Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

11.11.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, систематично виникають сварки з різних причин, що негативно впливає на розвиток неповнолітньої дитини. Шлюбні стосунки сторони тривалий час не підтримують, спору про поділ майна між ними немає. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що подальше проживання у шлюбі є неможливим, його збереження суперечить їхнім спільним інтересам. Крім цього, позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно вимог позовної заяви позивач просила винести рішення про розірвання шлюбу та стягнення із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття; стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20грн. Позивач в судове засідання 23.11.2015 року подала заяву, згідно якої заявлений позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує повністю, просить справу слухати у її відсутність; не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання 23.11.2015 року не з'явився, хоч належним чином про слухання справи повідомлений, про що свідчить повідомлення про отримання рекомендованого листа, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надійшло. Згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України, враховуючи, що відповідач в судове засідання не з'явився, хоч належним чином повідомлений про розгляд справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.11.2007 року (а.с. 10). Позивач просить шлюб з відповідачем розірвати, рахуючи, що збереження шлюбу неможливе, сім'я сторін фактично розпалася. Відповідно до статтей 104 ч.2, 105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Виходячи із наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що заявлений позов про розірвання шлюбу обґрунтований та підлягає повному задоволенню, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, сім'я сторін фактично розпалася, сімейно-шлюбні відносини між ними припинені, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Крім того, від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], котра проживає разом із сторонами, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.06.2008 року (а.с. 6) та довідкою №1035 від 08.09.2015 року, виданою Карвинівською сільською радою Романівського району (а.с. 9). Батьком дитини є відповідач, який свої батьківські обов'язки належним чином не виконує, коштів на утримання дитини не надає. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, що передбачено ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлений позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини обґрунтований та підлягає повному задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України та враховуючи наявність у відповідача обов'язків утримувати дитину до її повноліття, суд вважає за необхідне стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. (за позовними вимогами про розірвання шлюбу). Відповідно до положень ч.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. (за позовними вимогами про стягнення аліментів).

Outcome: approved