Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

10.11.2015 року представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] «Про стягнення грошових коштів». Свої вимоги обґрунтував тим, що 04.07.2006 р. [PERSON] передав відповідачу [PERSON] на зберігання грошові кошти в сумі 4500 доларів США, про що відповідачем була надана відповідна розписка. [INFO]. [PERSON] помер. Спадкоємцями [PERSON] стали позивач [PERSON], яка прийняла спадок в розмірі 1/3 частки спадщини та ії донька [PERSON], яка прийняла спадок в розмірі 2/3 частки спадщини. 27.10.2015 р. позивач направила відповідачу лист з вимогою про повернення грошових коштів за договором зберігання в розмірі 1500 доларів США, проте відповіді на лист не отримала. У зв'язку із неповерненням грошових коштів, переданих на зберігання, представник позивача просив стягнути 1500 доларів США з відповідача на користь позивача з підстав, передбачених ст.ст. 530, 936-938, 949, 953, 1218 ЦК України. Крім того, у зв'язку із пропущенням строку позовної давності для звернення із даним позовом просив його поновити. 03.06.2016 р. відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] «Про визнання правочину недійсним», уточнивши який просив визнати правочин щодо отримання відповідачем 4500 доларів США, який є по суті попереднім договором купівлі-продажу квартири, недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 220 ЦК України. Крім того, у зв'язку із пропущенням строку позовної давності для звернення із даним позовом [PERSON] просив його поновити. Представник позивача та третьої особи - [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. На обґрунтування позовних вимог суду пояснив, що 04.07.2006 р. [PERSON] передав відповідачу [PERSON] на зберігання грошові кошти в сумі 4500 доларів США, про що відповідачем була надана відповідна розписка. В цій розписці міститься умова, що прийняті відповідачем на зберігання гроші є завдатковою сумою, яка входить у вартість квартири. Зазначена умова є незрозуміла і не дає можливості визначити строк зберігання, оскільки [PERSON] не укладав договорів купівлі-продажу квартири, в яких би вносився завдаток, а сума завдатку входила би в оплату вартості квартири. У зв'язку із цим, представник позивача вважав, що укладений між [PERSON] та відповідачем правочин є саме договором зберігання. У зв'язку із невизначенням в договорі зберігання строку дії, представник позивача вважав, що він діє до моменту пред'явлення поклажодавцем вимоги про повернення грошових коштів, переданих на зберігання. [INFO]. [PERSON] помер. Спадкоємцями [PERSON] стали позивач [PERSON], яка прийняла спадок в розмірі 1/3 частки спадщини та ії донька [PERSON], яка прийняла спадок в розмірі 2/3 частки спадщини. У зв'язку з отриманням 1/3 частки спадщини, позивач [PERSON] набула право вимоги за договором зберігання від 04.07.2006 р. в розмірі 1/3 частини грошових коштів, які були передані відповідачу на зберігання, а саме в сумі 1500 доларів США. У зв'язку з цим, 27.10.2015 р. позивач направила відповідачу лист з вимогою щодо повернення грошових коштів за договором зберігання в розмірі 1500 доларів США, проте відповіді на лист не отримала. У зв'язку із небажанням відповідача повернути передані за договором зберігання грошові кошти в сумі 1500 доларів США, представник позивача просив стягнути їх з відповідача [PERSON] на користь позивачки. Разом з тим, просив поновити пропущений позивачем строк позовної давності, зазначаючи, що позивачка не була обізнана про наявність розписки від 04.07.2006 р., оригінал якої був знайдений нею, як спадкоємицею померлого [PERSON] лише на початку літа 2015 р. в документах батька спадкодавця - [PERSON] після отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину, що підтвердили в судовому засіданні позивач [PERSON] та допитаний в якості свідка батько померлого [PERSON] - [PERSON], який пояснив, що місце знаходження оригіналу розписки від 04.07.2006 р. було тривалий час невідоме, та яка була виявлена лише в 2015 р. в його документах, що унеможливило звернення позивачки до суду раніше. З цих підстав, представник позивача просив визнати поважними причини пропущення строку позовної давності, та відраховувати його початок з 2015 р., коли позивач довідалась про порушення свого права. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити з мотивів його недоведеності та безпідставності, наполягаючи на тому, що спірний правочин від 04.07.2006 р. є саме договором зберігання, а не попереднім договором купівлі-продажу квартири. Аналогічну позицію підтримала в судовому засіданні позивачка [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з мотивів їх безпідставності. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що розписка від 04.07.2006 р., що є предметом спору, насправді є не договором зберігання, а загубленим проектом попереднього договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], який було пізніше укладено в нотаріальній формі, за яким насправді грошові кошти відповідачу не передавались, а замість цього договору між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2007 р. З урахуванням наведеного, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання вищевказаного проекту попереднього договору від 04.07.2006 р. недійсним правочином, оскільки він був вчинений у невстановленій законом формі, тобто був укладений із недодержанням нотаріальної форми. Представник відповідача просив також поновити пропущений строк для звернення із зустрічним позовом. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, а тому суд ухвалив справу розглянути без ії участіза участю ії представника [PERSON] на підставі наявних у справі матеріалів, проти чого не заперечували учасники процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий правочин, відповідно до змісту якого вбачається, що [PERSON] взяв на зберігання у [PERSON] 4500 доларів США до здійснення купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS]. Зазначена сума є завдатковою та входить в оплату вартості квартири \\а.с.6, 179\\. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом позивач [PERSON] є спадкоємицею 1/3 частки померлого [INFO]. [PERSON] \\а.с.7\\. Відповідно до листа від 27.10.2015 р. позивачкою на адресу відповідача була надіслана вимога про повернення грошових коштів за договором від 04.07.2006 р. \\а.с.8-9\\ Відповідно до ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналізуючи можливість задоволення клопотання представника позивача про поновлення строку позовної давності для звернення із вказаним позовом, судом враховується, що про існування спірної розписки від 04.07.2006 р. позивачці було відомо з моменту її укладання, що позивачка не заперечувала у судовому засіданні. Разом з тим, враховуючи, що зазначена розписка була фактично знайдена батьком померлого [PERSON] в документах влітку 2015 р., що підтвердив в судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON], суд вважає за можливе визнати причини пропуску позивачкою строку позовної давності поважними та поновити пропущений строк позовної давності для звернення із даним позовом. Відповідно до ст. 936 ЦК України - за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до ст. 937 ЦК України - договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до ст. 938 ЦК України - зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Дослідженням спірної розписки від 04.07.2006 р. встановлено, що відповідачу [PERSON] були передані на зберігання грошові кошти в сумі 4500 доларів. Водночас в зазначеній розписці вказано, що зазначені кошти передані до здійснення купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], та вказана сума є завдатковою та входить в оплату вартості квартири. Таким чином, враховуючи умову, викладену в розписці, що грошові кошти в сумі 4500 доларів США є завдатковою сумою та входить в оплату вартості квартири, сторони погодили, що вказана сума є підтвердженням зобов'язання, а саме купівлі-продажу квартири, та яка внесена в забезпечення виконання вказаного зобов'язання. А тому, виходячи з умов зазначеної розписки та з урахуванням положень Цивільного кодексу України, норми яких регулюють правовідносини, що виникають за договором зберігання, суд вважає, що правовідносини за спірною розпискою від 04.07.2006 р. не є такими, що виникли з приводу зберігання, оскільки спірна розписка містить вказівку на те, що передана відповідачу сума грошей є завдатком в забезпечення виконання зобов'язання купівлі-продажу квартири, а тому зазначені правовідносини, на думку суду, повинні регулюватись відповідними положеннями Цивільного кодексу щодо забезпечення виконання зобов'язань. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок, про те, що правовідносини, які виникли між сторонами, не є такими, що виникли на підставі договору зберігання, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовити. Аналізуючи можливість задоволення клопотання позивача за зустрічним позовом - [PERSON] про поновлення строків позовної давності для звернення в суд із зустрічним позовом про визнання правочину недійсним, судом враховується, що [PERSON] в заяві про поновлення строку на прийняття зустрічної позовної заяви не навів жодної підстави, яка б обумовила поважність причин строку позовної давності. Навпаки, підтверджуючи, що між сторонами 04.07.2006 р. фактично було укладено попередній договір завдатку, [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання зазначеного правочину недійсним лише 03.06.2016 р., тобто після спливу десяти років, не навівши в судовому засіданні поважних причин пропуску трирічного строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним у зв'язку із спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed