Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 23761 грн 57 коп., а також пені в розмірі 2313 грн 83 коп. і трьох процентів річних в розмірі 157 грн 76 коп. за порушення строків виплати суми страхового відшкодування. У судовому засіданні позивач пред'явлений позов підтримав і наполягав на його задоволенні. Представник відповідача не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, при цьому про причини своєї неявки суд не повідомив. 20.01.2017 року, за згодою позивача, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 28.04.2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача, який керував автомобілем «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER], і [PERSON], який керував автомобілем «ГАЗ», реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Маzda» було пошкоджено, чим позивачу завдано шкоди. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.05.2016 року [PERSON] визнано винним у порушенні вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою настання дорожньо-транспортної пригоди, при цьому притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за статтею 124 КУпАП (а. с. 24, 25). Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої вона ухвалена, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка спричинила пошкодження транспортного засобу позивача є доведеною. Згідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована відповідачем, що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.04.2016 № АЕ/8484508, що діє з 22.04.2016 року до 21.04.2017 року включно. Полісом визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану життю і здоров'ю в розмірі 200000 грн, а за шкоду, завдану майну, в розмірі 100000 грн; франшиза становить 0 грн. Відносини у сфері обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV (далі - Закон). Пунктом 22.1 статті 22 Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 29.04.2016 року позивач направив відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а 22.06.2016 року - звернувся до нього із заявою про відшкодування оціненої майнової шкоди, яку відповідач до цього часу не відшкодував (а. с. 26, 27). Як убачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження (а. с. 8), матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 28.04.2016 року, складає 21736 грн 88 коп. Вищевикладене є підставою для стягнення вказаної суми з відповідача на користь позивача. Виходячи з вимог пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). В порушення зазначених положень Закону, відповідач жодного з перелічених вище рішень не ухвалював. За приписом пункту 36.5 статті 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Виходячи з цього, починаючи з 91 дня після звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (з 21.09.2016 року) відповідач вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов'язань, що є підставою для стягнення з нього пені. Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за 81 календарний день прострочення виплати страхового відшкодування, яка з урахуванням облікової ставки НБУ, що діяла з 21.09.2016 року, становить 1392 грн, а тому підлягає стягненню. Крім того, позивач наполягає на стягненні з відповідача трьох процентів річних за такий самий період прострочення виконання грошового зобов'язання, що складає 144 грн 67 коп. /21736.88 х 3% : 365 х 81/. Вказана вимога ґрунтується на нормі частини другої статті 625 Кодексу, а тому підлягає задоволенню. Отже, всього з відповідача підлягає стягненню 23273 грн 90 коп. / 21736.88 + 1392.35 + 144.67/, в зв'язку з чим пред'явлений позов належить до часткового задоволення.

Outcome: partial