Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

10 лютого 2015 року позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] . про надання дозволу на виїзд дитини за межі України, де третьою особою є Орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після розлучення вона разом з донькою проживала окремо, відповідача бачила час від часу, при цьому з дитиною відповідач взагалі не спілкувався. На даний час, вона разом з донькою проживає в мікрорайоні «Східний» в місті Маріуполі. Після обстрілу мікрорайону, 24 січня 2015 року, постраждав її будинок, дитина постійно знаходиться в стресовому стані. На даний час обстріли не закінчуються, вона постійно боїться за життя дитини та за своє життя. Після кожного вибуху, або гучного стуку, дитина знаходиться в стресовому стані. Оскільки всі родичі у неї находяться за межами України, то вона разом з донькою вирішила поїхати з України в Білорусію, доки не припиняться бойові дії. У зв'язку з тим що з батьком зв'язатися не має можливості, місце його перебування не відомо, позивачка просить суд дозволити вивезти малолітню [PERSON] за межі України без дозволу батька. В подальшому позивачкою було уточнено позовні вимоги згідно яких вона просить суд дозволити їй вивезти малолітню [PERSON] за межі України в Білорусію без дозволу батька в період з лютого 2015 року по липень 2015 року. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги, та пояснила, що після обстрілу мікрорайону «Східний» 24 січня 2015 року, її донька та вона сама дуже злякалися. Зараз і вона і її донька знаходяться в стресовому стані. На території України у неї не має близьких родичів куди б вона могла поїхати з донькою, всі родичі знаходяться в Білорусії. Вона сама намагалася розшукати батька дитини, однак номер його мобільного телефону не відповідає, батьки які проживають в сусідньому будинку, повідомляють що він ще на початку 2014 року поїхав на заробітки до Росії, і більше з ним не має ніякого зв'язку. Переїжджати на постійне місце проживання до Білорусії вона не бажає, намагається лише зберегти здоров'я та життя своєї дитини. Після закінчення антитерористичної операції зобов'язується повернутися в Україну разом з донькою. Просить суд дозволити вивезти малолітню [PERSON] за межі України в Білорусію без дозволу батька в період з лютого 2015 року по липень 2015 року. Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно актів КК «Східна» вручити повістку не надається можливим у зв'язку з відсутністю останнього за місцем проживання. Представник третьої особи органа опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації міста Маріуполя - Шестак В.В. діюча на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву с проханням розглядати справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вислухав пояснення сторін, розглянув матеріали справи надійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя, [PERSON] народилася [INFO], про що 5 жовтня 2004 року було зроблено відповідний актовий запис № 779. Батьками було записано [PERSON] та [PERSON]. ( а.с.6) Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 лютого 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінити на дошлюбне - [PERSON]. ( а.с.7) Згідно копії особового рахунку № [NUMBER] виданого ККП КК «Східна» [PERSON], [INFO] зареєстрований в [ADDRESS]. Згідно актів ККП КК «Східна» від 16 лютого 2015 року та 23 лютого 2015 року, вручити судові повістки [PERSON] не надається можливим у зв'язку з його відсутністю за місцем проживання. Згідно до ч.2 ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч.1 ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на свободу пересування, ч.3 цієї ж статі передбачено, що фізична особа, яка є громадянином України, має право на вільний самостійний виїзд з межі України, згідно до п.3 ч.3 цієї ж статі, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Як вбачається з п.п. 5 п.3 ч.2-2 Правил перетину державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, із доповненнями, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року №932, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови КМ України від 27 січня и 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду. Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що тимчасовий виїзд дитини сприятиме як найкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини, створенню належних матеріально-побутових та психологічних умов для виховання, відпочинку, лікуванню дитини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] На підставі ч.2 ст. 154 Сімейного Кодексу України, ч.1,ч.3 ст.313 Цивільного Кодексу України, п.п. 5 п.3 ч.2-2 Правил перетину державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»у

Outcome: approved