Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

12.11.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким зобов'язати відповідачку [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, визначити наступні способи його участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO], а саме: - особисте спілкування; -в будь-який час брати до себе дитину на довільний термін (усно узгоджений з матір'ю), але не менше ніж 10 (десять) днів на місяць; -відвідування дитини в будь-який час без обмежень; -спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; -необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; -у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з донькою або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком; -в день його побачення з донькою, він має право забирати доньку з дому/школи особисто; -зобов'язати [PERSON], за два дні до дня моєї зустрічі з донькою, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це мене особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Позовні вимоги мотивовано тим, що він та [PERSON] з 25.09.2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, [INFO] у них народилася донька [PERSON]. З 15 травня 2013 року вони перебувають в стані роздільного проживання і з того часу в них почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні доньки, її відвідування, створювалися штучні перепони в нормальному спілкуванні з дитиною, дружина не давала згоди на відвідування донькою його родини в м.Львові. Він намагався мирним шляхом врегулювати спір з дружиною, однак відповідачка від таких пропозицій відмовилася. 27 жовтня 2013 року він прибув в м.Новояворівськ, щоб забрати доньку на вихідні до м.Львова, однак відповідачка відмовилася відкрити йому двері. 2 Після чисельних марних спроб вирішити спір мирним шляхом він вимушений звернутися з позовом до суду. Під час розгляду справи позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що з часу одруження вони проживали на квартирі його батьків, а з листопада 2012 року до 15 травня 2013 року винаймали квартиру. Так як між ними почали виникати конфлікти, то вони стали проживати у своїх батьків. Він на вихідні приїзджав в м.Новояворівськ, де бачився з донькою 2-3 години, але дружина заперечувала забирати дитини до його батьків, хоч грудьми її не годувала. Щоб мирно врегулювати умови побачення з дитиною, він запропонував дружині укласти письмову угоду, однак вона не погодилася на запропоновані умови. Коли він приїхав 27 жовтня 2013 року з батьком та чоловіком сестри, то дружина відмовилася дозволити йому побачення з дитиною, бо він не перерахував грошей і дверей не відкрила. Так як батьки мають рівні права і обов'язки, спір з дружиною не вдалося врегулювати, то він змушений звернутися з відповідним позовом до суду. Просить заявлений позов задоволити. Представник позивача [PERSON] - гр.[PERSON] вважає, що при розгляді справи доведено підставність та обгрунтованість заявлених позовних вимог його довірителя. Через дії та поведінки відповідачки його довіритель як батько малолітньої дитини не має можливості здійснювати свої права щодо виховання та спілкування з дитиною. Мати позивача тривалий час працювала вихователем в дитячому садочку, має відповідний досвід роботи, дитини не кормиться грудним молоком, може певний час перебувати разом з батьком за його місцем проживання. В добровільному порядку спір між сторонами не вирішено, заявлений позов підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи заявленого позову не визнала, пояснила, що припинення спільного проживання мало місце з ініціативи чоловіка, який сказав збирати речі і відвіз її в м.Новояворівськ. При цьому вони домовилися, що чоловік буде добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини і приїзджати до доньки. На його пропозицію забирати дитину до його батьків в м.Львів, вона погодися, коли дитині буде сім років. Коли приїзжали його батьки, то вона не заперечували бачитися з дитиною. На початку жовтня 2013 року між ними відбулася сварка, під час якої чоловік став погрожувати, що забере дитину до Львова. Після того його не було три тижні. 27 жовтня 2013 року вона побачила, що чоловік приїхав не сам, то телефону він повідомив, що хоче забрати дитину, але вона дверей не відкрила. Вона не забороняла і не забороняє бачитися чоловіку з дитиною, але тільки в її присутності і за її місцем проживання. Просить в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] - гр.[PERSON] вважає, що позовні вимоги є надуманими, під час розгляду справи встановлено, що спору між сторонами немає, відповідач бажає бачитися з дитиною і його довірителька жодних заперечень проти цього немає. Один лише такий факт сварки 27 жовтня 2013 року не може бути підставою для задоволення позову. Разом з тим доведено, що позивач після 27 жовтня 2013 року за чотири місяці жодного разу не відвідав дитину. Постанова Верховної Ради надає перевагу материнству та дитинству, висновок органу опіки та піклування також підтверджує ці обставини. В заявлених позовних вимогах слід відмовити. Представник третьої особи Яворівської райдержадміністрації як органу опіки та піклування - головний спеціаліст-юрист Служби у справах дітей Журавська О.В. після оголошення перерви в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, по справі підтримує письмовий висновок органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу, згідно пред'явленої копії свідоцтва про народження, сторони мають одну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] народження. Судом також встановлено, що визнають сторони, що до 15 травня 2013 року сторони по справі проживали в квартирі батьків позивача в [ADDRESS], а з 15 травня 2013 року відповідач [PERSON] разом з неповнолітньої донькою переїхала проживати на квартиру 3 своїх батьків в [ADDRESS]. За час роздільного проживання сторони по справі домовилися щодо обов'язку утримувати свою малолітню дитину, позивач [PERSON] в добровільному порядку надає узгоджену суму матеріальної допомоги. Однак сторони по справі не домовилися щодо участі позивача [PERSON], який проживає окремо, у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною. Відповідно до вимог ст.ст.153, 157 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. А згідно з приписами ст.159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Також, відповідно до положень ст.3 Конвенції про права дитини та ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів. При розгляді справи встановлено, що позивач [PERSON] з часу роздільного проживання до 27 жовтня 2013 року періодично відвідував доньку за місцем її фактичного проживання, мав можливість певним чином приймати участь у її вихованні та спілкуванні, а з 27 жовтня 2013 року перестав відвідувати дитину з мотивів, що дружини чинить йому перешкоди і відмовляється дозволити йому забирати доньку на вихідні до своїх батьків в м.Львів. Судом встановлено, що стан здоров'я дитини [PERSON] є задовільний, стан розвитку дитини відповідає віку, дитини дошкільного закладу фактично не відвідує. Також встановлено, що сторони по справі характеризуються позитивно, матеріально-побутові умови сторін є задовільними. Обмежень, які могли б перешкоджати позивачу у вихованні та спілкуванні із малолітньою донькою, під час розгляду справи не встановлено. З висновку Яворівської райдержадміністрації як органу опіки та піклування від 28.01.2014 року вбачається, що з врахування рішення комісії з питань захисту прав дитини при Яворівській райдержадміністрації від 23.01.2013 року та віку дитини, визнається за доцільним дозволити [PERSON] відвідувати свою малолітню доньку [PERSON] за місцем її проживання у будь-який день за попередньою домовленістю з матір'ю дитини [PERSON] про день та тривалість зустрічі, за межами її проживання - у присутності [PERSON], дозволити [PERSON] безперешкодно спілкуватися з донькою особисто, засобами телефонного, електронного та іншого засобу зв'язку. Також зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з донькою та у її вихованні. Згідно з приписами ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При розгляді справи судом встановлено, що вимога про надання відповідного письмового висновку надавалася під час судового розгляду, в зв'язку з чим оголошувалася перерва в судовому розгляді справи. Однак в даному висновку органом опіки та піклування в повному обсязі не відображено відношення щодо заявлених позовних вимог, хоч позовна заява направлялася третій особі. Тому суд враховує даний висновок для вирішення виниклого спору на даний час і визнає за необхідне при вирішення інших позовних вимог врахувати ставлення сторін до виховання дитини, їх поведінку, спосіб життя, задовільні житлово-побутові умови, рівності прав та обов'язків сторін, віку, стану здоров'я дитини, а також інші обставин, що мають істотне значення, зокрема наявність у матері позивача тривалого стажу роботи на посаді вихователя дошкільного закладу, що 4 стверджується копією її трудової книжки. Виходячи з вищенаведеного, суд визнає, що після досягнення дитиною чотирирічного віку, буде доцільним дозволити позивачу забирати доньку за своїм місцем проживання із попередньою домовленістю з відповідачкою щодо часу і тривалості таких побачень в межах заявлених вимог (не менше ніж 10 днів на місяць), та з врахуванням принципу рівності прав, з яких не більше два дні суботи та два дні неділі. З цих мотивів суд визнає за можливе дозволити після досягнення дитиною п'ятирічного віку, враховуючи, що дитини протягом року буде мати відносно тривалі побачення з батьком за його місцем проживання, факт її адаптації до відсутності матері за цей період, дозволити позивачу спільний відпочинок з донькою в період літніх канікул, та з врахуванням принципу рівності прав, почергово в першу чи другу половину літніх канікул. Також суд критично оцінює покликання представника відповідача про відсутність спору між сторонами, оскільки під час розгляду справи встановлено, що спір між сторонами існує і сторони по справі не домовилися про способи участі позивача щодо виховання та спілкування з малолітньою дитиною. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи доведено, що сторони по справі проживають окремо, між сторонами існує спір щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з малітньою дитиною, даний спір підлягає вирішенню, виходячи з інтересів дитини, яка потребує як материнської, так і батьківської турботи, з врахуванням її віку та інших обставин, відповідно відповідачку слід зобов'язати не чинити перешкод позивачу щодо визначених судом його способів у вихованні та спілкуванні з дитиною, тому заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення суду по вирішенню даного спору щодо виховання дитини не є остаточним, в подальшому можуть виникнути і інші обставини, які передбачити неможливо і які можуть бути вирішенні за домовленістю між сторонами, шляхом зверненням за вирішенням спору до органу опіки та піклування чи до суду.

Outcome: approved