overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

10 березня 2011 року померла [PERSON], що підтверджується актовим записом про її смерть. На підставі розпорядження Деражнянської райдержадміністрації №325 від 23 вересня 2003 року на імя померлої був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ХМ, номер 045463, відповідно до якого померла була власником земельної ділянки, площею 2,03 га, розташованої на території Явтухівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Прокурор Деражнянського району звернувся в суд із заявою про визнання спадщини відумерлою на тій підставі, що у померлої відсутні спадкоємці за заповітом і за законом, а також такі, котрі були б усунені від права на спадкування. Представник Явтухівської сільської ради вважає заяву обґрунтованою, на заперечуючи в її задоволенні. Вислухавши доводи прокурора, представника сільської ради та дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Обґрунтованість наведених у заяві вимог підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, виданою Державним нотаріальним архівом в Хмельницькій області 3 липня 2015 року, з якої вбачається, що до майна померлої 10 березня 2011 року [PERSON] спадкова справа не заводилась. Згідно з довідкою Явтухівської сільської ради Деражнянського району №21 від 14 липня 2015 року після смерті [PERSON] до виконкому сільської ради із заявами про оформлення спадкових прав ніхто не звертався, спадкоємці до її майна відсутні. Нормативно-грошова оцінка належної померлій земельної ділянки складає 38324 грн., що підтверджується витягом з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, виданим відділом Держземагенства у Деражнянському районі Хмельницької області. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання спадщини відумерлою, оскільки спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, усунення від права на спадкування немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Посилався на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], а [INFO] дід - [PERSON], після смерті якого залишилося належне йому майно. Вказав, що своєчасно для прийняття спадщини у встановлений законом строк позивач не звернулася до державної нотаріальної контори, оскільки хворіла. З посиланням на ці обставини, статтю 1272 ЦК України просив визначити позивачу додатковий строк тривалістю три місяці. У судове засідання позивач не з'явився, але її представник надав суду письмову заяву, в якій цивільний позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути за їх відсутності. Відповідач ([PERSON]) також у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, а справу просив розглянути за його відсутності. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, [INFO] у м. Нова Одеса Миколаївської області помер - [PERSON], а [INFO] - [PERSON], які між собою були сином та батьком відповідно. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його онуки - [PERSON], тобто позивач у справі, а також [PERSON] (відповідач). Судом з'ясовано, що [PERSON] у період з 17 листопада 2014 р. по 01 грудня 2014 р. перебувала на лікуванні у зв'язку з хворобою, що підтверджується відповідною довідкою Коростишевської районної лікарні Житомирської області, де фактично проживає позивач. [PERSON] до нотаріальної контори для успадкування майна діда не звертався. В силу ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач з поважних причин пропустила строк звернення до державної нотаріальної контори для прийняття спадщини і вважає за необхідне надати їй додатковий строк, відповідно до її вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтував тим, що 21 квітня 1998 року у Рудниківській сільській раді Маневицького району Волинської області він зареєстрував шлюб з відповідачем, актовий запис № 6. Від шлюбу в них є три неповнолітніх дитини: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з дружиною не склалися. Згодом вони почали відчувати що їх сімейні стосунки стають холодними, не дружніми. Дружина перестала цікавитися його здоров'ям, моральним станом і виконувати подружні обов'язки, забрала дітей і переїхала проживати в інше місце. З серпня 2013 року вони проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують. З цих причин дальше спільне життя стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просив шлюб з відповідачем розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися, але в своїх письмових заявах на адресу суду просять слухати справу у їхній відсутності, що на думку суду є можливим, не заперечують проти розірвання шлюбу і залишення дітей проживати з матір'ю. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом доведено, що сторони не бажають зберегти сім'ю і наполягають на розірванні шлюбу, їх наміри відповідають дійсній волі кожного подружжя, спільно не проживають тривалий час і не підтримують будь - яких сімейних стосунків, добровільно вирішили питання про місце проживання неповнолітніх дітей, що в сукупності свідчить, що шлюб між ними носить формальний характер. З цих підстав суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їхнім інтересам, та інтересам неповнолітніх дітей, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати, залишивши неповнолітніх дітей проживати з матір'ю. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цих підстав суд вважає за доцільне відповідачу за її вибором відновити своє дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 гривень 60 копійок судового збору, сплачених [PERSON] при подачі позову в суд і документально підтверджених.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати зареєстрований 27 травня 1988 року з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з останньою не склалося, шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, про час і місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином. Позивачем подано до суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи за його відсутності. Відповідачем також до суду подана заява про розгляд справи за її відсутності та про визнання позову. Судом встановлено, що 27 травня 1988 року виконавчим комітетом Миропільської селищної ради Дзержинського району Житомирської області актовим записом № 18 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Згідно статті 112 частини 2 Сімейного кодексу України (далі СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], з якою зареєстрував шлюб 20 листопада 2004 року, мотивуючи тим, що не знаходять спільної мови з більшості питань ведення спільного господарства, внаслідок чого виникають постійні сварки. Від цього шлюбу дітей не мають. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши відповідача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2004 року. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони проживають окремо з вересня місяця 2014 року. Причиною цього є те, що вони не знаходять спільної мови з більшості питань ведення сімейного бюджету та в відношеннях один до одного. Відповідач суду пояснила, що позивач їй зрадив і на цей час проживає з іншою жінкою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сім'ї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності йому архівних довідок, виданих комунальною установою Романівської районної ради «Трудовий архів Романівського району» на підставі документів архівного фонду сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Злагода» (далі СТОВ «Злагода»), в яких міститься інформація про його трудовий стаж за період з 1978 по 2003 роки, посилаючись на те, що у вказаних документах неправильно зазначене його прізвище. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з»явились, про час і місце розгляду справи вказані особи були повідомлені належним чином. Представник заявника подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заінтересованою особою - управлінням Пенсійного фонду України в Романівському районі Житомирської області також до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника вказаної заінтересованої особи. У цій же заяві зазначено, що управління Пенсійного фонду України в Романівському районі Житомирської області проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту архівних довідок № 46/05-02 від 13 лютого 2015 року, № 46а/05-02 від 13 лютого 2015 року, № 46б /05-02 від 13 лютого 2015 року та № 64/05-02 від 3 березня 2015 року вбачається, що вони видані комунальною установою Романівської районної ради «Трудовий архів Романівського району» по документах архівного фонду СТОВ «Злагода», в яких у книгах обліку розрахунків по оплаті праці міститься інформація про кількість відпрацьованих людино-днів особою на прізвище Уляніцький. Той факт, що вказані довідки належать заявнику підтверджується копією його трудової книжки колгоспника, в якій зазначено час його роботи в СТОВ «Злагода» та його правопопередників - колгоспі «18 партз»їзду» та колективному сільськогосподарському підприємстві «Маяк». Неправильність прізвища заявника у цих довідках, на переконання суду, зумовлена довільним його перекладом з російської мови на українську. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки пов»язаний із його правом на отримання пенсії. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] звернулась в Іллічівський міський суд Одеської області з зазначеним позовом (а.с.3-5). Позивачка просить суд: - зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди позивачці у здійсненні нею права власності на майно - квартирою [ADDRESS]; - визнати [PERSON] такого, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідно до реєстраційного посвідчення виданого Іллічівським бюро технічної інвентаризації від 24.03.2010 року за №45814 квартира розташована за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. 05 серпня 2010 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] шлюб розірвано, цей факт підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №213. Відповідач після розірвання шлюбу у спірній квартирі не проживав. Наявність зареєстрованого відповідача на спірній квартирі утворило для власника незручності щодо її користування. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, про слухання справи сповіщені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують. У разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення.(а.с.31) Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.(а.с.18,27,29) Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За реєстраційним посвідченням №216 від 19.03.2010 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.9) З 31.03.2010 року відповідач зареєстрований у зазначеній квартирі. (а.с.15) 05 серпня 2010 року позивачка [PERSON] розірвала шлюб з відповідачем [PERSON] (а.с.14) 19.03.2015 року сусіди позивачки за участю начальника ЖЕД-4 склали акти про те, що відповідач [PERSON] з 2010 року не мешкає в квартирі позивачки і в квартирі не має особистих речей відповідача (а.с.24). За приписами ст. 42 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У відповідності зі ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідач не є членом сім'ї власника спірної квартири. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин вимоги позову [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 від заробітку щомісячно та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 від заробітку щомісячно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.06.2014 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них є дитина: [PERSON], [INFO] Відповідач не надає кошти на утримання дружини та їх доньки. Дитина повністю перебуває на її утриманні. У зв'язку з наведеним вона змушена звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в межах стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12.06.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них є донька - [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає та знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 84 СК України встановлено, що Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання даного обов'язку, аліменти на утримання дитини та дружини не надає. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача та відповідача, матеріальне забезпечення дитини від шлюбу, стан її здоров'я, відсутність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, які мають істотне значення для справи. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 від заробітку відповідача, але не менше ніж 30 % встановленого постановою Кабінету Міністрів України прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 від заробітку відповідача, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь держави в розмірі 243,60грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення ним повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 24 червня 2005 року. Шлюб між сторонами розірвано 13 лютого 2015 року. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, участі в утриманні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти задоволення. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2005 року. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Позивач у судовому засіданні зазначила, що відповідач участі в утриманні дитини фактично не бере, матеріальної допомоги не надає, а вона не взмозі самостійно утримувати дитину. Відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення ним повноліття, починаючи з 10 березня 2015 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, вимога про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення ним повноліття, починаючи з 10 березня 2015 року, підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved