Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

11.05.2011р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач) звернулося до суду зі зазначеним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 19838,93 грн.; стягнути з [PERSON] та товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «ВЕРУС» (далі за текстом - ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС»)солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 200,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 03.06.2008р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення 03.06.2010р. Позивач взяті на себе зобовязання виконав, надавши відповідачу [PERSON] вищезазначені кошти. В свою чергу [PERSON] своїх обовязків за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.10.2010р. в нього виникла заборгованість у розмірі 20028,93 грн. При цьому згідно договору від 01.09.2010р., укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС» в особі філії у Дзержинському районі м. Харкова, останнє виступило поручителем за виконання [PERSON] зобовязання за кредитним договором №б/н від 03.06.2008р., з обмеженням розміру відповідальності 200,00 грн. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2016 року заяву представника [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення від 29.11.2011 року залишено без задоволення. В апеляційній скарзі представник [PERSON] [PERSON] просив скасувати вказане рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача вказує, що позивачем не було зазначено, на який розрахунковий рахунок було зараховано грошові кошти та не зазначено дату укладення ним з відповідачем договору банківського рахунку. Крім того, згідно твердження представника відповідача, останньому при укладенні договору не було надано для ознайомлення: умови та правила надання банківських послуг; правила користування платіжною карткою; тарифи банку. У письмових поясненнях до апеляційної скарги представник [PERSON] також посилався на те, що судом в порушення норм процесуального права, а саме ст. 16 ЦПК України, розглянуто та вирішено позовні вимоги до юридичної особи ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС». Представник позивача подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. (ч. 1 ст. 303 ЦПК України) Судом встановлено на підставі належних доказів, що 03.06.2008 року [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали Договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 15000,00грн., зі сплатою базової відсоткової ставки за кредитним лімітом на момент підписання договору 2,5% на місяць. (а.с. 8) Згідно умов укладеного договору, він складається з заяви, умов та правил надання банківських послуг, пам'ятки клієнта та тарифів. Своїм особистим підписом відповідач [PERSON] підтвердив, що вищевказана заява, умови та правил надання банківських послуг, пам'ятка клієнта та тарифи, з якими він ознайомився і згоден, становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Отже, [PERSON] повністю погодився з такими умова кредитування, про що свідчить його підпис в заяві. Підпис [PERSON]поставив на заяві позичальника, яким засвідчив те, шо він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Вказані обставини укладення договору між сторонами відповідають Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 19.04.2005 року №137 (далі за текстом Положення), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, ст. ст. 626, 627, 628, 634, 638 ЦК України. Так згідно п. 2.5 Положення перед укладенням договору емітент зобовязаний ознайомити клієнта з умовами одержання платіжної картки, переліком необхідних документів, тарифами на обслуговування та правилами користування платіжною карткою. Згідно ч. 1 ст. 626, ч.1 ст. 627, ч. 1, ч. 2 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Згідно п. 2.2.Положення платіжна картка є власністю емітента і надається клієнту або його довіреній особі відповідно до умов договору з клієнтом. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до укладеного договору 18.06.2008 року [PERSON] було відкрито ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний картковий рахунок та видано платіжну картку 4149625323609428 за типом кредитної лінії відновлювальна. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та закону. У звязку з порушенням [PERSON] зобовязань, передбачених кредитним договором від 03.06.2008 року, у нього виникла заборгованість у розмірі 20038, 93 грн.. яка складається знаступного: 11373,22 грн. - заборгованість за кредитом; 8165,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - заборгованість по комісії. Отже, рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.06.2008 року є законним та обґрунтованим. Разом з тим, стосовно позовних вимог про стягнення з ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС»солідарно з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 200,00 грн., то необхідно зазначити таке. Судом встановлено, що зобовязання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки, укладеним з поручителем - ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі міста Харкова. Задовольняючи зазначені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що їх вирішення віднесено до компетенції Дзержинського районного суду м. Харкова. Проте, з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на таке. Пунктами 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно із частиною першою статті 1, статей 2, 12 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами. Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. З огляду на це суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1737цс15 та від 06 квітня 2016 року у справі №6-77цс16. Таким чином, рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦК України. При цьому, необхідно розяснити позивачу, що розгляд відповідних позовних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.

Outcome: partial