Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

11 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа Криворізьке міське Управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. 08 травня 2009 року [PERSON] був зареєстрований в даній квартирі як член сімї. З грудня 2011 року [PERSON] в даній квартирі не мешкає, адресу його мешкання та засоби звязку позивачу не відомі, а тому позивач просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування вищевказаною квартирою, знявши його з реєстрації. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Криворізьке міське Управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання у [INFO] [PERSON] з 2011 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та технічним паспортом на квартиру (а.с. 4-5). Відповідно довідки ТОВ «КК «ДОМ.КОМ» від 04 червня 2015 року в квартирі [ADDRESS], разом з [PERSON], зареєстрований [PERSON], [INFO], син власника (а.с. 6). Як вбачається з акту від 04 червня 2015 року, складеному мешканцями будинку № 62 по вулиці Кропивницького в м. Кривому Розі, та затвердженому мастером ТОВ «КК ДОМ.КОМ», [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з грудня 2011 року та місце його знаходження невідоме (а.с.9). Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач, в звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання.

Outcome: partial