Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом де просить ухвалити судове рішення, яким визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком №31 по вул. Донбасівській в м. Жовті Води Дніпропетровської області (а.с.3-4). В позовній заяві позивач посилався на те, що реєстрація в спірному будинку відповідача носить суто формальний характер, а він позбавлений можливості вільно володіти та користуватись належним йому житловим приміщенням в тому числі продати будинок. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився. У своїй письмовій заяві просить розглядати справу без його участі. [PERSON] підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач, [PERSON], виклик якого у судове засідання провадився у визначеному законом порядку, з урахуванням положень ч.9 ст.74 ЦПК України, через оголошення у пресі (а.с. 38), у судове засідання не зявився, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, заперечень щодо позову не надав. За вказаних обставин суд вважає, що є передбачені ст.ст. 224, 225 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ч. 2\~ ст. 197 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~ кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до\~ст.405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом\~ст. 72 ЖК України\~дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, будинок №31 по вул. Донбасівській в м. Жовті Води Дніпропетровської області належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 13 липня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 1327 (а.с. 6-7). Попереднім власником спірного будинку був батько позивача [PERSON], який помер 30.01.2016 року. За своє життя [PERSON] дав згоду на реєстрацію в будинку №31 по вул. Донбасівській в м. Жовті Води Дніпропетровської області свого внука [PERSON], який і був зареєстрований у законному порядку за вказаною адресою 10.07.2003 року. Але фактично відповідач в будинку ніколи не мешкав, вселитися не намагався, будинком не користувався, витрати по його утриманню не ніс. Факт реєстрації в будинку відповідача став позивачу відомий у звязку з оформленням права власності на отримане ним в дарунок майно. З племінником він не спілкується, знятися з реєстрації в спірному будинку останній категорично відмовляється. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №31 по вул. Донбасівська в м. Жовті Води Дніпропетровської області посилається на те, що відповідач в спірному будинку не мешкає, право на користування житловим приміщенням він мав як член сімї попереднього власника, а позивач позбавлений можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись будинком в тому числі продати будинок, так як реєстрація в ньому відповідача може значно ускладнити цей процес. Оскільки відповідач, не являючись власником житла, не проживає і не користується житловим приміщенням, а саме, будинком №31 по вул. Донбасівській в м. Жовті Води Дніпропетровської області, що є приватною власністю позивача, не виявив наміру проживати у будинку вчиненням відповідних дій, і це підтверджено довідкою квартального комітету Жовтоводської міської ради №533 від 11.04.2014 року (а.с. 15), суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню і [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування \~жилим приміщенням. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивача до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. \~ Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір»,ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved