Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

12.05.2014 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18.09.2003 року державним нотаріусом Першої Алчевської державної нотаріальної контори Луганської області Кобалія І.В., реєстровий № 1-1030. Право власності на вказаний будинок зареєстровано КП «АБТІ» 16.10.2003 року за реєстраційним № 2126104. 14 лютого 2014 року позивач купив у відповідача вищезазначений житловий будинок. В той же день вона сплатила відповідачу гроші в сумі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень. На підтвердження правочину відповідач надав їй розписку, у якій пообіцяв нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відразу ж [PERSON] передав їй ключі від будинку та документи на житловий будинок. Коли сторони звернулися до нотаріуса з проханням оформити укладений правочин нотаріально, оскільки позивач не може вільно розпоряджатись придбаним майном. Але їм було відмовлено, оскільки власник своєчасно не оформив право власності на земельну ділянку під будинком, тобто земля не приватизована. Ці обставини змусили позивача звернутися з позовом до суду, в якому вона просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений 14 лютого 2014 року між відповідачем (продавець) та нею (покупець); визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18.09.2003 року державним нотаріусом Першої Алчевської державної нотаріальної контори Луганської області Кобалія І.В., реєстровий № 1-1030, [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.10.2003 року, за реєстраційним номером 2126104 в КП «АБТІ» зареєстровано право власності на вищевказане нерухоме майно за [PERSON] (а.с. 15). Згідно ст. 328 ЦК України право власності отримується на підставах, не заборонених законом. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. 14.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. [PERSON], як продавець, передав у власність своїй дочці [PERSON], як покупцю, правовстановлюючі документи на житловий будинок та ключі від будинку, а остання у свою чергу сплатила вартість нерухомості у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень, про що продавець написав розписку (а.с. 22). У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Оскільки фактично умови договору купівлі-продажу сторонами були виконані, то суд вважає, що цей договір можливо визнати таким, що відбувся, та визнати право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved