Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

10 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна укладеного 31 березня 1998 року, посвідченого Первомайською філією Південної товарної біржі, за яким вона набула право власності на житловий будинок № 23 з надвірними спорудами, що розташований за адресою смт. Криве Озеро, вулиця Петровського, Кривоозерського району Миколаївської області. Посилаючись, що житловим будинком розпорядитися не може, так як їй стало відомо, що угода купівлі-продажу житлового будинку повинна бути посвідчена в нотаріальному порядку, позивач просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав. Вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. 31.03.1998 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі було посвідчено договір № 2613 про купівлю-продаж житлового будинку № 23 з надвірними спорудами, розташованого по вулиці Петровського в смт. Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, який укладено між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON]. Вказаний договір 22.04.1998 року зареєстрований в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1, сторінка № 66, про що на договорі є в наявності реєстраційний напис за № 33, (а.с. 3-4). 2 Як пояснила позивач, сторони відповідно до вищезазначеного договору свої зобов'язання виконали. Позивач сплатила відповідачу обумовлену договором вартість будинку, зареєструвала право власності в БТІ, заселилася до будинку, де проживає до теперішнього часу, а відповідач прийняв кошти за будинок, та передав будинок у власність позивача. Норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності\~ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (1998 рік) норми,\~\~щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Відповідно до вимог ст. 227 Цивільного кодексу України (1963 року), договір купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, повинен бути нотаріально посвідчений. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Виконати вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку неможливо, так як в Первомайському міжміському бюро технічної інвентарізації право власності зареєстровано за позивачем, відповідач вважає, що ним виконані всі умови договору. Згідно до\~ст.153 ЦК України (1963 року), договір є укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. За приписами ч. 2\~ст .47 ЦК України (1963 року), яка діяла на момент укладення угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, сторони всі свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угоди в нотаріальному порядку не можливо в зв'язку з відмовою однієї із сторін, то суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною, та визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними спорудами.

Outcome: approved