Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

11 грудня 2017 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням майна та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 26.06.2017 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] яка належить на праві власності позивачу. Залиття відбулося в результаті розірвання трубки (шлангу) від змішувача води холодного водопостачання в приміщенні кухні. Залиттям були пошкоджені приміщення квартири [ADDRESS] а саме: гостинної кімнати, гардеробної, коридора. Експертним висновком встановлена вартість матеріальної шкоди, яку позивач просив стягнути 175 574,21 грн. - вартість будівельних матеріалів, 6 000 грн. - вартість послуг експерта, 42 грн. - комісія банку, а всього 181 616,02 грн. Крім цього, просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 1 866, 16 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281,282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. В судовому засіданні судом встановлені наступні факти. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 7). 26 червня 2017 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] яка розташована на шостому поверсі будинку [ADDRESS]. В результаті залиття у квартирі постраждали гостинна кімната, приміщення для зберігання одягу (гардеробна), коридор. В результаті обстеження виявлено пошкодження паркетної дошки на підлозі гостинної, пошкодження стін та стелі, тріщини та лущення покриття стін, залиття світильників. Причиною залиття стало розірвання трубки (шлангу) від змішувача води холодного постачання, розташованого в приміщенні кухні квартири власника [PERSON] Вказані обставини відображено в Акті № 1 - 3/ЖП від 26.06.2017 року, складений комісією у складі: голови [PERSON], членів комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та завірений головою правління ОСББ «Метлург - 9», копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.8 - 9). Вказаний акт складено в присутності сторін - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] 04 липня 2017 року [PERSON] та суб'єктом оціночної діяльності приватним підприємством «Експерт - Борисфен» було укладено договір № 13/17 на виконання послуг оцінки вартості матеріальних збитків, завданих [PERSON] в результаті пошкодження від залиття квартири [ADDRESS] (а.с. 10 - 11). Вартість послуг з виконання робіт з оцінки матеріальних збитків становить 6 000 грн., що підтверджується п. 4.1 вищезазначеного договору, а також квитанцією від 03 серпня 2017 року № ПН1717 ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 12). Крім цього, позивачем надано фотокопію квитанції № ПН 1717РКО про сплату комісії у розмірі 42 (сорок дві) грн. за прийом та проведення готівкових платежів (а.с. 13). Відповідно до висновку ПП «Експерт - Борисфен» (сертифікат Фонду Державного майна України № 370/17 від 25.04.2017 дійсний до 25.04.2020 року) вартість матеріальних збитків, що призвели до завдання майнової шкоди [PERSON] внаслідок залиття конструктивних будівельних елементів п'ятикімнатної квартири [ADDRESS] розташованої за адресою [ADDRESS] на дату оцінки (06.07.2017) складає 116 430,30 грн. Як вбачається з доказів, наданих позивачем суду, вартість фактичних витрат з відновлювального ремонту приміщень квартири [ADDRESS] пошкоджених внаслідок залиття, склала 175 574,21 грн., що підтверджується товарними чеками, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 36 - 59). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таким чином, виходячи з сукупного аналізу вищезазначених норм законодавства,власник квартири №99 у будинку № 9 по узвозу Крутогірному у м. Дніпро, реалізуючи свої закріплені в ст. 317 ЦК України права, зобов'язана забезпечувати належне використання та експлуатацію цього майна, а у разі порушення внаслідок такого використання прав та інтересів третіх осіб, саме на власника покладається обов'язок відшкодувати завдану шкоду. На підставі наданих доказів суд вважає встановленим факт залиття належної позивачу квартириз вини відповідача, що обєктивно свідчить про заподіяння йому майнової шкоди у звязку з пошкодженням його майна. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Суд вважає, що в даному випадку встановлено, що саме з вини відповідача відбулося залиття квартири позивача у справі. Необхідність та вимушеність проведення ремонтних робіт по усуненню наслідків залиття квартири та оплати їх вартості позивач довів у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, яка визнає збитками витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи, що неправомірними діями відповідача, які полягають у відмові добровільно сплатити вартість пошкодженого майна, родина була кілька місяців позбавлена нормальних та звичних умов життя, позивач витратив багато часу на придбання будівельних матеріалів, а також отриманий стрес від залиття квартири в цілому, суд доходить висновку про обґрунтованість сум моральної шкоди, заявленої позивачем у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень. А тому, позов у цій частині підлягає задоволенню. Обговорюючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне на підставі 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 866,16 грн., сплату якого підтверджено квитанцією № 33, наявною в матеріалах справи (а.с. 5). На підставі викладеного,

Outcome: approved