Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

10.08.2021 року позивачка [PERSON] , в особі представника адвоката Зятковського Т.В., звернулася до суду з позовом відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів у розмірі 87346,68 грн, а також стягнення суми понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позову, зазначила, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 18.03.2015 року у справі № 484/614/15-ц з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.02.2015 року і до повноліття сина, до 13.10.2031 року. Однак, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів за ним утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2021 року становить 87346,68 грн. Ухвалою суду від 12.08.2021 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 29.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки; вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити позов; проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив; заяв, клопотань, відзиву із запереченнями на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлено, відповідно до вимог\~ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За одночасного існування умов, визначених ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. У відповідності до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Дане підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.10.2013 року виконавчим комітетом Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.6). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 18.03.2015 року у справі № 484/614/15-ц з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.02.2015 року і до повноліття сина, до [INFO] . Однак, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів за ним утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2021 року становить 87346,68 грн (а.с.7). На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2/484/492/15 від 31.03.2015 року, згідно якого 03.04.2015 року Відділом державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції в Миколаївській області було відкрито виконавче провадження № 47119907 з його примусового виконання. Відповідач, не зважаючи на наявність обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини, сплачував їх не своєчасно та не в повному обсязі, а з січня 2019 року взагалі припинив їх сплачувати позивачці. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 28.07.20210 року, складеного старшим державним виконавцем Первомайського відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Добровольською О.Ю., у відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.07.2021 року становить 87346 грн 68 коп. (а.с. 9-11). Відповідно до ч.1\~ст.196 Сімейного кодексу України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена\~ст. 196 Сімейного кодексу України\~відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому\~Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Виходячи з розрахунку один відсоток від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, станом на 01.07.2021 року загальна сума пені, нарахованої відповідачеві, становить 696 631 грн 82 коп. (а.с.11). Проте, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 196 СК України, розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а відтак розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 87346 грн 68 коп. Відповідно до частини першої\~\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За приписами\~ст. 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) встановив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1\~ст. 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Обставини, на які посилається позивач на підставу своїх вимог, не спростовані відповідачем, який не скористався процесуальним правом подати відзив (заперечення проти позову) та докази на спростування заявлених позовних вимог, а тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які наявні в матеріалах справи. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, а тому позов в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до вимог\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Дослідивши Договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів у суді від 22.07.2021 року (а.с.15-16), судом встановлено, що між адвокатом та клієнтом (позивачкою) було обумовлено сплату гонорару у фіксованій сумі 5000 грн. Вказані кошти позивачкою було в повному обсязі сплачено адвокату до підписання Договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів у суді від 22.07.2021 року, про що зазначено в п. 3.4. цього договору. Тому, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги. Оскільки позивача відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~звільнено від сплати судового збору, то з відповідача необхідно стягнути в дохід Держави судовий збір відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved