Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 25 жовтня 2000року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 2/5 часток житлового будинку, що розташований за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Спаська, 59.Обидві сторони виконали всі умови договору відповідач передав їй у власність зазначену вище частину будинку, а вона її прийняла та сплатила відповідачеві ціну, обумовлену договором. У теперішній час вона не може зареєструвати за собою право власності на зазначене нерухоме майно, оскільки 10 листопада 2000 року [PERSON] помер, а спадкоємці в останнього відсутні. Посилаючись на викладене, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати за нею право власності на вказану частку житлового будинку. Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки свого представника відповідач суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, а також інвентарну справу на спірний будинок, суд дійшов такого. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 22 листопада 1999 року державним нотаріусом Другої очаківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1844, [PERSON] є спадкоємцем 1/2 частки майна [PERSON], яка померла 08 квітня 1999 року, що складається з 1/5 частки житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Енгельса (після зміни назви Спаська), 59 (а. с. 9). З нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14 грудня 1999 року (а. с. 7), вбачається, що [PERSON] придбав у [PERSON] 1/5 частку вказаного вище житлового будинку. Співвласницею іншої 3/5 частки є позивачка [PERSON] (а. с. 10). В судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 2000 року між позивачкою та [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж 2/5 часток житлового будинку і останній отримав від неї суму коштів, обумовлену договором. З показань допитаних в якості свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в їх присутності [PERSON], одержавши від відповідачки кошти за частину будинку, передав їй правовстановлюючі документи на будинок та ключі, пообіцявши у найближчому майбутньому оформити договір купівлі-продажу у нотаріуса, однак через два тижні помер. З дня укладення угоди позивачка постійно проживає у вказаному будинку, доглядає за ним, робить поточний ремонт. Як вбачається з наданої на запит суду копії актового запису про смерть, [PERSON] помер 10 листопада 2000 року (а. с. 32). Згідно з повідомленням Першої очаківської державної нотаріальної контори № 476/01-09 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 44207849 від 17 червня 2016 року, наданих на запит суду, вбачається що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась (а. с. 34, 35). Суд вважає, що правове врегулювання предмету цього спору має визначатись як за нормами ЦК України, так і за нормами ЦК УРСР 1963р., оскільки ЦК України не має зворотної сили і поширюється на відносини, що виникли після введення його в дію. Відповідно до положень ст. 47 ЦК УРСР 1963р., нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно зі ст.ст. 124, 153 ЦК УРСР 1963р., договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах, зокрема, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про повне виконання [PERSON] та [PERSON] умов договору купівлі-продажу частини житлового будинку. Нормами діючого ЦК України, зокрема, ч. 2 ст. 218 також передбачено, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. На час розгляду справи здійснити нотаріальне посвідчення спірної угоди неможливо, оскільки продавець [PERSON] помер, спадкоємці в останнього відсутні, а тому у суду є підстави для визнання спірної угоди дійсною. Відповідно й вимога позивачки про визнання за нею права власності на частину спірного будинку є обґрунтованою, оскільки це право виникло в неї внаслідок укладення договору купівлі-продажу. Проаналізувавши викладені обставини, суд бере до уваги наявність волі померлого [PERSON] на передачу позивачці права на частку житлового будинку, той факт, що остання позбавлена можливості іншим шляхом реалізувати своє право власності на спірне майно, і приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved