Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

11.02.2021 року [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказаши наступне. 04 березня 2008 р. [PERSON] під час свого шлюбу з [PERSON] за договором купівлі - продажу нерухомого майна № 1473 придбав базу відпочинку «[INFO]» загальною площею 2454,8 кв. метрів, яка розташована по [ADDRESS] . Факт шлюбу на час придбання вказаної нерухомості підтверджується паспортом [PERSON] , в якому на сторінці 10 відмічене, що 17.08.1974 р. [PERSON] одружився з [PERSON] , яка після шлюбу взяла прізвище [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] . Відповідач з дружиною ніколи не повідомляли позивачку про подробиці укладання договору купівлі-продажу бази відпочинку « [INFO] ». Тому [PERSON] було невідомо про їх домовленості стосовно визнання права власності за одним з них , чи за двома на вказане майно, та чи відмовлялася [PERSON] від своєї Ѕ частки на майно, яке було придбане під час шлюбу. [PERSON] була інвалідом 1-ї групи, тяжко хворіла неврологічним захворюванням, у неї були паралізовані ноги та частково руки, тому вона не могла самостійно займатися своїми справами, а відповідач, не маючи юридичного досвіду, не приділяв належної уваги оформленню всіх договорів згідно з законодавством. У 2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті позивач [PERSON] , є єдиною спадкоємицею на усе майно померлої матері, яке належало їй на праві власності. Однак право спільної сумісної власності [PERSON] на 1/2 частку бази відпочинку « [INFO] » не було зареєстровано, тому позивачці було невідомо чи належить ця частка матері, та чи є вона її спадщиною. Тільки у березні 2019 року, під час розгляду справи № 0541/4463/2012, позивачці стали відомі подробиці укладання договорів купівлі-продажу, а саме те, що її мати [PERSON] не відмовлялася від своєї частки у будь якому придбаному під час шлюбу майна, не була присутня при укладенні договору купівлі продажу бази відпочинку « [INFO] », стан її здоров`я не дозволяв їй самостійно оформити право власності на належну їй Ѕ частку цієї нерухомості. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Сахової М.А., у якої знаходиться спадкова справа № 57158660 від 26.02.2015 року, що відкрита після смерті її матері - [PERSON] , з проханням видати свідоцтво на право власності на базу відпочинку « [INFO] ». Але у зв`язку з відсутністю реєстрації у спадкодавця [PERSON] зареєстрованого права власності на це майно, у видачі свідоцтва було відмовлено, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 23/ 02-31 від 12.01.2021 року. Отже, з метою отримання належної позивачу за законом спадщини, вона звернулася з даною позовною заявою до суду та у своїх позовних вимогах просить визнати за нею право власності на Ѕ частку бази відпочинку « [INFO] », загальною площею 2454,8 кв.м, розташована по [ADDRESS] . В судове засідання [PERSON] не з`явилася, наданою на адресу суду заявою просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій не заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2008 р. [PERSON] під час свого шлюбу з [PERSON] за договором купівлі - продажу нерухомого майна № 1473 придбав базу відпочинку « [INFO] » загальною площею 2454,8 кв. метрів, яка розташована по [ADDRESS] ( а.с.10-12). Факт перебування у шлюбі відповідача зі спадкодавцем на час придбання вказаної нерухомості підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке укладене між [PERSON] та [PERSON] від 17.08.1974 року № 488391 ( а.с. ) та печаткою в паспорті відповідача на сторінці 10 ( а.с.15 ) . [PERSON] була інвалідом 1-ї групи, тяжко хворіла неврологічним захворюванням, потребувала постійного стороннього нагляду про що свідчить Довідка Міжрайонной МСЕК № 2 м. Маріуполь серії ДОН-07 № 102459 ( а.с.28 ) Позивач [PERSON] , є єдиною спадкоємицею на усе майно померлої матері, яке належало їй на праві власності, що зазначено в матеріалах спадкової справи. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Сахової М.А., у якої знаходиться спадкова справа № 57158660 від 26.02.2015 року, що відкрита після смерті її матері - [PERSON] , з проханням видати свідоцтво на право власності на базу відпочинку « [INFO] ». Але у зв`язку з відсутністю реєстрації у спадкодавця [PERSON] зареєстрованого права власності на це майно, у видачі свідоцтва було відмовлено, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 23/ 02-31 від 12.01.2021 року (а.с. 7-8). Відповідач у своїй заяві про визнання позову зазначив, що підтверджує усі факти, наведенні [PERSON] у позові та вважає, що докази, надані нею до позову є належними та допустимими ( а.с.43-44 ) Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 62 СК якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 63 СК закріплює рівні права дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. На підставі ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1226. ЦК Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] потрібно задовольнити, визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частку бази відпочинку « [INFO] », розташованої по [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved