overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

10.09.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17.03.2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. З відповідачем у них народився син - [PERSON], [INFO]. Син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У зв'язку із військовими подіями на території Донецької області з метою убезпечення життя та здоров'я дитини, позивачка за взаємною згодою з чоловіком в липні 2014 року виїхала з сином до своїх батьків, що проживають на території Апостолівського району. З часу приїзду до батьків позивачка з чоловіком не спілкувалася, він не телефонував, не надсилав коштів на утримання сина. Через деякий час відповідач направив позивачці смс повідомлення, про те, що він припиняє із нею подружнє життя, що він знайшов іншу жіку і має намір розлучитися з позивачкою. Ніякої інформації про намір відповідача в подальшому приймати участь в утриманні сина він не надав. Відповідач має змогу утримувати сина, має постійне місце роботе, він працює завгоспом у фірмі «Амако», та отримує заробітну плату близько 3 000 грн.. Позивач в судове засіданні не з'явилася, надала заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Сторони, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.08.2003 року, встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON]. З акту обстеження матеріально-побутових умов від 02.09.2014 року, встановлено, що [PERSON] проживає зі своїм сином [PERSON] у своєї матері за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд приходить до висновку, що досліджені докази, є належними та достатніми, вважає, що позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 180, 181, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

10.09.2014 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що [INFO] померла її рідна тітка [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, який розташований по [ADDRESS]. Вона є спадкоємицею другої черги за законом, спадкоємців першої черги не має. Крім неї, спадкоємицями другої черги за законом є відповідачі по справі. У серпні 2014 року вона звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у оформленні права на спадщину у зв'язку з пропуском строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що в період прийняття спадщини вона хворіла та знаходилася на заробітках за межами Одеської області, позивачка просила суд визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її тітки. Позивачка в судове засідання не з'явилась, повідомивши суд письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність, вказавши, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився , надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та вказавши, що заперечень по справі не має. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та вказавши, що заперечень по справі не має. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити за слідуючими підставами. Відповідно до ч .3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця , який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла рідна тітка позивачки [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS]. Родинні відносини між позивачкою та спадкодавицею підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження ( а.с.- 11-14) Правовстановчим документом на спадок являється свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.07.1986 року. (а.с. - 8 ). Як видно з листа нотаріуса від 26.08.2014 р. № 595/02-14 , нотаріус відмовив позивачці відкрити спадкову справу через пропущення строку для прийняття спадщини і рекомендував їй звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. ( а.с.- 9 ) З довідки Любашівської ЦРЛ № 230 від 19.09.2014 року вбачається, що позивачка в даний час хворіє на рак правої молочної залози ( а.с.- 10) За таких обставин суд приходить до висновку, що посилання позивачки на незадовільний стан здоров»я як на причину пропущення зазначеного строку є обґрунтованим , тому належить визначити позивачці додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її рідної тітки - [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

10.09.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 9658,81 грн. та судових витрат, мотивуючи тим, що останній не виконує належним чином зобов'язання по виплаті кредиту, який йому було надано позивачем. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність, погодився на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], 23.02.2012 року укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, не перераховує у встановлені строки чергові платежі в рахунок погашення заборгованості, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 30.06.2014 року складає 6442,65 грн. яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 2490,07 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 2019,60 грн.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 1150,00 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (процентна складова) - 282,98 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають стягненню на його користь з відповідача 6442,65 грн. Також з відповідача необхідно стягнути судові витрати згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

10.09.2014р. ПАТ «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» (далі - ПАТ «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського») звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], НМА України про стягнення витрат на навчання в сумі 1 750 грн. та пені в сумі 132 грн.38коп. (а.с. № - 3, 4). В обґрунтування позовних вимог представник позивача, який діє на підставі довіреності - Ромащенко К.В. (довіреність від 26.06.2014р. - а.с. № 25) вказав, що на підставі наказу № 389/1 від 06.08.2012р. [PERSON] був прийнятий на роботу в доменний цех ПАТ «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» на посаду газовика доменної печі 3-го розряду. 01.09.2013р. між ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського», [PERSON] та НМА України було укладено тристоронній договір № 1501/2013 про професійну підготовку студента [PERSON] За умовами договору за дорученням замовника - ПАТ «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» виконавець - Національна металургійна академія України здійснює професійну підготовку працівника/студена, який відряджений на навчання за професією зі строком навчання 5 років. Порядок та строки оплати встановлені відповідним графіком у договору. За умовами п. 3.1. договору вартість навчання за весь період становить 17 500 грн. На виконання прийнятих на себе зобов'язань, позивач (завод) сплатив за навчання студента [PERSON] на користь академії 05.09.2013р. та 31.01.2013р. 1 750грн. (875грн. + 875грн.), що підтверджується випискою з банку від 05.09.2013р. та платіжним дорученням від 31.01.2014р. В свою чергу, відповідно до умов п. 2.3.3. договору, [PERSON] був зобов'язаний прибути на роботу впродовж 10-ти робочих днів після завершення навчання і відпрацювати на підприємстві замовника не менше 3-х років. Проте [PERSON] дані зобов'язання не виконав, і з 17.02.2013р. не приступив до роботи, у зв'язку з чим, наказом № 292/Д від 19.05.2014р. був звільнений із займаної посади газовика доменної печі 3-го розряду доменного цеху заводу на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогули. Розірвання договору було погоджено із академією, додаткову угода про розірвання договору була підписана повноважним представником Національної металургійної академії України. 19.06.2014р. [PERSON] була направлена пропозиція в добровільному порядку розірвати договір разом із проектом додаткової угоди № 1 до Договору про його розірвання. Між тим вона останнім не отримана, конверт із листом було повернуто на адресу заводу з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Тому,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

10.09.2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу(а.с.2), мотивуючи свої вимоги тим, що 07.07.2007 р. зареєстровано шлюб з відповідачкою. Мають спільну неповнолітню дитину. Спільне життя з відповідачкою не склалось, шлюбні відносини припинені з травня 2012 р.. Спільне господарство не ведеться. В судовому засіданні позивач позов (а.с.2) підтримав; судові витрати з відповідачки просить не стягувати; строк на примирення не давати. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала; на розлучення згодна; прізвище просить залишити «[PERSON]». Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення. Судові витрати не стягуються, оскільки позивач просить цього не робити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

10.09.2015 р. [PERSON] звернувшись до суду з позовом до [PERSON]. просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача. Вказує, що спільне проживання припинено, відповідач допомоги на утримання сина не надає, проживає окремо. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, вказує що з 2004 по 2012 р.р. син проживав з ним окремо від матері, на теперішній час позивач перешкоджає його зустрічам з дитиною, тому він заперечує проти сплати аліментів. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено поясненнями сторін відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України що не потребує доказуванню, довідкою з місця проживання, що син сторін [PERSON], [INFO] проживає окремо від батька з матірю. Поясненнями сторін також встановлено, що вони мають окремий бюджет, шлюбні стосунки припинено. Відповідно до ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати неповнолітніх дітей, способи виконання вказаного обовязку визначаються за домовленістю між батьками, той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі, в разі спору за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу, або в твердій грошовій сумі. При встановленні розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього утриманців, стан здоровя та інші суттєві обставини. При відсутніх доказів доходу відповідача, відсутності в нього утриманців, суд вважає за можливе стягнути 1/4 частину заробітку на утримання неповнолітнього сина, задовольнивши позов. Наявність між сторонами спору щодо участі батька у вихованні дитини, не має правового значення при розгляді справи про стягнення аліментів. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, позов задоволено, то судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі ст.180, 181-183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

10.09.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач будучи батьком дитини добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст.ст.180-182, 184 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати своїх малолітніх дітей. При встановленні розміру аліментів в частці до заробітку або в твердій грошовій сумі, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього утриманців, стан здоровя та інші суттєві обставини. Розмір аліментів за жодних обставин не може бути менший від 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що 10.09.2005 р. позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, що підтверджуються свідоцтвом про шлюб а.с.7, згідно свідоцтва про народження відповідач являється батьком дитини [PERSON], [INFO] а.с.8, однак як слідує з матеріалів справи матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

10.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, зазначивши наступне. [PERSON], яка померла15.02.2015 року, є його матірю. Але, у свідоцтві про народження заявника зазначено «Прядко Анастасія Федорівна». У 1968 році при отримання матірю паспорта, також було зазначене імя «Анастасія» замість «Надія». У подальшому всі документи оформлювалися на [PERSON], у тому числі і свідоцтво про смерть останньої. При звернення у встановлений строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, [PERSON] було повідомлено, що у звязку з неспівпадінням імені матері у документах, він не зможе реалізувати право на оформлення спадщини. Факт встановлення родинних відносин [PERSON] необхідний для оформлення спадщини та одержання свідоцтва про право на спадщину за законом. В судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не зявилися. Заявник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справ у його відсутність, викладені у заяві вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 15) Заінтересована особа- приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], про час да дату розгдяу справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. (а.с. 14) Вимоги заявника підтверджуються наступними доказами: копією паспорту заявника (а.с. 3), копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 4), копією посвідчення серії «Д» № 051794 на імя [PERSON] (а.с. 5), копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 6), копією паспорта [PERSON] (а.с. 7). Аналізуючи докази в сукупності, суд вважає за можливе встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

10.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про розірвання шлюбу. На доведеність позовних вимог позивач зазначив, що 18.10.2008 року зареєстрував з відповідачем шлюб, актовий запис №950. Від шлюбу позивач з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинені, сумісне господарство не ведеться. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і відновити її не можна. Спору про поділ майна немає. Позивач надав заяву, де просив справу розглянути за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 18.10.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №950, що підтверджено свідоцтвом про шлюб 1-НО №178468 (а.с. 5). Від шлюбу позивач з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Спору про поділ майна не виникає. Наміру поновлювати шлюбні відносини сторони не мають. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сімї стало неможливим. Судом встановлено, що відповідач бажає залишити прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

10.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 01.02.2015 року в м. Миколаєві сталося ДТП, за участю відповідача [PERSON], який керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2108», д/н з2138 НИ, не врахував дорожніх обставин, не обрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «БМВ», д/н [NUMBER], внаслідок чого завдав йому шкоду у розмірі 39650,81 грн. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача до судового засідання не зявився, суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову. Відповідач до судового засідання не зявився, суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, з позовними вимогами згоден, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.02.2015 року в м. Миколаєві сталося ДТП, за участю [PERSON], який керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2108», д/н з2138 НИ, не врахував дорожніх обставин, не обрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «БМВ», д/н [NUMBER], власником якого є позивач. 18.03.2015 року [PERSON] за власні кошти замовив автотоварознавчу оцінку № 53-15 від 18.03.2015 року для визначення вартості матеріального збитку, скоєного в результаті ДТП, який склав 39650,81 грн. Відповідно до постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.02.2015 року по справі № 487/1239/15-п винним в даній ДТП визнано винуватця [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ СК «Україна» за договором добровільного страхування № АІ 3762647. 16.03.2015 року [PERSON] було написано заяву на виплату страхового відшкодування до ПрАТ СК «Україна». Проте у встановлений законом термін, станом на 02.09.2015 виплата здійснена не була. Телефоном асистуюча компанії повідомила [PERSON] про те, що ПрАТ СК «Україна» вже не існує, ліцензії анульовані, дану страхову компанію вилучили із членів МТСБУ і виплати страхового відшкодування не буде, оскільки СК «Україна» є неплатоспроможною і рекомендує [PERSON] звернутись до суду на винуватця. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, за вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 397, 00 грн.

Outcome: approved