Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

12 березня 2018 року позивач звернувсь до суду із позовною заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно та просить: встановити факт, що він є рідним сином [PERSON], яка померла 20 липня 1996 року, визнати за ним право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю, [PERSON], яка померла 20.07.1996 року, а саме на: земельну частку (пай) площею 6,6 умовних кадастрових гектарів по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» с. Олександрівка, Корюківського району Чернігівської області, яке належало померлій на підставі втраченого сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН №059479 зареєстрованого 05 серпня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №476. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи провести без їх з позивачем участі, вимоги підтримує і позов просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання подав письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Від Корюківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання надано заяву про розгляд справи у їх відсутності, в рішенні покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. По справі встановлено, що 20 липня 1996 року його мати [PERSON] померла, що підтверджується страченим свідоцтвом про смерть. На майно померлої матері відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) в сільськогосподарському підприємстві право померлої на яку підтверджувалось сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН №059479. Мати за життя не розпорядилась своїм майном, заповіту не склала. Зараз він вирішив отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно матері, та звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори, де надав докази прийняття ним спадщини після смерті матері та копію сертифікату на право на земельну частку (пай), яку знайшов в документах матері. За відсутності правовстановлюючого документу нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, крім того у нотаріуса було виявлено, що його прізвище є «Снитко», а прізвище померло матері вказано як «Снітко». Письмової відмови нотаріус не надав, лише проінформував, що є загальновідомим фактом те, що нотаріус не видає свідоцтво про право на спадщину за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, для вирішення спірних питань нотаріус порекомендувала звернутись до суду. Враховуючи те, що у нього та померлої матері різні прізвища, позасудовим шляхом це питання вирішити неможливо, тому він вимушений в судовому порядку вирішувати питання встановлення факту родинних відносин з померлою. Встановлення факту, що має юридичне значення, вирішується судом в порядку окремого провадження, але враховуючи те, що виник спір про право, є спір про спадкове майно, тому встановлення даного факту має вирішуватись в позовному провадженні відповідно до ст.294 Цивільного процесуального кодексу України. Встановлення даного факту необхідно йому для отримання спадщини після смерті матері. Родинні відносини з померлою матір'ю підтверджуються документально. Так, як вбачається з актового запису про смерть матері та із свідоцтва про його народження (на російській мові), імя та по батькові матері в графі «мати», повністю збігається з іменем та по батькові особи, вказаної у актовому записі про смерть ([PERSON]), прізвище матері у ньому на російській мові вказано «Снитко», що в перекладі на українську є «Снітко». Свідоцтво про смерть матері втрачено, повторне свідоцтво про смерть матері йому у відділі РАЦС не видали, бо прізвища з померлою у них різні. Мати померла в с. Олександрівка, Корюківського району, Чернігівської області, проживала вона разом з ним в будинку №37 по вулиці Шевченка, що підтверджується довідкою Олександрійської сільської ради, де [PERSON] зазначена його матірю. Враховуючи його вік ([INFO]) та вік померлої ([INFO]), вона могла бути його матір'ю. Щодо запису у його паспорті прізвища «Снитко», то це вина осіб, які видавали паспорт громадянина України, вони невірно перевели його прізвище з російської мови «Снитко»: вказали на українській мові як «Снитко» замість «Снітко», як це перекладається з російської. Той факт, що він є спадкоємцем, тобто власником права померлої на земельну частку (пай), підтверджується документально: свідоцтвом про смерть матері, його свідоцтвом про народження, довідкою сільської ради про проживання, довідкою відділу Держкомзему у Корюківському районі та іншими документами. Крім нього, на спадщину померлої ніхто не претендує. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений Постановою КМУ від 06.05.2009 року №439. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності, та доручення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 532 гривні 83 коп. Решту судового збору сплаченого позивачем залишити за ним.

Outcome: approved