Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

10 березня 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 212 535 гривень без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 20.01.2003 по 28.02.2003 працював підземним гірником дільниці ВШТ шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 28.02.2003 по 01.11.2011 підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання дільниці ВШТ шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 01.11.2011 по 26.12.2013 електрослюсарем ( слюсарем) черговим та з ремонту устаткування на підземних роботах дільниці №29 шахти «Родіна» ПАТ «КЗРК». Рішенням МСЕК від 29.04.2014 позивачу вперше було встановлено 45% втрати професійної працездатності по радикулопатії та хронічному обструктивному захворюванню легень, та встановлено третю групу інвалідності. Після переоглядів висновком МСЕК від 18.04.2017 позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності по радикулопатії та хронічному обструктивному захворюванню легень, без встановлення групи інвалідності безстроково. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває болі в шийному та попереково-крижовому відділі хребта, з іррадіацією в ліву ногу, оніміння по боковій поверхні стегна, оніміння стопи, біль і обмеження в плечових, колінних та тазостегнових суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель з харкотинням, важкість в грудях. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 27 березня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що до моменту працевлаштування на підприємство відповідача позивач тривалий час працював на інших підприємствах, а саме з 09.12.1982 по 11.09.1993 у Криворізькому міжобласному центрі «АвтоВазтехобслуговування» та з 14.09.1993 по 07.09.1993 у Науково-виробничому об`єднанні «Кривбасасфальт», що неодмінно позначилось на погіршенні стану здоров`я позивача. Також вказав, що позивач звільнився з підприємства відповідача у зв`язку з виходом на пенсію а не внаслідок погіршення стану здоров`я. Відповідач протиправних дій, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням у позивача професійних захворювань не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу. Вказав, що надані позивачем докази підтверджують лише виникнення професійних захворювань, проте жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 20.01.2003 по 28.02.2003 працював підземним гірником шахти «Родіна» дільниці ВШТ, з 28.02.2003 по 01.11.2011 підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування шахти «Родіна» дільниці ВШТ, з 01.11.2011 по 26.12.2013 електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування дільниці №29 шахти «Родіна» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», і був звільнений з підприємства 26.12.2013 за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с.31-39). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 березня 2014 року, встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань - радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФС першого-другого ст.); хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.) ЛН першого ст., із зазначенням його причини - перевищення гранічно допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, важкість праці (а.с. 13-16) Згідно пункту 16 згаданого Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Родіна» підземним гірником, підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування виконував роботи з монтажу, демонтажу, ремонту та технічного обслуговування електроустаткування та механічного обладнання, вузлів та механізмів. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Відповідно до пункту 19 вказаного Акту враховуючи роботу [PERSON] впродовж 10 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 29.04.2014 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 45% (35% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ) внаслідок професійного захворювання, із встановленням третьої групи інвалідності з 07.04.2014 до 01.05.2015, що підтверджується копією виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ [NUMBER] (а.с.10) В подальшому [PERSON] пройшов переогляди, і 18.04.2017 йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності (25% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ), без визначення групи інвалідності, безстроково, що підтверджується копією довідки виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №044781 (а.с.12) Так, наявність професійних захворювань у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом радикулопатія попереково-крижова, хронічне обструктивне захворювання легень (а.с. 20-31) . Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 45% та в подальшому 40%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває больові почуття при фізичному навантаженні та ходьбі, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 10 років 10 місяців в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, встановлено третю групу інвалідності, та в подальшому 40 % втрати професійної працездатності, без визначення групи інвалідності безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 65 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial