Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 грудня 2008 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2391, від якого мають одну дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. Відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не надає належної матеріальної допомоги сім'ї, не займається вихованням та утриманням дочки, проявляє неповагу до дружини, вчиняє сварки та неодноразово наносив дружині удари руками по різних частинах її тіла. Відповідач зловживає спиртними напоями, ніде не працює і не бажає працевлаштовуватись. З 2014 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем практично припинені, відповідач проживає окремо. Як стало відомо позивачу, відповідач фактично має іншу дружину, з якою одружений за мусульманськими звичаями. Примирення з відповідачем вважає неможливим, тому просить шлюб між ними розірвати та стягнути на її користь сплачені судові витрати в розмірі 551,20 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 200 гривень. В судове засідання сторони повторно не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, позивач направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, відповідач про причини неявки суду не повідомив, копію позовної заяви з додатками отримав, своїх заперечень проти позову не надав. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 12 грудня 2008 року, який був зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2391 (а.с.7 - копія свідоцтва про укладення шлюбу), від якого мають одну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.8 - копія свідоцтва про народження). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з 2014 року. Примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. При цьому суд враховує також те, що позивач повідомила про одруження відповідача вдруге по мусульманським звичаям, на підтвердження чого надала фото з весілля, а відповідач не спростував факт цього одруження (а.с.35). При пред'явленні позову позивач сплатила судовий збір в розмірі 551,20 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 200 гривень (а.с.1, 21 - платіжне доручення). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. Із відповідача на користь позивача необхідно стягнути також сплачені судові витрати та витрати на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved