Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

11.11.2014 року Концерн «Військторгсервіс» звернувся з позовом про виселення [PERSON] з гуртожитку, розташованому в [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення, позбавлення права реєстрації в гуртожитку. Вимоги обґрунтовані тим, що в період з 13.01.2003 року по 04.05.2012 року сторони перебували у трудових відносинах. Після звільнення з концерну, відповідач був зареєстрований в гуртожитку, розташованому в [ADDRESS], яке на праві господарського відання належить позивачу. Згоди про надання жилої площі в гуртожитку позивач не надавав, ордер на вселення відповідач не отримував, договір про оренду жилого приміщення сторони не укладали, житлово - комунальних послуг відповідач не сплачує, житлове приміщення використовується не за призначенням. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся в установленому порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав заперечення на позов, в яких просив слухати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 20.12.2004 року, Державі Україна на балансі ДП «Київський військовий торг №1» на праві державної власності належить майновий комплекс, площею 4 544,30 кв. м., який розташований в [ADDRESS]. До складу комплексу входять: склад №1 (літ Б), площею 4 336,40 кв. м., котельня (літ І), площею 207,90 кв. м. Свідоцтво видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва №1742-В (а. с. 20 - копія свідоцтва). Наказом Міністра оборони України від 05.04.2007 №147 (а. с. 21 - 23), припинено діяльність ДП МОУ «Київський військовий торг №1», реорганізовано шляхом приєднання до Концерну «Військторгсервіс», та визначено його правонаступником усіх майнових прав та обов'язків ДП МОУ «Київський військовий торг №1». Згідно технічного паспорту на гуртожиток буд. [ADDRESS], що виготовлений на замовлення Концерну «Військторгсервіс», гуртожиток має 4 поверхи, загальною площею 634 кв. м., житловою - 257,1 кв. м. (а. с. 24-35). Відповідач [PERSON] в період з 13.01.2003 по 28.02.2006 року працював в Головному управлінні торгівлі Тилу Міністерства оборони України. З 01.03.2006 року відповідач прийнятий за переведенням до Концерну «Військторгсервіс». Наведена обставина підтверджується додатком до особового листа з обліку кадрів [PERSON] (а. с. 10 - 13). Наказом генерального директора Концерну «Військторгсервіс» №47-а від 04.05.2012 року, [PERSON], головного бухгалтера Концерну «Військторгсервіс», звільнено з займаної посади за прогули без поважних причин (а. с. 15 - 16). Відповідно до відомостей ГУДМС України в м. Києві від 05.12.2014 року (а. с. 38), [PERSON] з 18.05.2012 року зареєстрований в [ADDRESS], гурт. З пояснень мешканки гуртожитку, розташованому в [ADDRESS] - [PERSON] від 10.11.2014 року вбачається, що в кім. [NUMBER] гуртожитку [PERSON] ніколи не проживав та не проживає, здає кімнату в найм невстановленій особі (а. с. 14). Спір виник з тих підстав, що відповідач незаконно займає житлове приміщення, оскільки в трудових відносинах з позивачем не перебуває, згоди про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація Концерну не надавала, ордер на вселення відповідач не отримував, договір на оренду жилого приміщення сторонами не укладався, житлово-комунальних послуг відповідач не сплачує, житлове приміщення використовується не за призначенням. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитку у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Розділом I Загальних положень Примірного положення про гуртожитки визначено, що цільовим призначенням гуртожитків є проживання в них робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Отже, в силу житлового законодавства гуртожитки використовуються для проживання в них визначеної категорії осіб (робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання). Правовий режим гуртожитків обумовлений їх функціональним призначенням, яке полягає у забезпеченні тимчасовим житлом зазначених фізичних осіб. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 ЖК Української РСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Згідно зі ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п. 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Отже, ордер - це правовстановлюючий документ індивідуального характеру, який є єдиною правовою підставою на вселення до гуртожитку. Судом встановлено, що уповноважені органи не приймали рішень про надання відповідачу жилої площі, не видавали спеціальний ордер та не укладали з ними будь-які договори, в тому числі й про користування жилими приміщеннями. Пунктом 44 Примірного положення про гуртожитки, затверджене постановою Ради міністрів УРСР від 03.06.1986 N 208, встановлено, що громадяни, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Статтею 132 ЖК УРСР встановлені підстави виселення з гуртожитків. Дана норма передбачає виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення та виселення з наданням такого приміщення. Згідно першої та другої частин вказаної статті, без надання іншого жилого приміщення виселяються сезонні та тимчасові працівники, особи, що працювали за строковим трудовим договором, особи, звільнені з роботи за порушення трудової дисципліни або за вчинення злочину, а також особи, які звільнилися з роботи за власним бажанням без поважних причин. Відповідач не відноситься до вказаної категорії громадян, а тому вона не підлягає виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Відповідач був звільнений із займаної посади за прогули без поважних причин, а тому в силу ч. 2 ст. 132 ЖК УРСР він підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи те, що не приймалися рішення про надання відповідачу жилої площі, [PERSON] не видавався спеціальний ордер та не укладався з ним договір на користування жилими приміщеннями, суд приходить до висновку про самоправне зайняття відповідачем жилої площі в гуртожитку, а тому він підлягає виселенню також і на підставі п. 44 Примірного положення про гуртожитки. Щодо вимоги про позбавлення права реєстрації в гуртожитку, суд вважає її безпідставною з огляду на наступне. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. В силу наведеної норми позивач повинен звертатися до органу реєстрації з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов'язки з реєстрації місця проживання громадян. В установленому порядку позивач не звертався до компетентних органів із заявою про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, а тому заявлена вимога є безпідставною.

Outcome: partial