Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є балансоутримувачем гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Наймачем кімнати №235 у гуртожитку є відповідачка, яка від січня 2016 року у кімнаті не мешкає, не оплачує комунальні послуги. Позивач вимушений нести відповідні витрати за відповідачку. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною кімнатою (а.с.а.с. 2 - 5, 25). 26 вересня 2016 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи [PERSON], якій спірну кімнату було передано на зберігання. 11 жовтня 2016 року ухвалою суду відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб було замінено Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала. Відповідачка до суду повторно не з'явилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Представники третіх осіб до суду також не з'явилися, були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є балансоутримувачем гуртожитку, що перебуває у комунальній власності і розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-звор.). Відповідачка є наймачем кімнати №235 площею 17,3 м2 у вказаному гуртожитку на підставі дублікату ордеру, виданого за спільним рішенням адміністрації, профспілкового комітету від 28.04.1989 року. Інші особи у кімнаті не мешкають (а.с.а.с. 6, 8, 11, 12). Від 01.01.2016 року відповідачка за вказаною адресою не мешкає, комунальні послуги не оплачує, що підтверджується відповідними актами про непроживання та довідками (а.с.а.с. 7, 18, 19, 22). Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК) при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у випадку спору може бути продовжено судом. Згідно зі статтею 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачка понад строк (від 01.01.2016 року), визначений приведеною нормою, не мешкає у кімнаті, у якій зареєстрована. Наявність поважних причин для цього на час розгляду справи судом не встановлено. Відтак, суд вважає за необхідне позов задовольнити. При цьому суд виходить з наступного. Главою 4 ЖК не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. У статті 130 ЖК передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом з тим, крім відповідної глави ЖК, зазначене питання врегульоване також у Примірному положенні про гуртожитки, у розділі VIII якого передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. У зв'язку з цим можна розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання. Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України від 19.06.1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 1 378,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved