Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

10.08.2020р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору і додаткових угод (а.с. 2-6). Ухвалою судді Наумової О.С. від 12.08.2020р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві був наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 28). 14.08.2020р. позивач усунув недоліки позовної заяви, подав уточнену позовну заяву до [PERSON] і ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання недійсним кредитного договору і додаткових угод (а.с. 29-32). Ухвалою судді Наумової О.С. від 14.08.2020р. відкрито провадження по справі та розгляд справи відповідно до ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 33). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.07.2004р. він уклав з ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого потім став ПАТ «Кредитпромбанк», кредитний договір №05/95-ПКЛ-2004, яким встановлені порядок і умови надання банком в майбутньому кредитів в рамках кредитної лінії в іноземній валюті в межах загальної суми 250 000 доларів США зі строком користування до 27.07.2007р. з процентної ставкою в розмірі 15% річних. 11.02.2005р. укладено додаткову угоду № 1, якою кредитна лінія збільшена до 400 000 доларів США та збільшена процентна ставка до 15.4% річних. 09.11.2006р. укладена додаткова угода №05/95-ПКЛ-2004_ДУ2, якою кредитна лінія збільшена до 1 300 000 доларів США, встановлений строк користування кредитом до 08.11.2011р. і зменшено процентну ставку до 14,5% річних. Крім того, кредитний договір був укладений у новій редакції. 15.08.2008р. укладена додаткова угода №05/95-ПКЛ-2004_ДУЗ, якою збільшена проценту ставку до 16% річних. Право вимоги за кредитним договором неодноразово відступалося. Так, 16.01.2020р. ПАТ «Дельта Банк» уклало з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» договір №2130/К купівлі-продажу майнових прав, за яким відступило право вимоги за кредитним договором №05/95-пкл-2004 від 29.07.2004р., а також іпотечним договором №05/05-ІП-2004 від 29.07.2004р., укладеними між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] 22.01.2020р. між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» і [PERSON] укладений договір купівлі-продажу прав вимоги №2201/1, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відступило на користь [PERSON] право вимоги за кредитним договором №05/95-пкл-2004 від 29.07.2004р. та іпотечним договором №05/05-ІП-2004 від 29.07.2004р. укладеними між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] . Позивач вважає, що кредитний договір разом із додатками містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним. Зміст і умови кредитного договору були розроблені працівниками банку, позичальник був позбавлений можливості вносити свої зміни до змісту кредитного договору, мусив погодитись лише на запропоновані банком умови. У договорі відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для позичальника: не надано у письмовому вигляді інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Відповідачем не дотримано вимоги ч. 4 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний був повідомити споживача у письмовій формі зокрема про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено правила збору та використання інформації щодо споживача як на стадії укладення договору споживчого кредиту, так і в процесі його виконання. Положення частин 4-11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. Таким чином, не надавши необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про отриману продукцію та валютні ризики позивача, його було поставлено в нерівні з банком умови. З урахуванням викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», просив визнати недійсними з моменту його укладення: кредитний договір №05/95-ПКЛ-2004 від 29.07.2004 року, додаткову угоду №1 від 11.02.2005 року, додаткову угоду №05/95-ПКЛ-2004_ДУ2 від 09.11.2006 року, додаткову угоду №05/95-ПКЛ-2004_ДУЗ від 15.08.2008 року укладені між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником, якого є [PERSON] . Відповідач \~ПАТ «Кредитпромбанк» правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався у порядку, встановленому ст. 178 ЦПК України, не дивлячись на те, що ухвала про відкриття провадження була направлена йому і отримана 04.09.2020р. (а.с. 37). Однак станом на день прийняття рішення відповідач відзив на позовну заяву не надав 08.09.2020р.\~від відповідача\~ [PERSON] \~надійшли пояснення (а.с. 35), у яких вона зазначила, що дійсно 22.01.2020р. вона уклала з ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» договір купівлі-продажу прав вимоги №2201/1, на підставі якого їй відступлене право вимоги за кредитним договором №05/95-пкл-2004 від 29.07.2004р., укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] , а також іпотечним договором №05/05-1П-2004 від 29.07.2004 р., укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за вказаними кредитним договором та іпотечним договором на підставі укладеного 16.01.2020р. договору №2130/К купівлі-продажу майнових прав з ПАТ «Дельта Банк». Просила розглянути дану справу згідно законодавства. Від представника позивача адвоката Чміль Ю.В. (діє на підставі ордеру від 01.08.2020р. (а.с. 40) 29.09.2020р. надійшла заява, у якій представник просила розглянути справу за наявними у ній матеріалами (а.с. 41). Враховуючи категорію спору, надані відповідачем пояснення, з яких видно, що відповідач [PERSON] віднесла рішення на розсуду суду, обізнаність відповідача - ПАТ «Кредитпромбанк» про наявність віднесеного на вирішення суду даного спору, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 274 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). При розгляді справи встановлено такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. 29.07.2004р. між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] укладений кредитний договір №05/95-ПКЛ-2004, відповідно до умов якого банк відкриває кредитну лінію в іноземній валюті в межах загальної суми 250 000 доларів США зі строком користування до 27.07.2007р. з процентної ставкою в розмірі 15% річних (а.с. 7-8). Відповідно до п. 3.5 договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період наявності простроченої заборгованості за кредитами та процентами. Згідно з п. 3.7. позичник зобов`язаний сплатити банку комісію за відкриття кредитної лінії у розмірі 50,0 гривень у день підписання цього договору на рахунок банку. Відповідно до п. 4.1. договору банка має право у разі недотримання клієнтом умов цього договору вимагати його дострокової припинення, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, а також звернути стягнення на предмет застави, згідно з договором іпотеки № 05/05-111-2004 від 29.07.2004р. Згідно зі п.п. 7.1. 7.6. «Особливі умови» у разі зміни економічної ситуації, кредитної політики у державі, кон`юнктури ринку, банк має право змінити умови цього договору за згодою сторін. Банк письмово інформує клієнта про зміни умов цього договору рекомендованим листом не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дня введення у дію нових умов. У разі згоди клієнта на зміни умов договору, оформлюється додаткова угода, яку підписують обидві сторони. У разі незгоди клієнта із пропонованими умовами цей договір припиняється, а клієнт зобов`язаний повністю повернути кредити і сплатити нараховані за ними проценти. Строк дії цього договору встановлюється з дня його підписання до повного повернення клієнтом кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, а за наявності простроченої заборгованості - і пені за несвоєчасне погашення кредитів і сплату процентів. Позивач вважає, що кредитний договір разом (і додаткові угоди) містять умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача. Ціна кредитного договору це є обумовлені проценти за користування кредитом. Істотна умова договору споживчого кредиту, як ціна кредитного договору має місце як при укладенні договору так і при його виконанні. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції на момент укладення кредитного договору), як спеціального Закону, який регулює кредитні правовідносини, - договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Істотна умова кредитного договору (ціна договору) щодо визначення щомісячної суми мінімально необхідного платежу, без визначення суб`єктивного права позичальника знати на що ця сума буде потрачена та не виконання відповідного обов`язку банком щодо визначення в цьому платежі розміру процентів та окремо розміру тіла кредиту є несправедливою та такою що суперечить принципам цивільного права. Цей висновок узгоджується з правовою Позицією Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на момент укладення кредитного договору) умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, то вони повинні бути відшкодовані винною особою у повному обсязі. Згідно із п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців. Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Якщо внаслідок застосування умов такого договору споживачеві завдано збитків, вони мають бути відшкодовані винною особою в повному обсязі. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п.4) роз`яснено, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною 1 ст. 215 ЦК України. При вирішенні питання щодо порушеного права споживача у разі порушення банком істотної умови кредитного договору, як його ціна, то слід виходити з того, що встановлений факт дисбалансу зарахування відсотків та тіла кредиту на шкоду споживача, - є порушенням прав споживача, як при укладенні кредитного договору, оскільки ці умови обумовленні в кредитному договорі, що ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов`язаннях, які повинні бути рівними відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», так і є порушенням прав споживача при виконанні кредитного договору, оскільки зобов`язання повернути суму кредитних коштів, яка включає в собі незаконне та несправедливе нарахування відсотків та тіла кредиту на шкоду споживача, тобто в розмірі, який не відповідає вимогам п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, а саме: загальним засадам цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності, що призводить до примусу виконання споживачем кабального, непосильного кредитного зобов`язання у порівнянні з виконаним зобов`язанням банку щодо надання кредитних послуг. В оспорюваному кредитному договорі від 29.07.2004р. немає відомостей щодо загальної вартості кредиту, договір не містить графіка платежів. Таким чином під час укладання кредитного договору банком не надана позичальникові повна та об`єктивна інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту. Окрім того, договір не містить строку його дії, вказано лише, що він встановлюється з дня його підписання і до повного повернення клієнтом кредитів. У п. 7.1. договору передбачено право банку в односторонньому порядку ініціювати зміну його умов в залежності від економічної ситуації, кредитної політики у державі, кон`юнктури ринку, а в разі відмови споживача від підписання договору, припинити договір із встановленням обов`язку клієнта повністю повернути кредити і сплатити нараховані за ними проценти. А п. 4.1. договору містить умови про дострокове припинення договору, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів, звернення стягнення на предмет застави, згідно з договором іпотеки - у разі недотримання клієнтом умов договору. Отже, фактично при незгоді клієнта зі змінами умов договору, запропонованими в односторонньому порядку, банк має право розірвати договір, вимагати дострокового повернення кредиту, відсотків за користування ним та звертати стягнення на предмет іпотеки. Тобто, такі умови договору дає право банку змінювати відсоткову ставку на власний розсуд. 11.02.2005р. між сторонами укладена додаткова угоду № 1, якою кредитна лінія лише збільшена до 400 000 доларів США, процентна ставка збільшена до 15,4% річних (а.с. 13), інші умови договору залишені без змін. 09.11.2006р.\~між сторонами\~укладена додаткова\~угода №05/95-ПКЛ-2004_ДУ2,\~якою кредитний\~договір був\~укладений у\~новій редакції (а.с. 9-10). Предметом договору\~є відкриття\~банком позичальникові відновлювальної кредитної лінії до 1 300 000 доларів США під 14,5 % річних, зі стоком користування кредитом до 08.11.2011р. Згідно із п. 1.6. додаткової угоди від 09.11.2006р. у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за цим договором (відносно своєчасності та/або повноти сплати процентів і повернення кредитів), розмір процентної ставки збільшується на 0,25 % процентів річних, починаючи з розміру, встановленого п. 1.3. цього Договору (14,5 % річних). У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов цього пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов`язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі. Згідно із п. 3.7. договору у новій редакції позичальник зобов`язаний за порушення строків повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 2.4 цього договору, від суми простроченого платежу. Відповідно до 3.8. позичальник зобов`язаний надавати, у разі необхідності, додаткову заставу банку для повного покриття наданих сум кредитів та процентів за користування ними. Згідно із п. 3.9. договору позичальник зобов`язаний надавати на вимогу банку протягом 3х робочих днів будь-які документи, що містять відомості, які можна використовувати для оцінки фінансового стану позичальника, а також для визначення стану предмету застави. У відповідності до п. 3.11. позичальник зобов`язаний сплатити банку комісію за касове обслуговування в розмірі 32 825,00 грн. на рахунок банку у день надання позичкових коштів. Згідно із п. 3.12. договору у новій редакції за ненадання банку у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов`язковість надання яких передбачено пунктами 3.5, 3.8, 3.9, 3.10 цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 3% від загальної суми отриманих кредитних коштів згідно з цим договором. Відповідно до п. 3.14. позичальник не може без попередньої письмової згоди банку укладати правочини щодо одержання позичальником нових позик і кредитів. Згідно із п. 3.16. договору позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та сплатити проценти за користування ними, у разі невиконання зобов`язань, передбачених цим договором. Відповідно до п. 3.17. договору позичальник зобов`язаний щорічно, а також на вимогу банку надавати довідку з місця роботи, декларацію про доходи та/або інші документи, що підтверджують доходи позичальника за останні 3 місяці. Надавати на вимогу банку протягом 3-х робочих днів будь-які документи, що містять відомості, які можна використовувати для оцінки фінансового стану позичальника, а також для визначення стану предмета іпотеки. Розділ 4 додаткової угоди містить права банка. Так, згідно із п. 4.1. банк має право контролювати фінансовий стан позичальника і стан предмета іпотеки. Відповідно до п. 4.2. у разі недотримання позичальником умов цього договору та/або іпотечного договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати зарахованих процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором та договорами застави/іпотеки, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим Договором. Згідно із п. 4.3. банк може відмовитися від надання позичальнику передбачених цим договором кредитів частково та/або в повному обсязі, вимагати дострокового повернення наданих кредитів, сплати нарахованих процентів за фактичний термін користування ними, а також відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, у таких випадках: 4.3.1. розірвання з вини позичальника, закінчення строку дії договорів страхування предмета іпотеки та/або зміні їх умов, що можуть спричинити зменшення страхових виплатна користь Банку; 4.3.2. втрати, ушкодження або іншої зміни стану предмета іпотеки, який є забезпеченням за цим Договором, що призвели до зниження його вартості; 4.3.3. порушення процедури визнання позичальника - суб`єкта підприємницької діяльності банкрутом: та/або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що надані позичальнику кредити своєчасно не будуть повернені, у т.ч. наявність простроченої заборгованості по цьому договору в минулому чи невиконання будь-яких умов цього Договору; 4.3.4. якщо інформація та/або документи, що підлягають наданню позичальником банку відповідно до умов цього договору, надані позичальником несвоєчасно, у неповному обсязі, або якщо така інформація та/або документи, чи їх частина виявилися недостовірними. Згідно із п. 4.4. договору банк має право відмовитися в односторонньому порядку від укладення угод та здійснення дій, передбачених п. 1.6 цього Договору. Розділ 7 договору містить «Особливі умови». Згідно із п. 7.1. договору, у разі зміни економічної ситуації, кредитної політики у державі, кон`юнктури ринку банк має право змінити умови нього договору за згодою сторін. Банк письмово інформує клієнта про зміни умов цього договору рекомендованим листом не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дня введення у дію нових умов. Відповідно до п. 7.2. у разі згоди клієнта на зміни умов договору, оформлюється додаткова угода, яку підписують обидві сторони. Згідно із п. 7.3. у разі незгоди клієнта із пропонованими умовами цей договір припиняється, а клієнт зобов`язаний повністю повернути кредити і сплатити нараховані за ними проценти. Відповідно до п. 7.6. додаткової угоди, строк дії цього договору встановлюється з дня його підписання до повного повернення клієнтом кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, а за наявності простроченої заборгованості - і пені за несвоєчасне погашення кредитів і сплату процентів. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору у новій редакції) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2)\~виключення або\~обмеження прав\~споживача стосовно\~продавця (виконавця,\~ виробника)\~або третьої\~ особи\~у разі\~повного або\~часткового невиконання\~чи \~ неналежного\~виконання \~продавцем (виконавцем,\~ виробником)\~договірних зобов`язань,\~ включаючи\~умови про\~ взаємозалік,\~ зобов`язання\~споживача з\~оплати та\~його вимог\~у разі\~порушення договору\~з боку\~продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору тощо. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15 за змістом статей 11, 18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору». Як видно з кредитного договору у новій редакції від 09.11.2006р., у ньому відсутня інформація про те, що позивальник повідомлений про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; строк, на який кредит може бути одержаний; договір не містить строку його дії, вказано лише, що він встановлюється з дня його підписання і до повного повернення клієнтом кредитів, сплати нарахованих процентів, а за наявності простроченої заборгованості - пені за несвоєчасне погашення кредитів і сплату процентів. Договір не містить інформації про податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У договорі йдеться про надання консультаційних послуг, однак не вказана їх вартість, а також кредитний договір не містить вказівки на вид та предмет кожної супутньої послуги, пов`язаної з оформленням кредиту, яка має фінансуватися позичальником, на її вартість та обґрунтування такої вартості. У договорі вказано про сплату комісії за касове обслуговування в розмірі 32 825,00 грн. на рахунок банку у день надання позичкових коштів, однак не міститься детального розпису, за які касове обслуговування сплачує позивальник за весь період чи це є єдиноразовим платежем. Також немає умов відкриття, ведення та закриття рахунку, тарифів та всіх сум коштів, які споживач має сплатити у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням. Договір містить умови, які є несправедливими, тобто, викликають істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Так, п. 1.6. договору передбачає збільшення процентної ставки в односторонньому порядку у випадку невиконання позичальником зобов`язань. При цьому, новий розмір процентної ставки встановлюється одразу наступного дня за днем невиконання зобов`язань, навіть не в повному обсязі. Пункт 3.13. договору містить умови про штрафи, які розраховуються від загальної суми отриманих кредитних коштів, але які взагалі не пов`язані із наданням кредитних послуг за ненадання будь-яких документів, обов`язковість надання яких передбачено пунктами 3.5, 3.8, 3.9, 3.10 договору. Також договір містить заборону з боку банка, яка не ґрунтується на законі - щодо укладення позичальником інших кредитних договорів. При цьому, пунктом 3.17. договору передбачений фінансовий моніторинг клієнта щорічне і на вимогу банку надання довідки з місця роботи, декларації про доходи, інші документи, що підтверджують доходи позичальника за останні 3 місяці. Розділ 4 додаткової угоди містить права банка. Так, договором передбачено право банку ініціювати зміну його умов в залежності від економічної ситуації, кредитної політики у державі, кон`юнктури ринку, а в разі відмови споживача від підписання договору, припинити договір із встановленням обов`язку клієнта повністю повернути кредити і сплатити нараховані за ними проценти. Пункт 4.2. містить умови про дострокове розірвання договору і повернення кредитних коштів за декілька порушень - недотримання позичальником умов цього договору та/або іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки, а також тих, що можуть бути укладені. Пункт 4.3 містить право банка відмовитися в односторонньому порядку від надання кредитів та вимагати дострокове повернення кредитів, сплати нарахованих процентів, відшкодування збитків, внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору, у таких випадках: - розірвання з вини позичальника, закінчення строку дії договорів страхування предмета іпотеки; - втрати, ушкодження або іншої зміни стану предмета іпотеки; - порушення процедури визнання позичальника - суб`єкта підприємницької діяльності банкрутом, а також за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що надані позичальнику кредити своєчасно не будуть повернені, у т.ч. наявність простроченої заборгованості по цьому договору в минулому чи невиконання будь-яких умов цього договору; - несвоєчасного надання інформація та/або документів, визначених договором, надання недостовірної інформації; Згідно із п. 4.4. банк також може відмовитися в односторонньому порядку від укладення угод, а також може зобов`язати позичальника укласти договір особистого страхування на умовах, визначених банком і на користь Банку. Отже, розділ 4 додаткової угоди містить перелік прав банка, який він може реалізувати в односторонньому порядку, у тому числі відмовитися надавати кредит, вимагати дострокове його повернення, розірвати договір взагалі, не лише при порушення з боку позичальника виключно всіх умов договору, а й у разі порушень, які не пов`язані з поверненням кредитних коштів - закінчення строку дії договорів страхування предмета іпотеки, втрати, ушкодження, зміни стану предмета іпотеки, порушення процедури банкрутства, а також за наявності інших обставин, - зокрема, за обставин, які явно свідчать про те, що надані позичальнику кредити своєчасно не будуть повернені, у т.ч. наявність простроченої заборгованості по цьому договору в минулому чи невиконання будь-яких умов цього договору. При цьому, у договорі не конкретизовані які це «інші обставини», що надає право банку самостійно, на власний розсуд визначати такі. У свою чергу, права позичальника, що визначені у розділі 5 договору є досить обмеженими Так, позичальник може порушувати перед банком питання про перенесення строків платежу, достроково погасити кредит в проценти і тільки тоді розірвати договір. Розділ 7 договору «Особливі умови» містять право банка в односторонньому порядку змінити умови кредитного договору в залежності від зміни економічної ситуації, кредитної політики, кон`юнктури ринку, а у разі незгоди клієнта на нові умови - припинити договір, внаслідок чого клієнт зобов`язаний повністю повернути кредит і сплатити нараховані проценти. Отже, фактично при незгоді клієнта зі змінами умов договору, запропонованими в односторонньому порядку, банк має право розірвати договір, вимагати дострокового повернення кредиту, відсотків та звернути стягнення на предмет іпотеки. 15.08.2008р. між сторонами укладена додаткова угода №05/95-ПКЛ-2004_ДУЗ, якою лише збільшена проценту ставка до 16% річних (а.с. 12), в іншій частині умови договору залишилися незмінними. Суд доходить висновку, що умови кредитного договору фактично дають право банку змінювати відсоткову ставку на власний розсуд, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін кредитного договору на шкоду споживачу. Положення частин 4-11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. Згідно п. 2. ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно із ч. 2 ст. 19 Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно ч. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу), суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Отже можна дійти висновку, що виходячи з положень ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України в момент підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. А тому, волевиявлення позивача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, зазначених у кредитному договорі, суперечили його волевиявленню на його укладання саме на таких умовах. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. В іншому Рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності (абзац восьмий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань). Разом з тим, згідно інформаційного листа ВСУ від 01.02.2013р. «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів» (2009 - 2012 рр.) вбачається, що при вирішенні спорів про захист прав споживачів судам слід враховувати, що тягар доказування обставин, що звільняють від відповідальності за виконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі і за спричинену шкоду лежить на продавцеві товару чи послуги. Закону України «Про захист прав споживачів» містить спеціальні норми, що, превалюють над загальними. Відповідно до ч.ч. 5 - 7 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Згідно із ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що банком при укладенні оспорюваних правочинів у них включені положення, які є несправедливими, які зумовлюють зміну інших положень договору, тому, враховуючи вимоги споживача, договори можуть бути визнані недійсними в цілому, у зв`язку із чим позовні вимог до ПАТ «Кредитпромбанк» підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З урахуванням того, що оспорювання правочину пов`язується з моментом його укладення, а не виконання, у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити, оскільки вона не є стороною оспорюваного правочину. Позивач не наполягав на компенсації судових витрат. Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід частково стягнути з відповідача - пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial