Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

12.10.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на наступні обставини. Між нею, [PERSON], та [PERSON] 16 серпня 2017 року було укладено договір позики та передано грошові кошти у розмірі 24 000 гривень та 18 272 доларів США. На підтвердження передачі грошових коштів [PERSON] власноручно підписала письмову розписку від 16 серпня 2017 року. У вказаній розписці [PERSON] підтверджує факт отримання коштів та зобов'язання повернути позику по першій вимозі позикодавця. Однак, [PERSON] на її вимоги щодо повернення боргу не відповідає, ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання, ігнорує її неодноразові звернення. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 16 серпня 2017 року в розмірі 513 104,07 гривень та відшкодування судових витрат покласти на відповідача ( а. с. 3-5 ). Ухвалою судді 02 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 12 годину 30 хвилин 29 листопада 2018року ( а. с. 11-12 ). Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 30 хвилин 09січня 2019 року ( а. с. 20 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву, отримана судом 29.11.2018 року за вх. № 39108, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи ( а. с. 17 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, отримано особисто 10.12.2018 року. Відповідно до ч. 5 ст. 125 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Отже, відповідач [PERSON] про слухання справи, яке було призначено на 09.01.2019 року була повідомлена завчасно, у відповідності до вимог статті 125 ЦПК України. Ухвалою суду від 09 січня 2019 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 16 серпня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики та передано грошові кошти у сумі 24 000 гривень та 18 272 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем [PERSON] у вищезазначеній сумі підтверджується наявна в матеріалах справи розписка ( а. с. 18 ). З зазначеної розписки убачається, що [PERSON] взяла у борг у [PERSON] суму у присутності двох свідків 24 000 гривень та 18 272 доларів США 16.08.2017 року та зобов'язується повернути на першу вимогу. Встановлено, що станом на подачу позову до суду, а саме на 10 жовтня 2018 року, згідно з курсом Національного банку України за 100 доларів США, складала 2808,144 гривень, де сума в розмірі 18 272 доларів США становить 513 104,07 гривень. Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивач наголошує на тому, що на неодноразові звернення позивача з приводу повернення грошей, остання ухиляється та до цього часу борг не повернутий, чим порушуються права позивача, позивач не може користуватися своєю власністю ( грошима ) та не можливість останнього вирішити зазначене питання в позасудовому розгляді. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність іншій стороні ( позичальнику ) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду та якості. Договір позики визнається укладеним з моменту передачі грошей або речей, та є договором позики. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу ( боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання ). Отже, звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач вважає, що у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань з боку відповідача, судом повинно бути стягнуто на її користь з відповідача суму боргу в розмірі 537 104,07 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З боку відповідача [PERSON] не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача [PERSON], а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо суми стягнення. Отже, оскільки відповідач [PERSON] уникає від виконання взятих на себе зобов'язань та не повертає позивачу отриману суму, то позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у сумі 5 371,04 гривень, які документально підтверджені ( а. с 2 ), то такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved