Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

10.08.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виділ майна в натурі та встановлення порядку користування. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 18 листопада 2013 року він з [PERSON] має спільне часткове майно, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,5 кв.м., загальною площею 66,3 кв.м., р/н обєкта нерухомого майна 215033851101, право власності 1/2 зазначеної квартири належить йому на праві особистої приватної власності, а 1/2 - [PERSON], що вказано у договорі про поділ спільного майна подружжя від 18.11.2013 року № 1470 та посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], та у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, і/н витягу 12975345 від 18.11.2013 року. З 18.11.2013 року по теперішній час він не може дійти згоди з [PERSON] щодо здійснення права спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. Однак по теперішній час він не має з [PERSON] ніякої домовленості про порядок володіння та користування спірною квартирою. Крім того, він не має змоги володіти та користуватися своєю часткою кв.№17 у праві спільної часткової власності з [PERSON] Право розпоряджатися своєю власністю обмежене, так як [PERSON] має право переважної купівлі частки спільної часткової власності. Заочним рішенням Малиновським районним судом м. Одеси 27.11.2014 року було відмовлено в задоволенні позову про стягнення грошових коштів в якості компенсації за 1/2 частку зазначеної квартири з [PERSON], та припинення його права власності на 1/2 частку цієї квартири. 21.08.2015 року, до початку розгляду справи по суті, позивач [PERSON] надав заяву про уточнення позовних вимог (а.с.20), відповідно до якої він просить суд встановити порядок користування трикімнатною квартирою № 17 у будинку №18/22 по вулиці Кропивницького у місті Одеса, а саме виділити йому велику кімнату 17.3 кв. м. (яка є самостійною та ізольованою). [PERSON] виділити та залишити в користуванні дві кімнати (меншими розмірами) 9,6 кв.м. та 12.6 кв.м. Залишити в його та [PERSON] спільному користуванні кухню, коридор, туалет та ванну, балкон та лоджію. Вселити його в 1/2 частку трикімнатної квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву (вх. 38469 від 15.09.2015 року) про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.11.2011 року шлюб між ними було розірвано (а.с.13). Відповідно договору про поділ спільного майна подружжя від 18.11.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], в особисту приватну власність [PERSON] перейшли 1/2 частка квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,5 кв.м, загальною площею 66,3 кв.м., реєстраційний номер майна 215033851101 та автомобіль марки TOYOTA YARIS, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) JTDKV123810276787 JTDKV123800276787, реєстраційний номер ВН 1215СІ, зареєстрований РЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 03.02.2009 року. (а.с.5-6) В особисту приватну власність [PERSON] відповідно до вищезазначеного договору перейшли 1/2 частка квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,5 кв.м., загальною площею 66,3 кв.м, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 215033851101 та причіп лафет марки 814500 01, 2003 року випуску, шасі № ш. 30А81005, реєстраційний номер 28392ОА, зареєстрований Іллічівським МРЕВ [PERSON] України Одеської області 30.09.3005 року; судно «Неман-2» УОА 4066 к, рік побудови 1990, судновий білет СБ №033255, виданий Держфлотінспекцією України м. Одеса 27.07.2000 року. (а.с.5-6) Право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,5 кв.м., загальною площею 66,3 кв.м, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-9) Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Відповідно до ст.ст. 358, 361 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про припинення права власності та стягнення грошової компенсації, заочним рішенням від 27.11.2014 року в задоволенні позовних вимог йому було відмовлено. (а.с.10-12). Частиною 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу квартири в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вона в цілому складається з трьох житлових кімнат площею 17,3 кв.м, 9,6 кв.м, 12.6 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, загальною площею 66,3 кв.м. Позивач просить суд виділити йому велику кімнату, яка є самостійною та ізольованою, тобто кімнату розміром 17,3 кв.м. В свою чергу [PERSON] виділити в натурі та залишити в користуванні дві кімнати (меншими розмірами), тобто 12.6 кв.м. та 9.6 кв.м. Залишивши в його та [PERSON] спільному користуванні кухню, коридор, туалет та ванну, балкон та лоджію. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов'язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» /зі змінами/, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. У судовому засіданні встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо користування спільною квартирою. Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника /учасників/ цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. А відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд в праві за заявленим про це позовом встановити порядок користування під уособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. Як встановлено судом і вказано вище, між співвласниками квартири виникають спори щодо користування цією квартирою. Отже, співвласники не можуть дійти згоди щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майно. Виходячи зі змісту норм цивільного законодавства, виділ частки є можливим якщо стороні може бути виділено відокремлену частину із самостійним виходом, що виключає можливість спільного користування співвласників будь-якими приміщеннями, а відмова у виділі з спільної часткової власності можлива лише у випадку, коли це не допускається згідно із законом або є неможливим. Оскільки кімната, яку просить позивач виділити у користування є ізольованою, що виключає можливість спільного користування співвласників нею, суд вважає за можливим виділити кімнату розміром 17,3 кв.м. в користування позивача [PERSON]В свою чергу [PERSON] залишити в користуванні дві кімнати (меншими розмірами), тобто 12.6 кв.м. та 9.6 кв.м. Залишивши в спільному користуванні [PERSON]та [PERSON] кухню, коридор, туалет, ванну, балкон та лоджію. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Оскільки позивач позбавлений на даний час права користуватись своєю часткою спірної квартири, в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, тому суд вважає за необхідне вселити позивача у його частку спірної квартири. Тому позовні вимоги про вселення позивача до спірного житлового приміщення та про усунення перешкод в користуванні квартирою також підлягають задоволенню як обґрунтовані і доведені ним в ході судового розгляду.

Outcome: partial