Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

12.10.2020 позивачка звернулась до суду із даним позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В його обґрунтування послалась на те, що вона є власником квартири по [ADDRESS] . Після придбання даної квартири відповідачка, яка була попереднім співвласником, зобов`язалась самостійно знятись з реєстрації до 30.09.2020. Однак на даний час відповідачка не виконала цієї умови. Факт реєстрації відповідачки у квартирі суперечить її інтересам як власника. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 28.10.2020 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 04.01.2021. 04.01.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 05.03.2021. 05.03.2021 представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. За місцем проживання відповідача надсилались копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками та судові повістки про виклик у підготовче судове засідання на 04.01.2021, та у судові засідання на 05.03.2021 та 02.04.2021. Таким чином відповідачка належно повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Однак остання у судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань не подала. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи. Відповідачка у встановлений судом строк не подала відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розгляд справи призначався на 02.04.2021, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 06.04.2021. Розглянувши заяву представника позивача, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Позивачка являється власником квартири по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2020, що підтверджується копією договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.3-5,6 т.1). Відповідно до п.8 вище зазначеного договору відповідачка зобов`язувалась знятись з реєстраційного обліку з відчужуваної квартир до 30.09.2020. У вказаній квартирі зареєстрована відповідачка, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.7 т.1) Позивачка являється одноосібним власником квартири. Відповідачка не проживає у зазначеному житловому приміщенні з часу продажу цієї квартири. Згідно із ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як передбачено п.1 ч.1 ст.346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 зазначеного Кодексу). За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що факт реєстрації відповідачки у вказаній квартирі перешкоджає позивачці володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності житлом. Інших домовленостей про користування житлом між сторонами не встановлено. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідачки у користь позивачки слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved