Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

11.03.2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис №1776. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис №1776. Під час спільного проживання в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, з січня 2019 року шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. З вини відповідача між сторонами постійно виникали непорозуміння, відповідач не приділяє позивачу уваги, не цікавиться її справами. Подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Після розірвання шлюбу дитина залишається з позивачем. Строк на примирення позивач просила не надавати. Ухвалою судді від 25 березня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п,ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз,яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Відповідачем відзиву не подано. 01 червня 2020 року до канцелярії суду відповідачем подано письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, на розірвання шлюбу згоден, просив розглядати справу за його відсутності. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно повторного свідоцтва про шлюб, виданого 11 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] , 11 вересня 2006 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 1776. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.8). Під час шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивачка, що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.8 зв). Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя з відповідачем не склалося, з січня 2019 року шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Після розірвання шлюбу дитина залишається з позивачем. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved