Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

11.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача - Фізико-технічного інституту низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України (надалі ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України), в якій просить суд зобов'язати відповідача надати їй належним чином засвідчену копію наказу № 74-л від 28.07.1997 року про звільнення [PERSON]. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона перебувала у трудових відносинах з ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України з 08.09.1982 року по 28.07.1997 року. Відповідно до наказу № 74-л від 28.07.1997 року позивача звільнено за власним бажанням. Як вказує позивач, зазначені обставини підтверджуються довідкою №220 від 30.08.2016 року, виданою Фізико-технічним інститутом низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України. 07.02.2017 року позивач направила відповідачу запит на інформацію, в якому згідно з Законом України «Про інформацію» просила відповідача надати копію наказу про звільнення [PERSON] При цьому позивач посилається на ч.2 ст. 47 КЗпПУ, відповідно до якої у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу відається на вимогу працівника. Проте, як зазначає позивач, відповідач не надав позивачу належним чином засвідчену копію наказу № 74-л від 28.07.1997 року про звільнення позивача, надавши замість копії наказу виписку з наказу № 74-л від 28.07.1997 року. У зв'язку з чим позивач [PERSON] вважає, що відповідачем порушено її абсолютне право на отримання копії наказу про звільнення, яке є складовою права на інформацію про роботу на підприємстві, необхідного для забезпечення інших прав звільненого працівника - подальшого працевлаштування, пенсійного забезпечення тощо. Враховуючи наведене, посилаючись на ст. 47 КЗпПУ, Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд», ст.6 Європейської конвенції з прав людини з поправками, внесеними відповідно до положень Протоколів №11 та 14 з Протоколами №1, 4, 6, 7, 12 та 13, позивач звернулась до суду з даним позовом. У своїх запереченнях проти позову представник відповідача Волочаєва О.В. просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] з наступних підстав. ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України неодноразово пояснював позивачу письмово, а також у судовому засіданні 25.04.2017 р. по справі № 639/1072/17, що наказ № 74-Л від 28.07.1997 р. був зведеним. Накази з кадрових питань (особового складу) оформляються у вигляді індивідуальних і зведених. В індивідуальних наказах міститься інформація про одного працівника (співробітника), у зведених - про кількох, незалежно від того, які управлінські рішення щодо них приймаються (прийняття на роботу, призначення на посаду, переведення на іншу посаду (роботу), звільнення тощо). Саме з цієї підстави було виготовлено витяг з наказу № 74-Л від28.07.1997 р., що відображає інформацію, яка стосується виключно позивача. Листом за вих. № 64/107 від 14.02.2017 р., про який згадує позивач, такий витяг було надано позивачу у відповідь на запит від 07.02.2017 р. Позивач має в своєму розпорядженні всю інформацію, що міститься в наказі № 74-Л від 28.07.1997 р. і стосується її особисто. Звільнення у 1997 році відбувалось за власним бажанням [PERSON] Копія частини наказу, яка стосуються особисто [PERSON], була їй надана у вигляді витягу з наказу. Відповідно до правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, витяг - засвідчена копія частини тексту службового документа; витяги створюють, якщо архівні документи містять відомості з кількох не пов'язаних між собою питань. Кожен витяг має точно та повно відтворювати ту частину документа, яка стосується запиту.На підставі викладеного, враховуючи, що наказ № 74-Л від 28.07.1997 р. містить конфіденційну інформацію і його оприлюднення може порушити права інших громадян (працівників ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України) відповідач просить відмовити [PERSON] в задоволенні її позовної заяви. Позивачем надані «заперечення проти заперечень відповідача проти позову», в яких позивач вважає, що заперечення відповідача ґрунтуються на припущеннях, оскільки відповідач не довів наявність конфіденційної інформації в наказі №74-Л від 28.07.1997 року і можливість порушення прав працівників відповідача. Представник відповідача Волочаєва О.В. в своїх письмових поясненнях зазначила, що вказуючи у своїх запереченнях на позовну заяву, що наказ №74-л від 28.07.1997 року містить конфіденційну інформацію і його оприлюднення може порушити права інших осіб, відповідач керувався, зокрема, Рішенням Конституційного суду України від 20.01.2012 року №2-рп/2012 (справа №1-9/2012) і вважає, що вказаний наказ зведений і відображає відомості про події та явища, що відбувались у професійній, діловій сфері життя осіб, працівників ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України. Представник позивача [PERSON] також надав письмові пояснення з посиланням на Рішення Конституційного суду України від 20.01.2012 року №2-рп/2012 та норми Конституції України і вказує, що в інтересах прав людини є можливим втручання в особисте та сімейне життя особи, збирання, зберігання, використання та поширення фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди. Також позивачем [PERSON] заявлено клопотання про витребування доказів - належним чином засвідченої копії наказу №74-л від 28.07.1997 року, в задоволенні якого ухвалою суду відмовлено. Заяви представника позивача [PERSON] про виклик в якості свідків [PERSON] та [PERSON] - задоволені судом, однак в подальшому ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати відмовлено у повторному допиті свідка [PERSON], а також, у зв'язку зі станом здоров'я, віком свідка [PERSON], який проходить тривале лікування (а.с.153), з огляду на скорочені строки розгляду справ даної категорії, а також враховуючи положення ст. 80 ЦПК України, судом вирішено розглянути справу без допиту свідка [PERSON] Крім того, позивачем та її представником під час розгляду справи неодноразово заявлялись заперечення на дії головуючого з процесуальних питань, які були відхилені. В задоволенні належно оформлених заяв про відвід головуючого і секретаря судового засідання - відмовлено в передбаченому процесуальним законом порядку, усні заяви про відвід - залишені без розгляду. Також судом вирішені інші усні і письмові клопотання, які підлягали вирішенню під час розгляду справи і стосувались предмету спору. Позивач [PERSON] брала участь в першому судовому засіданні, однак в подальшому подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача [PERSON] брав участь в судових засіданнях, однак в судовому засіданні 10.04.2018 року під час перебування суду в нарадчій кімнаті з приводу розгляду його усної заяви про відвід головуючому - залишив залу судового засідання і повернувся до неї лише після стадії дослідження письмових доказів, бажання надати додаткові пояснення не виявив, на запитання головуючого підтвердив, що витяг з наказу про звільнення позивача, копія якої знаходиться в матеріалах справи,позивачем була отримана. Представник відповідача - Фізико-технічного інституту низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України Волочаєва О.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених в запереченнях та письмових поясненнях. Суд, дослідивши письмові докази, показання свідка [PERSON], приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, виходячи з наступного. [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Фізико-технічним інститутом низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України і 28.07.1997 року звільнена за власним бажанням на підставі наказу №74-л від 28.07.1997 року, що визнано сторонами в судовому засіданні та ніким не оспорюється, незважаючи на те, що довідка №220 від 30.08.2016 року, яка на думку позивача підтверджує вказаний факт, суду позивачем не надана. Позивач звернулась до директора ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України з запитом на інформацію з посиланням на ч.2 ст. 47 КЗпПУ та Закон України «Про інформацію», в якому просила надати копію наказу про звільнення [PERSON] (а.с.12) У відповідь на запит позивача від 07.02.2017 року позивачу направлено лист №64/107 від 14.02.2017 року за підписом заступника директора ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України [PERSON], в якому вказано, що ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України не вбачає можливості надання [PERSON] копії наказу № 74-Л від 28.07.1997 р., оскільки він зведений. Накази з кадрових питань (особового складу) оформляються у вигляді індивідуальних і зведених. В індивідуальних наказах міститься інформація про одного працівника (співробітника), у зведених - про кількох, незалежно від того, які управлінські рішення щодо них приймаються (прийняття на роботу, призначення на посаду, переведення на іншу посаду (роботу), звільнення тощо). Таким чином, позивачу надається Витяг з наказу № 74-Л від 28.07.1997 р., що відображає інформацію, яка стосується виключно позивача. Додаток -витяг з наказу №74-л від 28.07.1997 р. на 1 арк (а.с.14). Витяг з наказу, який надано в додаток до відповіді позивачу, складений російською мовою і містить інформацію параграфу 3 наказу №74-Л від 28.07.97 року про звільнення [PERSON], молодшого наукового співробітника відділу №18 28 липня 1997 р. за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Підстава: заява [PERSON], резолюція заст. директора ін-ту. З наказом ознайомлена (підпис [PERSON].) Директор інституту (підпис) (а.с.13). Вищевказані копії документів надані позивачем суду на підтвердження позовних вимог в додаток до письмових пояснень (а.с.11). Свідок [PERSON], який є заступником директора ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН України і за підписом якого позивачу надано відповідь стосовно звернення [PERSON] з запитом про отримання копії наказу про звільнення, в судовому засіданні підтвердив факт надання такої відповіді та викладені в ній підстави для відмови в надання позивачу копії всього тексту зведеного наказу №74-л від 28.07.1997 р. Суд, з огляду на відсутність в позові посилань на спотворення інформації або змісту наданого позивачу витягу з наказу не вдається до оцінки такого змісту. Разом з тим, розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд виходить з наступних правових положень. 15.12.2017 року набув чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року і п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 3 ст. 82 ЦПК України також передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частина 2 ст. 47 КЗпПУ, на яку посилається позивач на підтвердження свої вимог про надання копії наказу про звільнення передбачає, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до п.2 розділу 1 глави І Загальні положення «Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 визначено поняття витягу, а саме витяг - засвідчена копія частини тексту службового документа. Глава XII зазначених Правил передбачає користування документами архіву установи, а розділом 4 передбачено виконання запитів громадян та установ, зокрема, в п.5 вказано, що архівні копії та витяги видають відповідно до запитів. Ідентичність копій і витягів оригіналам засвідчується підписом керівника архіву (особи, відповідальної за архів) і печаткою установи (за наявності). Витяги створюють, якщо архівні документи містять відомості з кількох не пов'язаних між собою питань. Кожен витяг має точно та повно відтворювати ту частину документа, яка стосується запиту. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у відповідь на запит позивач отримала копію наказу про звільнення у вигляді витягу з відповідного наказу, який і є засвідченою копією частини тексту наказу про звільнення [PERSON] Чинні нормативні документи не містять в якості обов'язкової підстави для створення витягу наявність в наказі конфіденційної інформації щодо інших осіб. Достатнім для створення витягу є наявність в документі відомостей з кількох не пов'язаних між собою питань. Факт наявності в наказі № 74-Л від 28.07.1997 р. інших відомостей, крім висновку про звільнення позивача, учасниками справи визнано і не оспорюється, у зв'язку з чим суд не вдається до оцінки доводів і застосування правових норм, що визначають наявність або відсутність в наказі № 74-Л від 28.07.1997 р. конфіденційної інформації щодо інших осіб. Позивач [PERSON] в позові та в судовому засіданні на зазначала і не довела на підставі наданих суду доказів, що у зв'язку з наданням їй саме витягу з наказу, а не копії всього тексту наказу, як з 1997 року так і на час звернення з позовом будь-яким чином були порушені її конституційні, трудові, пенсійні, цивільні права або право на отримання інформації в сенсі Закону України «Про інформацію». Також не було предметом позову і не доказувалось позивачем питання неналежності засвідчення отриманого позивачем витягу з наказу. При цьому позивачем в позові, а представником позивача - в судовому засіданні в поясненнях на запитання головуючого визнано, що на відповідний запит про надання копії наказу про звільнення [PERSON] отримано витяг з наказу № 74-Л від 28.07.1997 р. про її звільнення, що також підтверджується копією відповідного витягу з наказу, наданого позивачем (а.с.13). З огляду на викладене, суд вважає, що право, за захистом якого позивач звернулась до суду, порушено не було, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed