Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

11 грудня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просить суд розірвати договір довічного утримання від 25.07.2012, укладений між [PERSON] та [PERSON]; розірвати договір довічного від 25.07.2012, укладений між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивача посилається на те, що 25.07.2012 між ним та відповідачами укладено договори довічного утримання, згідно яких [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобовязання довічно утримувати [PERSON], надаючи необхідне харчування, одяг і забезпечувати за останнім належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили у розмірі мінімальної пенсії щомісячно. Натомість, позивач передав відповідачам у власність по 37/200 часток в праві спільної часткової власності кожному на житловий будинок з надвірними будівлями за № 60, розташований по вул. Щигрівській у м. Харкові. Проте, відповідачі не виконують взяті на себе обовязки, які передбачені укладеними між сторонами договорами. Відповідач [PERSON] з 2015 р. не мешкає за місцем реєстрації та наразі позивачеві невідомо його фактичне перебування. Відповідач [PERSON] також часто перебуває у довгострокових відрядженнях. За цих обставин позивач вимушений утримувати та піклуватися про себе самостійно, на що його пенсії майже не вистачає. У зв'язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Жовтневого районного\~суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 17-18). 21.01.2019 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 27-28). 14.02.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання (а.с. 46-47). Позивач 14.02.2019 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 49). Відповідач [PERSON] подав до суду 31.01.2019 заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, та зазначив, що не заперечує проти позовних вимог. Відповідач [PERSON], який повідомлявся судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 25 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1552 (а.с. 9-10, 11). Окрім того, 25 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] також укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1559 (а.с. 12-13, 14). За умовами п. 1 вказаний Договорів позивач передав у власність відповідачів по 37/200 часток кожному в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями за № 60, розташований по вулиці Щигрівській у місті Харкові (а.с. 9-10, 12-13). Згідно пунктів 7, 8 Договорів відповідачі зобов'язалися довічно утримувати [PERSON], надаючи необхідне харчування, одяг і забезпечувати за останнім належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили у розмірі мінімальної пенсії щомісячно (а.с. 9-10, 12-13). Однак, відповідачі не виконують взяті на себе обовязки, які передбачені укладеними між ними та позивачем договорами. Відповідач [PERSON] з жовтня 2015 р. та дотепер не мешкає за місцем реєстрації, а саме за адресою: м. Харків, вул. Щигрівська, 60, що підтверджується актом сусідів, посвідченим майстром дільниці № 16 приватного сектора Новобаварського району м. Харкова (а.с. 15). Позивачеві наразі невідомо фактичне місце проживання чи перебування [PERSON] В свою чергу відповідач [PERSON], який визнав позовні вимоги, часто перебуває у довгострокових відрядженнях. У зв'язку з невиконанням відповідачами обовязків за договорами довічного утримання (догляду) від 25.07.2012, позивач вимушений утримувати та піклуватися про себе самостійно. Згідно ст.ст. 525,\~526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено в\~ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 755 Цивільного кодексу України\~договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. В силу ч.ч. 2, 3\~ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, підстави для припинення укладених договорів шляхом розірвання визначені в п. 12 договорів, а саме в разі невиконання [PERSON], [PERSON] взятих на себе за цими договорами обовязків, договори можуть бути розірваними згідно ст.ст. 214, 755, 756 Цивільного кодексу України. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договорів вбачається, що підставою для розірвання договорів довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України, покладається саме на відповідачів, які надають це утримання. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, а також відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача [PERSON], який не скористався своїм правом щодо надання відзиву до суду у разі незгоди з позовними вимогами, суд приходить до висновку про доведеність обставин невиконання відповідачами умов договорів довічного утримання від 25.07.2012, а тому пред'явлений позивачем позов про розірвання договорів підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1\~ст. 756 Цивільного кодексу України\~у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1\~ст. 756 Цивільного кодексу\~Цивільного кодексу\~ України\~правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов'язано. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved