Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

10 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. (а.с. 2-3) 12 червня 2014 року у судовому засіданні ухвалою суду проголошеною без виходу до нарадчої кімнати було долучено до матеріалів та розгляду справи уточнена позовна заява. (а.с. 46-47, 52) Позивач у позовній заяві з урахуванням уточнень та представник позивача у судовому засіданні посилались на те, що позивач є власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. Дана квартира належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину. В 2000 році позивач на прохання свого сина тимчасово зареєстрував у зазначеній квартирі свою невістку, [PERSON], так як у них була відсутня реєстрація в м. Дніпропетровську. З того ж року в квартирі позивача стали проживати відповідачі своєю сім'єю у складі трьох осіб. З відповідачем та її сином - [PERSON], позивач домовився, що за першою його вимогою, відповідач зобов'язується добровільно знятися з реєстрації в квартирі, а син виїхати з квартири. Протягом 2011 року позивач неодноразово звертався до відповідачів з проханням про добровільне зняття з реєстраційного обліку та виселення, однак неодноразово отримував тільки відмови. З початку 2012 року відповідач роз'їхалася зі своїм сином і не проживає в квартирі позивача, оскільки має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS]. На момент звернення до суду, позивач як власник квартири [ADDRESS] виявив бажання розпорядитися своєю власністю на свій розсуд, а саме продати вказану квартиру, однак реалізувати повною мірою своє право на розпорядження майном, позивач не може, у зв'язку з тим, що відповідачі всіляко перешкоджають йому в його реалізації. Крім того, відповідачі перешкоджають позивачу у проживанні у власній квартирі, не пускають його в квартиру, не дають ключі від квартири, тому позивач звернувся до суду та просив суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та виселити [PERSON] з вищезазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення. (а.с. 46-47) У судовому засіданні позивач та представник позивача зазначили, що заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. (а.с. 74) Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлялись належним чином, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. (а.с. 17-18, 25, 27-30, 32, 38-41, 53, 56, 58-63, 68-70, ) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 16 липня 1998 року позивач отримав спадщину за заповітом, яка складалася з квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.07.1998 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 6) Встановлено, що за позивачем зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.07.1998 року виданого П'ятою ДДНК, за реєстровим № 1-4536, що підтверджується копією технічного паспорта від 19.06.1998 року та копією листа КП «ДМБТІ» від 29.04.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 7-9, 31) Судом під час дослідження матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою ОК «ЖБК-40 «ПРАЦЯ» від 09.07.2013 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 10) Крім того, встановлено, що 11.06.2014 року комісія членів ОК «ЖБК «ПРАЦЯ» здійснила обстеження квартири [ADDRESS], за результатами якого було встановлено, що власником вищезазначеної квартири є [PERSON], однак в квартирі зареєстровані [PERSON] та її неповнолітня донька, а також в квартирі проживає син власника без реєстрації - [PERSON], що підтверджується копією акту про не проживання від 11.06.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 48) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані Конституцією України, нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Згідно змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до змісту ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК України РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір, а також доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об'єктивності та достатності для вирішення справи по суті, враховуючи, що за позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.07.1998 року виданого П'ятою ДДНК, за реєстровим № 1-4536, було визнано право власності на квартиру [ADDRESS], а дії відповідачів порушують права [PERSON] на безперешкодне користування своїм майном, володіння і розпорядження ним на власний розсуд, вчинення щодо нього будь-яких угод, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, крім того, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо усунення перешкод в здійсненні [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], підлягають частковому задоволенню шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідачів. (а.с. 1) На підставі викладеного,

Outcome: approved