Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

11.03.2019р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей (а.с. № 2-3). В позовній заяві позивач посилався на те, що з 2001р. по 2016р. перебував з відповідачкою в зареєстровано шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2016р. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем та повністю знаходяться на його утриманні. Відповідачка ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати своїх дітей, відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу для забезпечення всім необхідних для життя та розвитку дітей, хоча має фізичні та матеріальні можливість щоб сплачувати аліменти на утримання дітей. Враховуючи викладене, позивач просив стягувати з відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.03.2019р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін (а.с. №14). В наданій суду 22.07.2019р. заяві позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, справу просив розглядати за його відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами. Крім того, в наданій заяві позивач заперечував проти заочного розгляду справи, оскільки відповідачка та її представник були належним чином повідомлені про дату розгляду справи, тричі не з`явилися в судові засідання, що свідчить про зловживання процесуальними правами, просив заяву представника відповідачки про відкладення розгляду справи залишити без задоволення (а.с.№ 14). Відповідачка в судові засідання 16.05.2019р., 01.07.2019р та 22.07.2019р. тричі не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, як особисто, так і через свого представника, про що в матеріалах справи наявні письмові докази (а.с.№ 19, 28, 27). 01.07.2019р. від відповідачки до суду надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з знаходженням її за межами України (а.с.№ 22). В судове засідання, яке було призначено на 22.07.2019р. від представника відповідачки - адвоката Котової І.М. (діє на підставі ордеру від 01.07.2019р. - а.с. №24) до суду надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням її на лікуванні (а.с.№ 29). Враховуючи третю неявку відповідачки в судове засідання, а також приймаючи до уваги категорію справи, справа про стягнення аліментів знаходиться в провадженні суду з 11.03.2019р. та повинна бути розглянута судом протягом розумного строку, ухвалою суду від 22.07.2019р. (без виходу до нарадчої кімнати) в задоволенні клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи було відмовлено. За таких обставин, враховуючи заяву [PERSON] від 22.07.2019р., в якій позивач заперечував проти заочного розгляду справи, відсутня сукупність підстав передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України для винесення по справі заочного рішення суду. З урахуванням заяви позивача, неявки відповідачки (її представника) в судове засідання, відмову у відкладенні розгляду справи за клопотанням представника відповідачки, суд розглянув цивільну справу 22.07.2019р. відповідно до положень ст.223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності сторін (їх представників) та без технічної фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази за принципами ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 24.01.2001р. між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований в Адміністрації території Менделеївського селища Центрального району м.Тули, РФ за актовим записом № 4 (а.с.№ 6). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2016р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки « [PERSON] » змінено на дошлюбне « [PERSON] » (а.с.№ 7). Від шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21.09.2004р. Жовтневим ВДРАЦС Дніпропетровського МУЮ (а.с. № 4) та малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21.04.2010р. Жовтневим ВДРАЦС Дніпропетровського МУЮ (а.с. № 5). Згідно довідки №1872 від 11.03.2019р. про склад сім`ї, діти мешкають разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , матір [PERSON] з 01.01.2018р. разом з дітьми за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом складеним житловою комунальною обслуговуючою організацію на підставі письмових пояснень сусідів (а.с. №11). Згідно акту обстеження умов проживання від 11.03.2019р., за адресою реєстрації діти проживають разом з батьком, яким створені належні умови для їх життя та розвитку та знаходяться на його утриманні (а.с. №13). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, такий розмір аліментів не узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.), отже в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи те, що відповідачка не надала суду змістовних заперечень щодо розміру аліментів, є працездатною, не має на утриманні інших дітей та осіб, в своїй заяві зазначила, що перебуває за межами України (а.с. № 22), суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання двох дітей - неповнолітнього сина [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 11.03.2019р. до досягнення дітьми повноліття. При цьому враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019р.» прожитковий мінімум для дитини віком дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019р. - 1626 грн., з 1 липня - 1699 грн., з 1 грудня - 1179грн., а від 6 до 18 років: з 1 січня 2019р. - 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2019р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: partial