Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

11.01.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, а саме: визнання за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] та дідуся [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її дідусь [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на вищезазначений житловий будинок, і заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Спадщину після [PERSON] прийняв її батько [PERSON] , який [INFO] помер і на випадок своєї смерті заповіту теж не лишив, тому вона є єдиним спадкоємцем за законом, оскільки спадок після смерті батька вона прийняла шляхом подачі до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївського нотаріального округу заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк, але їй було відмовлено нотаріусом в оформленні через те, що будинок не належав обом спадкодавцям. В нотаріальному порядку оформити спадщину не має можливості, оскільки будинок побудований до 05 серпня 1992 року, а померлий [PERSON] набув за життя право власності, яке переходить у порядку спадкування відповідно до вимог статей 1216, 1218 ЦК України, просила суд про захист своїх прав. Ухвалою суду від 15.01.2019 року провадження у справі було відкрито, вона призначена до судового розгляду в порядку загального позовного провадження - підготовче засідання на 11.02.2019 року. Витребувано з Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївського нотаріального округу інформацію щодо заведення спадкової справи та спадкоємців [PERSON] , який помер [INFO] в м. Вознесенську Миколаївської області та [PERSON] , який помер [INFO] в м. Вознесенську Миколаївської області. (а.с.37). Ухвалою суду від 26.02.2019 року залучено до участі у справі в порядку ст. ст. 53 ЦПК України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за його власною ініціативою - [PERSON] оскільки на даний час він є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] і його право належним чином зареєстровано, що відповідно підтверджується( а.с.51). Ухвалою суду від 17.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду на 29.05.2019 року. (а.с.155). Фіксування судового засідання здійснювалось технічними засобами відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, посилаючись на ту обставину, що спірний будинок було побудовано у 1965 році, тоді як тільки постановою КМУ за № 449 від 05.08.1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» було передбачено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Єдиним документом, який засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна і містить його технічні характеристики є технічний паспорт та об`єкт виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Тільки в судовому порядку спадкоємці мали можливість вирішити питання спадкування. Такі висновки робить Верховний Суд в справах № 175/2254/15 від 06.03.2018 року та за № 557/1209/16 від 10.10.2018 року, тому посилаючись на положення Цивільного Кодексу України про спадкування, Закон України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просила позов задовольнити. Представник відповідача - Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден та не заперечує, суду надано відзив на позовну заяву ( а.с. 41, 91-94). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] - адвокат Вуїв О.В. в судовому засіданні 29.05.2019 року та в письмових поясненнях( а.с. 56-61, 159-162) зазначала, що позивачем не надано доказів того, що [PERSON] виконав умови договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою та виконав умови щодо введення нерухомого майна в експлуатацію, тому він не набув право власності на будинок і відповідно його спадкоємці не можуть отримати у спадщину спірне майно. Вказує, що позивач не підтверджує, що будинок, збудований [PERSON] є тим самим на який вона просить визнати право власності, так як в технічному паспорті вказується рік побудови 1965, а не 1955, відсутні також докази про пере нумерацію будинку на № 52 . Представник третьої особи зазначив, що відповідно до п.20 договору від 17.02.1955 року [PERSON] мав нотаріально посвідчити договір та зареєструвати його у відділі комунального господарства чого не зробив, за такого останній не є доказом. Позивач та її батько свого часу зверталися до міської ради із заявою щодо забезпечення майна, і вони з урахуванням поданого позову, фактично незаконно отримали житло. При цьому [PERSON] виготовив і погодив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] та зареєстрував за собою право власності на цю нерухомість. Посилаючись на законодавство, яке діяло на момент ймовірного закінчення будівництва спірного житлового будинку (1965 рік) - Постанову ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 31.07.1957 року за № 931 «Про розвиток житлового будівництва в СРСР» та Постанову ЦК КП України і Ради Міністрів Української РСР від 24.08.1957 року за № 988 «Про розвиток житлового будівництва в Українській РСР» вважає, що у [PERSON] не виникло права власності на спірний будинок, а відповідно і у його спадкоємців, а третя особа [PERSON] на даний час є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , що належним чином підтверджується, тому просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши покази учасників процесу, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в м. Миколаїв, актовий запис № 143 (а.с. 5). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в м. Вознесенськ, актовий запис №651. (а.с.22). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №437. (а.с.23). Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України сформованим 19.07.2017 року підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . (а.с.21). Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.11.2018 року державний нотаріус Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Войченко В.А. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , що належало [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був його син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.4). Відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушене право пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.Способи захисту порушеного права або інтересу передбачені ст. 16 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Згідно договору на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 17.02.1955 року між керівником міського комунгоспу та [PERSON] укладено зазначений договір про будівництво останнім житлового будинку та відведення йому земельної ділянки площею 400 кв. м. під індивідуальне будівництво за адресою [ADDRESS] відповідно до доданого плану не пізніше грудня 1955 року, після чого забудова є власністю побудувавших його осіб ( а.с.6-8). Згідно виписки з рішення №82 від 23.04.1953 року виконком Вознесенської міської ради депутатів трудящихся вирішив - закріпити земельну ділянку по [ADDRESS] розмірі 400 кв. м. за [PERSON] під будівництво житлового будинку (а.с.9). Відповідно до будинкової книги, виданої на ім`я [PERSON] в будинку по [ADDRESS] зареєстровані на час смерті останнього сам [PERSON] з 01.02.1960 року [PERSON] , [PERSON] (а.с.10-20). З довідки КП «Вознесенське МБТІ» від 05.11.2018 року станом на 31.12.2012 року вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано та первинна інвентаризація не виготовлялася (а.с.24). Технічний паспорт від 01.11.2018 року на житловий будинок [ADDRESS] виготовлений на замовника [PERSON] . З нього вбачається, що житловий будинок побудований у 1965 році (а.с.25-29). Згідно висновку вартість житлового будинку [ADDRESS] станом на 12.12.2018 року становить 52000 грн. без урахування ПДВ. (а.с.31). Згідно відповіді Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області на запит суду після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №94/2014 від 25.04.2014 року, за заявою про прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Після померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заведена. (а.с.40). Судом встановлено і це знайшло своє підтвердження в судовому засіданні Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 24.09.2018 року, що земельна ділянка площею 0,0396 га. призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) знаходиться у приватній власності [PERSON] , зареєстрована 19.09.2018 року. (а.с.46). Згідно рішення Вознесенської міської ради від 17.08.2018 року №25 затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати у власність [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0396га. із категорії земель за основним цільовим призначенням - землі житлові та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] .(а.с.47). Згідно рішення Вознесенської міської ради від 21.04.2017 року №17 надано дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0396 га. із категорії земель за основним цільовим призначенням - землі житлові та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для передачі у власність (а.с.47). За будівельним паспортом № 21/12-01/25/18 замовником будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.63-72). Згідно Архівного Витягу з рішення №348 Вознесенською міською радою надано квартиру, що придбана Державною іпотечною установою [PERSON] спільно з дочкою - [PERSON] , який перебуває на квартирному обліку ізольовану двокімнатну квартиру [ADDRESS] , зі зняттям з квартирного обліку (а.с.80). Згідно заяви від 07.12.2009 року [PERSON] просить міського голову надати йому разом з дочкою [PERSON] упорядковану двокімнатну квартиру по [ADDRESS] . (а.с.81). Згідно інформації КП «Вознесенське МБТІ» станом на 08.12.2009 року №7793 за [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно не зареєстроване (а.с.82). З заяви від 07.12.2009 року вбачається, що [PERSON] просить міського голову м. Вознесенська надати їй разом з батьком [PERSON] упорядковану двокімнатну квартиру по [ADDRESS] (а.с.83). Згідно Акту обстеження житлових умов заявника [PERSON] по [ADDRESS] від 07.12.2009 року на земельній ділянці знаходиться невелика будівля, яка складається з однієї кімнати( приблизно 12 кв. м.) і використовується під житло друга кімната в якій улаштоване пічне опалення, використовується під кухню(а.с.84-85). Відповідно до довідки про склад сім`ї по [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с.86). Згідно витягу з протоколу №31 сесії міської ради від 21.04.2017 року надати дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність (а.с.95-104). Згідно витягу з протоколу №62 сесії міської ради від 17.08.2018 року затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність [PERSON] (а.с.107-117). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого станом на 07.04.2017 року інформація по будинку № [ADDRESS] м. Вознесенськ - відсутня. (а.с.105). Згідно Архівного Витягу з протоколу №18 від 13.09.1958 року засідання виконкому Вознесенської міської ради вирішено затвердити надану інвентаризаційну нумерацію домоволодінь вулиць та провулків в м. Вознесенську, згідно якого номер будинку 156-б по [ADDRESS] , перенумерувати на № 36. (а.с.126-129). Відповідно до архівного витягу з протоколу №13 від 10.07.1967 року засідання виконкому Вознесенської міської ради вирішено впорядкувати нумерації домоволодінь вулиць та провулків в м. Вознесенську, згідно якого номер будинку [ADDRESS] . (а.с.130-133). Згідно Архівної копії рішення №644 від 28.12.1996 року виконкому Вознесенської міської ради вирішено впорядкувати нумерації домоволодінь вулиць та провулків в м. Вознесенську, складений перелік домоволодінь по [ADDRESS] , серед яких за № 28 [PERSON] і його будинок за №42 вирішено перенумерувати на № 52 (а.с.134-135). З довідки КП «Вознесенське МБТІ» від 16.04.2019 року вбачається, що згідно рішення №644 від 28.12.1996 року виконкому Вознесенської міської ради земельній ділянці та житловому будинку які знаходяться в Миколаївській області в м. Вознесенськ, присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.137). Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Пленум ВСУ у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. З огляду на викладене спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини першої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що з дня смерті [PERSON] ( [INFO] ) його син [PERSON] повинен був протягом шести місяців вчинити одну з дій, яка б свідчила про прийняття спадщини - фактично вступити в управління або володіння спадковим майном або подати до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини і він вступив в управління спадковим майном, адже проживав разом із спадкодавцем за адресою [ADDRESS] до 21.01.2010 року, про що свідчить будинкова книга. На час смерті [PERSON] діяло законодавство, яке унормовувало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, а саме положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 5 серпня 1992 року. У листі Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» визначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Враховуючи те, що в технічному паспорті на спірний будинок «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» у графі «рік побудови» зазначено « 1965, 1970,1980 р.р.», тобто, спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року, [PERSON] який помер [INFO] набув за життя право власності, яке переходить у порядку спадкування, відповідно до вимог ст. ст. 86, 524-525, 549 ЦК УРСР. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України ( 16.01.2003 року). Так, відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі цивільні права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, одним з яких є спадкування. Згідно положень ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) та у передбачених законом чи договором випадках - з моменту його прийняття до експлуатації та державної реєстрації. За змістом статті 376 ЦК України самочинним будівництвом вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил (недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил; зміна окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність та безпечність). При розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного суду від 18 квітня 2019 року справа № 306/2140/17, від 18 лютого 2019 року справа № 308/5988/17-ц, від 26 грудня 2018 року справа № 727/720/17, від 07 лютого 2018 року справа № 127/18746/15-ц. Відповідач проти спадкування [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] після смерті дідуся [PERSON] та батька [PERSON] не заперечує і не заявляє про самочинне будівництво, оскільки не вважає це будівництво таким, що вбачається з відзиву на позов та письмових пояснень представника. Допитана в судовому засіданні сусіди [PERSON] свідок [PERSON] підтвердила, що будинок [ADDRESS] станом на 1967 рік було побудовано, в ньому жила сім`я [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] дали покази в судовому засіданні, що з часу, коли вони почали мешкати по сусідству з [PERSON] і членами його сім`ї, а це відповідно з 1972 року та 1980 року будівництво будинку було закінчено, він не перебудовувався. Батько позивача жив в цьому будинку до смерті. Суд також критично ставиться до доводів представника третьої особи щодо відмови у задоволенні позову [PERSON] , зважаючи на неправомірність набуття позивачем та її батьком [PERSON] у 2009 році житла - квартири [ADDRESS] , оскільки ці житлові правовідносини виникли за життя спадкодавця [PERSON] і не стосуються спадкування, до того ж не є предметом цієї справи. Тоді як відносно правомірності отримання [PERSON] права власності на земельну ділянку невеликого розміру, всього 0.0396 га по [ADDRESS] за наявності побудованого на цій земельній ділянці іншого житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, проведення необхідних процедур з відведення та оформлення землі є питання, які на час розгляду даної цивільної справи не вирішенні сторонами. Таким чином, суд враховує, що спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] у м. Миколаїв, за життя володів житловим будинком [ADDRESS] , право власності на зазначений будинок не зареєстрував, спадкоємець [PERSON] , який помер [INFO] прийняв спадщину,але не оформив її. Позивач має право на спадкування зазначеного нерухомого майна та є спадкоємицею за законом першої черги. Оскільки спадкодавці володіли, але за життя не зареєстрували право власності на дане нерухоме майно, інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, спадщина не визнана судом відумерлою, право позивача має бути захищене, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України позивач не претендує на відшкодування судового збору.

Outcome: approved