Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

11.05.2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18.12.2010 з [PERSON] В обґрунтування позову посилається на те, що спільне життя не склалося через те, що у неї з чоловіком різні характери та погляди на життя, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги один до одного. Шлюбні відносини між ними припинені в квітні 2017 року і з цього часу вони проживають окремо. 07.06.2017 ухвалою судді відкрито провадження у справі. 30.06.2017 відповідачем [PERSON] подано заяву про надання строку для примирення протягом 6 місяців. Ухвалою суду від 30.06.2017 клопотання відповідача [PERSON] задоволено та надано подружжю шестимісячний строк для примирення до 31.12.2017. Провадження у справі на цей строк було зупинено. 09.01.2018 ухвалою судді поновлено провадження у справі. 07.02.2018 позивач [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про прискорення розгляду справи, у зв'язку з тим, що з серпня 2017 року вона проживає однією сім'єю з іншим чоловіком, з яким чекає народження спільної дитини. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши обґрунтування сторони позивача та пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.12.2010. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з'ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. Зазначені обставини підтверджені поясненнями сторін. Крім того, позивач з серпня 2017 року проживає однією сім'єю з іншим чоловіком та очікує на народження дитини. Вагітність позивача підтверджується довідкою від 23.01.2018, виданою Київським міським пологовим будинком № 3. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя до збереження сім'ї не призвели, з огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки фактично створила нову сім'ю, й відповідач за таких обставин погоджується, що зберегти шлюбу неможливо. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved