Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

11 травня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на період навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2024 року, але не довше ніж до досягнення донькою 23 річного віку; допустити рішення про стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць; стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати на правничу допомогу в сумі 1000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , яка з 01 вересня 2020 року навчається в Київському національному лінгвістичному університеті, на факультеті романської філології і перекладу, термін навчання з 01 травня 2020 року по 30 червня 2024 року. Донька навчається на платній основі та вартість навчання за весь трок становить 90450 гривень. Крім того, позивачем здійснюються витрати по проживанню доньки в гуртожитку в м. Києві, на проїзд з місця постійного проживання в м. Сміла до місця навчання в м. Києві, придбання продуктів харчування, одягу, взуття, канцелярських приладів, а також надає донці готівкові кошти. Щомісячно на навчання та проживання в гуртожитку доньки позивач витрачає близько 5515 гривень. Навчаючись на денній формі навчання, донька позбавлена можливості працювати заробляючи кошти на навчання і проживання, тому вона потребує матеріальної допомоги з боку батьків на період її навчання та таку допомогу має надавати не тільки позивач, але і відповідач. До досягнення донькою повноліття, відповідач сплачував аліменти в примусовому порядку за рішенням суду на утримання доньки. Відповідач може надавати матеріальну допомогу донці на період її навчання, оскільки офіційно працевлаштований, однак такої допомоги добровільно не надає, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 26 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із письмовою заявою, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 31 жовтня 2007 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що 20 травня 2003 року складено відповідний актовий заспи №212 (а.с.9). Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Черкаській області 31 жовтня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 30 травня 2006 року складено відповідний актовий запис №115. Після розірвання шлюбу [PERSON] прізвище не змінювала (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 29 липня 2011 року, [PERSON] зареєструвала 29 липня 2011 року шлюб з [PERSON] , про що в цей же день зроблено відповідний актовий запис за №175. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.7). Таким чином, [PERSON] - позивач по справі, є матір`ю спільної з відповідачем [PERSON] дитини - доньки [PERSON] , 2003 року народження, яка [INFO] досягла повноліття. Згідно ст.53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Відповідно до довідки №40995, виданої Київським національним лінгвістичним університетом 16 квітня 2021 року, [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми здобуття освіти факультету романської філології і перекладу Київського національного лінгвістичного університету. Спеціальність 035 Філологія, спеціалізація 035.052 Романські мови та літератури (переклад включно), навчання за кошти фізичних та юридичних осіб (а.с.18). Згідно ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання. Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №7126-1182339-2017 від 28 грудня 2017 року, [PERSON] 2003 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-зворот). Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи №95, виданої Відділом державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради 11 січня 2021 року, [PERSON] , 2003 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Смілянським МВ УМВС України в Черкаській області 23 серпня 2011 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Таким чином, позивач, відповідно до ч.3 ст.199 СК України, наділена правом на звернення до суду з даним позовом. Згідно договору №6419-0116 про надання освітніх послуг від 09 вересня 2020 року, укладеного між Київським національним лінгвістичним університетом та [PERSON] , яка є замовником для [PERSON] , сторони уклали даний договір про те, що предметом даного договору є надання освітньої послуги. Виконавець за рахунок коштів замовника здійснює надання одержувачу освітньої послуги, а саме - підготовка фахівця за першим (бакалаврським) рівнем, на денній формі навчання в Київському національному лінгвістичному університеті строком 3 роки 10 місяців (а.с.12-14). Відповідно до п.5.2 вказаного договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 90540 гривень. Замовник вносить плату щосеместрово у сумі 11317 гривень 50 копійок. Згідно п.9.2 зазначеного договору, термін надання освітньої послуги з 21 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року включно. Враховуючи, що донька сторін, якій, станом на день розгляду даної справи, виповнилося повних 18 років, навчається на денній формі навчання на платній основі, не працевлаштована, стипендії не отримує, безкоштовним гуртожитком за місцем навчання не забезпечується, джерел доходу не має, суд приходить до висновку, що вона потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків. Відповідно до квитанцій від 15 вересня 2020 року та 01 лютого 2021 року, позивачем сплачено на рахунок Київського національного лінгвістичного університету кошти у загальній сумі 22635 гривень за навчання доньки [PERSON] за перший семестр (а.с.19-20). Доказів сплати відповідачем на рахунок університету коштів за навчання спільної з позивачем дитини - доньки [PERSON] , матеріали справи не містять та відповідачем не надані. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оплата коштів за навчання спільної позивача та відповідача доньки [PERSON] здійснюється позивачем. Крім того, як вбачається з позовної заяви та визнається відповідачем, [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача, яка здійснює за власний кошт: оплату гуртожитку для проживання доньки за місцем навчання; придбання квитків на проїзд до місця навчання та у зворотному напрямку; придбання канцелярського приладдя, одягу, засобів особистої гігієни та продуктів харчування, або шляхом безпосереднього надання коштів донці для придбання вищевказаних речей та сплату зазначених послуг. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що відповідач не надав жодних заперечень перебування спільної з позивачем доньки на утриманні позивача та здійснення нею зазначених у позовній заяві витрат на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суд приходить до висновку, що такі обставини доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що відповідач є працездатним, має постійне місце роботи, за яким отримує заробітну плату, що не заперечується відповідачем, та приймаючи до уваги відсутність доказів перебування на його утриманні інших дітей, сплати останнім на даний час аліментів, наявності стягнень з відповідача за виконавчими документами, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання. У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №208/3075/16, від 10 жовтня 2018 року у справі №216/3757/16-ц та від 05 грудня 2018 року у справі № 701/699/16-ц акцентовано увагу на тому, що витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Такий правовий висновок ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення донькою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися, при цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка не працює, після досягнення повноліття продовжує навчатися у начальному закладі, відтак потребує матеріальної допомоги, зокрема, на оплату навчання, проїзд у громадському транспорті від місця проживання до місця навчання та у зворотному напрямку, найму житла за місцем навчання, для придбання продуктів харчування, одягу та необхідних речей для навчання, а також стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, працевлаштований, отримує заробітну платню, в зв`язку з чим приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню починаючи з дати подання позову та до закінчення терміну навчання, має становити 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок. Також, відповідно до частин 1 та 3 статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 07 травня 2021 року між адвокатом Холодянком В.М. та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.21). Відповідно до п.1.1 вказаного договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання про надання правничої допомоги клієнту з приводу представництва та захисту їх інтересів в державних установах, організаціях, правоохоронних органах, судах під час консультації, підготовки і складання позовної заяви за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Згідно п.4.2 вказаного договору, вартість послуг адвоката за даним договором складає 1000 гривень та сплачується клієнтом під час підписання цього договору в разі якщо справа розглядається в суду значний проміжок часу, сторони мають укласти до цього договору додаткову угоду щодо збільшення розміру гонорару для адвоката. Згідно акту виконаних робіт від 11 травня 2021 року по договору про надання правничої допомоги від 07 травня 2021 року, виконавець надав, а замовник прийняв послуги, передбачені договором про надання правничої допомоги від 07 транвя 2021 року, в зв`язку з чим сторони не мають один до одної жодної претензії та роботи виконані на загальну суму 1000 гривень (а.с.23). Відповідно до квитанції №08-21, виданої адвокатом Холодняком В.М., [PERSON] за надані адвокатом послуги сплатила кошти у загальній сумі 1000 гривень (а.с.24). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтвердження витрати позивача на правову допомогу адвоката Холодняка В.М. у розмірі 1000 гривень є співмірними із складністю цієї справи, яка була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, наданими адвокатом обсягом послуг під час підготовки позовної заяви, затраченим часом на надання правничої допомоги, вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим, з врахування задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.53 Конституції України, ст.184, 191, 199, 200, 201 СК України, та

Outcome: approved