Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

11.07.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Калитинської сільської ради про визнання прав на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просить визнати за нею право в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року її батька - [PERSON] на земельну частку (пай) площею 1,27 га та земельну частку (пай), площею 1,24 га після смерті [INFO] року її матері [PERSON], спадщину після смерті якої прийняв, проте не встиг оформити [PERSON], які розташовані на території Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Зазначила, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], яка по день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. [INFO] року помер її батько - [PERSON], який спадщину після смерті [PERSON] прийняв, проте не встиг оформити. Після смерті батьків залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку та земельних часток (паїв), площею 1,27 га та 1,24 га, розташованих на території Калитинської сільської ради. Вона є спадкоємцем майна по закону. Спадщину після смерті батька вона прийняла і частково оформила свої спадкові права. Оформити спадкові права на земельні частки (паї) вона не може через відсутність правовстановлюючих документів. 19.04.2016 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК їй було відмовлено в оформленні спадщини на земельну ділянку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельні ділянки, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Костриця В.С., що діє за договором про надання правової допомоги та представництва від 19.04.2017 року (а.с.21) не з'явилися. 21.07.2017 року представником позивачки Кострицею В.С. до суду подано заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві (а.с.61). Представник відповідача - Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився. 24.07.2017 року секретарем Калитинської сільської ради Денисюк Л.П. подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, зазначила, що позовні вимоги сільська рада визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.67-70). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивачки та представник відповідача подали заяви про розгляд справи у їх та позивачки відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 1,24 га, розташованої на території Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік і батько позивачки - [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Калитинської сільської ради 13.04.2016 року №453 (а.с.14), проте оформити не встиг, оскільки помер [INFO] року (а.с.11-12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається в тому числі із належної останньому земельної частки (паю), площею 1,27 га та земельної частки (паю), площею 1,24 га, належної [PERSON], спадщину після смерті якої він прийняв, але не оформив. Спадкоємцем померлого [PERSON] за законом є дочка останнього - позивачка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8), довідкою, виданою виконкомом Калитинської сільської ради 13.04.2016 року №453 (а.с.14), а також матеріалами спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а.с.32-59), з якої вбачається, що позивачка прийняла спадщину після смерті батька (а.с.47) шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном та вже частково оформила свої спадкові права, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на [ADDRESS] Інших спадкоємців немає, так як спадкоємець після смерті [PERSON] за заповітом від 24.11.1994 року (а.с.51) - [PERSON] спадщини після смерті останнього не прийняла і на неї не претендує, про що подала нотаріусу відповідну заяву (а.с.35). Спадкоємець за законом померлого [PERSON] - його дочка [PERSON] не може оформити спадщину на належні спадкодавцеві земельні ділянки площею 1,27 га та 1,24 га, що знаходяться на території Калитинської сільської ради і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва через відсутність правовстановлюючих документів, що вбачається із відмови завідуючої Шаргородською ДНК Масилюк Р.М. у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом від 19.04.2016 року (а.с.6-7). Оскільки судом встановлено, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] набули право на земельні частки (паї), площею, відповідно, 1,27 та 1,24 умовних кадастрових гектари, що розташовані на території Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується розпорядженням Шаргородської РДА від 11.06.2003 року №174 «Про затвердження технічних документацій щодо передачі земельних часток (паїв) та видачі державних актів на право власності на землю», в Додатку до якого - Списку померлих власників сертифікатів, яким виділені земельні ділянки на території Клекотинської сільської ради, значаться прізвища останніх, а також оглянутою в судовому засіданні Технічною документацією по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності членам ТОВ «Нива» с. Калитинка Шаргородського району Вінницької області (а.с.71-72), то право на означені земельні частки (паї) входить до спадкової маси після смерті батька позивачки [PERSON]- [PERSON] З повідомлень Відділу Держгеокадастру від 23.03.2016 року №29-28-99.2-615/2-16 та від 12.04.2016 року №29-28-99.2-721/2-16 вбачається, що станом на 01.01.2013 року у Відділі знаходяться Державні акти серії [NUMBER] та [NUMBER] від 26.06.2006 року на земельні ділянки, площею відповідно 1,24 га та 1,27 га, які не видавалися власникам сертифікатів у зв'язку зі смертю [PERSON] та [PERSON] (а.с.19-20). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України, ЗК України та ЦПК України. Так, згідно зі ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON], оскільки є його дочкою, і прийняла спадщину після смерті батька, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ст.ст.81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. За приписами ст.524 ЦК УРСР та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року №666/94, право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом і передбачає перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] у визначений законом спосіб не набули права власності на земельні частки (паї), оскільки Державні акти їм не видавалися, а сертифікати ними при житті не отримані і зберігаються у відділі Дерожгеокадастуру в Шаргородському районі у зв'язку зі смертю останніх. Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельні частки (паї), площею 1,24 та 1,27 га після смерті [PERSON] (а.с.6-7). Таким чином право [PERSON] на отримання в порядку спадкування за законом права на земельні частки (паї), що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, - порушено і підлягає судовому захисту. Отже, оскільки [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла [PERSON], мав право на земельну частку (пай), площею 1,27 га та право на земельну частку (пай) його померлої дружини та матері позивачки - [PERSON], площею 1,24 га, то і позивачка [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування права на цю земельну частку (пай) з послідуючим отриманням свідоцтва про право власності. Визнання за позивачкою [PERSON] права на земельні частки (паї) не порушує права та інтереси інших осіб. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на спадщину померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved