Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

10 червня 2019 року адвокат Гуменюк Олег Романович в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Бишівського старостинського округу Радехівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим 25.05.1995 року Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис № 14. [PERSON] являвся дідусем Позивача - [PERSON] , [INFO] . Після смерті дідуся Позивача відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами (будинковолодіння), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дане будинковолодіння належало колгоспному двору, головою якого був спадкодавець [PERSON] на праві особистої власності. Належність будинковолодіння до колгоспного двору підтверджується Свідоцтвом про право власності на будівлі від 27.11.1987р., виданим виконавчим комітетом Радехівської районної ради народних депутатів Львівської області на підставі рішення Радехівського райвиконкому №239 від 16.11.2018р. № 889 та довідкою-характеристикою КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 20.08.1998р. № 947. За життя дідусь Позивача на випадок своєї смерті зробив розпорядження у вигляді заповіту від 03.12.1994р., посвідченого секретарем Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської обл. та зареєстрованого в реєстрі за № 15. Дана обставина підтверджується також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.12.2005р. № 2866879. Згідно змісту даного заповіту вбачається, що дідусь [PERSON] заповів Позивачу [PERSON] належний йому жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в с. Торки Радехівського району Львівської обл. Даний заповіт не був предметом оскарження, не був визнаний недійсним. Також даний заповіт не скасовувався заповідачем шляхом видачі нового заповіту. Дані обставини підтверджуються довідками Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської обл. від 06.11.2018р. № 847 та від 16.11.2018р. № 890. Позивач, хоча і не проживав за місцем відкриття спадщини, однак прийняв її та здійснював догляд за нею (періодично проживав, робив ремонт та догляд тощо). На даний час Позивач виявив бажання зареєструвати за собою право власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак нотаріус відмовляється видати Позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом по причині відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, після смерті дідуся Позивача та у зв`язку з тим, що останнє мало до 01.07.1990р. статус колгоспного двору. За таких обставин позивач не вбачає іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, не інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами (будинковолодіння), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.5-9). Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити (а.с.37). Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнає повністю та просить задовольнити (а.с.36). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим 25.05.1995 року Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис № 14 (а.с.10). Згідно з свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно 25 лютого 2003 року, Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області, [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 23 серпня 2012 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області, [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.19). Після смерті діда Позивача відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшов - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами (будинковолодіння), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на будівлі від 27.11.1987р., виданим виконавчим комітетом Радехівської районної ради народних депутатів Львівської області на підставі рішення Радехівського райвиконкому №239 від 16.11.2018р. та довідкою-характеристикою КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 20.08.1998р (а.с.12,13). Із технічного паспорта, виданого 17.08.1998 року Червоноградським МБТІ вбачається, що будинок [ADDRESS] позначеною по плану літерою А, загальною площею 78,6 м.кв., з якої житлова - 35,8 м.кв., допоміжна - 42,8 м.кв. (а.с.20-22). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження у вигляді заповіту від 03.12.1994 року, посвідченого секретарем Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 15, з якого вбачається, що дідусь [PERSON] заповів внукові [PERSON] належний йому жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в с. Торки Радехівського району Львівської області (а.с.14). Дана обставина підтверджується також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.12.2005 року № 38284005 (а.с.15). Вказаний вище заповіт не був предметом оскарження, не був визнаний недійсним, не скасовувався заповідачем шляхом видачі нового заповіту, що підтверджується довідками Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської обл. від 06.11.2018р. № 847 та від 16.11.2018р. № 890 (а.с.17,18). Із довідки Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області №889 від 16.11.2018 року, вбачається, що [PERSON] був єдиним і останнім членом колгоспного двору по [ADDRESS] станом на 27 листопада 1987 року (а.с.17). Згідно з висновком про вартість майна, складеним оцінювачем [PERSON] 23.07.2019 року, ринкова вартість об`єкта оцінки вище вказаного спадкового майна становить 59515,57 грн (а.с.35). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved