Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

11 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував такими обставинами. [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та погосподарських споруд по [ADDRESS] , а також земельна ділянка, сільскогосподарського призначення (пай), яка належала йому на підставі державного акту серії ЯМ №798342 від 14 серпня 2012 року. Він є єдиним, що прийняв спадщину спадкоємцем за законом, оскільки батько розірвав шлюб з матір`ю ще у 1997 році, у іншому шлюбі не перебував та інших дітей не мав. Після смерті батька він належним чином прийняв спадщину, отримавши свідоцтва про право на спадщину законом на належні померлому земельні ділянки. Однак, звернувшись до нотаріуса за оформленням спадкових прав на житловий будинок та погосподарські споруди по [ADDRESS] , з`ясувалося, що вказаний будинок, який батько придбав у колгоспу за договором купівлі-продажу має іншу ніж на даний час адресу, тому отримав відмову у видачі свідоцтва про власності на цю нерухомість. Відповідно до вказаного договору від 10 січня 1992 року батько придбав житловий будинок за № 17 з надвірними будівлями, що знаходився в колгоспі [ADDRESS] . На цей час вказаний будинок має адресу - [ADDRESS] , що підтверджується даними погосподарського обліку у с. Берестівка. Зазначає, що матір у своїх адресованих нотаріусу заявах вказала, що вказане житло не є їх із батьком спільною сумісною власністю, оскільки фактично був набутий ним ще до реєстрації шлюбу. За наявності вказаних обставин, він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті батька право власності на будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , зокрема: житловий будинок літ. «А-І», загальною площею 83,7 кв.м, житловою площею 52,2 кв.м, прибудову літ.«а», літню кухню літ.«Б», прибудову літ «б», сарай літ.«В», сарай літ.«Г», сарай літ.«Д», сарай літ.«Е», гараж літ.«Ж», сарай літ.«З», погріб літ. «п/г», вбиральню літ.«У», ворота з хвірткою №1, огорожу №2. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідач та третя особа визнали позовні вимоги, усі просили розглянути справу без їх присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 2 вересня 1989 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Вказані особи є батьком та матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 50). Відповідно до договору купівлі-продажу від 10 січня 1992 року колгосп «Прапор Леніна» продав [PERSON] житловий будинок № 17 з надвірними будівлями, житловою площею 45 кв.м за 15039 крб. Договір посвідчено головою виконкому Берестівської сільської Ради народний депутатів Липоводолинського району та зареєстровано за № 1 (а.с. 8). Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 20 лютого 1997 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] у с. Миколаївка Роменського району помер [PERSON] (а.с. 10). Із довідки Миколаївської сільської ради Роменського району Сумської області від 21 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та самотньо проживав по [ADDRESS] . Заповіт від імені [PERSON] виконкомом цієї сільради не посвідчувався. Спадкоємцем на все майно після смерті [PERSON] є його син [PERSON] (а.с. 81). Із довідки КП Сумського МБТІ від 1 лютого 2019 року № 1911621 вбачається, що згідно архівних інвентаризаційних документів КП «Сумське міське БТІ» в Липоводолинському районі, інвентаризація нерухомого майна за адресою [ADDRESS] не проводилась, право власності на нерухоме майно не реєструвалось (а.с. 14). Відповідно до копії по господарської книги за 1991-1995 рр. у господарстві по [ADDRESS] проживали [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] . Рішенням Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області третьої сесії сьомого скликання від 25 грудня 2015 року вирішено перейменувати вулиці в [ADDRESS] з відповідними номерами домогосподарств (а.с.19). Із довідки Берестівської сільради Липоводолинського району Сумської області від 30 травня 2019 року вбачається, що згідно даних погосподарського обліку житловий будинок [ADDRESS] числиться за [PERSON] (а.с. 20). Із довідки Берестівської сільради Липоводолинського району Сумської області від 21 червня 2019 року вбачається, що згідно даних погосподарського обліку житловий будинок [ADDRESS] з 1992 року числиться за [PERSON] (а.с. 21). Із довідки Берестівської сільради Липоводолинського району Сумської області від 21 жовтня 2019 року вбачається, що земельні ділянки розміром: ОСГ - 0,25 га; під будівлями 0,08 га приватизовані [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі рішення виконкому Берестівської сільської ради № 19 від 30 липня 1993 року, однак Державний акт не видавався (а.с.22). Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Колісник С.М. заведена спадкова справа №58/2014 після смерті [PERSON] (а.с.11). 16 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , заведено спадкову справу №58/2014 (а.с.48). 16 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявами, у одній з яких вказала про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка, а в іншій про те, що все майно після смерті чоловіка є його особистою власністю, оскільки придбано ним за рахунок його особистих коштів (а.с.53, 54). 20 травня 2017 року [PERSON] отримав два свідоцтва про право на спадщину за законом, на належні батьку земельні ділянки, площами 1,1426 га та 4,1305 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с.12, 13). 25 березня 2019 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Колісник С.М. відмовлено [PERSON] у оформленні спадкових прав та у видачі свідоцтва про право на спадковий будинок, з огляду на відсутність правостановлюючих документів для встановлення складу спадкового майна (а.с.23). Відповідно до виготовленого 2 травня 2019 року технічного паспорту, домоволодіння по [ADDRESS] складається із житлового будинку літ. «А-І» (1985 року побудови), загальною площею 83,7 кв.м, житловою площею 52,2 кв.м, прибудови літ. «а» (1985 року побудови), літньої кухні літ. «Б» (1990 року побудови), прибудови літ. «б» (1990 року побудови), сараю літ. «В» (1985 року побудови), сараю літ. «Г» (1990 року побудови), сараю літ. «Д» (1985 року побудови), сараю літ. «Е» (1991 року побудови), гаражу літ. «Ж» (1991 року побудови), сараю літ. «З» (1994 року побудови), погрібу літ. «п/г» (1985 року побудови), вбиральні літ. «У» (1985 року побудови), воріт з хвірткою .«№1» (2010 року побудови), огорожі «№2» (2010 року побудови), вартістю 36270 грн. (а.с.15-18, 24). Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно зі ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004року виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до абз. 60 п. 3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449 (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння виготовленого 2 травня 2019 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлому батьку позивача житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України спадщину складають всі права та обов`язки, які б належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За наявності у матеріалах справи відомостей про, те що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] , заяви колишньої дружини померлого про те, що набутий ним у власність будинок не є спільною власністю подружжя, а також враховуючи, що спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, суд вважає необхідним визнати право власності на житловий будинок за позивачем, який належним чином прийняв спадщину. У той же час, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди на підставі положень ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), відповідно до вимог чинного законодавства не потребують окремої реєстрації, а тому не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на розташовані поряд господарсько-побутові будівлі й споруди.

Outcome: approved