Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

10 червня 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору-купівлі продажу від 12 листопада 2018 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Зазначає, що в належному йому житловому будинку зареєстрований син продавця - [PERSON] , який фактично в будинку не проживає ще задовго до того, як був проданий будинок, оскільки виїхав за кордон на постійне місце проживання та більше п`яти років не в`їжджав в Україну. Позивач вказує, що відповідач спільно з ним, як власником житлового будинку, не проживав, спільним побутом пов`язаний не був, задовго до укладення договору купівлі-продажу вибув із зазначеного житлового будинку, має інше житло, в якому проживає, будь-яке особисте майно останнього в будинку відсутнє, участі в утриманні житла не приймає, при цьому добровільно знятись з реєстрації не має можливості, оскільки перебуває за межами України. Крім того, зазначає, що в належному йому будинку, окрім нього, проживає його сім`я, він з дружиною утримує житло і наявність формальної реєстрації відповідача в будинку спричиняє певні незручності та додаткові фінансові витрати, що порушує його права як власника житла, а тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування його житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, від представника за довіреністю [PERSON] надійшла заява, в якій остання позовні вимоги визнала повністю. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Та обставина, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу від 20 листопада 2018 року, зареєстрованим в реєстрі за № 419, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 листопада 2018 року № 146147261. Із довідок Білогірської селищної ради Хмельницької області від 18 квітня 2019 року № 1161 та від 20 червня 2019 року № 629, Акту встановлення факту відсутності особи за місцем проживання цієї ж селищної ради від 18 квітня 2019 року встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований в життьовому будинку [ADDRESS] , власником якого є позивач [PERSON] , однак фактично за даною адресою не проживає з 2012 року. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надав доказів того, що між ним та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання в житловому приміщенні відповідача більше одного року, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved