Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

10 вересня 2018 року позивачка звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання. В обґрунтування позову вказала, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 2000 року. Рішенням суду 25.07.2006 року шлюб було розірвано. Від шлюбі з відповідачем вони мають повнолітню доньку [PERSON] [INFO] Згідно рішення суду від 16.03.2012 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Відповідно до договору №1/1Р1-18 від 20.08.2018 року на підготовку фахівців Державного вищого навчального закладу «Дніпровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» та довідки з цього ж закладу №487 від 04.09.2018 року [PERSON] зарахована наказом №189с від 02.08.2018 року по контракту до ДВНЗ «Дніпровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» І-го рівня акредитації на денну форму навчання . Строк навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. Донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні та у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Позивачка зазначила, що не працює оскільки оскільки доглядає за малолітньою донькою [PERSON], [INFO], вона має статус багатодітної, малозабезпеченої матері та не має змоги нести всі витрати, пов'язані з утриманням спільної з відповідачем доньки - самостійно. Відповідач по справі здоровий, працездатний, працює в Дніпропетровському пасажирському вагонному депо провідником пасажирських вагонів, є достатньо матеріально забезпеченим, інших дітей на утриманні не має та може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON], але в добровільному порядку виконувати свої обов'язки по утриманню дитини відмовляється. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на утримання повнолітньої доньки на період її навчання у розмірі ? частини всіх доходів відповідача. Відповідач не надав суду заперечень, а також відзиву на позов, в зв'язку з чим суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у 2000 році, який був розірваний 17 жовтня 2006 року від повідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. (а.с.4) Відповідач [PERSON] у свідоцтві Серії [NUMBER] про народження [PERSON], [INFO], зазначений батьком.(а.с. 3) Відповідно до договору №1/1Р1-18 від 20.08.2018 року на підготовку фахівців Державного вищого навчального закладу «Дніпровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» та довідки з цього ж закладу №487 від 04.09.2018 року [PERSON] зарахована наказом №189с від 02.08.2018 року по контракту до ДВНЗ «Дніпровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» І-го рівня акредитації на денну форму навчання . Строк навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. (а.с.5-6) Відповідно до довідки про отримання допомоги виданої УПСЗН Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, яка видана [PERSON] про те, що вона перебуває на обліку та з 01.05.2018 року до 31.10.2018 року призначено допомогу як малозабезпеченій сімї, однак нарахування не здійснювалися. Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO] зареєстрована разом зі своєю матір'ю за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Крім того, згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи; роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на зазначене, суд вважає, що матеріальний стан відповідача дає йому об'єктивної можливості надавати допомогу доньці на період навчання, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача згідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: approved