Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

11 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до міського комунального підприємства «Очаківводоканал» (далі МКП «Очаківводоканал»). Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01 квітня 2016 року вона працювала на посаді інженера з охорони праці в МКП «Очаківводоканал». 04 липня 2016 року звернулася з заявою до керівника підприємства про надання їй щорічної додаткової відпустки з 04 липня 2016 року строком на 17 днів з послідуючим звільненням за згодою сторін. Дана заява була задоволена та видано наказ про надання відпустки. Під час відпустки вона захворіла, у звязку з чим, за її заявою, відпустку було продовжено до 07 серпня 2016 року. До закінчення строку відпустки вона надала заяву про відкликання заяви про звільнення, однак керівником підприємства було видано наказ №100 від 05 серпня 2016, згідно якого її звільнено з роботи за згодою сторін 07 серпня 2016 року. Вважає звільнення незаконним, у звязку з чим просить поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній за робіток за час вимушеного прогулу та 1000 грн. за моральну шкоду, яка полягає в душевних переживаннях і стражданнях, які вона переживає у звязку з незаконним звільненням. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначивши, що заяву про звільнення за згодою сторін вона написала за власною ініціативною, оскільки хворіла і не мала наміру продовжувати роботу. При цьому, керівник підприємства не заперечував проти її звільнення з цієї підстави у зазначений нею строк, та не вказував на необхідність відпрацювати певний час. Вилікувавшись, вона змінила своє рішення та скориставшись своїм правом, відкликала заяву на звільнення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що між керівником МКП «Очаківводоканал» позивачкою була досягнута домовленість про звільнення останньої за згодою сторін та [PERSON] не могла в односторонньому порядку скасувати цю домовленість, а тому звільнення позивачки вважає законним та просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Позивачка [PERSON] була прийнята на роботу до МКП «Очаківводоканал» на посаду інспектора з охорони праці з 01 квітня 2016 року, що підтверджується копією її трудової книжки. 04 липня 2016 року [PERSON] звернулася з заявою на імя директора МКП «Очаківводоканал» [PERSON], в якій просила надати їй відпустку строком на 17 днів з наступним звільненням за згодою сторін за станом здоровя. На вказаній заяві проставлена резолюція керівника МКП «Очаківводоканал» про направлення заяви в роботу, що свідчить про те, що між ними досягнута домовленість про звільнення позивачки саме з цієї підстави. Згідно наказу директора МКП «Очаківводоканал» від 04 липня 2016 року № 91/1, [PERSON], на підставі її заяви, надана відпустка тривалістю 17 календарних днів з 04 липня 2016 року по 20 липня 2016 року. У звязку з хворобою позивачки, яка тривала з 12 липня по 29 липня 2016 року, її відпустка була продовжена на 9 календарних днів, з 30 липня 2016 року по 07 серпня 2016 року. 04 серпня 2016 року [PERSON] надала заяву про відкликання своєї заяви про звільнення за згодою сторін. Наказом директора МКП «Очаківводоканал» від 05 серпня 2016 року № 100-К [PERSON] була звільнена з 07 серпня 2016 року за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України, на підставі її заяви від 04 липня 2016 року. Вказані обставини підтверджуються копіями заяв [PERSON] від 04 липня 2016 року, від 01 серпня 2016 року, від 04 серпня 2016 року, копіями наказів МКП «Очаківводоканал» від 04 липня 2016 року № 91/1, від 01 серпня 2016 року № 99-К, від 05 серпня 2016 року №100-К, копією листка непрацездатності серії АГД № 781964, та не заперечувалися позивачкою та представником відповідача в судовому засіданні. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України безстроковий трудовий договір може бути припинено за угодою сторін, у строк, щодо якого працівник та роботодавець досягли домовленість. При цьому, положеннями КЗпП України не передбачена можливість відкликання працівником своєї заяви про звільнення, якщо була досягнута домовленість про звільнення за угодою сторін. Так, відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Статтею 3 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР передбачено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни), йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення при цьому є останній день відпустки. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що між [PERSON] та керівником МКП «Очаківвводоканал» була досягнута домовленість про припинення трудового договору за згодою сторін, суд вважає, що відкликання позивачкою заяви про звільнення, за відсутності згоди роботодавця на анулювання цієї домовленості, не може бути підставою для продовження трудових відносин, відтак звільнення позивачки за п. 1 ч. 1 ст.36 КЗпП суд вважає законним, оскільки воно ґрунтується на вимогах чинного законодавства. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed