Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

11 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 23 серпня 2012 року між нею та відповідачем [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб. Зазначає, що з початком проведення антитерористичної операції вона ( ще вагітна) разом з чоловіком виїхали зі свого постійного місця проживання м. Горлівка Донецької області та переїхали до м. Харкова, де вона і проживає по теперішній час. [INFO] в них з відповідачем народилася донька - [PERSON]. До сьогоднішнього дня вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Проте, починаючи з березня 2016 року відповідач разом із нею та їхньою донькою не мешкає та практично не спілкується з ними, оскільки, як зазначає позивачка, у нього нова родина. Ні її ні їхню дитину відповідач не утримує. Вихованням та оздоровленням дитини не займається. Зазначає, що відповідач за специфікою своєї роботи проживає у м. Києві. Також позивачка зазначає, що на тимчасово окупованій території у м. Горлівка у неї проживають дідусь та бабуся, батьки, а також мати з дідусем відповідача(з якими вона спілкується і хоче щоб спілкувалася її дитина), які є рідними бабусями, прабабусями та прадідами їхньої спільної з відповідачем дитини. Зазначає, що родичі бачаться з дитиною лише по скайпу. Вже більше півроку вона не може потрапити до м. Горлівка, оскільки не має довіреності від чоловіка на перетин кордону між підконтрольною та непідконтрольною територією України. У зв'язку із складними стосунками між нею та відповідачем, відповідач відмовляється надати їй довіреність у добровільному порядку. Вважає, що для того, щоб дитина могла бачитися з родичами, які через похилий вік та стан свого здоров'я не можуть приїжджати до м. Харкова, вона має бажання виїжджати до м. Горлівка, яке є окупованою територією України. Крім того, у м. Горлівка знаходиться квартира, яка належить їй на праві приватної власності, розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що з метою перевірки стану її нерухомості їй необхідно час від часу відвідувати її. Поїхати туди без дитини вона не може, бо вона ще маленька і повністю від неї залежить, а дорога потребує кілька днів її відсутності, тому вона змушена брати доньку з собою. Також позивачка зазначає, що вона з метою оздоровлення дитини, хотіла б поїхати із нею за кордон: Чорногорію (де у неї мешкають родичі), Туреччину, Єгипет, тощо, не будучи при цьому залежною від примх свого чоловіка, якій, як вона вважає на зло їй в останню мить відмовиться надати відповідну довіреність на перетин з дитиною кордону. Зазначає, що батько дитини не бажає приймати участі в оздоровленні дитини, коштів на це не надає, хоча за цей рік вже не один раз був за кордоном ( у Іспанії, Франції). У зв'язку із викладеним, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким надати дозвіл малолітній [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], на тимчасовий виїзд в район проведення антитерористичної операції на тимчасово неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у м. Горлівка, а також за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з обов'язковим поверненням на територію України у супроводі матері [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], строком від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Позивачка та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 05 липня 2016 року, у судове засідання не з'явились, подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечували. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. У своїх письмових запереченнях, які були надані на адресу суду, відповідач зазначив, що вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивач і їхня спільна дитина - [PERSON] перебувають на обліку у органі соціального захисту населення, як особи, які були переміщені з району проведення антитерористичної операції - м. Горлівка, Донецької обл., у зв'язку з чим мають видану відповідну довідку про це. Адресою фактичного місця перебування та проживання [PERSON] і [PERSON] є [ADDRESS]. На підконтрольній території України - в м. Харків вони перебувають з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, а також порушень прав людини. М. Горлівка, Донецької обл. відноситься до тимчасово окупованої території, як окреме місто Донецької області, в якому запроваджено особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань та відновлення повного контролю України за державним кордоном України, де в жодному випадку не можуть бути забезпечені належним чином права і найвищі інтереси дитини. Ст.8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини. Вважає, що на підставі викладеного, як батько дитини - [PERSON], він категорично проти виїзду в район проведення АТО, на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у м. Горлівка його доньки, оскільки це створює пряму небезпеку і загрозу життю, здоров'ю та розвитку його дитини. Зазначає, що родичі дитини (які мешкають в м. Горлівка, Донецької обл. і були згадані у позовній заяві), зокрема: дідусь і бабуся з боку батька або матері, інші родичі, які бажають побачитись з дитиною, мають приїхати до її фактичного місця проживання, яке розташоване у безпечному місці - на контрольованій території України. А проведення перевірки стану нерухомості [PERSON], що розташована за адресом: [ADDRESS], ставити в залежність або пріоритет перед загрозою життю, здоров'я та розвитку - найвищім інтересам їхньої доньки, неможливо і є цинізмом. Перевірити стан цієї нерухомості може будь-хто з родичів або знайомих позивача, які там проживають. В цьому він твердо переконаний і наполягає на взяття до уваги цих тверджень з боку суду. Вважає, що з позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається жодних доказів того, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню його неповнолітньої дитини без поважних причин тривалий час - не спілкується з дитиною або її матір'ю, не утримує дитину, не займається її вихованням та оздоровленням. Вважає, що це не відповідає дійсності. Зазначає, що лише у квітні 2016 року, він залишив дружині близько 7 000 доларів США на проживання її та дочки. У зв'язку з тим, що шлюбні відносини між ним та позивачем фактично припинені, він як чоловік, (який до того ж є переселенцем) , має заробляти гроші на проживання і утримання в тому числі їхньої спільної дитини. На теперішній час він працює в м. Києві, де намагається заробити гроші, тому він майже не має змоги достатньо (як того б хотілося) спілкуватися та приймати участь у вихованні доньки, проте сильно цього бажає. Зазначає, що він не байдужий до виховання, оздоровлення, а також утримання дитини. Зазначає, що він відправляв гроші і зимові речі дитині 03 жовтня 2016 року. А останній раз він бачився з дитиною 15 вересня 2016 року. Після того часу [PERSON] не відповідала на його дзвінки, не давала йому бачитися з дитиною і навіть зустріла у дверях з газовим балончиком. Вважає, що вона провокує його на скандали і сварки, оскільки дуже агресивно налаштована щодо нього. Вважає, що позивачка бажає виїхати в м. Горлівка для постійного проживання, забравши з собою їхню спільну дитину, а такими діями вона порушить його права на спілкування з дитиною та його участь у вихованні доньки, як і права дитини, які завжди є пріоритетом. Зазначає, що згідно позовних вимог мова йде про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон саме до країн ближнього та дальнього зарубіжжя (поряд з вимогами на виїзд в район проведення антитерористичної операції - на тимчасово неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у м. Горлівка), з обов'язковим поверненням на територію України у супроводі матері - [PERSON], без згоди та супроводу батька - [PERSON], строком від дня набрання чинності рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Тобто за змістом резолютивної частини позову - надання дозволу на виїзд взагалі без визначення держави прямування, оскільки поряд з містом в районі проведення антитерористичної операції позивачем поверхнево зазначені країни ближнього та дальнього зарубіжжя. Просить суд звернути увагу на те, що позов та додані до нього матеріали не містять належних доказів звернення позивачки до нього з проханням надання згоди на виїзд дитини за кордон та його обізнаності про таке бажання позивача, як батька. Зазначає, що резолютивна частина позову в порушення вимог чинного законодавства не містить визначення держави прямування. Таким чином, у разі відсутності нотаріально посвідченої згоди одного з батьків на виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, дозвіл на виїзд з України неповнолітнього без згоди та супроводу другого з батьків може бути наданий рішенням суду з обов'язковим зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Вважає , що позивач - [PERSON], виклавши свої вимоги у позові про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, не вказує державу (держави) прямування, а також часовий проміжок перебування, що не відповідає зазначеним вище вимогам закону. Фактично, не зазначивши держави (державу) прямування, позивач тим самим хоче отримати дозвіл виїзд дитини за кордон у будь-які країни світу, що є не припустимим з точки зору закону та не відповідає інтересам дитини, в тому числі й щодо безпечної подорожі в ту чи іншу країну (не обумовлюючи у цій частині перебування дитини у районі проведення антитерористичної операції - на тимчасово неконтрольованій території України). Звертає увагу на те, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків у будь-які країни (за позовом - до країн ближнього та дальнього зарубіжжя) є надмірним. При цьому, Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» №57 від 27 січня1995 року, які регулюють правила виїзду, в тому числі неповнолітніх громадян України, вказують, що неповнолітня дитина може здійснювати виїзд за умови наявності згоди із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Наполягає, що однією із істотних умов самостійного виїзду неповнолітньої особи є згода або інший дозвіл обох батьків або іншого з батьків, в якому повинно зазначатися держава прямування та часовий проміжок перебування. Вважає, що у зв'язку із викладеним, задоволення позовної вимоги про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька та без конкретизації держави прямування, не відповідає положенням, визначеним Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» № 57 від 27 січня 1995 року, та ставить під загрозу порушення прав дитини та одного із батьків, в даному випадку його - [PERSON], як батька дитини.

Outcome: partial