Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

11.11.2015 року до суду надійшов вищевказаний позов, вимоги якого уточнювались у процесі розгляду справи і в якому позивач, посилаючись на порушення свого права власності, просить вселити його в квартиру [ADDRESS]. Визначити порядок користування цією квартирою, за яким йому виділити в окреме користування кімнати жилими площами: 17,1 кв. м. і 13,1 кв. м. з лоджією, на яку є вихід з цієї кімнати, а відповідачці виділити в окреме користування кімнати жилими площами: 12,02 кв. м. і 10 кв. м. з лоджією, на яку є вихід з цієї кімнати. Коридор, кухню, вбиральню і ванну кімнату, позивач просив залишити в спільному користування його та відповідачки. Також, позивач просить зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди в користуванні виділеними йому жилими приміщеннями квартири. У судовому засіданні позивач позов підтримав і просив про його задоволення. Відповідачка в судове засідання не з'явилась і доказів про поважність причин своєї неявки, суду не надала, хоча про час і місце розгляду справи, неодноразово повідомлялась належним чином за місцем своєї реєстрації, що підтверджується наявними в матеріалах справи, письмовими доказами. Позивач вважає, що відповідачка не з'явилась у судове засідання без поважних причин і не заперечував проти заочного розгляду справи. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті заочно за відсутності відповідачки. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2003 року, сторони по даній справі та [PERSON] купили в рівних частинах кожний, квартиру [ADDRESS]. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії нотаріально посвідченого договору дарування 1/3 частини квартири від 21.07.2004 року, позивач отримав від [PERSON] у дар 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], остання складається з чотирьох ізольованих одна від одної кімнат жилими площами: 12,02 кв. м., 10 кв. м. з лоджією, на яку є вихід з цієї кімнати, 17,1 кв. м., 13,1 кв. м. з лоджією, на яку є вихід з цієї кімнати. Квартира має коридор, кухню, ванну кімнату і вбиральню. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 358 ЦК України, 1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 4. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вказують позивач, відповідачка чинить йому перешкоди у вселенні в спірну квартиру. Відповідачка цих доводів позивача, конкретними правовими доказами не спростувала. Тому, позовні вимоги про вселення позивача у спірну квартиру, суд вважає обґрунтованими. Житлова площа квартири становить: 52,4 кв. м.. 1/3 частини жилої площі квартири, становить: 52,4 : 3 = 17,46 кв. м. (з урахуванням математичного округлення). Відповідно до правовстановлюючих документів на спірну квартиру, позивачу на праві власності належить 2/3 частини спірної квартири, а відповідачці на праві власності належить 1/3 частина цієї квартири і позивач відповідно має право власності на 34,92 кв. м. жилої площі квартири, а відповідачка має право власності на 17,46 кв. м. жилої площі квартири (з урахуванням математичних округлень). Позивач просить виділити йому в окреме користування: 17,1 кв. м. + 13,1 кв. м. = 30,2 кв. м. - жилої площі квартири, а відповідачці виділити в окреме користування: 12,02 кв. м. + 10 кв. м. = 22,02 кв. м. - жилої площі квартири. У разі визначення порядку користування спірною квартирою за варіантом про який просить позивач, його жила площа, на яку він має право відповідно до правовстановлюючих документів, зменшиться на 34,92 кв. м. - 30,2 кв. м. = 4,72 кв. м., а жила площа відповідачки збільшиться на 22,02 кв. м. - 17,46 кв. м. = 4,56 кв. м.. Позивач не заперечує проти зменшення його житлової площі при визначенні порядку користування спірною квартирою за запропонованим ним варіантом. Вказане відповідно збільшення та зменшення жилої площі, є незначним і не перешкоджає в даному конкретному випадку, визначенню порядку користування спірною квартирою за варіантом, про який просить позивач. Крім того, саме по собі визначення порядку користування спірною квартирою, не тягне за собою відповідного збільшення та зменшення часток у праві власності на спірну квартиру. Частки сторін у праві власності на спірну квартиру, залишаються незмінними. Сторони по справі, як співвласники, не змогли у позасудовому порядку домовитись про порядок користування спірною квартирою. Відповідачка не спростувала позовних вимог позивача, щодо визначення порядку користування спірною квартирою за запропонованим позивачем варіантом. Тому, позовні вимоги про визначення порядку користування жилим приміщенням спірної квартири, суд вважає обґрунтованими. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На час розгляду справи, позивачем не надано суду конкретних правових доказів, що після визначення судом порядку користування спірною квартирою, відповідачка буде в майбутньому чинити позивачу перешкоди в користуванні виділеними позивачу в окреме користування жилими приміщеннями. У зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги про зобов'язання відповідачки не чинити позивачу перешкоди в користуванні виділеними позивачу в окреме користування жилими приміщеннями, не доведеними правовими доказами, а тому, ці позовні вимоги задоволенню не підлягають. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Оскільки позов частково задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача, підлягають стягненню, понесені позивачем судові витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено дві позовні вимоги позивача немайнового характеру. Розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачки, суд визначає за ставками судового збору, які діяли на час подання позову до суду. На час подання позову до суду, позивач за діючими на той час ставками судового збору, двома платежами за дві позовні вимоги немайнового характеру, сплатив: 243,60 грн. + 243,60 грн. = 487,20 грн. - судового збору.

Outcome: partial