Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

10 березня 2020 року до Дніпровського районного суду міста позовна заява [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: [PERSON] про зняття арешту. Відповідно до предмету позовних вимог, позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , накладений на підставі постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції м. Києва в межах виконавчого провадження, розпочатого на підставі виконавчого листа Дніпровського районного народного суду м. Києва №2-28АЕ/88 від 15.01.1988 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] .. Обгрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на наступне, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , [INFO] , після смерті якого, було заведено спадкову справу №02/2019. У лютому 2019 року позивач звертався до приватного нотаріуса Бондаренко Г. О. з заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову, оскільки на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] було накладено арешт на підставі постанови ВДВС Дніпровського району міста Києва від 16.12.2004 року у виконавчому провадження АК № 462698. Позивач вказує, що станом на сьогодні, відповідно до даних АСВП, відкритих виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] не має, виконавче провадження знищене у зв`язку з закінченням строків зберігання справи. Крім того, позивач зазначає, що стягувач за виконавчим листом, [PERSON] не має будь - яких матеріальних претензій до [PERSON] , про що свідчить відповідна нотаріально посвідчена заява. За таких обставин, позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду Ухвалою суду від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами булла отримана відповідачем особисто, однак правом подати відзив до позовної заяви відповідач не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 31 травня 2005 року за №1830026 Десятою київською нотаріальною конторою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] підстава: постанова ВДВС АК №462698 від 18 лютого 2005 року. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи здійснюють виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 6 цього Закону на вимогу чи за дорученням державного виконавця. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством. 02 квітня 2019 року (вих. № 17081) Дніпровський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві повідомило [PERSON]. про те, що згідно даних АСВП , станом на 02 квітня 2019 року відкриті виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] на виконанні у відділі відсутні. Надати більш детальну інформацію не виявляється можливим у зв`язку із знищенням документообігу Відділу на підставі закінчення строків зберігання справ відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом МЮУ від 07.06.2017 року №1829/5. (а. с. 12) Згідно п. 9.9. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року (діючого на момент виникнення спірних правовідносин), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Відповідно до п. 9.10. даного Наказу, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 01 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Вказані положення щодо знищення завершених виконавчих проваджень повністю узгоджуються з положеннями, викладеними в Правилах ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом МЮУ від 07.06.2017 року №1829/5 Таким чином, завершення виконавчого провадження та закінчення строків зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень є підставою для їх знищення. Як з`ясовано судом, на момент звернення позивача з цим позовом до суду, встановити обставини винесення постанов державними виконавцями Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві на підставі якої було накладено арешт на належне [PERSON] майно, а також чи знімався цей арешт в разі закінчення виконавчого провадження, чи повернення виконавчого документа стягувачу, враховуючи, що по теперішній час у відділі відсутні відомості про наявні відкритих виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] , не виявляється за можливе, оскільки документи виконавчого провадження знищені. Як вбачається з Витягу з реєстрації в Спадковому реєстрі, [PERSON] помер [INFO] , про що видано відповідне свідоцтво про смерть (а. с. 6, 8) Позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 10) Відповідно до ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 12 лютого 2020 року приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Бондаренко Г. О., складено довідку (вих. №19/02-14) про те, що дійсно [PERSON] [INFO] є спалкоємцем [PERSON] , [INFO] , після смерті якого, 06.03.2019 року було заведено спадкову справу №02/2019. Повідомлено про те, що на даний час не має змоги видати свідоцтво на підставі пункту 4.1 ст. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України про право на спадщину, оскільки на спадкове майно та на спадкодаця є арешт нерухомого майна, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №1830026 від 31.03.2005 року на підставі постанови АК№462698 від 18.02.2005 року ВДВС, заборона № 45 (а.с. 10) Згідно п. 4.17 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Як встановлено судом, арешт на майно [PERSON] накладено в межах примусового виконання постанови №2-28АЕ/88 Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 1988 року, якою стягунто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 02 червня 2016 року) Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно заяви [PERSON] , зареєстрованої в реєстрі за №1625, посвідченої приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Литвин В. Г., 28 лютого 1991 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 26 листопада 1996 року серії [NUMBER] (повторне). [INFO] її колишній чоловік, [PERSON] помер. У 2019 році [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Бондаренко Г.О. з заявою про прийняття спадщини, але приватний нотаріус Бондаренко Г.О. відмовив йому видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майно внесено запис про арешт нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (тридцять ) . Вказане вище обтяження було накладено на підставі постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції міста Києва в межах виконавчого провадження, розпочатого на підставі виконавчого листа Дніпровського районного народного суду міста Києва № 2-28 АЕ від 15.01.1988 року за наступних обставин: 04.03.2002 року до ВДВС Дніпровського районного управління юстиції міста Києва надійшов на виконання виконавчий лист № 2-28 АЕ, виданий Дніпровським районним народним судом міста Києва від 15.01.1988 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] 04.03.2002 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 16.12.2004 року державним виконавцем винесено постанову про арешт квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності та направлено до БТІ міста Києва, для виконання. Станом на сьогодні, [PERSON] , вказує про те, що за час життя її колишній чоловік виконав всі свої матеріальні та фінансові зобов`язання, в тому числі сплатив всі грошові кошти відповідно до виконавчого листа №2-28 АЕ, виданим Дніпровським районним народним судом міста Києва від 18.01.1988 року. Ніяких претензій майнового або немайнового характеру до майна, у зв`язку з відкриттям спадщини після смерті [PERSON] вона не має. Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини щодо майна померлого батька [PERSON] , який є боржником виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що зумовлює вирішення питання про відновлення порушених прав позивача шляхом зняття арешту з вказаної квартири за наявності обставин, які свідчать про виконання рішення суду з боку боржника [PERSON] .. Відповідно до ч. 1, 2 ст.. 4 Цивільного - процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з нерухомого майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved