Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

11.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом і, уточнивши 23.03.2015 року заявлені вимоги, просив усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідачів надати вільний доступ до цієї квартири технікам з інвентаризації нерухомого майна фізичної особи-підприємця [PERSON] з метою її обстеження та проведення технічної інвентаризації. В обґрунтування позову послався на здійснення відповідачами перешкод у доступі до квартири, що належить йому на праві власності. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Стверджує, що позивач не повідомляв його належним чином про намір здійснити інвентаризацію квартири. Крім того вважає, що здійснення інвентаризації пов'язано насамперед з намаганням позивача продати квартиру, чим буде порушено житлові права усіх відповідачів. Співвідповідачі [PERSON] і [PERSON] не з'явилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідачі постійно проживають в квартирі [ADDRESS] (далі - квартира), що належить позивачеві на праві власності. Як убачається з пояснень позивача, відповідачі вселилися в квартиру в 1997 році на підставі ордеру. Крім того, як встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.11.2006 року (справа № 2-1644/2006) відповідач [PERSON] є наймачем квартири. З цього слідує висновок, що співвідповідачі є членами сім'ї квартиронаймача і, що усі відповідачі з моменту вселення в квартиру набули житлових прав на неї. За таких обставин, відносини, що виникають між позивачем, як власником квартири, і відповідачами повинні регулюватися нормами Житлового кодексу Української РСР і договором найму жилого приміщення, а не нормами Цивільного кодексу України, зокрема статтями 319, 391 щодо непорушності права власності, на які помилково посилається позивач як на підставу цього позову. В силу положень частини сьомої статті 319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена у випадку і в порядку, встановлених законом. У той же час, статтею 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла, а статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Вказане право включає захист особи від втручання в її житлові права сторонніх осіб. На підставі системного аналізу наведених вище положень законів суд дійшов до висновку, що маючи намір здійснення інвентаризації квартири, позивач зобов'язаний поважати недоторканість сімейного життя відповідачів та їх житла, та узгоджувати свої дії з останніми, а не вказувати в ультимативній формі про необхідність допуску до квартири технічних працівників (а. с. 10). Крім того, позивач зобов'язаний мотивувати необхідність проведення інвентаризації квартири, оскільки відповідачі мають законне право відмовити в допуску його представників до квартири, якщо це порушить їх конвенційні та конституційні права. Виходячи з вищевикладеного, даний позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed