Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

11 березня 2016 року до суду надійшла заява [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у якій вони просять суд ухвалити додаткове рішення у цій справі, посилаючись на те, що в рішенні суду не вирішено питання про судові витрати. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належними чином. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилися, у письмових запереченнях, поданих до суду, позивач та третя особа просять у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Відповідно до ч. 3 ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) присутність сторін у судовому засіданні щодо ухвалення додаткового рішення не є обовязковою. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне. Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1 та пункту 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України встановлено, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно з пунктами 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру» до видів адвокатської діяльності серед іншого відноситься складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (частини 1, 2 ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Статтею 8 Закону України «Про держаний бюджет на 2015 рік», в редакції, що діяла на час оплати відповідачами правової допомоги, встановлено, що з 1 вересня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн, таким чином 40 відсотків від цієї суми становить 487,20 грн. Частиною 4 ст. 42 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору. Пунктом 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові втрати. Згідно з пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на придбаний гараж з підвалом та про визнання недійсним договору дарування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON] відмовлено повністю (т. ІІ а.с. 125-128). Зазначене рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] користувалися правовою допомогою адвоката. Так, представництво інтересів [PERSON] адвокатом [PERSON] підтверджується ордером на надання правової допомоги серія ВН № 004621 від 7 жовтня 2014 року та витягом з договору про надання правової допомоги від 7 жовтня 2014 року (т. І а.с. 80, 81). За надану правову допомогу, [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] 1000 грн, що вбачається із квитанції до прибуткового касового ордера № 2077 від 28 квітня 2015 року (т. ІІ а.с. 118Б). Представництво інтересів [PERSON] адвокатом [PERSON] підтверджується ордером на надання правової допомоги серія ВН № 004623 від 7 жовтня 2014 року та витягом з договору про надання правової допомоги від 7 жовтня 2014 року (т. І а.с. 76, 77). За надану правову допомогу, [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] 800 грн, що вбачається із квитанції до прибуткового касового ордера № 2078 від 27 квітня 2015 року (т. ІІ а.с. 118В). Представництво інтересів [PERSON] адвокатом [PERSON] підтверджується ордером на надання правової допомоги серія ВН № 004622 від 7 жовтня 2014 року та витягом з договору про надання правової допомоги від 7 жовтня 2014 року (т. І а.с. 78, 79). За надану правову допомогу, [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] 1000 грн, що вбачається із квитанції до прибуткового касового ордера № 2078 від 27 квітня 2015 року (т. ІІ а.с. 118А). Окрім того, [PERSON] у цій справі також надавав правову допомогу адвокат [PERSON], що підтверджується ордером на надання правової допомоги серія ВН № 009428 від 25 серпня 2015 року та договором про надання правової допомоги від 1 липня 2015 року (т. ІІ а.с. 67-69). За надану правову допомогу, [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] 1700 грн, що вбачається із квитанції на оплату правової допомоги № 3 від 1 липня 2015 року (т. І а.с. 120). Із розрахунку гонорару по справі за позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], проведеного адвокатом [PERSON] та з розрахунку витраченого часу адвокатом [PERSON] при наданні правової допомоги у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що суми витрат на правову допомогу, понесені відповідачами та заявлені ними до стягнення з позивача не перевищують встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничного розміру витрат на правову допомогу та є належними чином обґрунтованими. Отже, після повного та всебічного з'ясування усіх обставин справи щодо правового характеру понесених відповідачами судових витрат, суд приходить до висновку, що ними доведено підстави для їх компенсації, надано обґрунтовані розрахунки цих витрат, а отже, оскільки судове рішення ухвалено на користь відповідачів, їх витрати на правову допомогу, належить стягнути з позивача, шляхом ухвалення додаткового рішення. При цьому суд вважає безпідставними та необґрунтованими заперечення відповідача та третьої особи щодо стягнення судових витрат, оскільки їх заперечення не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Також суд відкидає їх посилання на те, що докази судових витрат були подані представником відповідача у судових дебатах, оскільки звукозапис судового засідання 16 вересня 2015 року свідчить про те, що докази витрат на правову допомогу були подані перед дебатами і представник позивача, як і сам позивач мали можливість ознайомитися з цими доказами та висловити свою позицію, у тому числі і у судових дебатах з цього питання.

Outcome: approved