Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

11 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: 1) зобов`язати відповідача не перешкоджати йому (позивачу) у праві користування спільним сараєм з підвалом, вказаним в технічному паспорті від 16 червня 2013 року під літерою «Г» та вбиральнею; 2) визначити порядок користування земельною ділянкою під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , виділивши йому у користування частину земельної ділянки відповідно до 1/2 частини у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він та відповідач є співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] належить 1/2 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 1990 року, а [PERSON] - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1986 року. Кожний з співвласників має окремий вхід до своєї частини будинку і веде окреме господарство, у зв`язку з чим спір щодо користування житловим будинком відсутній, однак наявний спір щодо порядку користування надвірними спорудами, оскільки [PERSON] забороняє [PERSON] користуватись вбиральнею, сараєм з підвалом, розташованим під сараєм, який у технічному паспорті на будинок від 15 серпня 1990 року зазначений під літерою «Б», а у технічному паспорті на будинок від 16 червня 2013 року - під літерою «Г». Позивач вважає, що ці надвірні споруди належать йому та відповідачу на рівних умовах, виходячи із рівних часток права власності на будинок, тому вони повинні користуватись вказаними спорудами спільно, не порушуючи права один одного, відповідно до ст. 358 Цивільного кодексчу України. Крім того, між [PERSON] та [PERSON] постійно виникають сварки щодо користування земельною ділянкою площею 0,0770 га, на які розташовані будинок та надвірні споруди. Позивач бажає у подальшому приватизувати частину належної йому у відповідності до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України земельної ділянки, однак передумовою цього є встановлення порядку користування землею, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду. Оскільки позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 22 листопада 2019 року представником позивача недоліки усунуто, у зв`язку з чим ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 16 годину 00 хвилин 23 грудня 2019 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 годину 00 хвилин 23 січня 2020 року. 23 січня 2020 року ухвалою, постановленою на місці, у судовому засіданні оголошено перерву до 13 години 00 хвилин 10 лютого 2020 року для виклику свідків. 10 лютого 2020 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, у якій позивач просить: 1) зобов`язати відповідача не перешкоджати йому (позивачу) у праві користування спільним сараєм з підвалом, вказаним в технічному паспорті від 16 червня 2013 року під літерою «В» та вбиральнею; 2) визначити порядок користування земельною ділянкою під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , виділивши йому у користування частину земельної ділянки відповідно до 1/2 частини у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами. Також цього ж дня на адресу суду від позивача надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, на вирішення якої [PERSON] просить поставити наступні питання: 1) Чи існує технічна можливість у відповідності з вимогами нормативно-правових актів встановити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до часток співвласників будинку, тобто по 1/2 кожному із співвласників; 2) Які варіанти порядку користування земельною ділянкою можливі відповідно до часток співвласників - по 1/2 за кожним та вимогами нормативно-правових актів? Також позивач у клопотанні просить проведення експертизи доручити експертам Донецького НДІ судових експертиз, який розташований за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Поштова, буд. 67. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року оголошено у судовому засіданні перерву до 10 години 30 хвилин 27 лютого 2020 рокута залучено до участі у справіу якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Бахмутську міську об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром у місті Бахмут Донецької області в особі Бахмутської міської ради. 27 лютого 2020 року ухвалою суду призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої дорученоДонецькому науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 04 січня 2021 року до суду надійшов висновок будівельно-технічної експертизи № 2082-2083 від 21 грудня 2020 року, у зв`язку з чим ухвалою суду від 11 січня 2021 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 02 лютого 2021 року. 02 лютого 2021 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, у якій позивач просить: 1) зобов`язати відповідача не перешкоджати йому (позивачу) у праві користування спільним сараєм з підвалом, вказаним в технічному паспорті від 16 червня 2013 року під літерою «В» та вбиральнею; 2) визначити порядок користування земельною ділянкою під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , виділивши йому у користування частину земельної ділянки площею 251 м2, а саме: частку городу, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] , згідно з варіантом № 2 висновку експерта № 2082-2083 за результатом проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21 грудня 2020 року (додаток № 2 ділянка жовтого кольору), виділивши відповідачу земельну ділянку площею 251 м2 (додаток № 2 ділянка синього кольору),а саме: частку городу, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] , а залишок земельної ділянки залишити в спільному користуванні співвласників. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року, постановленою на місці, відкладено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 02 березня 2021 року для надання відповідачу часу на ознайомлення з уточненою позовною заявою. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги у редакції від 02 лютого 2021 року підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених в уточненому позові.Крім того, зазначила, що ІІ варіант порядку користування земельною ділянкою для позивача є оптимальним, оскільки частина земельної ділянки межує в належним йому домоволодінням за [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч. 6 ст. 128 ЦПК України: шляхом вручення судової повістки безпосередньо у суді, в судове засідання не з`явився, подавши до початку судового засідання на адресу суду заяву про проведення судового засідання без його участі. Враховуючи, що повідомлений належним чином відповідач до судового засідання не з`явився та причин своєї неявки не повідомив, а його явка обов`язковою судом не визнана, з огляду на те, що до судового засідання з`явився його представник, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача. Будучи раніше присутнім у судових засіданнях, позивач підтримав свої позовні вимоги, які були згодом уточнені, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Представник позивача [PERSON] також повністю підтримала уточнені позовні вимоги з підстав, викладених в первісній та уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги визнала частково, пояснивши, що фактично не заперечує щодо визначення порядку користування земельною ділянкою шляхом виділення кожному зі співвласників по 1/2 частині ділянки, однак не погоджується з запропонованими експертом варіантами порядку користування земельною ділянкою, оскільки у випадку виділення [PERSON] земельної ділянки, яка межує з домоволодінням за [ADDRESS] , він буде користуватись вбиральнею, яка знаходиться на земельній ділянці, яку буде виділено у користування [PERSON] , що буде обмежувати її права. Також пояснила, що під час проведення експертизи експерт пропонував також і третій варіант порядку користування земельною ділянкою, шляхом її поділу уздовж, що її цілком влаштовувало, однак до висновку експертизи чомусь не включив такий варіант. Крім того, зазначила, що сарай, зазначений у технічному паспорті від 19 червня 2013 року під літерою «Г» та сарай під літерою «Б», зазначений у технічному паспорті від 15 серпня 1990 року, це абсолютно різні побудови. Так, оскільки старий сарай був у непридатному для експлуатації стані, на його місці вона та члени її сім`ї за власний рахунок побудували новий сарай з цегли. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судовому засіданні просила прийняти рішення на розсуд суду. Допитана у судовому засіданні, яке відбулось 23 січня 2020 року, свідок [PERSON] суду пояснила, що є дружиною позивача та з 1990 року вони проживали у належній чоловіку частині будинку [ADDRESS] . Під час проживання у будинку користувались цегляним сараєм, за яким також знаходився і дерев`яний сарай, який [PERSON] демонтував через його ветхість. Коли з цегляного сараю почали зникати їх особисті речі, подружжя прийняло рішення перенести речі до сараю, який знаходиться на території домоволодіння [ADDRESS] , після чого дізнались, що двері цегляного сараю у подвір`ї будинку [ADDRESS] зачинені. Також зазначила, що будівля сараю і досі існує, але [PERSON] замінили двері у ньому. При цьому, старої вбиральні вже немає, оскільки її також свого часу знесли та на її місці відповідач побудувала курятник. Свідок [PERSON] , який допитувався у судовому засіданні 23 січня 2020 року, суду пояснив, що є сином відповідача, та протягом усього його життя жодного разу не був свідком або учасником спорів з позивачем щодо визначення порядку користування надвірними спорудами або земельною ділянкою, відведеною для побудови будинку [ADDRESS] , оскільки [PERSON] користувався побудовами та спорудами, ніяких претензій не висував. Допитаний у судовому засіданні, яке відбулось 10 лютого 2020 року, свідок [PERSON] суду пояснив, що є сином [PERSON] , спорів між [PERSON] та його матір`ю щодо визначення порядку користування надвірними спорудами або земельною ділянкою, відведеною для побудови будинку [ADDRESS] , ніколи не було, оскільки позивач хоч і проживав у сусідньому будинку (№ [NUMBER] ), але користувався побудовами та спорудами безперешкодно, ніяких претензій не висував. Також зазначив, що ремонтом подвір`я та прибудинкових побудов займалась виключно сім`я відповідача. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для їх розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1986 року належить 1/2 частина жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 689,0 м2. На вказаній земельній ділянці розташовані один цегляно-саманний, обкладений цеглою жилий будинок житловою площею 52,20 м2, зазначений у плані літерою «А1», і наступні господарські та побутові побудови: сарай - Б, погреб - В, вбиральня - Д, огорожа, які належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого Артемівським місткомунгоспом 22 жовтня 1966 року, зареєстрованого в Артемівському бюро технічної інвентаризації 22 жовтня 1968 року за реєстровим № 6384 (а.с. 7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 1990 року [PERSON] є власником 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, які знаходяться у [ADDRESS] на земельній ділянці 689,0 м2. На вказаній земельній ділянці розташовані: один саманний, обкладений цеглою, критий шифером жилий будинок житловою площею 52,2 м2., зазначений на плані під літерою А-І та наступні надвірні будівлі та споруди: сарай -Б, погреб-В, вбиральня -Д, огорожа, які належали померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за законом, виданого 16 грудня 1986 року за р. 7016 та зареєстрованого в Артемівському бюро технічної інвентаризації 22 грудня 1986 року (а.с. 8). З копії кадастрового плану, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Бахмутський замельно-кадастровий центр» у 2019 році, земельна ділянка за кадастровим номером 1410300000:00:020:0323 площею 0,0770 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), розташована між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] , є власністю Бахмутської міської ради (а.с. 9). З технічного паспорта, виготовленого 19 червня 2013 року комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації», на земельній ділянці садибного (індивідуального) жилого будинку [ADDRESS] , розташовані: житловий будинок площею 804,0 м2, визначений літерами А-1а-а5, гараж, зазначений літерою В, та сарай, зазначений літерою Г. Вказані господарські будівлі (гараж та сарай), згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд побудовані у 1990 році (а.с. 10-12). Разом з тим, з копії технічного паспорта, складеного бюро технічної інвентаризації м. Артемівська 15 серпня 1990 року, на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] , розташовані: житловий будинок площею 689,0 м2 позначений літерою А-1, та сарай, позначений літерою Б (а.с. 13-15). Згідно характеристики будівель та споруд, наявній у вказаному технічному паспорті, житловий будинок, позначений літерою А-1, побудований у 1967 році, сарай, позначений літерою Б, - у 1980 році, погреб, позначений літерою В, - у 1970 році, вбиральня, позначена літерою Д, - у 1970 році (а.с. 15 зворот). Згідно висновку експерта № 2082-2083 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 21 грудня 2020 року судовим експертом лабораторії інженерно-технічних видів досліджень Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Руднєвим С.С., встановити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до часток співвласників будинку, тобто по 1/2 кожному, технічно можливо; варіанти порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , наведено у додатку 1 та додатку 2. Згідно І варіанту, запропонованому експертом, порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до часток співвласників у будинку, тобто по 1/2 кожному із співвласників, площа земельною ділянки, пропонованої в загальне користування становить 302 м2, а саме: земельна ділянка під будинком літ. А-1, а-а5, господарськими будівлями літ. В, літ. Г та під двором. Площа земельної ділянки в конкретному користуванні кожного з співвласників складає 804-302=502 м2. Площа 1/2 частки в ідеальному співвідношенні складає 502/2=251 м2. На 1/2 частку першому співвласнику у користування пропонується земельна ділянка площею 251 м2 (додаток № 1, ділянка синього кольору), а саме: частка городу, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] . На 1/2 частку другому співвласнику у користування пропонується земельна ділянка площею 251 м2 (додаток № 1, ділянка жовтого кольору), а саме: частка городу, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] . Межу (огорожу) між співвласниками пропонується розташувати наступним чином (додаток № 1): від точки Б до точки В протяжністю 6,3 м, від точки В (яка знаходиться на відстані 6,3 м від точок Г та Б) до точки Д протяжністю 50,5 м, від точки Д до точок И та Е на відстані 3,1 м до кожної. Точка Б розташована на відстані 26,6 м від точки А, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] . Точка Г розташована на відстані 26,3 м від точки К, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] . Згідно ІІ варіанту, запропонованому експертом, порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до часток співвласників у будинку, тобто по 1/2 кожному із співвласників, площа земельною ділянки, пропонованої в загальне користування становить 302 м2, а саме: земельна ділянка під будинком літ. А-1, а-а5, господарськими будівлями літ. В, літ. Г та під двором. Площа земельної ділянки в конкретному користуванні кожного з співвласників складає 804-302=502 м2. Площа 1/2 частки в ідеальному співвідношенні складає 502/2=251м2. На 1/2 частку першому співвласнику у користування пропонується земельна ділянка площею 251 м2 (додаток № 2, ділянка синього кольору), а саме: частка городу, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] . На 1/2 частку другому співвласнику у користування пропонується земельна ділянка площею 251 м2 (додаток № 2, ділянка жовтого кольору), а саме: частка городу, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] . Межу (огорожу) між співвласниками пропонується розташувати наступним чином (додаток № 1): від точки Б до точки В протяжністю 6,3 м, від точки В (яка знаходиться на відстані 6,3 м від точок Г та Б) до точки Д протяжністю 50,5 м, від точки Д до точок И та Е на відстані 3,1 м до кожної. Точка Б розташована на відстані 26,6 м від точки А, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] . Точка Г розташована на відстані 26,3 м від точки К, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] (а.с. 71-76). З копії договору купівлі-продажу від 24 квітня 1989 року вбачається, що позивачу належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 88-89). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною першою статті статі 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Так, між сторонами виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, який належить сторонам на праві спільної часткової власності, а також щодо усунення перешкод у користуванні господарськими будівлями (гаражем та вбиральнею). За змістом статі 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою та другою статті 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. З метою вирішення питання щодо можливості визначення порядку користування спірною земельною ділянкою за клопотанням позивача ухвалою суду від 27 лютого 2020 року судом по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, за результатами проведення якої експертом запропоновано два можливі варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевказане, приймаючи до уваги розмір часток кожного із співвласників у домоволодінні, а також той факт, що [PERSON] є також власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке межує зі спірною земельною ділянкою, суд вважає доцільним встановити порядок користування, запропонований експертом відповідно до ІІ варіанту, наведеного у висновку експерта № 2082-2083 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21 грудня 2020 року, виділивши у користування позивачу земельну ділянку площею 251 м2 (частку городу), що заштрихована на схемі (додаток № 2 до висновку № 2082-2083) жовтим кольором, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] , а [PERSON] - земельну ділянку площею 251 м2 (частку городу), що заштрихована на схемі (додаток № 2 до висновку № 2082-2083) синім кольором, яка межує з домоволодінням [ADDRESS] . При цьому, суд вважає, що вказаний варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою, запропонований висновком судової земельно-технічної експертизи, відповідає розміру частки кожного із співвласників у спільному майні та є найбільш наближеним до того порядку, що склався між сторонами. Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу у праві користування спільним сараєм з підвалом, які зазначені у технічному паспорті від 16 червня 2013 року літерою «В», та вбиральнею, суд зазначає наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою . Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. 2 ст. 358 ЦК України). Частиною 3 статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно (ч. 2 ст. 358 ЦК України). Частиною 4 статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Разом з тим, під час розгляду справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадину за заповітом від 06 жовтня 1990 року позивач набув право власності на наступні надвірні будівлі та споруди: сарай - Б, погреб - В, вбиральню - Д. З копії технічного паспорта, складеного бюро технічної інвентаризації м. Артемівська 15 серпня 1990 року, сарай, позначений літерою Б, побудований у 1980 році, погреб, позначений літерою В, - у 1970 році, вбиральня, позначена літерою Д, - у 1970 році. При цьому, у судових засіданнях встановлено, що вказані побудови, зокрема, гараж, зазначений під літерою В, та вбиральня, зазначена під номером 6 у технічному паспорті від 19 червня 2013 року, станом на 06 жовтня 1990 року (день набуття [PERSON] права власності на будинок і надвірні будівлі та споруди) не існували, оскільки були побудовані (перебудовані) сім`єю відповідача за їх кошти пізніше (доказів протилежного позивачем під час розгляду справи не надано). З огляду на викладене, [PERSON] не може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання вказаними побудовами, оскільки їх власником у тому вигляді, якими вони є станом на день розгляду справи, є відповідач, яка за власний рахунок здійснила їх добудову, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 357 ЦК України, є їх власником, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Оскільки позивач при поданні даного позову, який складається з двох позовних вимог немайнового характеру, був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд, задовольняючи позов частково, вважає доцільним відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень, а в іншій частині - компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: з проведенням судової будівельно-технічної експертизи № 2082-2083 від 21 грудня 2020 року, у сумі 4 903,20 гривень.

Outcome: partial