Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

11.07.2014 року позивач звернувся в суд з указаним позовом, який обґрунтовано так. 19.10.2010 року позивач уклав договір кредиту № 04-4/3 к-510-10 з приватним підприємством «Карпати» про надання у тимчасове користування 560 тис. грн. на один рік з кінцевим терміном повернення до 19.10.2011 року зі сплатою 22 % річних на умовах, визначених цим договором і додатковими правочинами. Згідно договору позичальник зобов'язався повертати кредиторові в повному обсязі суму кредиту зі сплатою відсотків за використання кредиту та можливих штрафних санкцій у терміни, визначені кредитним договором. ПП «Карпати» (позичальник) не виконав узяті на себе зобов'язання і станом на 17.06.2014 року за ним обліковується заборгованість у сумі 1 039672, 70грн. у тому числі : - 560 000 грн. - за кредитом; - 392 466,12 грн. - зі сплати відсотків; - 42 099, 73 - із нарахованої пені; - 46 106, 85 грн. - із нарахованих 3 % річних. Позичальник на письмові вимоги щодо невиконання зобов'язань не зреагував. Для забезпечення виконання зобов'язань за указаним договором кредиту відповідач [PERSON] виступила майновим поручителем згідно договору іпотеки № 04-4/43-514-10 від 25.10.2010 р., згідно якого в забезпечення зобов'язань передано об'єкт незавершеного будівництва житловий будинок з мансардою та надвірною спорудою та земельна ділянка, що знаходиться у с. В.Бистрий Міжгірського району Закарпатської області загальною площею житлового будинку 215, 42 кв. м і площею земельної ділянки 0, 06 га згідно державного акту виданого В.Бистрянською сільською радою серія [NUMBER], і яка належить іпотекодавцю згідно витягу з державного реєстру права власності на нерухоме майно. Вартість незавершеного будівництва становить суму 851 566 грн., а земельної ділянки 40 840 грн., всього 892 406 грн. згідно інвентарної і експертної грошової оцінки , яку сторони узгодили договором іпотеки як вартість заставного (іпотечного) майна. Договір іпотеки підписано іпотекодержателем (позивач) та іпотекодавцем (відповідач [PERSON]) і Позичальником за кредитним зобов'язанням ( ПП «Карпати»). За цим договором у разі, коли в момент настання терміну виконання договору, зобов'язання іпотекодавцем виконане не буде, іпотекодержатель має право одержати задоволення з майна або його вартості на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. Позивач, зіславшись на положення ст. ст. 526, 530, 1048, 1054, 16 ЦК України і закон «Про іпотеку» просить задовольнити вимоги. 06.04.2015 року ПП «Карпати» і [PERSON] звернулись у суд з позовом до ПАТ «Комінвестбанк» (Відповідач) про визнання безнадійною заборгованість у сумі 1 039672 грн. 70 грн. за договором кредиту № 04-4/3к-510-10 від 19.10.2010 р. з таким обґрунтуванням вимог. Пунктом 2.6.1 договору Кредиту позичальник доручив кредитору здійснювати договірне списання з рахунків позичальника суми відсотків за фактичний час користування кредитом протягом поточного місяця, за 5 днів до його закінчення, шляхом договірного списання, згідно чинного законодавства України, сум з рахунків Позичальника. Кредитор (Банк) не скористався правами передбаченими п. 3.2 договору і самостійно не стягнув заборгованість за кредитом своєчасно і не вживав до цього ніяких заходів, а тому пропустив строк позовної давності, передбачений ст. ст. 256, 261 ЦК України. Згідно з ст. 14 п. п. 14.1 і 14.1.11 Податкового кодексу заборгованість за зобов'язаннями по договору кредиту позивачі вважають безнадійною до стягнення. Представник ПАТ КБ «Комінвест Банк» позов банку підтримав повністю, а позов [PERSON] і ПП «Карпати» заперечив повністю, обґрунтувавши позицію тим, що строк повернення кредиту коштів за договором кредиту минув 20.10.2011 р., а позов банку подано в суд 11.07.2014 р., тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, встановленого законом. Оцінивши зміст позовів, їх обґрунтування, подані в справу докази, суд дійшов такого висновку. Судом установлено такі обставини. 19.10.2010 року ПАТ КБ «Комерційний інвестиційний банк» (надалі Банк) і ПП «Карпати» в особі власника і директора Олійник О.Л. (надалі Позичальник) уклали договір кредиту № 04-4/3к-510-10 (надалі кредитний договір), згідно якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування 560 тис. грн. на строк один рік до 19.10.2011 року зі сплатою за користування грошима 22 % річних. 25.10.2010 року Банк, Позичальник і [PERSON] уклали договір іпотеки, за яким Банк виступив іпотекодержателем, а [PERSON] іпотекодавцем для забезпечення вимог Банку за кредитним договором ( п. 1.1 договору іпотеки). Предметом іпотеки визнано сторонами об'єкт незавершеного будівництва житловий будинок і земельна ділянка, які оцінено сторонами вартістю 892 406 грн. ( пункти 2.1-2.4 договору іпотеки). Пунктом 3.2.4 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя одержати задоволення від майна або його вартості ( кредиту іпотеки) на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами у разі невиконання зобов'язань іпотекодавцем у зв'язку з невиконанням кредитного договору Позичальником ( п. 1.3 Кредитного договору ). За кредитним договором сторони передбачили права і обов'язки (стаття 3), зокрема, Банк як кредитор має право: - вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у випадку порушення Позичальником п. 3.3 договору та інших умов ( п. 3.2.4) ; - у разі несвоєчасного погашення кредиту або відсотків за його користування самостійно стягнути суму заборгованості з рахунків Позичальника у національній та іноземній валютах в порядку, що встановлений п. 2.5.1 цього Договору, або шляхом видачі наказу про примусову оплату несплаченої суми кредиту та несплачених відсотків за користування кредитом , або за рахунок забезпечення, наданого Позичальником ( п. 3.25); Позичальник зобов'язався поряд з іншими положеннями кредитного договору (пункт 3.3) : - протягом строку фактичного використання кредиту, але в межах, визначених п. 1.1, сплачувати відсотки за його використання в порядку, визначеному п.п. 2.5, 2.6 кредитного договору ( п.3.3.4); - повертати кредиторові у повному обсязі суму кредиту зі сплатою відсотків за використання кредиту та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені цим договором ( п.п. 3.3.5). Сторони також передбачили відповідальність за порушення зобов'язань за кредитним договором, а саме у випадку прострочення, позичальником строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 3.2.3, 4.3 Кредитного договору, Позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно повернутої суми за кожен день прострочення, що діє у період, за який сплачується пеня. Позичальник п/п «Карпати» свої обов'язки за кредитним договором не виконав належно, а саме допустив заборгованість з повернення кредиту, несвоєчасно і в повному розмірі виплачував відсотки за користування кредитними коштами. Ці обставини Позичальник визнав. Покликання Позичальника на те, що Банк теж не виконував свої зобов'язання, бо самостійно не стягував коштів з рахунків Позичальника , що передбачено умовами договору, суд відхиляє з таких мотивів. Позичальник не подав жодного доказу, що у період дії кредитного договору мав кошти на рахунках в достатньому розмірі для виконання своїх зобов'язань, а також про виконання ним вимог п.3.3.9 Кредитного договору. Ст.ст. 15,16, 20 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав особи із здійсненням такого права на свій розсуд. Пунктами 3.2.4 і 3.2.5 кредитного договору передбачено альтернативні способи захисту Банку як кредитора в разі невиконання Позичальником свого зобов'язання, зокрема право вимоги дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків, штрафних санкцій і стягувати заборгованість за рахунок забезпечення наданого Позичальником. Отже, вимога банку звернути стягнення для погашення заборгованості за кредитом на предмет іпотеки відповідає договірним зобов'язанням і вимогам закону. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04.02.2015 р. в справі № 302/1119/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Комінвестбанк» про визнання вказаного договору іпотеки недійсним, зобов'язання приватного нотаріуса Гримут О.І. вчинити певні дії, - відмовлено в задоволенні позову повністю. З обставин справи, підтверджених розрахунками, видно, що Позичальник станом на час повернення кредиту (19.10.2011 р.) кредитні кошти в сумі 560 тис. грн. не повернув, а також допустив заборгованість із сплати відсотків у сумі 392 466 грн. 12 коп. станом на 26.06.2014 року. Розмір цієї заборгованості Позичальник не оспорив. Позичальник та іпотекодавець оспорюють суму позову, покликаючись на застосування позовної давності, яку Банк пропустив з огляду на початок перебігу трьохрічного строку від дня коли особа довідалася про порушення свого права або могла довідатися, а саме від дня закінчення строку виконання, зобов'язання, зокрема за умовами договору (графіком погашення кредиту) щомісячними платежами. Суд вважає, що позов Позичальника та іпотекодавця в частині заявлення про застосування позовної давності підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. За змістом кредитного договору Позичальник зобов'язався повернути одержаний кредит у сумі 560 тис. грн. не пізніше 19.10.2011 р. Договором також передбачено право Позичальника достроково повернути кредит і нараховані відсотки (п. 3.4.1). Договором передбачено щомісячну сплату відсотків за час користування кредитними коштами ( 28-31 числа кожного місяця) з дня укладення кредиту ( п. 2.5 договору). Цей обов'язок Позичальник не виконував належно. Останній платіж на часткове погашення прострочених відсотків позичальник сплачував у червні 2014 р. Отже, за спірними вимогами про розмір заборгованості в сумі не повернутого кредиту ( 560 тис. грн..) і відсотків ( 392 446 грн. 12 коп.) не спливли строки давності, передбачені ст. ст. 256, 257, 264 ЦК України. Натомість за вимогами про стягнення нарахованої пені в сумі 42 099 грн. 73 коп. спливли строки позовної давності, передбачені ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України, а саме один рік, перебіг якого починається згідно з вимогами ст.. 261 ч. 1 ЦК України та п. 4.2 договору, тобто з кінцевої дати повернення кредиту ( з 20.10.2011 р.). З письмового розрахунку боргу пені , складеного Банком, видно, що пеня нарахована, починаючи з 16.12.2013 року по 17.06.2014 року, тобто за 6 місяців до дня подання позову до суду. До цих вимог суд застосовує ст.. 267 ч. 3 і 4 ЦК України. Суд також визнає безпідставними вимоги Банку звернути стягнення на предмет іпотеки з врахуванням у розмір заборгованості 45 106,85 грн. 3 % річних, які нараховані з 20.10.11 по 26.06.2014 р. за 980 днів до суми основного боргу 560 тис. грн.. з огляду на таке. Ст. 625 ч. 2 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кредитним договором сторони передбачили розмір процентів за користування кредитними коштами ( п. 1.1), а також відповідальність за порушення цього грошового зобов'язання (п. 4.2). Банк розрахунок заборгованості зі сплати відсотків здійснив за весь час користування кредитними коштами ( 2010-2014 р.р.). Отже, застосовувати ст. 625 ч. 2 ЦК України не має підстав, бо сторони передбачили відповідальність за порушення грошового зобов'язання договором. Виходячи з вищевикладеного, розмір заборгованості за кредитним договором слід визначити станом на 26.06.2014 р. в сумі 952 466, 12 грн. (1 039672, 70 грн. - 42 099,73 грн. - 45 106, 85 грн. = 952 466, 12 грн. Позовні вимоги Банку суд задовольняє згідно з вимогами ст. ст. 526, 530, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 33, 35, 36, 38, 39 закону «Про іпотеку». Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України , законом «Про судовий збір» судові витрати у виді судового збору, сплаченого Банком за подання позову підлягають поверненню відповідачем [PERSON] Судові витрати у виді судового збору сплачені п/п «Карпати» і [PERSON] за подання ними позову підлягають поверненню Банком у межах задовольнених вимог, тобто пропорційно сумі, на яку зменшено розмір заборгованості за кредитними договором ( 87 206,58 грн. х 1 %= 872,07 грн.).

Outcome: partial