Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

12.11.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач вказує, що його дружина [PERSON] працювала електромонтером з обслуговування підстанцій фабрик і кар`єрів цеху мереж і підстанцій Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». 06.11.2000 під час виконання робіт на підстанції №70 ПрАТ «ПівнГЗК» стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого дружина позивача зазнала тілесних ушкоджень, від чого [INFO] померла. Відповідно до висновків, зазначених у розділі 7.1 Акту №20/7 від 10.11.2000 «Про нещасний випадок на виробництві» причиною нещасного випадку стало порушення виробничої дисципліни при проведенні оперативних підключень, а особами, що допустили порушення законодавства про охорону праці є, зокрема, [PERSON] начальник дільниці підстанцій ЦПО-2, яка порушила п.3.1, 3.6 посадової інструкції. [PERSON] звістку про смерть дружини він відчув сильне душевне потрясіння, шок. Протягом довгих років він не зміг змиритися з тим, що сталося, перебував у пригніченому стані. Смерть дружини, матері їх дитини призвела до порушення його нормальних життєвих зв`язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Просить стягнути\~на його\~користь з\~відповідача ПрАТ\~«ПівнГЗК» 500000\~грн.\~на відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої смертю\~дружини внаслідок\~нещасного випадку\~на виробництві,\~а також\~витрати на\~правову допомогу\~у сумі\~5000\~грн.. Ухвалою від 13.11.2020 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 07.12.2020. Ухвалою від 07.12.2020 у зв`язку з клопотанням представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК», розгляд справи відкладено на 25.01.2021. Про дату наступного судового засідання сторони повідомлені судовими повістками. У судове засідання 25.01.2021 учасники справи не з`явились. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог (вх.№1262 від 22.01.2021). Представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» подав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі з урахуванням позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву (вх.№1294 від 25.01.2021). Відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин, зокрема статтею 440-1\~ЦК Української\~РСР 1963\~р.,\~на яку\~посилається позивач,\~не було\~передбачено відшкодування\~моральної шкоди\~членам сім`ї\~працівника,\~померлого внаслідок\~нещасного випадку\~на виробництві.\~Вказане підтверджується висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі №\~210/57/19 (провадження № 61-16622св19), прийнятої за наслідками розгляду справи з аналогічних правовідносин. Вперше у позивача правові підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, членам її сім`ї, виникли з набранням чинності з 01.01.2004 Цивільним Кодексом України. Однак зазначені норми ЦК не розповсюджуються на правовідносини між сторонами у справі на підставі положень ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України. Також відповідач наголошує, що безпосередньою причиною нещасного випадку стало порушення правил безпечного виконання робіт в електроустановках самою потерпілою, що підтверджується п.10 Акту, а вина підприємства відповідача документально не доведена (вх.№1259 від 22.01.2021). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] є чоловіком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 1987 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівської районного виконкому м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.7). Згідно зі Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у віці 36 років, про що складено актовий запис №1632 (а.с. 4). Відповідно до\~Акту про нещасний випадок №20/ХІ, що стався 06 листопада 2000 р. о 10 год. 40 хв. у відкритому акціонерному товаристві «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», затвердженого 11 листопада 2000 року генеральним директором ВАТ «ПівГЗК», причинами нещасного випадку, внаслідок якого дружина позивача отримала травми, від яких [INFO] померла, визнано порушення виробничої дисципліни\~при проведенні\~оперативних підключень. Особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці визнані: [PERSON] електромонтер по обслуговуванню підстанцій ПрАТ «ПІВНГЗК», яка з порушенням п. 2.2.27; 2.2.28 «Інструкції з охорони праці для електромонтерів по обслуговуванню підстанцій» здійснила включення заземлюючих ножів у відсіку трансформатору току комірки №2, що знаходилась під напругою; [PERSON] начальник дільниці підстанції ЦВО-2, яка порушила вимоги п.3.1; 3.6 посадової інструкції начальника дільниці ЦПО-2, затвердженої 06.04.2000 р. (а.с.5-6). У свідоцтві про смерть [PERSON] від 25.12.2000 причиною смерті зазначені обширні термічні опіки тулубу та кінцівок 40 % поверхні тіла (а.с.4). У пункті 9 акту про нещасний випадок № 20/ХІ від 10.11.2000 зафіксовано медичний висновок про діагноз пошкодження здоров`я потерпілої, а саме: термічний опік полум`ям нижніх кінцівок, сідниць, кистей, 40% поверхні тіла (а.с.6) Зазначене свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між отриманими [PERSON] тілесними пошкодженнями та її смертю. Отже, між смертю потерпілої [PERSON] , яка працювала на підприємстві відповідача та нещасним випадком, що стався з нею на виробництві, наявний причинний зв`язок, що передбачає право позивача як чоловіка померлої на відшкодування йому моральної шкоди. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України\~\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. При цьому положеннями ст.\~43, ч.1 ст.46 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч.ч. 1,3\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.\~Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України\~встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Отже, враховуючи зазначені положення закону, суд вважає, що відповідач мав створити дружині позивача та іншим працівникам підприємства належні безпечні умови праці, за яких факт травмування потерпілої, в наслідок чого настала її смерть, був би неможливим. Правовідносини по\~відшкодуванню моральної\~шкоди між\~позивачем та\~відповідачем виникли\~з дати\~смерті дружини\~позивача \~21.12.2000,\~тобто до\~набрання чинності\~ЦК України 2003 року, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.440-1 ЦК УРСР, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Статтею 450 ЦК УРСР передбачалось, що організації і громадяни, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Бездіяльність відповідача, що полягла в тому, що ним не забезпечено безпечні умови праці, призвели до травмування і смерті дружини позивача, внаслідок чого відбулась втрата його життєвих зв`язків з рідною людиною. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо відсутності підстав для застосування положень ст.440-1 ЦК УРСР у спірних правовідносинах виходячи з наступного. На час виникнення правовідносин між сторонами відшкодування моральної (немайнової) шкода було врегульовано статтею 440-1 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року). З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, статтями 1167, 1168 якого передбачено відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи членам родини померлого. Згідно з частиною першою\~статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до\~статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Смерть дружини позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала 21 грудня 2000 року, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року. З положень статті 440-1 ЦК Української РСР вбачається, що необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР. Зазначена правова позиція викладена в Постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.12.2020 у справі №210/2271/19. Суд вважає доведеним, що нещасним випадком, внаслідок якого померла дружина позивача, останньому заподіяні моральні страждання, що спричинили погіршення його душевного та психічного стану, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили негативні наслідки морального характеру, оскільки дружина була найближчою для нього людиною, матір`ю їх сина. [PERSON] звістку про її смерть позивач відчув сильне душевне потрясіння та шок, це призвело до того, що він довгі роки перебував у пригніченому психічному стані, догляд та виховання їхньої спільної дитини повністю лягли на плечі позивача. Усі мрії, сподівання та надії на щасливе сімейне життя позивача з того моменту виявилися для нього марними та недосяжними. Крім того, смерть дружини позивача призвела до необхідності докладати йому додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї малолітньої дитини, в зв`язку з чим позивачу завдано глибоких моральних страждань. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про недоведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки сам факт втрати близької людини свідчить про наявність моральних страждань, що в свою чергу входить до поняття моральної шкоди. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, його емоційний стан, пов`язаний зі смертю дружини, вину підприємства, в заподіянні шкоди та вимушених змін в житті позивача. Розмір моральної\~шкоди визначається\~судом з\~урахуванням роз`яснень\~п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди»,\~відповідно до\~якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає до стягнення, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, який втратив дружину, обставини нещасного випадку, що призвели до смерті його дружини [PERSON] , істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, який назавжди втратив рідну, люблячу людину, матір свого малолітнього сина, якому на момент її смерті виповнилось 12 років. Також суд враховує і наслідки, що настали в результаті смерті дружини позивача та їх невідворотність. Смерть дружини призвела до того, що позивач довгий час перебував у пригніченому психічному стані. Протягом довгих років він не міг змиритися з тим, що сталося; усі його надії, сподівання та мрії на щасливе сімейне життя виявилися недосяжними. Отже, смерть дружини призвела до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, в зв`язку з чим позивачу завдано глибоких моральних страждань. Суд зазначає, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, будь-яка\~компенсація моральної\~шкоди не\~може бути\~адекватною дійсним\~стражданням, тому вважає заявлену до стягнення суму 500000 грн. завищеною та не доведеною. Отже, застосовуючи принцип розумності і справедливості, з урахуванням неможливості безпомилкового, математично виваженого підрахунку розміру компенсації моральної шкоди, суд вважає, що 250000 грн., буде тією мірою матеріальної компенсації в даному випадку, яка підлягає задоволенню та стягненню з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК». При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1. ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа №761/11472/15-ц. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Оскільки позивач\~від сплати\~судового збору\~звільнений, враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» і виходячи з розміру пропорційно задоволених вимог, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 2500 грн. В зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 2500 грн.. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial