Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

10 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 25.06.2019, яким КП «Чернігівбудінвест» Чернігівської міської ради надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0052 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури. Обґрунтовано позов тим, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . 25.11.2009 між Чернігівською міською радою та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки №1860 площею 0,0020 га за адресою [ADDRESS] . З 2015 року [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець. Вказане житлове приміщення здається нею в оренду під магазин. Рішенням Чернігівської міської ради від 25.06.2019 КП «Чернігівбудінвест» Чернігівської міської ради було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0052 га про [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури. На підставі цього рішення у вересні 2019 року були проведені землевпорядні роботи, в результаті яких під вікнами її магазину з`явилася яма та велика металева конструкція. Позивач вважає, що спірне рішення Чернігівської міської ради не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки порушує її права, як суб`єкта господарювання та прийняте без відповідного погодження з представниками заінтересованих організацій, а також мешканцями житлового будинку, який належить їм на праві спільної сумісної власності. Також позивач зазначає, що земельні роботи були проведені зі сторони будинку де проходить лінія електрозв`язку, що порушує вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 135 від 29.01.1996, зокрема п. 5 передбачено, що на трасах радіорелейних ліній електрозв`язку та кабельної каналізації визначаються окремі ділянки землі, на яких забороняється будувати будь-які об`єкти (споруди), садити дерева з метою запобігання екрануючій дії на розповсюдження радіохвиль і пошкодженню кабельної каналізації кореневою системою. Розташування і межі таких ділянок передбачаються в проектах на будівництво цих ліній і наносяться працівниками структурного підрозділу з питань містобудування та архітектури місцевого органу виконавчої влади та виконавчого органу місцевої ради на топографічні карти. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представник відповідача - Чернігівської міської ради у встановлений судом строк подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія є несформована і відноситься до комунальної власності Чернігівської міської ради. Заяв (клопотань) щодо передачі земельної ділянки під багатоквартирним будинком в користування до Чернігівської міської ради не надходило. Представник позивача подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що відповідно до п. 31 договору оренди земельної ділянки № 1860 від 25.11.2009, укладеного між [PERSON] та Чернігівською міською радою, у разі припинення або розірвання договору, повернення земельної ділянки відбувається за умовами, передбаченими п. 18 цього договору, яким передбачено, що передача земельної ділянки здійснюється за актом її приймання-передачі. Фактично на сьогоднішній день не відбулося передача земельної ділянки за умовами вказаного договору, що також підтверджується податковим повідомленням про сплату орендної плати за землю та квитанціями про сплату коштів по орендній платі за 2014-2019 роки. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник відповідача просила відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є власником нежитлового приміщення по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 15). З 21 січня 2015 року [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 16-17). Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Пунктом 1.6 рішення Чернігівської міської ради від 25 червня 2019 року (43 сесія 7 скликання) комунальному підприємству «Чернігівбудінвест» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною орієнтовною площею 0.0052 га за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) з подальшою передачею земельних ділянок в постійне користування, в тому числі: 1.6.1 ділянка № [NUMBER] , орієнтовною площею 0,0025 га; 1.6.2 ділянка № [NUMBER] , орієнтовною площею 0,0027 га. (а.с.43). Спірні земельні ділянки є комунальною власністю та виділяються із земель запасу Чернігівської міської ради. У позовній заяві позивач зазначає, що з нею та мешканцями будинку за адресою [ADDRESS] ніхто не погоджував межі земельної ділянки. Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія є несформована і відноситься до комунальної власності Чернігівської міської ради. Як зазначила представник відповідача, заяв/клопотань щодо передачі земельної ділянки під багатоквартирним будинком в користування до Чернігівської міської ради не надходило. Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу України спільним майном багатоквартирного будинку є права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Щодо оформлення права користування земельною ділянкою під багатоквартирним будинком, співвласники будинку або об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) до міської ради не зверталися. Також судом встановлено, між Чернігівською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки №1860 від 25.11.2009 на земельну ділянку площею 0,0020 га за адресою [ADDRESS] , строком на 5 років (а.с. 18-19). Відповідно до п. 6 Договору, договір укладено до 30 вересня 2014 року. Разом з тим, у реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні відомості щодо реєстрації договору оренди на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частини 1-3 ст. 42 ЗК України в редакції, що була чинною станом на дату укладення сторонами договору оренди передбачали, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. З наведеного випливає, що виділення в натурі окремим власникам квартир і нежитлових приміщень часток земельної ділянки державної або комунальної власності, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок і належні до нього будівлі й споруди, та їх окреме відчуження не допускається. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно- приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відповідно до статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись з позовом про визнання рішення 43 сесії 7 скликання Чернігівської міської ради від 25.06.2019, яким КП «Чернігівбудінвест» Чернігівської міської ради надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0052 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, позивач не надала належних доказів порушення зазначеним рішенням безпосередньо її прав, зазначивши лише, що наданням дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення на земельні ділянки, які знаходяться неподалік будинку, власником нежитлового приміщення у якому є позивач, порушено її права та охоронювані законом інтереси. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем наявності у неї законного права на земельну ділянку, яка не сформована як прибудинкова територія багатоквартирного будинку і відноситься до земель комунальної власності Чернігівської міської ради та на час розгляду справи вона нікому не виділена, а лише надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою КП «Чернігівбудінвест» Чернігівської міської ради. Крім того, посилання позивача на проведення земельних робіт з порушенням вимог постанови КМУ №135 від 29 січня 1996 року біля належного їй нежитилового приміщення, не стосується сфери дії оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, яким лише надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою, а також не надано позивачем доказів, що вказані роботи проводилися відповідачем чи на його замовлення. Враховуючи викладене, у зв`язку з не доведенням порушення прав позивача, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed