Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

10 лютого 2020 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Дутку К.Ю. звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 жовтня 2019 року був звільнений з ДП «СУМСЬКИЙ АВТОДОР» ВАТ ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Однак, роботодавець належну виплату заробітної плати при звільненні не здійснив, та виплатив її лише 02 грудня 2019 року, у зв`язку з чим позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за 32 робочих дні в сумі 9468,92 грн. (450,90 грн.х32 р.д.). Крім того, працюючи на посадах механіка та головного механіка для попередження збитків підприємства за свої кошти придбавав товарно-матеріальні цінності (запасні частини до автотранспорту, пальне, фарбу тощо), їздив у відрядження. Про зазначені витрати надавав звіти до бухгалтерії, а придбані ТМЦ здавав на склад. На день звільнення сума таких витрат склала 24 570,65 грн. Просив суд стягнути з відповідача середню заробітну плату за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з роботи в сумі 9 468,92 грн. та витрати, понесені у зв`язку із вчиненням дій в майнових інтересах підприємства в сумі 24 570 грн., а всього 34 039,57 грн. В подальшому від представника позивача адвоката Дутки К.Ю. надійшла заява про виправлення арифметичної помилки, в якій представник зазначила, що сума середнього заробітку за 32 дні затримки виплати має складати 14 428,80 грн., а не 9 468,92 грн. як помилково підраховано та вказано в позові (а.с. 60). Ухвалою суду від 11.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано з ДП «СУМСЬКИЙ АВТОДОР» ВАТ ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» звіти про витрачені [PERSON] кошти на потреби відповідача та первинні бухгалтерські документи на їх підтвердження. Ухвалою суду від 17 березня 2020 року відповідач попереджений про наслідки невиконання ухвали в частині витребування доказів та повторно зобов`язаний надати витребувані документи. 14 квітня 2020 року від відповідача надійшли копії звітів про використання коштів позивачем та первинні бухгалтерські документи. Разом з цим своїм правом направити відзив позивач не скористався. Однак, в подальшому направив письмові пояснення, в яких зазначив, що середньоденне число робочих днів слід розраховувати діленням на два сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації згідно абз. 3 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати. Тому первинний розрахунок позивача був вірним. Просив зменшити розмір відповідальності за прострочення сплати належних при звільненні виплат до 1 000 грн. Також вважає завищеним та таким, що підлягає зменшенню обсяг роботи та оплати послуг адвоката (а.с. 64-67). Безпосередньо дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. З 16 березня 1982 року по 31 жовтня 2019 року [PERSON] , займаючи різні посади, працював у відповідача, який за вказаний період часу неодноразово був реорганізований. Наказом начальника філії «Глухівської ДЕД» № 102 позивача звільнено з посади головного механіка ДП «СУМСЬКИЙ АВТОДОР» ВАТ ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» у зв`язку із виходом на пенсію на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), про що свідчать копія вказаного наказу та відповідний запис в трудовій книжці (а.с. 6, 7). Станом на 28 листопада 2019 року заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі становила 33 096,55 грн. (а.с. 8). З історії по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.10.2019 по 31.01.2020 вбачається, що 02 грудня 2019 року на його рахунок надійшло 33 096,55 грн. заробітної плати (а.с. 10). Згідно зі ст. 94 КЗпП та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. [PERSON] було звільнено 31 жовтня 2019 року, а остаточний розрахунок по заробітній платі з ним було проведено 02 грудня 2019 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 166 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Отже, позивач має право на виплату йому середнього заробітку з 31 жовтня 2019 року по 01 грудня 2019 року. При цьому середній заробіток розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно із абз. 3 п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абз. 3 п. 3 Порядку № 100 встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Позивача було звільнено у жовтні 2019 року, отже, середньоденна заробітна плата має обчислюватись виходячи із його заробітної плати без виключення сум відрахування на податки та збори за серпень та вересень 2019 року, поділеної на кількість відпрацьованих днів за цей період. Заробітна плата [PERSON] за серпень-вересень 2019 року для обчислення середньоденної заробітної плати складає 18 937,85 грн. (довідка про доходи, а.с. 9) за 42 робочі дні, відповідно, середньоденна заробітна плата становить 450,90 грн. (18937,85/42). Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Із вищенаведених положень чинного законодавства України вбачається: 1) середня заробітна плата обчислюється виходячи із середньоденної заробітної плати, як визначається діленням заробітної плати, нарахованої без виключення сум відрахування на податки та збори за останні два місяці перед звільненням, на число відпрацьованих робочих днів; 2) нарахування виплат із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи згідно із п. 8 Порядку проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно із ст. 117 КЗпП України. Кількість календарних днів за період затримки розрахунку при звільненні з 31.10.2019 року по 01.12.2019 року включно становить 32 дні. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 14 428,80 грн. (450,90 грн. х 32 дні). Враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, що становить 34 034,39 грн., період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, який становить 32 дні, а також те, що відповідач жодним чином не пояснив та не обґрунтував причин такої затримки, суд вважає співмірним ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат [PERSON] та заявлених ним до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, і не вбачає підстав для зменшення його розміру. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Крім цього, за час роботи в ДП «СУМСЬКИЙ АВТОДОР» ВАТ ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» позивач [PERSON] за власний рахунок на виробничі потреби відповідача здійснив придбання товарів. Так, із наданих відповідачем звітів про використання коштів, накладних та прибуткових накладних вбачається, що у період з 07 березня 2019 року по 16 жовтня 2019 року [PERSON] було здійснено витрати на автозапчастини, паливно - мастильні матеріали, миючі засоби тощо в сумі 24 569,79 грн. (а.с. 31-57). Питання придбання працівником для підприємства товарно-матеріальних цінностей за власні кошти та правомірність їх подальшого відшкодування врегульовані статтями 1158-1160 ЦК України щодо права особи, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, вимагати від даної особи відшкодування фактично зроблених витрат за умови подання звіту про здійснення таких витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Відповідно до частини третьої статті 1158 ЦК України якщо особа, яка розпочала дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, не має можливості повідомити про свої дії цю особу, вона зобов`язана вжити усіх залежних від неї заходів щодо попередження, усунення або зменшення невигідних майнових наслідків для іншої особи. Особа, яка вчиняє дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана взяти на себе всі обов`язки, пов`язані із вчиненням цих дій, зокрема обов`язки щодо вчинених правочинів. Особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії і передати їй усе, що при цьому було одержано (стаття 1159 ЦК України). За приписами частини першої статті 1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких було вчинені дії. Таким чином, питання відшкодування витрат, понесених працівником при придбанні товарів для підприємства, і інші питання правомірності використання власних готівкових коштів працівником підприємства для вирішення господарських питань відноситься до цивільно-правових стосунків між суб`єктом господарювання та працівником. Паливно-мастильні матеріали, автозапчастини та інші товари систематично придбавалися за кошти [PERSON] з березня по жовтень 2019 року на загальну суму 24 569,79 грн. Накладні, прибуткові накладні та товарні чеки зберігаються на підприємстві, звіти про використання коштів перевірені та підписані бухгалтером філії «Глухівська ДЕД». Від відповідача в цій частині позову жодних заперечень також не надійшло. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач погодився з витратами позивача на придбання паливно-мастильних матеріалів, запчастин та інших товарів, що були придбані для підприємства [PERSON] . Разом з цим, позивач заявив до стягнення 24 570,65 грн. витрат, понесених у зв`язку із вчиненням дій в майнових інтересах підприємства. Однак, матеріалами справи підтверджуються такі витрати на суму 24 569,79 грн.. Тому в цій частині позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь [PERSON] 24 569,79 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати щодо сплати судового збору (а.с. 1), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 840 грн. 78 коп. (840,80 грн. х38998,59 грн./38999,45 грн.). За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідач вважав витрати на правничу допомогу завищеними та такими, що підлягають зменшенню. Однак, таку позицію не обґрунтував, обмежившись загальним формулюванням. В свою чергу, позивач надав суду квитанцію про оплату правової допомоги адвоката, яка крім підтвердження оплати гонорару адвоката в загальній сумі 3 000 грн., містить опис виконаних адвокатом робіт. Так, адвокатом надана правова допомога у вигляді консультації, здійснення запиту (що підтверджено матеріалами справи, а.с. 13), підготовка і складання позовної заяви, представництво інтересів в суді (а.с. 15). Із попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат (а.с. 14) вбачається, що вартість підготовки і складання адвокатом позовної заяви складає 1 500 грн., решта 1 500 грн. - представлення адвокатом інтересів в суді. Враховуючи те, що відповідачем не доведено неспівмірності витрат позивача на послуги адвоката в частині комплексу дій, направлених на підготовку позову, в цій частині відсутні підстави для зменшення відшкодування розміру витрат на правничу допомогу. Разом з цим, розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Тому витрати позивача на оплату гонорара адвоката в частині представлення інтересів в суді не можна вважати пропорційними до виконаної роботи. З огляду на вищенаведене, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1 500 грн. витрат, які останній поніс у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги.

Outcome: partial