Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

10 січня 2018 року Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Свої вимоги мотивують тим, що дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, встановлено, що начальник Совєтського відділу державної виконавчої служби [PERSON], відповідач у справі, вчинив дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу». Неналежне виконання своїх посадових обовязків призвело до незаконного звільнення [PERSON], що завдало ГТУЮ у Донецькій області матеріальної шкоди у розмірі 33444 грн. та дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ ГТУЮ у Донецькій області, встановлено наступне: [PERSON] наказом ГТУЮ у Донецькій області від 10.01.2008 року призначений на посаду державного виконавця Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції (далі - Совєтське ВДВС Макіївського МУЮ); наказом ГУЮ від 15.06.2009р №566 [PERSON] тимчасово, на період знаходження основного працівника у відпустці по догляду за дитиною, призначений на посаду головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ; 04.12.2009р [PERSON] подав до Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ заяву про звільнення за власним бажанням; 14.12.2009р [PERSON] подав заяву про залишення без розгляду заяви про звільнення за власним бажанням, а наказом ГУЮ від 18.12.2009р №1290 [PERSON] звільнено з посади головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ. Зазначає, що не погодившись з обставинами звільнення, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою щодо оскарження наказу ГУЮ №1290 від 18.12.2009р та поновлення на посаді головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ, у звязку з чим, рішенням Совєтського районного суду м.Макіївки від 21.07.2010р, залишеним без змін апеляційним судом Донецької області 13.12.2010р, позов [PERSON] задоволений. На виконання рішення суду, наказом ГУЮ від 18.01.2011р №83 [PERSON] поновлений на посаді головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ. 13.07.2011р керівник Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ [PERSON] звернувся до начальника ГУЮ з поданням, в якому просив перевести з 22.07.2011р головного державного виконавця Совєтського ВДВС [PERSON] на посаду державного виконавця цього відділу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2011р у справі №6-313 рішення Совєтського районного суду м.Макіївки Донецької області від 21.07.2010р та ухвала апеляційного суду Донецької області від 13.12.2010р скасовані, а провадження у справі закрито у звязку з тим, що справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. 26.10.2011р керівник Совєтського ВДВС [PERSON] звернувся до начальника ГУЮ з поданням у якому просив звільнити 27.10.2011р [PERSON] з посади державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ у звязку із скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Совєтського районного суду м.Макіївки Донецької області від 21.07.2010р та ухвали апеляційного суду Донецької області від 13.12.2010р, відповідно до яких [PERSON] з 18.01.2011р був поновлений на державній службі. 27.10.2011р на підставі подання керівника Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ [PERSON], ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2011р, наказом ГУЮ №1820 «Про звільнення [PERSON]М.», державний виконавець Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ [PERSON] звільнений з займаної посади 27.10.2011р. Вказує, що з метою 12.10.20112 [PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про поновлення на посаді головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ, стягнення з ГУЮ середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. 14.02.2012р постановою Донецького окружного адміністративного суду у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, 05.04.2012р ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скарга [PERSON] на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012р у справі №2а/0570/17817/2011 залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.03.2016р постанова Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012р та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012р скасовані, справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. 24 травня 2016 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі №2а/0570/17817/2011 адміністративний позов [PERSON] до ГТУЮ у Донецькій області, Макіївського МУЮ Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконуючий обовязки начальника Головного управління юстиції у Донецькій області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказів, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Рішенням суду [PERSON] поновлено на посаді головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ з 19 грудня 2009 року та стягнуто з ГТУЮ у Донецькій області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 33\~444грн. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.01.2016р у справі №2а/0570/17817/2011 набрало законної сили 30.01.2017р; 29 червня 2017 року платіжним дорученням №3344 [PERSON] перераховано 26 922,42грн. Зазначає, що дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ ГТУЮ у Донецькій області, встановлено що до порушення прав [PERSON] призвели протиправні дії керівника Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ [PERSON] Крім того, комісією встановлені факти, що мають значення для визначення наявності вини з боку [PERSON], дії якого призвели до незаконного звільнення [PERSON] Начальник Совєтського ВДВС [PERSON] вчинив дисциплінарний проступок, передбачений п.5 ч.2 ст.65 ЗУ «Про державну службу». Неналежне виконання свої посадових обовязків призвело до незаконного звільнення [PERSON] та завдало Головному управлінню матеріальної шкоди у розмірі 33444грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ГТУЮ у Донецькій області майнову шкоду у розмірі 33\~444грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надавши суду відзив на позов, згідно до якого з заявленими обставинами в позовній заяві та правовими підставами не погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного. Так, згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992р, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного з'ясування обставин, яких згідно зі ст.ст.130, 135-3, 137' КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір: якими неправомірними діями и заподіяно і чи шли до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких звело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно ловці заподіяно шкоду. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обовязків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Встановивши при розгляді справи, що шкода заподіяна не лише з вини працівника, до якого пред'явлено позов, але й з вини службових осіб підприємства, установи, організації, суд відповідно має обговорити питання про притягнення їх до участі в справі як співвідповідачів. Вказує, що з листопада місяця 2009р він перебував на посаді заступника начальника Совєтського відділу ДВС Макіївського міського управління юстиції та виконував обовязки начальника цього відділу. Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну виконавчу службу України» головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець призначаються на посаду та звільняються з посади начальником головного управління юстиції в області за поданням заступника начальника районного, районного у місті, міського (міст обласного значення), міськрайонного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби, погодженим із заступником начальника головного управління юстиції в області - начальником управління державної виконавчої служби. Тобто, відповідно до вказаної норми в його повноваження, як начальника відділу ДВС, входить оформлення та направлення лише подання про прийняття чи звільнення державного виконавця. Заяву про звільнення з займаної посади державного виконавця Гараш С.М. надав 04.12.2009р, яка була розглянута ним ([PERSON]В.) та з відповідним поданням скерована до ГУЮ у Донецькій області у порядку, передбаченим ЗУ «Про державну виконавчу службу» в частині призначення або звільнення державного виконавця з займаної посади. Заяву про залишення заяви про звільнення від 04.12.2009р без розгляду гр. [PERSON] надав 14.12.2009р, яка була розглянута та повернута заявнику в день її надання, а також наголошено на необхідності скерувати її самостійно за належністю до ГТУЮ у Донецькій області та звернуто увагу на ч.2 ст.38 Кодексу законів про працю України, яка регламентує, що у разі, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Будь-якого нормативного врегулювання чи іншого закріплення його повноважень щодо обовязків при надходженні заяви про залишення заяви про звільнення без розгляду від працівника, який мав намір звільнитись за власним бажанням та передумав, не передбачено. Звертає увагу, що на обізнаності працівника ГТУЮ у Донецькій області [PERSON], яка на той час здійснювала методичне та інформаційне забезпечення роботи підпорядкованого відділу стосовно проходження державної служби і кадрового менеджменту, щодо існування заяви [PERSON] про залишення заяви про звільнення від 04.12.2009р без розгляду до видання наказу про його звільнення за власним бажанням, за допомогою телефонного спілкування з ним ([PERSON]В.). Після відсутності на роботі у звязку з тимчасовою втратою працездатності [PERSON] приступив до виконання своєї роботи 17.12.2009р та 18.12.2009р, що відображено у табелі використання робочого часу за грудень 2009 року, який підписаний ним ([PERSON]В.) та відповідальною за його складання особою, а також погоджений начальником Макіївського міського управління юстиції. Цей факт встановлено постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.05.2016р по справі №2а/0570/17817/2011. Проте наказом виконуючого обовязки начальника ГУЮ у Донецькій області [PERSON] від 18.12.2009р [PERSON] звільнено із займаної посади за власним бажанням, що також встановлено постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.05.2016р по справі №2а/0570/17817/2011.\~Рішення про\~звільнення [PERSON]\~з займаної\~посади мною\~особисто приймалось у звязку з відсутністю повноважень. В подальшому, не погодившись з таким звільненням, [PERSON] звернувся за захистом своїх прав до суду з позовною заявою з посиланням на порушення ГУЮ у Донецькій області ч.2 ст.38 Кодексу законів про працю України. Рішенням Совєтського районного суду м.Макіївки від 21.07.2010р позов [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволений. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2010р рішення Совєтського районного суду м.Макіївки від 21.07.2010р залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2011р рішення Совєтського районного суду Макіївки Донецької області від 21.07.2010р та ухвала апеляційного суду Донецької області від 13.12.2010р скасовані, а провадження у справі закрито у звязку з тим, що справа не підлягала розгляду в порядку вільного судочинства. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012р у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012р залишена без змін вказана вище постанова суду першої інстанції. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.03.2016р постанова Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012р та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012р скасовані, справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. \~ \~ \~ \~Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.05.2016р позовні вимоги [PERSON] задоволено частково з поновленням на посаді та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В розгляді справи за позовом [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу він ([PERSON]В.) участі не приймав ні як сторона, ні як учасник, будь-яких пояснень з цього приводу не надавав. Про існування вказаного судового рішення йому стало відомо лише при вирішенні питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності в листопаді 2017 року. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли зокрема: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, що закріплено в п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України. Пункт 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992р, розяснює: застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок но відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, \~ \~ \~ \~організації \~ \~ \~ \~у зв'язку з оплатою \~ \~ \~ \~незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Вказує, що наказ про звільнення [PERSON] був підписаний та виданий виконуючим обовязки начальника \~ \~ \~ \~ГУЮ у Донецькій області [PERSON], тому вважає, що саме ця особа повинна нести повну матеріальну відповідальність у відповідності до вимог ст.134 КЗпП України. При викладених вище обставинах він ([PERSON]В.), як виконуючий обовязки начальника Совєтського відділу ДВС Макіївського МУЮ, не наділений повноваженнями видавати наказ про звільнення державних виконавців, не приймав рішення про незаконне звільнення [PERSON], а навпроти 17.12.2009р та 18.12.2009р допустив останнього до виконання своїх обовязків, тому є неналежним відповідачем за заявленим позовом. Просить відмовити у задоволенні позову ГТУЮ у Донецькій області. Суд заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності , знаходить заявлений позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 02.11.2009 року по 21.08.2012 року працював на посаді заступника начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції. З 22.08.2012 року працює на посаді начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Як вбачається з акту про результати службового розслідування стосовно [PERSON], начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби м. Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 15.11.2017 року, затвердженого в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 20.11.2017 року [PERSON], комісія дійшла висновку про те, що [PERSON] вчинено дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу ( невиконання або неналежане виконання посадових обовязків, актів органі державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників , прийнятих у межах їхніх повноважень). Неналежне виконання [PERSON] своїх посадових обовязків призвело до незаконного звільнення [PERSON] та завдало головному управлінню матеріальної шкоди у розмірі 33\~444,00 грн. Як вбачається з висновку за результатами проведення дисциплінарного провадження стосовно [PERSON], начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби м. Макіївки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.11.2017 року, за результатами проведення дисциплінарного провадження, комісія встановила, що [PERSON], вчинено дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 5 частини другої статті 65 Закону ( невиконання або неналежне виконання посадових обовязків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень), що призвело до незаконного звільнення [PERSON] та завдало головному управлінню матеріальної шкоди у розмірі 33444,00 грн.

Outcome: dismissed