Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

12.08.2020 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 14 червня 2017 року. В обґрунтування позову позивач вказує, що від даного шлюбу спільних дітей у подружжя немає, однак відповідач в добровільному порядку відмовляється розірвати шлюб. Подальше збереження шлюбу та примирення між сторонами неможливе. Шлюбних стосунків подружжя не підтримує, кожен веде свій окремий бюджет. В зв`язку з наведеним [PERSON] звернулася до суду та просить розірвати шлюб. Позивач надала суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у поданій суду заяві не заперечує проти задоволення позову. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового розгляду не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Славутським містькрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 14 червня 2017 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 103 (а.с. 3) Надаючи правову оцінку вказаним обставинам суд враховує наступне. Відповідно до ч.3 ст.105,\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно п.10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд враховує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як видно з позовної заяви, сторони припинили шлюбні відносини, подружніх стосунків не підтримують, взаємна повага та любов відсутні, майновий спір між сторонами відсутній. У поданій до суду заяві позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнає. Враховуючи формальне існування шлюбу між сторонами, неможливість продовження подружнього життя, суд вважає, що позов слід задовольнити. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved