Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

11.08.2016 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.12.2008 року померла [PERSON]. За життя спадкодавиці, між нею та позивачкою було досягнуто згоди, про проживання з подальшим викупом останньою спірного будинку по вул. Центральній (Червоноармійській), 174, в смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області. У зв'язку з цим, [PERSON], на початку 2005 року, разом із своєю сім'єю, переїхала до вищевказаного будинку та почала постійно в ньому проживати, сплачувала за комунальні послуги, робила ремонт у ньому. [PERSON] ж переїхала жити до [PERSON] Федерації. До початку розгляду справи, ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.09.2016 року, на підставі заяви позивача, до участі у справі, в якості співвідповідача, залучено [PERSON]. Позивач, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Відповідачі, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, своєчасно, в судове засідання не з'явилися, однак надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення позову. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 09 грудня 2008 року померла гр. [PERSON] Федерації [PERSON], [INFO], уродженка смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим територіальним відділом ЗАГС м. Воркута Управління ЗАГС Республіки Комі та про що зроблений запис в Книзі реєстрації смертей за №933 (а.с.10). На випадок своєї смерті [PERSON], заповідального розпорядження не залишила. Спадкоємцями першої черги по закону є чоловік померлої - [PERSON], [INFO] та їх син [PERSON], [INFO], який відмовився від спадщини на користь батька (а.с.20). 31.03.2009 року відповідач [PERSON] звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за [PERSON] (а.с.19). Однак він не заперечує, щодо визнання права власності на будинок по вул. Центральній (Червоноармійській), 174, в смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області, за позивачем про, що подав нотаріально посвідчену заяву (долучена до матеріалів справи). Відповідно до договору дарування житлового будинку від 12.06.2003 року (а.с.9), [PERSON] подарувала належний їй на праві особистої власності (свідоцтво видане Королівською селищною радою 01.10.1986 року та зареєстроване у Виноградівському міжміському БТІ за №133 від 04.10.1986 року в книзі реєстрації №1) житловий будинок (загальною площею 77,6 кв.м.; житловою - 41,4 кв.м.) з надвірними спорудами, до який входить: літня кухня, вбиральня, огорожа та колодязь, [PERSON]. Вищевказаний будинок розташований за адресою: вул. Червоноармійській, 174, в смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області. З огляду на зазначене, суд встановив, що спірне майно належало [PERSON] Як зазначила позивачка, між нею та [PERSON] було досягнуто усної домовленості, щодо проживання у спірному будинку з правом його викупу в подальшому. У зв'язку з чим, вона з початку 2005 року переїхала до будинку по вул. Центральній (Червоноармійській), 174, в смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області і з того часу добросовісно, безпосередньо володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає та утримує будинок, що підтверджується актом від 04.08.2016 року (а.с.6). Вищевказана обставина вказує на добросовісність набуття та утримання нерухомого майна позивачем. [PERSON], згідно довідки виконкому Королівської селищної ради від 16.06.2016 року №1613 (а.с.7), з 2003 року у будинку по вул. Центральній (Червоноармійській), 174, в смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області, не проживала. У відповідності до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває права власності на це майно (набувальна давність). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Завданнями цивільного судочинства відповідно до ст.1 ЦК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом (ст.16 ЦК), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, одним із способів захисту такого, зокрема є визнання права. Відповідно до норм ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Право власності (ч.ч.1, 2 ст.328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням всього вищевикладеного, суд приходить до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем [PERSON] права власності на вище вказане нерухоме майно. Факт наявності технічного паспорту на житловий будинок свідчить, що обєкт спадщини не є самочинним будівництвом. Судові витрати в справі слід покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено в його інтересах.

Outcome: approved