Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

12.11.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 14 листопада 2003 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Синельниківського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 200. Від даного шлюбу сторони спільних дітей на мають. Сімейне життя з відповідачем не склалося, через взаємне непорозуміння та несхожість характерів. На даний час вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведеться. Фактично сімя припинила своє існування. Строк для примирення позивач просить не надавати. Вищевикладені обставини, вважає [PERSON], свідчать про те, що життя з відповідачем носить формальний характер, тому збереження шлюбу є неможливим, в звязку із чим, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судовому засіданні позивач надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що заявлені вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без його присутності, судові витрати не стягувати з відповідача. В судовому засідання відповідач надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без її участі, заявлені вимоги визнає, відновити своє дівоче прізвище «Вєлєсевич». Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією Свідоцтва про одруження, виданого 14 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Синельниківського міського управління юстиції Дніпропетровської області Серії І-КИ № 190110, про що в книзі реєстрації актів про одруження 14 листопада 2003 року зроблено запис за № 200. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи наведену правову норму, приймаючи до уваги, що примирення між сторонами неможливе, а також врахувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах з приводу підтримання та визнання позову відповідно, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню як належним чином обґрунтовані. Відповідач [PERSON], в заяві просить відновити своє дівоче прізвище «Вєлєсевич», яке підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], видане 12 серпня 1971 року Роздорським п/РАЦС Синельниківського району Дніпропетровської області серія АВ № 169584, про що цієї ж дати в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 43. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved