Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

11.12.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що [INFO] року в м.Києві народилась [PERSON], батьками якої записано [PERSON] та [PERSON] [PERSON], [INFO], є рідною дочкою позивача [PERSON] У подальшому [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», у зв'язку з укладенням шлюбу з [PERSON] На даний час дитина проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Батьки ж дитини не виконують своїх батьківських обов'язків з виховання та утримання, навіть не цікавляться життям та здоров'ям дитини, не забезпечують всім необхідним, і взагалі протягом тривалого часу її не бачили. В судовому засіданні позивач та її представники заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечувала, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки до суду не повідомили. Відзиву на позов не подали. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, за одночасного існування певних умов. В судовому засіданні з'ясовано наявність умов для ухвалення заочного рішення, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, за таких обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що малолітня [PERSON] народилась [INFO] року під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] [PERSON], [INFO], є рідною дочкою позивача [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження виданого 29.01.1985 року, актовий запис №418. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач, в якості обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав, зазначає, що батьки з дитиною не проживають, не беруть участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. Мати дитини, [PERSON], періодично з'являється дома, але не здійснює відповідного догляду за дитиною, ніде не працевлаштована. Батько дитини, [PERSON], перебуває на заробітках за кордоном. Під час спільного проживання батьки дитини вели аморальний спосіб життя, ніде не працювали. Малолітня [PERSON] знаходиться на обліку в службі у справах дітей як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов'язків. Вихованням та утриманням дитини займається виключно бабуся [PERSON] Вказані обставини також підтвердили, допитані у судовому засіданні, свідки [PERSON] та [PERSON] Як вбачається зі змісту висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 19.07.2018 за №101-6361/03 щодо доцільності позбавлення [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої доньки [PERSON], встановлено, що на сьогодні малолітня [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для [PERSON] створені всі умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. На засідання комісії з питань захисту прав дитини для вирішення питання щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] не з'явилась, однак у розмові зі спеціалістом служби у справах дітей повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, що в неї немає можливості займатись дитиною та на її думку з бабусею дитині буде краще. Вимогами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На підставі зазначеного, оцінивши зібрані у справі докази, а також враховуючи те, що обставини ухиляння відповідачів від виконання своїх обов'язків по належному вихованню та утриманню дитини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, та обов'язку батьків по утриманню дітей, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання онуки - [PERSON] в розмірі 3000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання онуки - [PERSON] в розмірі 2500 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved