overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

11.07.2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що він є орендарем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,95 га, розташованої на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області, масив 10, ділянка № 220, власником якої є відповідач по справі [PERSON], з яким 15.12.2010 року було укладено договір оренди строком на 10 років, але [PERSON] самовільно зайняв указану земельну ділянку, розірвавши договір в односторонньому порядку в жовтні 2016 року. Договір від 15.12.2010 року був зареєстрований 12.03.2012 року в відділі Держкомзему у Любашівському районі. Позивач просив зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зобовязати його виконувати умови договору та стягнути з нього в рахунок відшкодування матеріальних збитків 4692,43 грн., упущеної вигоди - 39613,12 грн. та судові витрати в сумі 2756 грн. Відповідач просив в задоволенні позову відмовити, так як його земельна ділянка в цьому році вже засіяна та обробляється орендарем позивачем по справі Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що [PERSON] на цей час свою земельну ділянку не обробляє, ділянка засіяна орендарем строк договору оренди ще не закінчився, позовні вимоги не доказані, розрахунок указаних в позові збитків не відповідає вимогам закону. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. Позовні вимоги не доказано. Відповідно до Державного акту Серія ОД № 087528 від 11 березня 2004 року В судовому засіданні безспірно встановлено, що земельна ділянка, яка належать позивачу обробляється ТОВ ВНФ «Зеленогірське» на підставі договору оренди землі від 15.12.2010 року /а.с. 19-20 /. Пунктом 8 спірного договору визначено, що договір укладено на 10 років.\~ Відповідно до Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV із подальшими змінами та доповненнями договір оренди землі укладається у письмовій формі. Згідно ст. 202 ЦК України, двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. Стаття 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Позивач нічим не спростував доводи відповідача, що він поле не засівав та самовільно свою ділянку не захоплював. Доказів того, що відповідач вчиняв якісь дії, що перешкоджають орендареві користуватися земельною ділянкою, позивач не надав. А також розрахунок збитків, наданий позивачем не відповідає вимогам, указаним в Постанові КМ України від 19.04. 1993 року «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам». Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

11.07.2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що він є орендарем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,96 га, розташованої на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області, масив 4, ділянка № 68, власником якої є відповідач по справі [PERSON], з якою 15.12. 2010 року було укладено договір оренди строком на 10 років, але [PERSON] самовільно зайняла указану земельну ділянку, розірвавши договір в односторонньому порядку. Договір від 11.07.2010 року був зареєстрований 12.03.2012 року у відділі Держкомзему у Любашівському районі. Позивач просив зобов»язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зобовязати її виконувати умови договору та стягнути з неї судові витрати в сумі 1378 грн. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що дійсно в цьому році обробила свою земельну ділянку, так як має намір в подальшому користуватися своєю земельною ділянкою самостійно, про що неодноразово повідомляла позивача по справі, строк договору оренди ще не закінчився. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що до цього часу ніхто земельну ділянку відповідачки [PERSON] не обробляв. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до Державного акту Серія ОД № 087733 від 12 березня 2004 року, [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 1,96 га, розташованої на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області, масив 4, ділянка № 68. В судовому засіданні безспірно встановлено, що земельна ділянки, яка належить відповідачці обробляються ТОВ ВНФ «Зеленогірське» на підставі договору оренди землі від 15.12.2010 року, договір укладено на 10 років, який зареєстрований у відділі Держкомзему в Любашівському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено відповідний запис. Відповідачка не заперечує той факт, що без згоди орендаря обробляє указану ділянку. Пунктом 8 спірного договору визначено, що договір укладено на 10 років, тобто на строк до 15.12.2020 року.\~ Відповідно до Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV, із подальшими змінами та доповненнями, договір оренди землі укладається у письмовій формі. Згідно ст.202 ЦК України, двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. Стаття 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідачка не заперечує факт зайняття нею земельної ділянки без згоди орендаря та порушення умов договору оренди. Згідно ст. 525 ЦКУ «Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається». Згідно ст. 152 ЗК України « землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його права на землю». Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

11.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: 1-й провулок Орджонікідзе, 20/1 ( вул. [PERSON]) м. Чернігові, з підстав, передбачених ст. 71 ЖК України та зняти його з реєстрації місця проживання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає без поважних причин з моменту прописки 24.02.2007 року та не сплачує за комунальні послуги. Позивач в судове засідання не зявився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду сповіщався через оголошення у пресі, що відповідає положенням ст. 74 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником будинку №20/1 по 1 провулку Орджонікідзе (перейменовано на вул. [PERSON]) в м. Чернігові, крім нього за даною адресою зареєстрований [PERSON] Відповідно до актів обстеження житлових умов, затверджених головою вуличного комітету №6 від 01.12.2008 року та 17.06.2016 року, за місцем реєстрації за адресою: 1-й провулок Орджонікідзе, 20/1 в м. Чернігові [PERSON] ніколи не мешкав. (а.с. 9, 10). Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За таких обставин, позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Вимога позивача зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є судове рішення про позбавлення особи права на користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

11.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 11049,78 грн, який підтримала в судовому засіданні. Представник відповідача позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що згідно наказу відповідача №55/к від 23.03.2016 року, позивач з 24.03.2016 року був звільнений з роботи за угодою сторін і ці обставини підтверджуються Трудовою книжкою БТ-1 №72040705 на імя позивача, з датою заповнення 11.11.1980 року. Відповідач на момент звільнення працівника з роботи не здійснив виплату позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 11049,78 грн. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. У відповідності до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Оскільки відповідач, в порушення вимог ст.ст.115, 116 КЗпП України, не виплатив позивачу на момент звільнення належні грошові суми по заборгованості із заробітної плати в розмірі 11049,78 грн (з якої утримані податок та обовязкові платежі) позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі - необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

11.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 137,04 грн, що виникла станом на 31.12.2015 року. Позивач в судове засідання не прибув, в поданій заяві просить суд здійснити розгляд справи у його відсутність. Відповідач повторно в судове засідання не прибув. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є власником житлового приміщення квартири [ADDRESS] (колишня назва вулиця Челюскінців) в місті Чернігів Чернігівської області, а балансоутримувачем вказаного будинку з 31.01.2011 року є третя особа по справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЖК ЧЕРНІГІВ». Відповідач станом на 31.12.2015 року заборгував Товариству з обмеженою відповідальністю «МЖК ЧЕРНІГІВ» за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 137,04 грн (договір про надання послуг №9/66 від 21.02.2013 року), що суперечить вимогам ст.ст.526, 610 ЦК України . У позивача виникло право на звернення до суду із цим позовом до відповідача згідно договору відступлення права вимоги від 07.06.2016 року, який був укладений між ТОВ «МЖК ЧЕРНІГІВ» та [PERSON] Встановлені судом обставини є підставою для задоволення позову, з покладанням судових витрат по справі (які поніс позивач із сплати судового збору) на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

11.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, з квітня 2016 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде, який підтримала в судовому засіданні. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.12.2011 року та є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки з квітня 2016 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде, сторони відмовляються від надання судом строку для примирення, а ступінь їх відчуженості, нерозуміння один одного є значним та призвів до стійкого розладу подружніх стосунків їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

11.07.2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з дня подачі позову і до закінчення навчання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є її батьком, позивач навчається на денній формі навчання у Київському університеті імені [PERSON] \~ і у звязку з цим потребує постійної матеріальної допомоги. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги позивачу не надає, тому вона змушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявились, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду подав заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей\~158,\~169 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі по тексту -\~\~ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

11.07.2016 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, пояснюючи, що вона перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем з 2012 року. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, її вихованням не займається, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилась,надала суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутністю, на задоволенні своїх позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заперечень до суду не надав, тому суд вважає можливим розглядати справу за його відсутністю, оскільки в матеріалах справи є для цього достатньо підстав без особових пояснень відповідача. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 180, 183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, сторони є батьками [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Ольгинської селищної ради № 1703 від 13.07.2016 року, а відповідач зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. до спеціального фонду Державного Бюджету України. На підставі ст. ст.ст. 180, 183 СК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

11.07.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 08.11.2008 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на її утриманні, мешкають з нею. Відповідач грошову допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає, однак має таку можливість. Просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), щомісяця але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання сторони не зявилися. Позивачка надала заяву про слухання справи у її відсутність, на позові наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Зі згоди позивачки відповідно до ст.224 ЦПК України судом ухвалено про заочний розгляд справи. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Суд встановив, що з 08.11.2008 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З серпня 2014 року сторони мешкають окремо, діти перебувають на вихованні та утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, а також обовязок за законом. Стосовно наявності інших осіб на утриманні відповідача відомостей не має. З огляду на вказане, позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача заявлені в позові аліменти. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

11.07.2016 року позивач поштою звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 11278,36 грн, мотивуючи вимоги тим, що 26.02.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3950 грн, із сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. В судове засідання представник позивача не прибув, в поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання без поважних причин не прибув. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 26.02.2008 року між позивачем та відповідачем (попереднє прізвище Сергійчик) був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3950 грн, із сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.05.2016 року виникла заборгованість в розмірі 11278,36 грн, яка включає заборгованість по тілу кредиту 3794,53 грн, несплачені проценти 5608,67 грн, пеню та комісію 1100 грн, штрафні санкції 775,16 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмірі 11278,36 грн, так як зобовязання не виконується відповідачем належним чином. Судові витрати по справі, які поніс позивач по сплаті судового збору, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

11.07.2016 року позивач поштою звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 24431,85 грн, мотивуючи вимоги тим, що 22.04.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000 грн, із сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В судове засідання представник позивача не прибув, в поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання без поважних причин не прибув. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 22.04.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000 грн, із сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.05.2016 року виникла заборгованість в розмірі 24431,85 грн, яка включає заборгованість по тілу кредиту - 2892,93 грн, несплачені проценти - 17049,31 грн, пеню та комісію - 2850 грн, штрафні санкції - 1639,61 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмірі 24431,85грн, так як зобов'язання не виконується відповідачем належним чином. Судові витрати по справі, які поніс позивач по сплаті судового збору, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved