Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

\~\~12 березня 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. В обґрунтування позову вказує на те, що 10 липня 2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне з відповідачем життя не склалось у звязку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння. Сторони мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства і виховання дітей. Більш ніж пів року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2017 року. Вважає, що примирення між сторонами є неможливим. Зазначила також, що за домовленістю між сторонами спільна з відповідачем донька після розірвання шлюбу буде проживати з матірю позивачем по справі, у звязку з чим бажає стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини. Відповідач працює в ТОВ «Укрметалургтранс» та отримує заробітну плату, на утриманні відповідача ніхто не перебуває. У звязку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. 17 квітня 2018 року відповідач надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково. В обґрунтування відзиву зазначив, що 10 липня 2004 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, а подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Примирення між позивачем та відповідачем та їх подальше перебування у шлюбі вважає неможливим, у звязку з чим проти розірвання шлюбу відповідач не заперечує. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів відповідач зазначає наступне. Позивач в своїй позовній заяві вказує, що відповідач щомісячно надає на утримання дитини 1500 грн. (на день подання нею позовної заяви). Дійсно, на той час, як відповідач працював у ТОВ «Укрметалургтранс», він добровільно сплачував аліменти на утримання його доньки у вказаному розмірі. Проте, з 12 квітня 2018 року відповідач перебуває на обліку як безробітній в Дніпровському міському центрі зайнятості та отримує виплату по безробіттю. Позовну вимогу позивача щодо стягнення на її користь аліментів на утримання дитини вважає незаконною, адже, відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. На даний час, відповідач не працює і перебуває на обліку як безробітний в Дніпровському міському центрі зайнятості та отримує виплату по безробіттю, він проживає разом із його батьками, які є пенсіонерами за віком і більша частина виплати по безробіттю, яку він отримує, йде на сплату комунальних послуг. Таким чином, він додатково ще утримує його батьків. У звязку з викладеним просить позов задовольнити частково, шлюб між позивачем та відповідачем розірвати, стягувати з відповідача аліменти на користь дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Зазначила також, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2017 року, спільна з відповідачем неповнолітня донька [PERSON] має добрий стан здоровя. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечував та зазначив, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2017 року. Він та дитина мають добрий стан здоровя. Інших дітей він не має, однак має батьків, які є пенсіонерами. Зазначив, що на теперішній час він не працює, перебуває на обліку в Дніпровському міському центрі зайнятості та отримує виплату по безробіттю. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає частково, у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін та оцінивши наявні письмові докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 250, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КИ № 208768, виданим 10 липня 2004 року (а.с. 4). Від спільного життя сторони мають доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-КИ № 226800, яке видано Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 28 квітня 2009 року, актовий запис № 424 (а.с. 6). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON]. Причиною розпаду сім'ї стало погіршення між сторонами сімейного життя, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства і виховання дитини. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2017 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо.\~\~ Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Судом встановлено та визнавалося сторонами а тому не підлягає доказуванню, що раніше відповідач у добровільному порядку перераховував на імя позивача аліменти у розмірі 1\~500,00 грн. щомісяця, однак останні два місяці (за лютий 2018 року та за березень 2018 року), сплачував по 1 000,00 грн. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], яка проживає разом з позивачем [PERSON], що підтверджено позивачем та визнавалось відповідачем у справі. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим і індивідуальним. Згідно\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів, відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач знаходиться у працездатному віці, суд вважає, що\~\~він спроможний\~\~надавати позивачу\~\~аліменти на утримання їх спільної дитини. Крім того, в судовому засіданні відповідач частково визнав позовні вимоги та не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі заявленому позивачем до стягнення ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, який на теперішній час для дитини, яка досягла 6-річного віку, становить 1\~860,00 грн. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що він має батьків пенсійного віку, на утримання яких він також несе витрати, на підтвердження чого надав копії пенсійних посвідчень на імя: [PERSON] (посвідчення серії ААА № 348556, видане 12 березня 2002 року Красногвардійським районним управлінням Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровськ (а.с. 26)), [PERSON] (пенсійне посвідчення серії ААА № 322376, видане 11 грудня 2006 року (а.с. 26)). Однак, відповідачем перед судом не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, що батьки відповідача дійсно перебувають на його утриманні. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач [PERSON] не працює, з 12 квітня 2018 року перебуває на обліку в Дніпровському міському центрі зайнятості як безробітний, що підтверджується Довідкою № 415 від 13 квітня 2018 року, виданою Дніпровським міським центром зайнятості (а.с. 24). Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів, враховуючи, що батьки зобовязані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що справедливим та обєктивним розміром стягнення аліментів буде ? частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Разом з цим, положеннями частини 2 статті 179 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Оскільки донька сторін [PERSON] на час розгляду справи є малолітньою дитиною, то аліменти мають бути присуджені саме на користь позивача як матері дитини, у звязку з чим заперечення позивача в цій частині судом до уваги не приймаються. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обовязок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача в цій частині та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 12 березня 2018 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, на користь матері [PERSON], що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів. Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог до\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір за позовними вимогами про розірвання шлюбу у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У звязку з цим, оскільки позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за позовними вимогами про стягнення аліментів у розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 75, 79, 80, 81, 84, 104, 105, 110, 112, 180-183, 191 СК України, та

Outcome: partial