Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

10 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням завідомо неправдивих відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію. Просила стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 5000 гривень та зобов'язати її принести свої вибачення на загальних зборах членів С/Т «Приазов'є». В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона працювала головним бухгалтером ЗАТ «Укрчерметавтоматика» з 01 квітня 2003 року по 21 червня 2008 року, у 2008 році товариство ліквідовано, заборгованість по заробітній платі погашена у повному обсязі. 13 квітня 2013 року на засіданні правління С/Т «Приазов'є», де вона була головою ревізійної комісії, після її виступу з приводу розтрати грошових коштів головою С/Т «Приазов'є», [PERSON] висловила в її адресу, що вона є злодійкою, тому як обікрала своїх акціонерів. Ті ж самі фрази [PERSON] повторювала на засіданнях правління С/Т «Приазов'є» 27 квітня 2013 року, 04 травня 2013 року, 18 травня 2013 року, 20 липня 2013 року, 03 серпня 2013 року та на звітно-виборних зборах 18 серпня 2013 року. При цьому було присутнє багато членів правління. Таким чином, утворюється громадська думка про неї, як про правопорушника. У зв'язку з вказаними діями відповідачки погіршилися її стосунки з оточуючими людьми. Вважає, що діями відповідачки їй спричинено моральну шкоду, яка виражається в тому, що вона випробувала моральні страждання та нервовий стрес, вимушена була звернутися за медичною допомогою до Маріупольської міської лікарні № 3 у зв'язку з погіршенням самопочуття, порушився нормальний спосіб життя. Спричинену їй моральну шкоду вона оцінює в 5000 гривень. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того доповнила, що 30 березня 2013 року вона була ще головою ревізійної комісії, до неї звернулася скарбник з письмовою заявою про те, що голова займається крадіжкою грошів, зібралося правління, вона на ньому виступила та усі ці факти виклала, запропонувала відсторонити голову від справи, однак її не підтримали. Коли через деякий час проводилося повторне зібрання, [PERSON] почала її ображати. Знайомі запропонували їй звернутися до суду з даним позовом. Просила позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності за участю її представника [PERSON] Крім того надала письмові пояснення, де зазначила, що з позовними вимогами позивачки вона не згодна. Злодійкою вона її не називала, в її адресу тільки висловлювалися претензії з приводу її незаконних дій, зокрема заволодіння печаткою товариства та дій, направлених на дестабілізацію роботи керуючих органів: зрив засідань правління товариства, публічні погрози та ображення в адресу голови правління. Всі зазначені факти відображені у протоколах загальних зборів товариства. Таким чином, позивачкою у позові зазначена неправдива інформація, тому як злодійкою вона її не називала. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідачки [PERSON], діючий на підставі угоди про надання правової допомоги, позовні вимоги не визнав та надав пояснення, аналогічні письмовим поясненням відповідачки. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право на повагу до гідності та честі. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1 (далі - постанова Пленуму ВСУ № 1), під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Відповідно до ч. 1 п.15 постанови Пленуму ВСУ №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивачка [PERSON] вважає, що її право на повагу до гідності, честі та ділової репутації було порушено діями [PERSON], які виразились у тому, що остання публічно на засіданнях правління С/Т «Приазов'є» ображала її злодійкою, що порочить її честь та ділову репутацію. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] працювала головою ревізійної комісії С/Т «Приазов'є», [PERSON] була та є членом правління С/Т «Приазов'є». Між сторонами склалися неприязні відносини на ґрунті виконання головою та деякими членами правління своїх обов'язків, вони обидві висловлювали свої невдоволення. Дані факти підтверджуються поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків та протоколами засідання правління С/Т «Приазов'є» від 27 квітня 2013 року, від 06 липня 2013 року та від 18 серпня 2013 року. При цьому в даних протоколах засідання зафіксовані усі висловлювання та репліки членів правління, жодних образ та фрази «Ти - злодійка» з боку [PERSON] в адресу [PERSON] не зафіксовано. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що, будучи присутніми на засіданнях правління, вони жодного разу не чули від [PERSON] висловлювань в адресу [PERSON], що вона є злодійкою. Суд приймає до уваги показання зазначених осіб, тому як на час розгляду справи вони не знаходяться в жодних стосунках ні з позивачкою, ні з відповідачкою, та не зацікавлені в результатах розгляду справи. При цьому суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно яких вони чули, як [PERSON] на засіданнях правління ображала [PERSON] злодійкою, тому як згідно їх пояснень вони з [PERSON] вже тривалий час мають дружні та сусідські відносини. Крім того, їх пояснення спростовуються протоколами засідань С/Т «Приазов'є» від 13 квітня 2013 року, 27 квітня 2013 року, від 06 липня 2013 року, від 20 липня 2013 року, від 03 серпня 2013 року та від 18 серпня 2013 року, в яких серед інших висловлювань членів правління відсутні образи з боку [PERSON] в адресу [PERSON] Оцінюючи докази, надані позивачкою в судовому засіданні на підтримку позовних вимог, суд вважає недоведеним факт того, що [PERSON] прилюдно ображала її злодійкою, чим принизила її честь, гідність та ділову репутацію. Відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивачки про захист честі, гідності та ділової репутації, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачкою в обґрунтування вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачкою.

Outcome: dismissed