Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

12.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася в Пустомитівський районний суд Львівської області з цивільним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спільно набутого майна та про надання їй у володіння та користування. Свої позовні вимоги мотивує тим, під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем, 14.02.1996 року було придбано та на відповідача приватизовано ділянку з незавершеним будівництвом у с. Скнилів, вул. Шашкевича, 29, Пустомитівського району, Львівської області. Вказаний житловий будинок добудували разом та облагороджували територію. Відповідно до розпорядження голови Пустомитівської РДА № 715 від 24.12.2004 року, затверджено акт державної технічної комісії № 421 від 18.12.2004 року про готовність до експлуатації закінченого будівництва індивідуального житлового будинку. Однак з волі відповідача будинок в експлуатацію незданий на нього видано правовстановлюючого документа. Також перебуваючи у шлюбі з відповідачем, йому на території Скнилівської сільської ради було виділено та приватизовану земельну ділянку для ведення селянського господарства. 2011 році шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач намагалась отримати свою частку майна, відповідно до СК України, також зазначає, що вона має право на користування вищевказаним майном. Незважаючи на вищенаведене відповідач не визнає права на позивача частину спільно набутого майна. На підставі наведеного просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою суд від 09.02.2018 року провадження у справі відкрито. Позивач в судове засідання зявилася, заявлені позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, однак зявився його представник, який заперечив, щодо задоволення заявлених позовних вимог та просив в задоволенні таких відмовити. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України, встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Сторона позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог покликається на те, що під час перебування з відповідачем в шлюбі, вони набули у власність спільну сумісну власність подружжя, а саме житловий будинок № 29 по вул. Шашкевича, 29, с. Скнилів, Пустомитівського району, Львівської області. В своїх позовних вимогах позивач просить, визнати за нею право на 1/2 вищевказаного майна та надання їй у володіння та користування таке. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів, а також інших випадків передбачених законом. Частиною 6 статті 81 ЦК України, передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (\~Закон України від 17.07.1997 року № 475/97\~- ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Суд вважає, що в межах наданих ним повноважень судом створені належні умови для надання сторонами доказів, заявлення клопотань витребування додаткових доказів. Проте, позивачем перед судом не заявлялося клопотань про витребування доказів, та не надано суду жодного доказу на підтвердження свої позовних вимог, окрім позовної заяви, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed