Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

12.04.2016 року до суду звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті особи в певний час. В заяві заявник посилалася на те, що у березні 2016 року від сусідів їй стало відомо про смерть її батька [PERSON] 01.08.2015 року і поховання батька на Козачому кладовищі м. Макіївка, встановлення факту смерті батька їй необхідно для отримання спадку та зняття батька з пенсійного обліку, факт смерті батька підтверджується довідкою про смерть №13-114/339 від 15.04.2016 року, їй відмовлено у реєстрації смерті батька з посиланням на те, що не надано документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу, посилаючись на ст.257-1 ЦПК України прохає встановити факт смерті її батька [PERSON] 01.08.2015 року. У судовому засіданні заявник заяву підтримала, суду пояснивши, що у березні 2016 року від сусідів їй стало відомо про смерть її батька [PERSON] 01.08.2015 року і поховання батька на Козачому кладовищі м. Макіївка, встановлення факту смерті батька їй необхідно для отримання спадку та зняття батька з пенсійного обліку, факт смерті батька підтверджується довідкою про смерть №13-114/339 від 15.04.2016 року, їй відмовлено у реєстрації смерті батька з посиланням на те, що не надано документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу, посилаючись на ст.257-1 ЦПК України прохає встановити факт смерті її батька [PERSON] 01.08.2015 року. Представник заінтересованої особи: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області [PERSON] суду пояснила, що заявнику було відмовлено у реєстрації смерті її батька, так як не надано документа, передбаченого законом для реєстрації смерті в органах державного РАЦСу, і рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті, вважає, що заява підлягає задоволенню. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 10.02.1936 року в с. Новодарівка Гуляйпільського району Запорізької області народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ДНР № 002711, виданого 05.08.2015 року керівником органу державної реєстрації актів громадянського стану. 14.07.1976 року народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON], що підтверджується оригіналом свідоцтва про її народження серії І-НО №291750, виданого 23.07.2002 року завідуючим відділу записів актів громадянського стану (а.с.8). 23.07.2002 року [PERSON] змінила прізвище на Шаповалова, що підтверджується довідкою від 23.07.2002 року. 01.08.2015 року у [ADDRESS] помер [PERSON], що підтверджується довідкою про смерть №13-114/339 від 15.04.2016 року. 02.08.2015 року на кладовищі с. Червона Гірка м. Макіївка Донецької області був похований [PERSON], що підтверджується довідкою від 22.04.2016 року. 12.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області заявнику повідомлено про неможливість реєстрації смерті її батька з підстави невідповідності оригіналу довідки про смерть №13-114/339 від 15.04.2016 року формі, встановленої законом. Суд, задовольняючи заяву, виходить з наступного: Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно до ч.2 п.5 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 п.8 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абзац 2 ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що до суду звернулася заявник, яка є донькою померлого, яка позбавлена можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку після свого батька, з заявою про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме в м. Макіївці Донецької області, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як їй відмовлено у державній реєстрації смерті її батька в зв`язку з ненаданням лікарського свідоцтва про смерть батька, а вона позбавлена можливості отримати лікарське свідоцтво про смерть батька. Суд вважає, що факт того, що [PERSON], [INFO], народився с. Новодарівка Гуляйпільського району Запорізької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: Україна [ADDRESS], помер 01.08.2015 року у [ADDRESS], причина смерті: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз Н2Б, гіпертонічна хвороба ІІ, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується безпосередньо поясненнями заявника, а також побічно довідкою про смерть №13-114/339 від 15.04.2016 року, довідкою про поховання від 22.04.2016 року. Суд при встановленні факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, керується розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення відповідно до якого м. Макіївка Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.14 глави 4 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі Loizidou v Turkey, а також у справі Cyprus v Turkey, а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі Mozer v Republic of Moldova and Russia, Haseu and Others v Moldova and Russia, де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальнішіх прав, що їм належить. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника суд виходить з дотримання вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Встановлення даного факту породжує правові наслідки, а саме відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України внаслідок смерті відкривається спадщина після померлого, що надає заявнику право на спадкування за законом після померлого батька, а тому даний факт є фактом, що має юридичне значення. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що грунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими суду доказами. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. А тому ухвалене судом рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст.257-1 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. А тому оскарження рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не зупиняє його виконання.

Outcome: approved