Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

11 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля» про стягнення боргу. Посилається на те, що 01.06.2018 року між [PERSON] та ТзОВ «Воля», в особі голови ліквідаційної комісії Банара Володимира Петровича, був укладений договір позики № 1 (поворотної фінансової допомоги). Згідно умов вказаного договору позивач надав відповідачу позику (поворотну допомогу) в розмірі 25000,00 грн. для погашення заборгованості по сплаті податків і зборів, а відповідач зобов`язувався повернути вказану суму до 20.06.2018 року. Позивачем були внесені кошти готівкою касу підприємства. Вказує, що станом на 10.04.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Воля» має сплатити [PERSON] загальний борг в сумі 34858,61 грн., з яких 25000,00 грн. - сума основного боргу; 7325,00 грн. - пеня за несвоєчасне повернення позики; 1931,56 грн. - інфляційні; 602,05 грн. - 3% річних. На підставі вищевикладеного просить стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля» на користь [PERSON] заборгованість за договором позики № 1 (поворотної фінансової допомоги) від 01.06.2018 року в сумі 34858 (тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 61 коп., з яких: 25000,00 грн. - сума основного боргу; 7325,00 грн. - пеня за несвоєчасне повернення позики; 1931,56 грн. - інфляційні; 602,05 грн. - 3% річних. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але від його адвоката Мацьоцького О.І. до суду надійшло клопотання в якому він позовні вимоги підтримує просить справу розглянути без участі позивача. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але від нього на адресу суду надійшла заява в якій він позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглянути без представника ТзОВ «Воля». Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 червня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОЛЯ» було укладено договір позики № 1 (поворотної фінансової допомоги), у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн. з кінцевим терміном повернення до 20.06.2018 року. Підтвердженням отримання коштів відповідачем є квитанція ТзОВ «ВОЛЯ» до прибуткового касового ордеру № 1 від 01 червня 2018 року. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що станом на 10.04.2019 року відповідач умови договору позики № 1 (поворотної фінансової допомоги) від 01.06.2018 року не виконав, борг позивачу [PERSON] не повернув, тобто має заборгованість за основним боргом в сумі 25000,00 грн. Крім того, згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Тобто сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 1.2. договору позики № 1 (поворотної фінансової допомоги) від 01.06.2018 року відповідач ТзОВ «ВОЛЯ» зобов`язався повернути позивачу [PERSON] грошові кошти у сумі 25000 грн. до 20.06.2018 року, тобто строк виконання відповідачем по поверненню коштів закінчився, а тому з нього слід стягнути 3 % річних від простроченої суми, індекс інфляції та пеню. Судом встановлено, що 3 % річних від простроченої суми становлять 602,05 грн. (25000,00 грн.(сума боргу) * 3% * 293 дні : 365 днів : 100 %). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз.1 п.18 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом ст.552, ч.2 ст.625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від14 листопада 2006 року № 519). Відповідно правового висновку Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474 цс16 за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Таким чином, індекс інфляції за весь час прострочення становить 1,077262331793096% (липень 2018 року - 0,993 * серпень 2018 року - 1,000 * вересень 2018 року - 1,019 * жовтень 2018 року - 1,017 * листопад 2018 року - 1,014 * грудень 2018 року - 1,008 * січень 2019 року - 1, 010 * лютий 2019 року - 1,005 * березень 2019 року - 1,009), тобто 1931,56 грн. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; За змістом статей 549-551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно п. 4.2. договору позики № 1 (поворотної фінансової допомоги) від 01.06.2018 року у випадку виникнення простроченої заборгованості за договором позики або процентів більше ніж на п`ять днів, нараховується пеня в розмірі 0,1% за кожен день прострочення від суми платежу основного боргу з 21.06.2018 року та сплата основного боргу проводиться з врахуванням індексу інфляції до моменту повного погашення заборгованості. Таким чином, пеня за кожен день прострочення становить 7325,00 грн. (25000 грн. (сума боргу) * 0,1 % * 293 днів : 100%). Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля» с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області про стягнення боргу підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики № 1 (поворотної фінансової допомоги) від 01.06.2018 року в сумі 34858 (тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 61 коп., з яких: 25000,00 грн. - сума основного боргу; 7325,00 грн. - пеня за несвоєчасне повернення позики; 1931,56 грн. - інфляційні; 602,05 грн. - 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, суд вважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 384,20 грн. сплаченого судового збору при поданні позову до суду. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 384,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved