Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

12.12.2013 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Першого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ про звільнення майна з під арешту. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що їй на праві власності належить автомобіль марки Ford Focus, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2011 року було стягнуто солідарно з позивача та її чоловіка, [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 294 499, 02 грн. Для забезпечення реального виконання рішення суду Постановою державного виконавця першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєва О.Л. ВП№ 27751967 від 02.09.2011 року, в межах виконавчого провадження було накладено арешт на все рухоме майно, яке належить [PERSON] на праві власності. 01.02.2013 року між [PERSON], який є боржником за кредитним договором, та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/0075/74/63686 від 21 серпня 2006 року, по якому [PERSON] виступає поручителем. На виконання вказаного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав довідку про відсутність кредитів за [PERSON] в Одеській ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль», тобто позивач не є боржником у виконавчому провадженні, що обмежує її право власності та здійснення права володіння, користування та розпорядження належним їй майном. [PERSON] звернулась до Першого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ з заявою про зняття арешту з належного їй майна, однак їй було відмовлено в цьому в зв'язку із тим, що виконавче провадження було завершено на підставі п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що не передбачає зняття арешту з майна боржника, а тому скасувати арешт та зняти з розшуку автомобіль, який належить позивачеві, не можливо. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак звернулась до суду з письмовою заявою, в якій просила розглядати справу за її відсутністю та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі існуючих в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та визначено до них відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки Ford Focus, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Як вбачається із матеріалів справи рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.03.2011 року було стягнуто солідарно з [PERSON] та її чоловіка, [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 294 499, 02 грн. Як встановлено в судовому засіданні, в Першому Малиновському відділі ДВС ОМУЮ знаходилось виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-3485/11 від 09.06.2011 року, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 294499 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 42668978 від 27.11.2013 року постановою державного виконавця першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєва О.Л. ВП№ 27751967 від 02.09.2011 року, в межах зазначеного виконавчого провадження було накладено арешт на все рухоме майно, яке належить [PERSON] на праві власності. Судом встановлено, що 01.02.2013 року між [PERSON], який є боржником за кредитним договором, та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про припинення зобов'язань за кредитним договором № 014/0075/74/63686 від 21 серпня 2006 року, по якому позивач [PERSON] виступає поручителем. Відповідно до п. 1.3. вказаного договору про припинення зобов'язань сторони засвідчують, що вони не мають та не матимуть надалі одна до одної жодних претензій, пов'язаних з виконанням чи припиненням зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за № Р2-В-30/30-326 від 26.04.2013 р. [PERSON] не має діючих кредитів в Одеській ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль». Крім того, відповідно до листа № 0642-37350 від 29.10.2013 року виконавче провадження було завершено на підставі п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що не передбачає зняття арешту з майна боржника. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] не є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого було винесено постанову про арешт рухомого майна позивача, а наявність зазначеної заборони відчуження майна позивача дійсно обмежує її право власності та здійснення права володіння, користування та розпорядження належним позивачеві майном. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В зв'язку із тим, що на даний час [PERSON] не є боржником у виконавчому провадженні, яке вже завершено, наявність обтяження у вигляді арешту, який накладено на рухоме майно, яке за позивачем зареєстровано обмежує її право власності та можливість вільного володіння, користування та розпорядження її майном.

Outcome: approved