Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

11 грудня 2018 року позивач подала в суд позов, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що шлюбно-сімейні стосунки з чоловіком припинені, спільне господарство не ведеться, мешкають вони з відповідачем окремо. Збереження шлюбу неможливо. Учасники справи в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви з проханням розглядати справу у їхню відсутність. Позивач зазначила, що позов підтримує, вказала, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені з липня 2018 року, з того ж часу вони з відповідачем мешкають окремо, строк для примирення не потрібен. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач вказав в заяві, що позов визнає в повному обсязі, згоден на розірвання шлюбу, зазначив, що шлюбно-сімейні відносини з позивачем припинені з липня 2018 року, з того ж часу вони з позивачем мешкають окремо, строк для примирення не потрібен. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22 лютого 2003 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №60. Данна обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, з липня 2018 року подружжя спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, мешкають окремо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч.1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на встановлені в підготовчому судовому засіданні фактичні взаємини подружжя, суд вбачає всі підстави для розірвання шлюбу, оскільки стосунки, які існують між позивачем та відповідачем формальні та виключають можливість збереження шлюбу в його дійсному розумінні та сенсі та суперечать інтересам позивача. А також, беручи до уваги письмову заяву відповідача про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені та документально підтвердженні судові витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved