Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

10 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Золочівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просив ухвалити рішення про заборону відповідачу чинити перешкоди завершити виконання будівельних робіт щодо його будинку, розташованого по вул. Садовій в с. Миронівка Золочівського району, Харківської області та зобовязати відповідача знести самовільно прибудований до будинку з грубим порушенням Державних будівельних норм України гараж літерою «Б». Свої вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки, відповідач є власницею суміжної ділянки. Покійним чоловіком відповідача з грубим порушенням будівельних норм самовільно побудовано гараж впритул до межі між їх ділянками, в результаті чого позивач позбавлений можливості добудувати свій будинок, просив захистити його права у обраний спосіб. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з наведених у позові мотивів, просили задовольнити свої вимоги. Відповідач проти позову заперечувала у повному обсязі з тих мотивів, що дійсно вона успадкувала земельну ділянку з будівлями після смерті свого чоловіка, ділянка межує з ділянкою позивача. Ще у 1992-1991 році чоловіком побудовано гараж на своїй ділянці. [PERSON] разом з іншими спорудами як такі, що побудовані у відповідності до будівельних норм, було прийнято у експлуатацію. Згодом було виготовлено технічний паспорт та державний акт про право на землю. Вказала, що позивачем захоплено майже один метр її землі та спочатку побудовано погріб, а згодом - будинок побудовано впритул до межі, хоча за проектом забудови він мав бути з іншого боку, через що він в даний час сам поставив себе у такі умови, що не може добудувати будинок, так як вийшов за межі первинно виділеної йому ділянки шириною 15 метрів. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом досліджено технічний звіт на земельну ділянку та технічну документацію на дачний будинок №20 по вул. Садовій у с. Миронівка Золочівського району Харківської області та суміжну земельну ділянку №18. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої сільської ради народних депутатів Золочівського району Харківської області №41 від 14 липня 1992 року [PERSON] надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 0,10 га. Дозволено будівництво будинку по проекту та зобовязано одержати у районного архітектора документацію на забудову земельної ділянки і забудову проводити у суворій відповідності до неї. Актом виносу в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника представником районного архітектору [PERSON] на підставі рішення виконкому Жовтневої сільської ради народних депутатів Золочівського району Харківської області №41 від 14 липня 1992 року окрім границь земельної ділянки, площею 1000 метрів, шириною 15 метрів, проведено у відповідності з планом забудови винос в натурі основних осей будівництва житлового будинку [PERSON] На проекті забудови земельної ділянки (форма 2) [PERSON] відображено майбутні будівлі: зліва - сарай літ «Б», кімнат для зберігання інвентарю літ «Г», погріб літ «Д», з правого боку- житловий будинок літ «А-1», з верандою літ «а» у відповідності з даним планом мала відбуватися забудова ділянки (а.с.9-12). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №507426 [PERSON] на підставі рішення XIІІ сесії XXIV скликання Жовтневої сільської ради від 13 березня 2004 року є власником земельної ділянки площею 0,2000 га у межах згідно з планом за адресою: Харківська область, Золочівський район, с. Миронівка для будівництва та обслуговування будинку. Згідно плану меж вказаної земельної ділянки її ширина становить 6,35+9,45= 15 метрів 80 сантиметрів Згідно наданих суду копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 27 листопада 2012 року [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка - [PERSON] дачний будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, площею 0,1000 га, за адресою: Харківська область, Золочівський район, с. Миронівка, вул. Садова 20. Надвірні будівлі складаються з веранди літ «а», льоху літ «а1», літнього душу літ «В», вбиральні літ «Г», огорожі №1,2, гаражу літ «Б», колодязю №4. Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ХР№031858, виданий [PERSON] на підставі рішення XI сесії XXIV скликання Жовтневої сільської ради від 30 жовтня 2003 року, що засвідчив його право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га у межах згідно з планом за адресою: Харківська область, Золочівський район, с. Миронівка, вул. Садова, 20, містить припис державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори [PERSON] про перехід права власності в порядку спадкування до [PERSON]. КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» 08 жовтня 2012 року виготовлено технічний паспорт на дачний будинок з надвірними будівлями №20 по вул. Садовій у с. Миронівка, Золочівського району Харківської області (інвентаризаційна справа 235). Технічний паспорт містить план будинку, на якому відображено розташування будівель на ділянці. Згідно характеристики господарських будівель та плану будинку всі споруди розташовані в межах ділянки, гараж літ «Б» побудований у 1991 році. Відміток про наявність самовільно побудованих споруд технічний паспорт не містить (а.с.36-40). Актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації від 18 листопада 2003 року засвідчено, що державна технічна комісія, призначена розпорядженням голови Золочівської райдержадміністрації за №30 від 30 січня 2003 року у складі голови комісії начальника інспекції ДАБК [PERSON], членів комісії селищного голови [PERSON], головний лікар Золочівскьої СЕС [PERSON], начальника СДПЧ-52 [PERSON], інженера КП «Архітектурно бюро Золочівського району» [PERSON], забудовника [PERSON], встановили, що державній технічній комісії предявлений закінченим будівництвом дачний будинок та господарчі будівлі (а-1 льох, Б гараж, В літня баня, Г вбиральня колодязь), розташовані за адресою: Харківська область, Золочівський район, с. Миронівка, вул. Садова, 20, що належить [PERSON] збудований згідно рішення виконкому Жовтневої сільської ради Золочівскього району Харківської області від 08 жовтня 1991 року №44 та технічної документації, зробленого відділом містобудування та архітектури, виконано згідно з державними будівельними нормами. Порушень вимог органів Державного архітектурно-будівельного контролю, Державного санітарно-епідеміологічного та пожежного нагляду при будівництві не встановлено. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що покійним чоловіком відповідача допущено порушення Будівельних норм України, а саме гараж побудовано впритул до будинку. Ця сама позиція викладена у листі Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту від 22 липня 2014 року, в яких [PERSON] підтвердила порушення при будівництві гаражу належного відповідачу п. 3.25, 7.50, Будівельних норм України (ДБН360*92). Згідно плану забудови земельної ділянки [PERSON] на підставі рішення виконкому Жовтневої сільської ради Золочівскього району Харківської області від 08 жовтня 1991 року №44, площа ділянки становить 1000 метрів квадратних, на ділянці мають бути розташовані з лівого боку будинок літ «А-1» та впритул до нього на відстані 1 метрі від краю межі з ділянкою [PERSON] - гараж літ «Г». На плані відображено будівлі за проектом [PERSON] Так, зправа найближчою будівлею мав бути сарай (на відстані 7,5 метрів від спірного гаражу), ще через кілька метрів вправо- будинок (а.с.54). Допитана судом в якості свідка [PERSON] пояснила, що при виготовлені [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку вона як сільський голова поставила підпис за сусідів, так як останніх не було при встановленні меж. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 376 ЦК України коментує самочинне будівництво. Так, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Позивачем в його позові вказується на самовільність побудови спірного гаражу літ «Б» та необхідність його знесення. Оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд сприймає їх як рівні та такі, що не мають наперед встановленої сили, проте все ж таки при прийнятті рішення віддає перевагу Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації від 18 листопада 2003 року, в яких у встановленому законом порядку колегійним органом засвідчено відсутність порушень при будівництві господарських будівель на ділянці відповідача, в тому числі й спірного гаражу літ «Б». Пояснення [PERSON] надані в суді в якості свідка та інформацію, викладену у листі від 22 липня 2014 року, суд вважає недопустимим доказом наявності порушення будівельних норм при будівництві спірного гаражу та самовільності його побудови. Висловлена у судовому засіданні та у листі від 22 липня 2014 року позиція [PERSON] про наявність порушень при будівництві спірного гаражу спростовується вказаним актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації від 18 листопада 2003 року, де комісія, в складі якої також була [PERSON], приймаючи даний обєкт до експлуатації у встановленому законом порядку, засвідчила відсутність будь-яких порушень при будівництві. Не сприймає суд як допустимий доказ й лист голови Жовтневої сільської ради Золочівського району Харківської області від 21 серпня 2013 року №205/02-22, в якому він висловлює думку, що «я вважаю, що з самого початку з боку [PERSON] було порушено норми містобудування, а саме: побудовано гараж», так як з листа неможливо зрозуміти, яким чином він дійшов такого висновку, через що суд позбавлений можливості перевірити дане твердження. Не сприймає суд як допустимий доказ акт складений сусідами відповідача про відсутність порушень, оскільки дані особи не наділені повноваженнями складанням актів встановлювати наявність або відсутність будь-яких порушень. З тих самих підстав недопустимими доказами суд визнає пояснення свідків [PERSON], [PERSON] Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведені положення закону відповідачу та його представнику були розяснені та зрозумілі. Судом було розяснено учасникам процесу можливість заявляти клопотання про проведення експертного дослідження. Проте сторони своїм таким правом не скористалися. За таких обставин суд доходить висновку, що спірний гараж літ «Б», розташований на земельній ділянці, належній відповідачу [PERSON], побудований згідно з проектом забудови, на спеціально відведеній для цього земельній ділянці. Згодом прийнятий у експлуатацію разом з іншими будівлями як такі, що не мають порушень будівельних норм, тобто в розумінні положень ст. 376 ЦК України не може вважатися самовільно-побудованим. Окрім того, позивач в розумінні положень ч. 7 ст. 376 ЦК України не є особою, що наділена правом вимоги звернення до суду з позовом про проведення відповідної перебудови або знесення будівлі. Належних та допустимих доказів в розумінні положень ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України побудови спірного гаражу з порушенням Будівельних норм України суду не надано. Технічний паспорт на будівлю відповідних відміток не містить. Споруди розташовані на ділянці відповідача знаходяться в межах ділянки. Одночасно суд доходить висновку, що позивачем порушено первинний проект забудови його земельної ділянки, а саме: на місці погрібу побудовано будинок, який мав бути розташований за кілька метрів правіше, що в даний час призвело до неможливості проведення будівельних робіт у будинку через безпосередню близькість до будівель, розташованих на суміжній ділянці [PERSON] Відтак, судом не встановлено порушень прав позивача. Враховуючи відсутність доказів самовільності побудови спірного гаражу та доказів порушення прав позивача, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed