого осередку політичної партії, що призвело до припинення співпраці, чи що певні особи іншим чином висловили свою думку щодо позивача, в зв`язку з повідомленою відповідачами інформацією. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів на свою користь моральної шкоди в сумі 10 000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5). Водночас, суд зауважує, що позивачем не надано жодних пояснень в чому саме\~ виражалися його моральні чи фізичні страждання, як і не надано доказів на підтвердження цих обставин. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, при визначенні розміру відшкодування такої шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує ступінь та форму вини відповідачів, характер психологічного стресу, який отримав позивач після опублікування частини інформації, яка визнана недостовірною, характер та тривалість вимушених змін в його житті, перенесені ним психоемоційні та моральні страждання. Таким чином, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 1 000 грн. 00 коп. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: за задоволені вимоги немайнового характеру 551 грн. 20 коп., що становить 50% від заявлених вимог та за вимогу майнового характеру 137 грн. 80 коп., що становить 1/10 частина від заявленої вимоги.

Outcome: partial