Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

12.03.2019 р. до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю з Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , у якій він просив стягнути з ПАТ «Креді Агріколь Банк» на користь [PERSON] грошові кошти заборгованості у розмірі 2360 грн. за пальне, 350 грн. за обід, 5679 грн. пені, 10000 грн. морального збитку, судові обтяження 6700 грн., а всього 25089 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на наступні обставини. У 2012 р. [PERSON] придбав автомобіль Alfa Romeo 159 у кредит. Станом на 10.09.2013 р. кредит був погашений і ПАТ «Креді Агріколь Банк» запропоновано послугу виключення зазначеного транспортного засобу з реєстру обтяжень майна. На зазначене позивач погодився та сплатив 100 грн. за надання зазначеної послуги. 03.02.2018 р. між [PERSON] та покупцем було укладено попередній договір купівлі-продажу автомобіля Alfa Romeo 159, який є колекційною моделлю. Знайти покупця автомобіля складно. У лютому 2018 р. [PERSON] звернувся в регіональний сервісний центр Одеської області з метою продажу автомобіля Alfa Romeo 159, однак йому стало відомо про наявність обтяження його майна. Таким чином, Банком дія вчинена не була, а в реєстрі значиться відмітка «запис вилучено за завершенням п`ятирічного терміну зберігання». Через зазначене укласти договір купівлі-продажу позивач не зміг. 05.02.2018 р. [PERSON] звернувся до відділення банку з вимогою надати довідку про сплату кредитного зобов`язання, відсутність заборгованості. Позивачу було повідомлено про те, що відповідь можлива через 15 днів. Однак договір купівлі-продажу мав бути укладений 07.02.2018 р., тому позивач звернувся з заявою про надання довідки 06.02.2018 р. Позивача повідомлено, що довідку виготовлятимуть в м. Києві та передаватимуть кур`єром. У телефонному режимі позивача повідомлено про можливість отримання довідки 07.02.2018 р. Однак наступного дня позивача повідомлено, що у відділенні Одеської дирекції така довідка відсутня і позивач повинен самостійно вирішувати питання щодо її отримання. На підставі зазначеного [PERSON] вимушений був поїхати до Києва за оригіналом довідки, як його було повідомлено співробітниками Одеської дирекції. Проте в Києві позивача повідомлено, що довідку направлено поштою. Після вимог позивача довідка була надана через охоронця головного відділення банку. При цьому [PERSON] на пальне до Києва витратив 2360 грн., та 350 грн. на харчування у дорозі. В подальшому було з`ясовано, що довідка була складена з помилками. Через зазначені проблеми угода відкладалась. 11.04.2018 р. та 17.06.208 р. позивач звернувся до банку з заявою про відновлення його порушених прав, однак банком надано відповідь про відсутність такого порушення. Позивач звертався до Національного банку України з приводу зазначених обставин. Вартість послуги банку склала 100 грн., а тому підлягає стягненню пеня у розмірі 3 % річних, що загалом складає 5679 грн. Через те, що позивач змушений був декілька днів дуже сильно хвилюватись, вчиняти безліч дій щодо відновлення його права, що було порушено відповідачем, він був вимушений вмовляти покупця затриматися та зачекати з вчиненням угоди, тривалий час терпіти принизливу поведінку представників відповідача [PERSON] зазнав моральної шкоди, яку він оцінює у 10000 грн. Для захисту своїх прав позивач був змушений звернутися з юридичною допомогою до спеціаліста в галузі права Рахуби А.І., вартість якої складає 6700 грн. У наданому відзиві на позовну заяву представник Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на наступне. Надані позивачем докази не відповідають вимогам ЦПК України, що стосуються належності та допустимості доказів. Твердження позивача, що транспортний засіб є колекційною моделлю та угода знаходилась під загрозою з вини банку не підтверджено доказами, а сам попередній договір є нікчемним, існують розбіжності у попередньому та основному договорі в частині зазначення ціни. Витрати на професійну правничу допомогу не підтверджені доказами, оскільки представництво має здійснюватись адвокатом, про що не надано відповідного договору. У наданій відповіді на відзив [PERSON] щодо колекційності автомобіля вказано на те, що автомобіль Alfa Romeo 159 випускався з 2005 р. по 2011 р. не розширеним потоком та визнається виробником як колекційна, історична модель, про що свідчить інформація на офіційному сайті виробника. Щодо нікчемності попереднього договору купівлі-продажу вказано, що нотаріальне посвідчення передбачене для договорів щодо нерухомого майна. Зазначення різних сум вартості автомобіля не заборонено законом. Щодо належності витрат на пальне та обід [PERSON] зазначив про те, що відповідач самостійно поставив позивача у відповідне становище своєю безпринципною поведінкою. Перемовини велись усно, неспівпадіння сум є хибним твердженням. Щодо моральної шкоди позивачем вказано, що він змушений був за декілька днів дуже сильно хвилюючись вчинити безліч дій щодо відновлення його прав, вимушений був вмовляти покупця затриматись та зачекати з вчиненням угоди та тривалий час терпіти принизливу поведінку представників відповідача. Протягом десяти місяців йому постійно грубо відмовляли, надавали відповіді про не визнання вини відповідача. Під час перемовин з юристом отримував насміхання, а звернення за захистом права до державних органів не допомогли. Моральна шкода полягає у постійних переживаннях, нервах, знущаннях, приниженнях з боку відповідача. Щодо надання юридичної допомоги [PERSON] зазначає, що його представник за довіреністю є фахівцем в галузі права, має відповідні професійні навички, досвід роботи. Щодо питання позовної давності, то про порушення свого права позивач дізнався 05.02.2018 р., коли отримано витяг з реєстру про наявність обтяження. Позов подано 19.11.2018 р., тобто в межах ст.ст. 257-258 ЦК України. Щодо порушеного права позивача, то воно полягає у наданні послуги належної якості, яке підлягає судовому захисту. Представником відповідача АТ «Креді Агріколь Банк» надано заперечення на відповідь на відзив, у якому вказано, що пояснення відповідача по суті спору не спростовані. Договір про правову допомогу та викопіювання з сайту виробника не є належними та допустимими доказами, що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню та що транспортний засіб є колекційною моделлю. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2019 р. провадження у справі відкрито, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно договору купівлі-продажу автомобіля Alfa Romeo 159 від 11.09.2012 р. між ТОВ «Автомир» (продавцем) та [PERSON] (покупцем), його укладено на умовах попередньо узгодженого кредитування з ПАТ «Креді Агріколь Банк». Вартість автомобіля визначена у розмірі 284900 грн. (а.с. 25-27) 12.09.2012 р. між ПАТ «Креді Агріколь Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір № 1/1212596 (далі Договір) \~ \~ \~ \~Згідно п. 1.1.1. Договору Банк надав позичальнику кредит на придбання транспортного засобу Alfa Romeo 159 у сумі 142450 грн. строком з 12.09.2012 р. по 11.09.2014 р. Купівля здійснюється відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного позичальником з ТОВ «Автомир». Пунктом 1.2. Договору передбачено укладення договору застави транспортного засобу Alfa Romeo 159, державний номер [NUMBER] , [NUMBER] , 2011 року випуску, а також договір поруки, в якому поручителем є [PERSON] (а.с. 21-24) \~ \~ \~ \~Відповідно до накладної на автомобіль Alfa Romeo 159 № 94/12 від 12.09.2012 р. та акту прийому-передачі автомобіля, виданих ТОВ «Автомир», покупцем вказано [PERSON] , сума складає 284900 грн. (а.с. 19-20) 13.09.2012 р. до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис № 37801644 про приватне обтяження, а саме заставу автомобіля Alfa Romeo 159 на підставі договору застави № z/1212596 від 12.09.2012 р. з забороною відчуження, в якому обтяжувачем вказано ПАТ «Креді Агріколь Банк». Термін дії визначено 13.09.2017 р., що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію. (а.с. 37-38) 10.09.2013 р. [PERSON] сплатив відповідачу 8089,94 грн. на дострокове погашення договору № 1/1212596 від 12.09.2012 р., що підтверджується квитанцією № 311131. (а.с. 34) В цей же день [PERSON] сплатив ПАТ «Креді Агріколь Банк» грошові кошти у розмірі 100 грн. з призначенням платежу - сплата комісії за виведення запису до ДРОРМ згідно кредитного договору № 1/1212596 від 12.09.2012 р. (квитанція № 5 від 10.09.2013 р.) (а.с. 34) Отже, з наданих відповідачем довідок вбачається, що основне зобов`язання, яке виникло з кредитних договорів, виконано позивачем належним чином. З попереднього\~договору купівлі-продажу\~вказаного автотранспортного\~засобу,\~укладеного між\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~03.02.2018\~р.\~видно,\~що сторони\~зобов`язуються у\~строк до\~07.02.2018\~р.\~о 10\~годині 00\~хвилин укласти\~і належним\~чином оформити\~договір купівлі-продажу\~рухомого майна\~вказаного у\~п.\~1.2.\~цього договору: автомобіля Alfa Romeo 159, державний номер [NUMBER] . Вартість автомобіля визначена у еквіваленті 18300 доларам США за курсом НБУ на дату укладення основного договору. Покупець передає продавцю аванс 500 доларів США за курсом НБУ, інша частина 17800 доларів США буде передана в день підписання основного договору. Покупець за вказаним договором [PERSON] вказав адресу свого проживання у м [ADDRESS] . (а.с. 30-33) 05.02.2018 р. сформовано Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 54769379 щодо боржника [PERSON] та автомобіля Alfa Romeo 159, державний номер [NUMBER] , з якого вбачається наявність записів про стан реєстрації запис вилучено з завершенням п`ятирічного терміну зберігання, вид обтяження приватне обтяження, тип обтяження застава рухомого майна, зареєстрована 13.09.2012 р. на підставі договору застави № z/1212596 від 12.09.2012 р., з забороною відчуження. Обтяжувачем вказано ПАТ «Креді Агріколь Банк», розмір зобов`язання 142450 грн. (а.с. 35-36) Саме запис про заборону відчуження став перешкодою для продажу [PERSON] [PERSON] автомобіля. У зв`язку з цією обставиною [PERSON] звернувся до відповідача в особі відділення «Південний макро-регіон» у м. Одесі з заявою від 06.02.2018 р. про надання йому довідки про вилучення реєстрового запису щодо вказаного автомобіля у найкоротший строк, а саме 06.02.- 07.02.2018 р. для зняття автомобіля з обліку в м. Одесі та укладення договору купівлі-продажу і подальшого постановлення на облік у м. Миколаєві. (а.с. 55) З 06.02.2018 р. по 12.02.2018 р. [PERSON] зазначеної довідки не отримав. [PERSON] погодив з покупцем [PERSON] О [PERSON] О. інший день укладення договору купівлі-продажу автомобіля і 13.02.2018 р. вимушено на власному автомобілі з Одеси прибув до відділення «Креді Агріколь Банк», що розташоване у м. Києві. В цей день він отримав довідку. У відповіді № 12407/2446 від 24.04.2018 р. члена Правління ПАТ «Креді Агріколь Банк» на звернення (претензію) [PERSON] зазначається, що дійсно 06.02.2018 р. [PERSON] звернувся до відділення Банку із заявою про надання довідки за кредитним договором № 1/1212596 від 12.09.2012 р. 07.02.2018 р. довідка була підготовлена та направлена поштою на відділення Банку у м. Одесі за проханням. Проте, враховуючи тривалі строки доставки довідки Банк індивідуально розглянув ситуацію та на прохання було підготовлено дублікат довідки та вручено [PERSON] 13.02.2018 р. у відділенні Банку, що розташоване у м. Києві. (а.с. 51) Суд враховує відсутність достовірних доказів про відправлення довідки 07.02.2018 р., що змусило [PERSON] особисто поїхати до Києва для отримання довідки. Згідно фіскальному чеку від 13.02.2018 р. сплачено 2359 грн. 71 коп. за пальне А-95, з зазначенням місцезнаходження Черкаська область, Уманський район, с. Краснопілка, а/д Київ-Одеса, 193 км+700 що узгоджується з доводами позивача. (а.с. 48) В подальшому між [PERSON] та [PERSON] у сервісному центрі МВС 5142 РСЦ МВС був укладений договір купівлі-продажу № 5142/2018/826447 вказаного транспортного засобу. (а.с. 49-50) З питань відновлення свого порушеного права та прийняття мір дисциплінарного характеру [PERSON] звертався до Управління Національного Банку в Одеській області з заявою 02.08.2018 р., Центральної Одеської дирекції ПАТ «Креді Агріколь Банк», Центральної дирекції ПАТ «Креді Агріколь Банк» з заявою 18.06.2018 р., Відділення «Південний Макро-Регіон» ПАТ «Креді Агріколь Банк» з заявою 12.04.2018 р. з вимогою відшкодування витрат 2360 грн. на пальне та 350 грн. на обід. (а.с. 39-46) У відповіді від 28.08.2018 р. № 20-0010/46408 щодо розгляду звернення [PERSON] повідомлено про право звернення до керівництва Банку або у судовому порядку. (а.с. 52-53) Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Зазначена вимога Конституції України, як основи цивільного законодавства, втілена в Цивільному Кодексі України (далі ЦК) основному акту цивільного законодавства шляхом більш детального врегулювання. Зі змісту статей 316, 317, 319 і 321 ЦК випливає, що правом власності\~є право\~особи на\~річ (майно),\~яке вона\~здійснює відповідно\~до закону\~за своєю\~волею,\~незалежно від\~волі інших\~осіб,\~власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном на\~власний розсуд,\~ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК) Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України однією з підстав припинення права застави є припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. За вимогами ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Судом встановлено, що зобов`язання [PERSON] перед ПАТ «Креді Агріколь Банк», яке виникло з кредитних договорів, виконано позивачем належним чином 10.09.2013 р. З цього дня зобов`язання Овчиннікова А.О. щодо повернення кредиту та зобов`язання, забезпеченого заставою припинились. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 15 Постанови від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів у редакції, чинній на лютий 2018 року, після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати. У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. \~ \~ \~ \~Згідно п. 41 цієї Постанови перереєстрація на нового власника транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Відповідно до ст. 44, 46 Закону України «Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» №\~1255-IV від 18.11.2003 р. записи до\~Державного реєстру\~вносяться держателем\~або реєстраторами Державного\~реєстру протягом\~робочого дня,\~в який\~подано заяву\~обтяжувача.\~Моментом реєстрації\~обтяження є\~день,\~година та\~хвилина внесення\~відповідного запису\~до Державного\~реєстру,\~а моментом\~припинення реєстрації\~обтяження є\~день,\~година та\~хвилина реєстрації\~в Державному\~реєстрі відомостей\~про припинення\~обтяження. Записи\~зберігаються в\~Державному реєстрі\~протягом п`яти\~років з\~моменту їх\~внесення.\~Обтяжувач має\~право в\~будь-який\~час подати\~заяву про\~припинення обтяження\~і подальше\~виключення запису\~або про\~продовження строку\~дії реєстрації\~на не\~більш як\~п`ятирічний строк. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків Таким чином,\~наявна імперативна\~норма,\~яка в\~даному конкретному\~випадку зобов`язувала\~обтяжувача,\~яким було\~АТ «Креді\~Агріколь Банк»,\~протягом п`яти\~днів після\~припинення обтяження\~подати заяву про\~припинення обтяження\~і подальше\~вилучення відповідного\~запису з\~Державного реєстру. Такої\~обов`язкової дії\~з 10.09.2013\~р. АТ «Креді Агріколь Банк» не вчинив, що має наслідком застосування відповідальності за відшкодування збитків завданих [PERSON] Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 2360 грн. за пальне, 350 грн. за обід, суд керувався наступним. За загальними положеннями ЦК України\~\~ про відшкодування шкоди, ст.1166 ЦК України, яка передбачає позадоговірну відповідальність, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Шкода включає в себе і збитки. Відповідно до ч. 1\~і 2\~ст.\~22\~ЦК України\~особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками\~є втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв`язку зі\~знищенням або\~пошкодженням речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки) і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Протиправною бездіяльністю\~АТ «Креді\~Агріколь Банк»\~щодо неподачі заяви про припинення обтяження відносно автомобіля позивача і подальшого вилучення відповідного запису з Державного реєстру було порушено право власності [PERSON] на вказаний автомобіль, а саме право розпоряджання своїм майном на власний розсуд, у здійсненні якого він був протиправно обмежений. Для відновлення\~свого порушеного\~права розпорядження своїм майном, коли потенційний покупець в будь-який час міг відмовитись від купівлі автомобіля, [PERSON] мусив поїхати до м. Києва для отримання довідки. Висновок суду обґрунтовується також такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність. Таким чином, стягнення збитків у вигляді витрат на пальне в сумі 2359 грн. 71 коп. підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення на користь [PERSON] витрат на обід задоволенню не підлягають. Зазначені витрати не підтверджені жодними належними доказами. Крім того, ці витрати не є збитками у розумінні ЦК України, а відносяться до природної необхідності приймання їжі людиною для підтримання своєї життєдіяльності. Поїздка до м. Києва з метою отримання довідки не впливає на необхідність вживання їжі позивачем, оскільки позивач змушений був робити ці дії незалежно від його місцезнаходження. Щодо нікчемності попереднього договору. Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 635 ЦК України\~попереднім є\~договір,\~сторони якого\~зобов`язуються\~протягом певного\~строку (у\~певний термін)\~укласти договір\~в майбутньому\~(основний\~договір)\~на умовах,\~встановлених попереднім\~договором. Законом\~може бути\~встановлено обмеження\~щодо строку\~(терміну),\~в який\~має бути\~укладений основний\~договір на\~підставі попереднього\~договору. Істотні\~умови основного\~договору,\~що не\~встановлені попереднім\~договором,\~погоджуються у\~порядку,\~встановленому сторонами\~у попередньому\~договорі,\~якщо такий\~порядок не\~встановлений актами\~цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Основний договір укладено не було у термін, встановлений попереднім договором, а саме 07.02.2018 р., а тому зобов`язання є припиненим. Посилання позивача на наявність попереднього договору та неукладення основого договору не мали для позивача негативних наслідків, оскільки в подальшому договір купівлі-продажу все таки було укладено між [PERSON] та [PERSON] Питання визначення нікчемності попереднього договору не впливає на вирішення питання по суті спору. Вирішуючи питання щодо стягнення пені суд виходив з наступних міркувань. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. На переконання позивача вартість послуги з врахуванням сплаченої суми 100 грн. склала 3 гривні на день. Разом з тим, судом встановлено відсутність договору з відповідачем на виконання послуги. Усна домовленість на вчинення дій, які є обов`язком банку щодо надання заяви про виключення запису про обтяження рухомого майна, не є простроченням виконання послуги у розумінні названого Закону. В квитанції Банку прямо зазначено, що [PERSON] сплачена комісія, і ця операція не пов`язана із здійсненням підприємницької та інвестиційної діяльності. (а.с. 34) На підставі зазначеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позовної заяви в частині стягнення з відповідача пені відмовити. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд керувався наступним. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.\~Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.\~Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] була завдана моральна шкода неправомірними діями банку, що виразилися у невиконанні зобов`язань, передбачених законом, щодо подання заяви про скасування запису про обтяження. Моральна шкода полягала у тому,\~що позивач\~змушений був\~декілька днів\~сильно хвилюватись,\~вчиняти різні\~дії щодо\~відновлення свого\~права,\~що було\~порушено відповідачем у зв`язку з протиправною поведінкою банку щодо нього, звератится з заявами до відповідача, Національного Банку України. Таким чином, на переконання суду достатньою сатисфакцією для задоволення позовних вимог [PERSON] є стягнення моральної шкоди у розмірі 2000 грн. 00 коп. Вирішуючи питання про стягнення судових обтяжень, суд керувався наступним. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: на\~професійну правничу\~допомогу; пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, необґрунтованим є вжиття Овчинніковим А.О. словосполучення «судові обтяження», з врахуванням того, що нормами чинного законодавства стягнення таких грошових коштів не передбачено. \~ \~ \~ \~У відповіді на відзив від 02.05.2019 р. позивач [PERSON] вказує, що його представник за довіреністю [PERSON] є фахівцем у галузі права, має відповідні професійні навички та досвід роботи. \~ \~ \~ \~До відповіді на відзив додано копію диплома спеціаліста серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] закінчила у 2010 р. Одеський національний університет імені І.І. Мечнікова і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста. Крім того, додано Договір про надання юридичних послуг від 08.02.2018 р., з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали відповідний договір, предметом якого є юридична консультація, проведення досудової роботи, представлення інтересів в суді, та/або інші юридичні послуги, про які домовилися сторони. Згідно п. 6.1.2. і 6.1.3. договору від 08.02.2018 р. вартість юридичних послуг зазначається сторонами у Замовленні на надання юридичних послуг. Оплата юридичних послуг здійснюється Замовником на розрахунковий рахунок виконавця після підписання Актів здачі-прийняття наданих послуг та відповідно до виставленого виконавцем рахунку. У частині першій статті 59 Конституції\~України закріплено право кожного на правову допомогу\~(професійну правничу допомогу). Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних,\~невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від\~волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою вказаної статті\~ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини\~заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обгрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). При визначенні\~суми відшкодування\~суд має\~виходити з\~критерію реальності\~адвокатських витрат\~(встановлення\~їхньої дійсності\~та необхідності),\~а також\~критерію розумності\~їхнього розміру,\~виходячи з\~конкретних обставин\~справи та\~фінансового стану\~обох сторін.\~Зазначені критерії\~застосовує Європейський\~суд з\~прав людини,\~присуджуючи судові\~витрат на\~підставі статті\~41\~Конвенції.\~Зокрема,\~згідно з\~його практикою\~заявник має\~право на\~компенсацію судових\~та інших\~витрат,\~лише якщо\~буде доведено,\~що такі\~витрати були\~фактичними і\~неминучими,\~а їхній\~розмір -\~обґрунтованим (у\~рішеннях від\~12\~жовтня 2006\~року у\~справі\~«Двойних проти\~України» (пункт\~80),\~від 10\~грудня 2009\~року у\~справі «Гімайдуліна\~і інших\~проти України»\~(пункти\~34-36),\~від\~23\~січня 2014\~року у\~справі «East/West\~Alliance\~Limited»\~проти України»,\~від 26\~лютого 2015\~року\~у справі\~«Баришевський проти\~України» (пункт\~95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.\~1-2,\~4-5,\~8,\~10\~ст.\~83\~ЦПК України сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Якщо\~доказ не\~може бути\~поданий у\~встановлений законом\~строк з\~об`єктивних причин,\~учасник справи\~повинен про\~це письмово\~повідомити суд\~та зазначити:\~доказ,\~який не\~може бути\~подано;\~причини,\~з яких\~доказ не\~може бути\~подано у\~зазначений строк;\~докази,\~які підтверджують,\~що особа\~здійснила всі\~залежні від\~неї дії,\~спрямовані на\~отримання вказаного\~доказу. У\~випадку визнання\~поважними причин\~неподання учасником\~справи доказів\~у встановлений\~законом строк\~суд може\~встановити додатковий\~строк для\~подання вказаних\~доказів. Докази,\~не подані\~у встановлений\~законом або\~судом строк,\~до розгляду\~судом не\~приймаються,\~крім випадку,\~коли особа,\~яка їх\~подає,\~обґрунтувала неможливість\~їх подання\~у вказаний\~строк з\~причин,\~що не\~залежали від\~неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. \~ \~ \~ \~ Суд звертає увагу, що докази надання правової допомоги Рахубою А.І., в тому числі вартості юридичних послуг, що відповідно до договору від 08.02.2018 р. зазначається сторонами у Замовленні, до позовної заяви не додані. Суд не повідомлено про докази, які не можуть бути подані з позовною заявою, клопотань про встановлення додаткового строку для подання вказаних доказів не надходило. Позивачем додано вказані докази до відповіді на відзив без надання клопотання про їх приєднання до матеріалів справи. Зважаючи на зазначене, вищевказані докази, не подані у встановлений законом або судом строк, а тому до розгляду судом не приймаються. Позивачем не\~надано належним\~чином оформлених\~платіжних документів\~про оплату\~послуг на\~правничу допомогу,\~які б\~підтверджували,\~що ним\~понесено такі\~витрати у\~сумі 6700\~грн.\~00\~коп. Зазначення [PERSON] про розмір судових витрат у позовній заяві щодо орієнтовного розрахунку судових витрат не підтверджені належними доказами, що не надає підстав для задоволення вимог в цій частині. Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, суд керувався наступним. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Посилання представника відповідача на застосування строків позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався 05.02.2018 р., тобто з дня отримання Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 54769379. Порушення права [PERSON] відповідачем носило тривалий характер. Разом з тим, право на розпорядження автомобілем позивач реалізував у 2018 році. А тому позовну заяву від 19.11.2018 р. подано в межах строків позовної давності. Щодо вирішення питання про розподіл судового збору, суд виходить з наступних міркувань. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , як споживач, був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі -\~1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, немайнового - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2018 рік» установлено у 2018 році\~прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1762 гривні. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено щодо двох позовних вимог майнового характру, на підставі ст. 141 ЦПК України сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, яка підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 1409\~гривень 60\~копійок грн. (1762 х 0,4 х 2). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~\~рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Outcome: partial