Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

12.10.2018 року до суду з позовом звернувся [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просить суд визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що спірну будівлю придбав у попереднього власника разом із сусіднім будинком за адресою [ADDRESS]. Ці два домоволодіння розташовані на одному дворищі і являють собою єдине домогосподарство, яким попередній власник користувався, як одним цілим, хоча на будинок під №13 правовстановлюючі документи були відсутні. Таким чином, уклавши 03.08.2007 року з попереднім власником [PERSON] договір купівлі-продажу №15 позивач отримав у володіння також будинок №13, якими разом користується і до сьогодні. Протягом десяти з половиною років володіння спірним будинком позивач використовував його, як помешкання для членів своєї сім'ї, яке живиться електрострумом з джерела електропостачання облаштованого у будинку №15, періодично здійснює поточний ремонт, несе витрати для забезпечення нормального існування схоронності вказаного будинку. По минуванню кількох років після придбання домоволодіння позивач вчинив спробу оформити право власності на спірне майно, однак необхідні для цього документи втрачено, а первісні власники давно померли. Позивачу вдалося розшукати лише копію договору купівлі-продажу між первісним забудовником і набувачем, зі змісту якого вбачається, що 24.03.1959 року перший - громадянин [PERSON] продав, а друга - громадянка [PERSON] купила належне [PERSON] домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з одного шлакобетонного будинку, критого дранкою, в якому мається одна кімната, один коридор. Це домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці загальною мірою 700 кв.м. належить продавцю [PERSON] на праві особисто власності договору забудови, складеного Олевським райвиконкомом депутатів трудящих 24/ІІІ-1959 року і посвідченого Олевською нотаріальною конторою 24/ІІІ-1959 року за реєстром №610 і зареєстрованого в Олевській селищній раді д/т 25/ІІІ-1959 року за №1482. Вірогідно, що після смерті [PERSON] належний їй будинок перейшов у володіння її сусідів [PERSON], які в той час мешкали у будинку №15, без будь-якого оформлення права власності на нього, об'єднавши два домоволодіння у одне господарство, [PERSON] користувалися ним до 2007 року поки не продали його позивачу. На сьогоднішній день в нього виникла необхідність в оформленні права власності на зазначений житловий будинок, але при зверненні до відповідача, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки право власності за набувальною давністю може бути встановлено в судовому порядку. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Олевської міської ради Житомирської області в підготовче судове засідання не з'явився, також надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як вбачається із змісту ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу домобудівні від 25.03.1959 року належав громадянці [PERSON], яка померла [INFO] року , що стверджується копією актового запису про смерть. Спадкоємців на спадкове майно - житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], немає, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.08.2007 року позивач придбав будинок за адресою [ADDRESS], де на одному дворищі з придбаним будинком розташоване домоволодіння під номером 13, які являються єдиним домогосподарством та якими попередній власник користувався, однак правовстановлюючі документи на будинок під номером 13 були відсутні. Позивач та члени його сім'ї з 2007 року відкрито постійно проживають та користуються будинком №13, який живиться електрострумом з джерела електропостачання облаштованого у будинку №15, періодично здійснює поточний ремонт, несе витрати для забезпечення нормального існування схоронності вказаного будинку. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Отже позивач добросовісно володіє чужим майном і продовжує ним відкрито та безперервно користуватися, і на час заявлення ним вимог до суду термін такого користування складає 10 років. Суд вважає, що позивач [PERSON] з урахуванням наведеного згідно з нормами матеріального закону має право за рішенням суду набути право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку набувальної давності, відповідно з положеннями ст. 344 ЦК України. Окрім того, оскільки визнання цього позову відповідачем по справі не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому суд приходить до переконання, що позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved