Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

11.11.2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до Болеславчицької сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] в м. Первомайськ, Миколаївської області помер - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, що складається з частки земельних ділянок загальною площею 13,66 га, кадастровий номер 4825480400:01:000:0216 та площею 17,1395 га, кадастровий номер 4825480400:01:000:0215. 07.04.2016 року [PERSON] склав заповіт, що був посвідчений Мороз Л.В., державним нотаріусом Першої Первомайської ДНК Миколаївської області, за реєстровим номером 1-175, за умовами якого належні йому частки вищезазначених земельних ділянок він заповів [PERSON] , який у встановленому законодавством порядку прийняв спадщину, шляхом подачі відповідної заяви до Першої Первомайської ДНК Миколаївської області. Інші спадкоємці відсутні. Проте, коли спадкоємець звернувся за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що земельні ділянки належать померлому на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення частки кожного, про що 28.10.2019 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування, права та обов`язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом (ст. 89 Земельного Кодексу України). У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Так, у зв`язку з тим, що [PERSON] помер, визначити розмір часток у спільній сумісній власності неможливо. Тому і виникла необхідність звернення до суду за визнанням права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] та визначення часток у спільній сумісній власності інших співвласників. Відповідно до ч. 5 ст. 89 ЗК України та до ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки у спільній сумісній власності є рівними. Так, земельні ділянки для ведення фермерського господарства, що розташовані в межах території Болеславчицької сільської ради загальною площею 13,66 га, кадастровий номер 4825480400:01:000:0216 та площею 17,1395 га, кадастровий номер 4825480400:01:000:0215 належать [PERSON] , [PERSON] та належали [PERSON] на праві спільної сумісної власності як членів фермерського господарства на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №№ 601671 та 601670 від 22.07.2011 року. Тобто кожна земельна ділянка належить чотирьом співвласникам. Оскільки, частки у спільній сумісній власності є рівними, то кожному повинна належати 1/4 частка. Згідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З підстав, зазначених вище, позивач [PERSON] не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на зазначене вище спадкове майно, тому єдиним правовим способом захисту його законних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є звернення до суду з позовом про визнання права власності на нього в порядку спадкування за заповітом після смерті, [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайськ, Миколаївської області. Також, у зв`язку зі смертю співвласника земельних ділянок та відсутністю можливості визначити розмір часток у спільній сумісній власності іншим способом, на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України, необхідно визначити розмір часток кожного співвласника в судовому порядку. Представник позивачів надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від Болеславчицької сільської ради на адресу суду надійшла заява, у якій просили справу слухати у відсутність їх представника, позовні вимоги визнали, не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайськ, Миколаївської області (а.с.21-22). До складу спадщини після його смерті входить: частки земельних ділянок загальною площею 13,66 га, кадастровий номер 4825480400:01:000:0216 та площею 17,1395 га, кадастровий номер 4825480400:01:000:0215. [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що земельні ділянки належать померлому на праві спільної сумісної власності, без визначення частки кожного (а.с.23). Земельні ділянки для ведення фермерського господарства, що розташовані в межах території Болеславчицької сільської ради загальною площею 13,66 га, кадастровий номер 4825480400:01:000:0216 та площею 17,1395 га, кадастровий номер 4825480400:01:000:0215 належать [PERSON] , [PERSON] та належали [PERSON] на праві спільної сумісної власності як членів фермерського господарства на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №№ 601671 та 601670 від 22.07.2011 року, що підтверджується копіями державних актів та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.24-30). Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 89 ЗК України та до ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки у спільній сумісній власності є рівними. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved