Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

10.09.2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (надалі -Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - Відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач послався на те, що 29.12.2015 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3030410/4600/0000102, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Шкода, державний номерний знак [NUMBER] . 08.08.2016 року о 10-00 год. В м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував власник [PERSON] та автомобіля «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Шкода» державний номерний знак [NUMBER] , що був застрахований ПрАТ «СК «Уніка». Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] . Правил дорожнього руху України, відповідно ст. 124 КУпАП. Страхувальник звернувся до Позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 00199992 та умов Договору страхування № 3030410/0000102, розмір страхового відшкодування склав 30 000,10 грн., яке ПрАТ «СК «Уніка» було перераховано згідно заяви Страхувальника платіжним дорученням №029143 від 22.08.2016 року та № 032467 від 16.09.2016 року. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винуватця за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «Просто-Страхування» згідно Полісу № АІ/9918845, яким встановлено ліміт відповідальності в розмірі 100 000,00 грн, франшиза - 510,00 грн. Позивач звернувся до ПрАТ «Просто-Страхування» із Заявою про виплату страхового відшкодування згідно Полісу № АК/3707934. ПрАТ «Просто-Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування в добровільному порядку в розмірі 14 993,6 грн., в який входить вартість відновлювальних робіт 15 503,06 грн. - франшиза 510,00 грн = 14 993,06 грн.). За таких обставин сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову становить 14 156,94 грн. Тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача 14 156,94 грн. матеріальної шкоди, 1 762,00 грн. судового збору. Так, згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 27.09.2018 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 14-00 год. 28.02.2018 року (а.с.38). 08.02.2019 року на адресу суду надійшов відзив Відповідача на позовну заяву (а.с.41-46). 28.02.2019 року в судовому засідання оголошено перерву до 14-30 год. 21.05.2019 року, у зв`язку з неявкою Представника позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справу у його відсутність, просив позов задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справу у його відсутність, заперечував проти задовлення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2015 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3030410/4600/0000102, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Шкода, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.14). 08.08.2016 року о 10-00 год. В м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував власник [PERSON] та автомобіля «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Шкода» державний номерний знак [NUMBER] , що був застрахований ПрАТ «СК «Уніка». Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] . Правил дорожнього руху України, відповідно ст. 124 КУпАП (а.с. 15). Страхувальник звернувся до Позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу(а.с.11). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 00199992 та умов Договору страхування № 3030410/0000102, розмір страхового відшкодування склав 30 000,10 грн., яке ПрАТ «СК «Уніка» було перераховано згідно заяви Страхувальника платіжним дорученням №029143 від 22.08.2016 року та № 032467 від 16.09.2016 року (а.с.7,8,17-29). Відповідно до п.14 Постанови №4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення ч ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Колі відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодовування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування , має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Пунктом 1 ст. 1191 ЦК України зазначено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право на зворотні вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винуватця за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «СК «Уніка» згідно Полісу № АІ/9918845, яким встановлено ліміт відповідальності в розмірі 100 000,00 грн, франшиза - 510,00 грн (а.с.30). Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страхових відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Просто-Страхування» із Заявою про виплату страхового відшкодування згідно Полісу № АК/3707934. ПрАТ «СК «Просто-Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування в добровільному порядку в розмірі 14 993,6 грн., в який входить вартість відновлювальних робіт 15 503,06 грн. - франшиза 510,00 грн = 14 993,06 грн.). За таких обставин сума збитків, які не відшкодовані на дату подання позову становить 14 156,94 грн (а.с.29). Однак згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В свою чергу, Відповідач зазначає, що між ним та Приватним акціонерним товариством «Просто-Страхування» було укладеного Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АІ/9918845 строком з 05.06.2016 року по 04.06.2017 року) (а.с.30). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) відповідно до ст. 980 ЦК України. Частиною 1 ст. 999 ЦК України зазначено, що Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). На виконання договору добровільного страхування позивач сплатив потерпілому страхове відшкодування у розмірі 30 000,10 грн. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає паво страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Відповідно до страхового полісу №АІ/9918845 страховиком відповідача з страховим лімітом 100 000,00 грн. на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була третя особа АТ «Просто-Страхування». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страхових в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Враховуючи, що розмір страхового відшкодування потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скала 30 000,10 грн., який повністю перекривається страховим лімітом в розмірі 100 000,00 грн. згідно полісу №АІ/9918845. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страховика обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальник, який завдав шкоди. А тому, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно ст.ст. 3, 5 Закону реалізує право вимоги, передбачене ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (позиція Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц). Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed