Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

10 травня 2016 року позивачка звернулась з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без дозволу (згоди) батька до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що проживає з дитиною у [ADDRESS], знаходиться на обліку як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції. Відповідач з 2011 року участі у вихованні дитини не приймає, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Позивачка планує поїздки разом з дитиною за кордон з метою оздоровлення дитини і розширення її світогляду. Крім того дитина займається художньою гімнастикою, що передбачає проведення змагань за кордоном. Отримати дозвіл відповідача на виїзд дитини за кордон неможливо, оскільки відповідач відмовляється від спілкування та вчинення будь-яких дій щодо дитини. У судове засідання позивачка не з'явилась, надійшла електронною поштою заява про розгляд справи у її відсутність. Також на адресу суду надійшла електронною поштою копія нотаріально посвідченої заяви відповідача [PERSON], в якій він просить справу розглянути у його відсутність, повністю визнає позовні вимоги. Представник третьої особи органу опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено рівність прав та обов'язків батьків у здійсненні батьківських прав. Позивачка просить надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди дитини за кордон до досягнення нею повноліття без згоди батька. При цьому позивачка не зазначає, до якої держави вона планує виїздити разом з дитиною, з якою метою та конкретний проміжок часу перебування у цій державі, що позбавляє суд можливості визначити чи не суперечить ця поїздка інтересам дитини. Чинним законодавством передбачено вирішення судом питання про дозвіл на одноразовий виїзд за кордон дитини за відсутності згоди одного з батьків, а не на неодноразові виїзди невідомо до якої країни та без визначення періоду. Задоволення позовних вимог порушуватиме права батька на спілкування з дитиною та участь у її вихованні. Крім того, згідно з нотаріально посвідченою заявою [PERSON] він не заперечує проти задоволення позовних вимог, тому ніщо не перешкоджає відповідачеві надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, як передбачено пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed