Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

12.02.2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ сумісно нажитого майна подружжя, в якому позивач просила розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя виділивши їй з сумісно нажитого майна подружжя Ѕ частину квартири [ADDRESS] , визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , стягнути з відповідача на її користь 341769,50 грн. що становить вартість Ѕ частини автомобіля МАZDA СХ - 5, 2019 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 5622,94 грн. судового збору та судові втрати на юридичну допомогу. В подальшому позивач уточнювала свої позовні вимоги. 25.08.2020 [PERSON] , заявила позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олена Вікторівна, посилаючись на ст. ст. 60-63, 69, ч.1 ст.70 СК України, ст. 16, ч.5 ст.216, ст.233 ЦК України, остаточно просить: 1) визнати квартиру [ADDRESS] спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; 2) визнати недійсним договір дарування приміщення першого поверху/літ.А-5/ за адресою [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , який було посвідчено 22.08.2019 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. за реєстраційним номером 3389; 3) розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя виділивши їй з сумісно нажитого майна подружжя: - \~ \~ \~ \~1/2 частину квартири [ADDRESS] , - \~ \~ \~ \~1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - \~ \~ \~ \~1/2 частину приміщення першого поверху/літ.А-5/ за адресою [ADDRESS] ; 4) визнати за нею право власності на: - 1/2 частину квартири [ADDRESS] , - 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - 1/2 частину приміщення першого поверху/літ.А-5/ за адресою [ADDRESS] ; 5) стягнути з відповідача - [PERSON] на її користь 341769грн. 50 коп., що становить вартість 1/2 частини автомобіля МАZDA СХ - 5, 2019 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 6) стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 12961грн.60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з червня 2002 року вона з відповідачем проживала разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2019 їх шлюб було розірвано. [INFO] у неї з відповідачем народилася донька [PERSON] . 27 лютого 2004 року вони одружилися. Квартира [ADDRESS] , була придбана 25.07.2003 під час проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також, під час перебування у шлюбі ними було придбано наступне майно, яке було зареєстроване за відповідачем: 21.09.2015 - квартира [ADDRESS] ; 21.01.2009 - приміщення першого поверху/літ.А-5/ за адресою [ADDRESS] ; 27.03.2019 - автомобіль МАZDA СХ - 5, 2019 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Далі, позивачка [PERSON] зазначає, що 22.08.2019 відповідач [PERSON] шляхом погроз та шантажу, поза її волею, змусив підписати у нотаріуса заяву, якою вона дозволила йому подарувати його матері [PERSON] приміщення [ADDRESS] . Вона не мала жодного наміру дарувати своїй свекрові ту частину спільно нажитого майна подружжя, яка належала їй по закону. Її волевиявлення на перехід частки з сумісно нажитого майна подружжя на користь матері відповідача-1, було відсутнє. В той же день, 22 серпня 2019 р. шлюбні відносини було припинено. Після чого відповідач вигнав її з квартири, де вони мешкали сім`єю. Колишній чоловік вважає квартиру за адресою: [ADDRESS] своїм особистим майном, у зв`язку з тим, що вона була придбана до офіційної реєстрації шлюбу. Проте, на час придбання цієї квартири, вони вже проживали однією сім`ю та очікували на народження єдиної доньки. За спільні кошти в 2008 році вони зробили капітальний в цієї квартирі, вклавши в ремонт приблизно 20000 доларів США. Внаслідок чого вартість квартири суттєво збільшилася. Ухвалою суду від 28.02.2020 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.06.2020 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації Ѕ вартості транспортного засобу та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ сумісно нажитого майна подружжя. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2020 уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олена Вікторівна про поділ сумісно нажитого майна подружжя та визнання договору дарування недійсним повернуто. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12.11.2020 ухвалу скасовано та справу повернуто до місцевого суду для продовження розгляду. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2021 прийнято до провадження суду уточнену позовну заяву\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко Олена Вікторівна про поділ сумісно нажитого майна подружжя та визнання договору дарування недійсним. 15.05.2020 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не надала жодних належних доказів на підтвердження існування між ними відносин до укладання шлюбу, притаманних подружжю, веденню спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту. Наявність у сторін спільної дитини не може свідчити про наявність у сторін по справі відносин, притаманних подружжю, а свідчить, що сторони до укладання шлюбу мали відносини як чоловіка та жінки. Однак, це не свідчить про утворення родини та спільного побуту. Таким чином, шлюбні відносини між ними виникли з моменту укладання шлюбу. Він заперечує проти поділу належної йому квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що ця квартира не є спільним майном подружжя та квартира не зазнавала істотних збільшень, які описує позивач. Автомобіль МАZDA СХ - 5, 2019 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний за спільні кошти подружжя та за рахунок продажу в 2019 році належного йому автомобіля ЗАЗ-Деу Ланос, 2002 року випуску за 95000 грн. Вказані гроші були внесені в якості передоплати автомобіля МАZDA СХ 5. Крім того, 51000 грн. на придбання цього автомобілю надала його мати [PERSON] , яка в червні 2018 року продала свою земельну ділянку. Отже, ним на придбання автомобіля МАZDA СХ - 5 сплачено 146000 грн. особистих коштів. Враховуючи вищезазначене, вважає, що справедливо буде виділити [PERSON] Ѕ частку квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на цю частку та стягнути з нього грошову суму, що становить Ѕ від вартості автомобіля МАZDA СХ 5, яку буде встановлено експертом та з якої буде відраховано 146000 грн. особистих грошей відповідача. 15.05.2020 відповідач [PERSON] подав зустрічний позов, в якому зазначив, що він дійсно з 27.04.2004 по 25.11.2019 перебував із [PERSON] у шлюбі. 19.10.2011 ними було придбано автомобіль «Хундай елантра» 2011 року випуску. Вказаний автомобіль [PERSON] продала 27.08.2019 без його згоди. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №3468 від 07.05.2020 середньо ринкова вартість автомобіль «Хундай елантра» 2011 року випуску становить 234590,00 грн. Вибуття транспортного засобу відбулося поза його волею, а отримані кошти [PERSON] використала не в інтересах сім`ї через те, що вони з червня 2019 року не мали спільного сімейного бюджету, що підтверджується рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2019. Посилаючись на ст.ст.60-63, 69, 70 СК України, просить стягнути з [PERSON] грошову компенсацію Ѕ вартості транспортного засобу HUNDAY ELANTRA, 2001 року випуску, номер шасі [NUMBER] , розміром 117295,00 грн. та судові витрати. 22.06.2020 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] на її позов. У відповіді зазначено, що твердження відповідача про те, що як подружжя вони стали проживати після реєстрації шлюбу спростовується тим, що до народження доньки та укладення шлюбу вона була зареєстрована за місцем їх сумісного проживання: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у її паспорті При покупці автомобіля МАZDA СХ 5 ними були використані тільки їх спільні кошти. Те, що свекруха продала земельну ділянку за 51000 грн. не свідчить, що ці гроші були надані на придбання автомобілю. Після того як 27.03.2019 вони придбали спірний автомобіль у них залишилося 7000 доларів США, які 13.05.2019 було покладено на рахунок у ПАТ АБ «Укргазбанк». Гроші виручені від продажу автомобілю «Деу Ланос» були витрачені на відпочинок за кордоном. 26.06.2020 [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що із паспорту позивача убачається, що по вул. Будьоного вона була зареєстрована 10.01.2004, тобто за місяць до шлюбу. Це жодним чином не підтверджує, що із позивачем велося спільне господарство, був спільний бюджет тощо на час придбання 04.08.2003 квартири по [ADDRESS] . Надходження 7000 доларів США стало можливим після закінчення строку дії попереднього депозитного договору та отриманням 5000 доларів США згідно заяви про видачу готівки від 13.05.2019 та докладанням до цієї суми ще 2000 доларів США. Твердження позивач, що 95000 грн. виручених від продажу автомобіля ЗАЗ-Деу Ланос були витрачені на відпустку не відповідають дійсності, оскільки гроші на відпочинок (проживання та квитки на літак) були ним сплачені 01.02.2019. 30.06.2020 до суду надійшов відзив [PERSON] на зустрічний позов, в якому вона заперечує проти задоволення зустрічного позову. Вказує, що 22 серпня 2019 року [PERSON] видав на її ім`я довіреність, доручивши їй розпоряджатися автомобілем «Хундай елантра». На час видачі довіреності [PERSON] був дієздатним, розумів суть та наслідки правочину. Вона, як повірений, не вийшла за межі наданих повноважень. На час укладання нею договору купівлі продажу, довіреність не була скасована [PERSON] . Автомобіль «Хундай елантра» вибув із спільної власності подружжя з обоюдної згоди. 06.07.2020\~надійшла відповідь\~ [PERSON] \~на відзив\~на зустрічну\~позовну заяву,\~в якій\~вказано,\~що [PERSON] \~не спростувала\~та не\~надала доказів\~того,\~що хоча\~б частина\~грошей,\~виручених за\~автомобіль,\~надана [PERSON] \~або якимось\~іншим чином\~витрачена на\~в інтересах\~сім`ї.\~На час\~вибуття транспортного\~засобу сторони\~фактично не\~проживали разом\~та не\~підтримували шлюбні\~стосунки.\~ У запереченнях на відповідь на відзив на зустрічний позов, які надійшли до суду 20.08.2020, [PERSON] зазначила, що видаючи довіреність на її ім`я, [PERSON] був дієздатним, розумів суть та наслідки правочину, а тому підстав для задоволення зустрічного позову не має. 22.01.2021 [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначає, що відповідачем не доведені обставини, на які вона посилається. Шлюбні відносини між ним та позивачкою виникли саме з моменту укладення шлюбу, тобто з 27.02.2004. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання квартири [ADDRESS] , належної відповідачу на праві власності, спільним майном подружжя. Він заперечує проти поділу належної йому житлової квартири, яка набута ним до шлюбу за власні кошти, так як та квартира не зазнала таких істотних збільшень, як описує позивачка. 02 червня 2008 року його мати - [PERSON] подарувала йому квартиру [ADDRESS] . Також, 22 червня 2008 року [PERSON] передала йому в дар нежитлове приміщення [ADDRESS] . Рішенням ВК ЗМР від 23.08.2007 року за №344/31 переведено квартиру [ADDRESS] до нежитлового фонду та оформлено її як нежитлове приміщення 26 за ним для подальшого використання під магазин непродовольчих товарів. За матеріалами технічної інвентаризації від 27.06.2008 нежиле приміщення 27 та нежиле приміщення 26 об`єднані в\~єдине нежиле\~приміщення, внаслідок чого утворився об`єкт нерухомості нежиле приміщення загальною площею 95,9 кв.м. Тому, нежитлове приміщення першого поверху/літ.А-5/ за адресою [ADDRESS] є двома об`єднаними об`єктами нерухомості, які були подаровані йому у період перебування у шлюбних відносинах, але воно не є сумісно набутим майном подружжя і поділу не підлягає. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності умислу в його діях щодо здійснення психологічного тиску під час надання згоди на дарування нежитлового приміщення. Слід звернути увагу, що спірний договір дарування нежитлового приміщення укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом. Доказів порушення нотаріусом, що посвідчував договір дарування, вимог ст.44 Закону України «Про нотаріат» щодо встановлення дійсності намірів сторін укласти саме договір дарування квартири, роз`яснення вимог- законодавства щодо змісту і правових наслідків договору до позову не додано. Придбання МАZDA СХ - 5, відбувалось як й за спільні кошти подружжя, так й за рахунок продажу ним набутого до шлюбу транспортного засобу марки ЗАЗ-Деу Ланос, який у 2019 році він продав [PERSON] за 95000,00 грн. Вказані кошти в розмірі 95000,00 грн. були внесені в якості передоплати за спірний транспортний засіб. Грошові кошти у розмірі 51 000,00 грн. на придбання спірного транспортного засобу були отримані ним від [PERSON] , що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів. Таким чином, ним за придбання транспортного засобу марки МАZDA СХ - 5, д.н. [NUMBER] , сплачено грошових коштів, що особисто належали йому загальним розміром 146 000,00 грн. Тому, позов підлягає частковому задоволенню в частині виділення Ѕ частки квартир за адресою: [ADDRESS] та стягнення на користь позивачки грошову суму, що становить 1/2 від вартості транспортного засобу марки МАZDA СХ - 5, д.н. [NUMBER] , яку буде встановлено експертом та з якої буде віднято 146000,00 гри., грошових коштів. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона познайомилася із [PERSON] в травні 2002 року. Через півтори місяці вони разом як сім`я стали проживати у квартирі по [ADDRESS] . Загалом вони проживали разом до реєстрації шлюбу один рік та дев`ять місяців. Під час проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу вони придбали квартиру [ADDRESS] . Її батько дав їм 2000 доларів США на придбання цієї квартири. В подальшому був зроблений капітальний ремонт та перепланування квартири, що значно збільшило вартість цієї квартири. На ремонт були витрачені сумісні гроші. За сімнадцять років шлюбу ними було придбано 2 автомобіля, 1 нежитлове приміщення та 1 квартира. В серпні 2019 році її чоловік примусив надати згоду на відчуження нерухомого майна. На задоволенні позову наполягає та просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Федоров М.Д. на задоволенні позову наполягає та заперечує проти задоволення зустрічного позову з підстав, зазначених у відзиві на зустрічну позовну заяву. [PERSON] та його представник в судовому засіданні наполягають на повному задоволенні зустрічного позову та на частковому задоволенні первісного позову з підстав, зазначених у відзиві на первісний позов. Відповідач [PERSON] , допитана як свідок в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] . У 2003 році вона приїздила до місця проживання сина за адресою [ADDRESS] і там в гостях була [PERSON] . На той час [PERSON] проживала у зйомній квартирі по [ADDRESS] . Після настання 2004 року [PERSON] стала проживати разом з її сином, а у лютому 2004 року її син одружився із [PERSON] . Квартира [ADDRESS] була придбана за її кошти та кошти сина. Родина її сина заселилася до зазначеної квартири у 2007 році. У 2008 році був зроблений капітальний ремонт, за кошти від продажу квартири сина по [ADDRESS] . Вона придбала дві сусідні квартири за адресою [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , які в подальшому подарувала своєму сину. Після чого ці квартири були об`єднані в одне приміщення та переведені в нежитлове приміщення. Восени 2019 році син подарував їй це нежитлове приміщення. При цьому [PERSON] надала нотаріально завірену згоду на відчуження цієї нерухомості. Умова була, що якщо [PERSON] надасть згоду на відчуження нежитлового приміщення, то її син віддасть їй автомобіль «Хундай елантра». При цьому вони нормально спілкувалися. Гроші від продажу садової ділянки та будинку в сумі 52000 грн., вона віддала своєму сину на придбання нового автомобіля. Розписку з сина вона не брала. Третя особа приватний нотаріус ЗМНТО Коноваленко О.В. в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює психологом. З грудня 2020 року по березень 2021 року вона проводила консультації [PERSON] . В результаті психологічного дослідження [PERSON] нею було зроблено висновок щодо депресивного психологічного стану [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він добре знайомий із подружжям [PERSON] . Останній час автомобілем ЗАЗ-Деу Ланос користувалася [PERSON] . В кінці березня 2019 року він придбав у [PERSON] автомобіль ЗАЗ-Деу Ланос за 95\~000 грн. про що була складена розписка, де він поставив свій розпис. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що приходиться батьком [PERSON] . З 2000 по 2007 роки він перебував у командировці в Ірані. Приїхавши у відпустку у 2003 році, дочка йому повідомила, що вона з [PERSON] збирають гроші на придбання квартири. Він надав 2000 доларів США [PERSON] . На той час дочка разом із [PERSON] проживали в Хортицькому районі м.Запоріжжя у квартирі [PERSON] . Він кілька разів приїзжав до них у гості. Після того як дочка із чоловіком придбали нову квартиру, вони там зробили гарний ремонт. Суд,\~заслухавши учасників\~справи,\~свідків,\~дослідивши матеріали\~справи та\~оцінивши надані\~докази у\~їхній сукупності,\~вважає,\~що вимоги\~первісного позову\~підлягають частковому\~задоволенню,\~вимоги зустрічного\~позову підлягають\~задоволенню в\~повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27 лютого 2004 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис №50. Прізвище дружини після одруження « [PERSON] ». [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27 лютого 2004року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис №169. Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу серія та номер 2619 виданого 21.09.2015р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 25.11.2019. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на те, що квартира [ADDRESS] набута подружжям [PERSON] за час шлюбу, то ця нерухомість належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже первісний позов в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню. Стосовно вимог первісного позову про стягнення з відповідача - [PERSON] на користь позивача 341769 грн. 50 коп., що становить вартість 1/2 частини автомобіля МАZDA СХ - 5, 2019 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , слід зазначити наступне. Судом встановлено,\~що відповідно\~до витягу\~з єдиного\~державного реєстру\~транспортних засобів\~стосовно зареєстрованих\~транспортних засобів,\~належних користувачів\~№31/8-С-8\~від 27.01.2020, автомобіль МАZDA СХ 5 державний реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований 27.03.2019 за [PERSON] . Відповідно до довідки ТОВ «Виробничо-експертне підприємство «Стандарт-Сервіс» №04 від 24 січня 2020 ринкова вартість автомобілю МАZDA СХ 5 державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 683538,99грн. Відповідач [PERSON] у відзиві зазначив, що автомобіль МАZDA СХ 5 був придбаний частково за спільні кошти подружжя та за рахунок продажу в 2019 році належного йому автомобіля ЗАЗ-Деу Ланос, 2002 року випуску за 95000 грн. Також, 51000 грн. на придбання цього автомобілю надала його мати [PERSON] , яка в червні 2018 року продала свою земельну ділянку. Отже, ним на придбання автомобіля МАZDA СХ - 5 сплачено 146000 грн. особистих коштів. Вважає, що з нього слід стягнути грошову суму, що становить Ѕ від вартості автомобіля МАZDA СХ 5, відрахувавши з цієї вартості 146000 грн. особистих його грошей. На підтвердження своїх заперечень відповідачем [PERSON] надано суду наступні докази: Відповідно до договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, посвідчених 07.06.2018 приватним нотаріусом Пянтковською О.Г., [PERSON] продала [PERSON] садовий будинок [ADDRESS] , садівницьке товариство ВАТ «Запоріждеревконструкція». Вартість земельної ділянки складає 21770,24 гривень, вартість будинку 29930,00 гривень. Як зазначено в розписці від 03.01.2019 [PERSON] гроші від продажу дачі в сумі 51000 гривень передала сину [PERSON] на придбання нового автомобілю. [PERSON] 03.01.2019 прийняв від своєї матері [PERSON] 51000,00 грн. для придбання нового автомобілю, про що складено розписку. Відповідно до відповіді РСЦ МВС в Запорізькій області від 23.04.2020 №31/8-1457 за [PERSON] у період з 09.08.2002 по 29.03.2019 був зареєстрований на підставі акту приймання передачі серії ДЮА №169225 від 07.08.2002 автомобіль ЗАЗ-DAEWOO. 29.03.2019 автомобіль ЗАЗ-DAEWOO був переданий на реалізацію ВП №1 ТОВ «Автодім» на підставі договору комісії №7259/19/001955 від 29.03.2019. Відповідно до розписки від 20.03.2019 [PERSON] отримав від [PERSON] 95000 гривень в якості оплати за автомобіль ЗАЗ-DAEWOO та зобов`язався виконати перереєстрацію автомобіля до 30.03.2019. Відповідно до квитанції №23317 «20» березня 2019 року [PERSON] перерахував 406300,00 гривень ТОВ «НІКО ІСТЛАЙН Запоріжжя» в якості часткової оплати за авто Мазда СХ-5. Позивач [PERSON] пояснила, що автомобіль МАZDA СХ - 5 був придбаний за їх спільні з чоловіком кошти. Гроші виручені від продажу автомобілю «Деу Ланос» були витрачені на відпочинок за кордоном. У них було 7000 доларів США, які 13.05.2019 було покладено на рахунок у ПАТ АБ «Укргазбанк». [PERSON] надав пояснення про те, що находження 7000 доларів США стало можливим після закінчення строку дії попереднього депозитного договору та отриманням 5000 доларів США згідно заяви про видачу готівки від 13.05.2019 та докладанням до цієї суми ще 2000 доларів США. Твердження позивача, що 95000 грн. виручених від продажу автомобіля ЗАЗ-Деу Ланос були витрачені на відпустку не відповідають дійсності, оскільки гроші на відпочинок (проживання та квитки на літак) були ним сплачені 01.02.2019. На підтвердження своїх доводів [PERSON] надана суду заява на видачу готівки №TR.8633050.34529.11043 від 13 травня 2019 року відповідно до якої [PERSON] отримала в банку АБ «Укргазбанк» 5094,94 доларів США. Відповідно до квитанції №TR.11374906.34592.11043 від 13 травня 2019 року [PERSON] внесла на вкладний рахунок до АБ «Укргазбанк» 7000 доларів США. Відповідно до довідки про рух коштів з особового рахунку [PERSON] № [NUMBER] відкритого у АТ «Райффайзен Банк Аваль» 29.01.2019 перераховано 209,64 євро в якості безготівкового платіжу. Вказані докази щодо покладення коштів на рахунок в банк не містять інформацію щодо предмета доказування тому є неналежними доказами. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Пунктом 3 ч.1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 ст.210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. \~Відповідно до ч.2 ст.205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням того, що для договору купівлі продажу автомобіля встановлена обов`язкова письмова форма, то на підтвердження його умов, зокрема ціни, не може бути надана розписка. Тим більш, що розписка складена 20.03.2019, а угода купівлі продажу автомобіля ЗАЗ-DAEWOO укладена 29.03.2019. Суд також не приймає показання свідка [PERSON] про те, що ним сплачено [PERSON] за автомобіль ЗАЗ-DAEWOO 95000 гривень, оскільки укладення договору купівлі-продажу автомобіля не може підтверджуватися показаннями свідка. Крім того, відповідачем не надано суду договір купівлі-продажу автомобілю ЗАЗ-DAEWOO та не підтверджено, що автомобіль був проданий саме [PERSON] . З огляду на вищезазначене, розписка [PERSON] від 20.03.2019 та покази свідка [PERSON] з приводу ціни автомобіля ЗАЗ-DAEWOO є недопустимими. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона віддала сину 51000 гривень на придбання автомобіля, фактично подаривши їх. Частиною 5 ст.719 ЦК України встановлено, що договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесяти кратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютні цінності - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали. Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,0 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 ст. 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. З огляду на вищевказані положення Закону форма розписки не відповідає вимогам законодавства через те, що ця розписка має бути нотаріально посвідчена. Більш того, у своїх показаннях свідок [PERSON] пояснила, що їй достовірно не відомо на що саме син витратив ці гроші. Враховуючи вищезазначене, на підставі ст.78 ЦПК України, суд не приймає до уваги розписки [PERSON] та [PERSON] від 03.01.2019 допустимими доказами, тим більш, що [PERSON] в судовому засіданні заперечила отримання такої розписки з сина. Крім того, земельна ділянка була продана в червні 2018 року, вказані розписки написані 03.01.2019, автомобіль було придбано 27 березня 2019 року, тобто майже через чотири місяці, що достовірно не свідчить про використання вказаних грошових коштів в інтересах сім`ї. Подальша доля використання цих коштів в інтересах сім`ї недоведена відповідачем та ґрунтується на припущеннях. Таким чином, відповідачем не доведено допустимими доказа ми те, що ним було сплачено в рахунок вартості автомобіля МАZDA СХ 5 146000 грн. його особистих грошей. Тому позовна заява [PERSON] в частині стягнення з відповідача1 вартості 1/2 частини автомобіля МАZDA СХ - 5, державний реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 341769 грн. 50 коп. підлягає задоволенню. Стосовно вимог позову про визнання квартири [ADDRESS] сумісно набутим майном подружжя та визнання права власності на Ѕ частку цієї квартири за позивачем, необхідно зазначити наступне. Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 25.07.2003, реєстрація права власності проведена 04.08.2003 Третьою Запорізькою державною конторою за номером 1980682. У паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] міститься відмітка про реєстрацію 10 січня 2004 року за адресою: [ADDRESS] . Для підтвердження факту матеріальної спроможності батьків позивача надати сторонам, як молодому подружжю матеріальну допомогу на купівлю квартири, представником позивача долучено трудову книжку [PERSON] , відповідно до якої останній працював з 10.04.2001 по 09.08.2004 у ТОВ «Корпорація АТ «ЕЛЕКТРОСЕВКАВМОНТАЖ». Відповідно до довідки Управління будівництва «Бушератомстрой» №06/01-292к від 17.05.2003 [PERSON] перебував у службовій командировці в ІРІ на будівництві АЄС «Бушер з 30.07.2002 по 09.04.2004. Як убачається з довідки ТОВ «Корпорація АТ «ЕЛЕКТРОСЕВКАВМОНТАЖ» [PERSON] нараховувалася заробітна плата з 2001 по 2003 роки. Відповідно до довідки дирекції ЗАО АСЄ «Бушер» №06.01-337 від 29.07.2004 [PERSON] з 05.08.2003 по 27.07.2004 перебував у службовому відрядженні Ісламській республіці Іран. Як убачається з трудової книжки [PERSON] остання працювала у різні періоди часу на різних підприємствах. Також [PERSON] надано довідки про те, що вона працювала в ТОВ «М`ясна Фабрика «Фаворит» з 11.05.2007 по 01.04.2019. На підтвердження того, що позивач у 2006 році власноруч робила капітальний ремонт у квартирі [ADDRESS] , під час якого вона впала з висоти, надано медичну картку №4819-781 стаціонарного хворого [PERSON] та виписний епікриз з історії хвороби №4819, відповідно до якого [PERSON] 08.07.2006 отримала тілесні ушкодження. На фотознімках, наданих позивачем, зображена квартира [ADDRESS] до ремонту у 2008 році та після ремонту у 2020 році. За приписами частини 2\~статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Отже, посилання позивача на проживання разом із відповідачем, настання вагітності та народження дитини до реєстрації шлюбу, реєстрація свого місця проживання за місцем проживання майбутнього чоловіка у січні 2004 року, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України. Крім того, позивачем не надано жодних доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Документи надані позивачем, що підтверджують місце роботи, місце відрядження та майновий дохід батька позивача [PERSON] та показання останнього про надання дочці 2000 доларів США на придбання квартири також жодним чином не доводять ведення спільного господарства між позивачем та відповідачем1, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї до реєстрації шлюбу. Тому, у суду не має підстав для визначення квартири [ADDRESS] сумісним майном подружжя. Частиною 4 ст.268 ЦПК України встановлено, що \~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 243/5477/15-ц зазначено: «суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що вказані грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї, а тому обґрунтовано відмовили у задоволенні зустрічного позову ОСОБА2 у цій частині. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначено, що: «істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мала довести, що у збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність». Позивачем не доведена наявність істотного збільшення вартості квартири та підстав для застосування положень статті 62 СК України, оскільки її доводи про проведення капітального ремонту квартири за сумісні кошти подружжя, перепланування спірної квартири та, як наслідок, значне збільшення ринкової вартості, у порівнянні на час придбання квартири, не підтвердилися. Відповідно до положень статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. З урахуванням наведеного, суд вважає, що грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї. При цьому здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Віднесення проведених у квартирі робіт до поточного ремонту чи до невід`ємних поліпшень не має правового значення для вирішення даного спору. З огляду на зазначене, участь подружжя у проведенні реконструкції, перепланування, ремонту, зміни інтер`єру об`єкту нерухомого майна з метою здійснення поліпшення житлових умов сім`ї та забезпечення проживання членів сім`ї у такому житлі, не надає права одному з подружжя, який не є власником такого майна, на визнання за ним права власності на це майно. Така особа має право на відшкодування витрат на проведення відповідних ремонтних чи інших робіт, у випадку їх доведеності. Відтак, підстави для застосування положень статті 62 СК України у такому випадку відсутні. Отже, позовні вимоги про визнання квартири [ADDRESS] сумісно набутим майном подружжя та визнання права власності на Ѕ частку цієї квартири за позивачем, задоволенню не підлягають через їх безпідставність. Вирішуючи позов в частині вимог про визнання недійсним договору дарування укладеного 22.08.2019 між [PERSON] та [PERSON] , розподілення 1/2 частини приміщення першого поверху/літ.А-5/ за адресою [ADDRESS] як спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на це майно за позивачем, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 22 червня 2007 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО Буцикіною Л.О. Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки №177603049 від 15.08.2019) право власності у [PERSON] на приміщення першого поверху/літ.А-5/ за адресою [ADDRESS] , виникло на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 21.01.2009 Виконавчим комітетом Запорізької Міської ради, рішення про державну реєстрацію 09.02.2009 реєстраційний номер майна 26184553. Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Таким чином вказане нежитлове приміщення є особистою приватною власністю [PERSON] . Зміна його призначення з житлового на нежитлове не надає підстав для визнання цього об`єкта спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. за реєстраційним номером 3386, [PERSON] 22 серпня 2019 року надала згоду на підписання її чоловіком [PERSON] договору дарування нерухомого майна нежитлового приміщення 26 в будинку [ADDRESS] . При цьому, як зазначено в заяві, [PERSON] стверджує, що розуміє значення своїх дій та їх правові наслідки, діє без будь-яких погроз, примусу чи насильства як морального так і фізичного…, підтверджує дійсність своїх намірів щодо подання заяви про відсутність заперечень стосовно змісту документу. 22 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування приміщення за адресою [ADDRESS] , який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. за реєстраційним номером 3389. На підтвердження того, що позивач не мала наміру надавати згоду на відчуження нерухомого майна подружжя, що вона діяла під впливом психологічного тиску та погроз фізичної розправи з боку [PERSON] та не усвідомлювала значення власних дій та наслідків, позивачем надано висновок психолога-психоаналітика, складеного головою правління об`єднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія» Іриною Куратченко щодо психологічного стану [PERSON] №23 від 22.03.2021. У вищезазначеному висновку зазначено, що [PERSON] з урахуванням визначених обставин не усвідомлювала повною мірою зміст власних дій та їх наслідків, вона вважала, що ця угода дає можливість ухилятися від податків [PERSON] , що психологічний стан, в якому перебуває [PERSON] на момент проведення психологічного дослідження можна зазначити як тривожний, у зв`язку з перебуванням у постійному нервовому напруженні, яке неможливо позбутися та умисні насильницькі дії, які спричиняє [PERSON] по відношенню до [PERSON] . Виявлені ознаки депресивного стану, тому [PERSON] потребує психологічного супроводу, який може включати до себе психологічні консультації, групи підтримки, медикаментозне лікування інше. Заявляючи про недійсність договору, позивач посилалася в позові на ст. ст. 216, 233 ЦК України. Частиною 1 ст.233 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 2 ч.1 ст.105 ЦПК України передбачено, що призначення експертизи\~судом є\~обов`язковим також\~за клопотанням\~хоча б\~однієї із\~сторін,\~якщо у\~справі необхідно\~встановити: 2) психічний стан особи; Статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Відповідно до п.1,3,10 Наказу Міністерства охорони здоров`я України 08.05.2018 № 865, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 р. за № 719/32171 «Про затвердження Порядку проведення судово-психіатричної експертизи» :1. Цей Порядок визначає організаційні засади проведення судово-психіатричної експертизи (далі - СПЕ). 3. СПЕ проводять державні спеціалізовані судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України (далі - експертні установи). 10. Предметом СПЕ є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Тому, на підставі ст.78 ЦПК України суд не приймає висновок психолога-психоаналітика, оскільки він є недопустимим доказом. Доводи позивача проте що згоду на відчуження майна вона надала під впливом погроз та фізичного впливу, внаслідок тяжких обставин жодним доказом не підтверджено. Таким чином, позов в частині визнання договору дарування недійсним, розподілення 1/2 частини нежитлового приміщення та визнання права власності на Ѕ частку цього майно, слід залишити без задоволення. Стосовно вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.08.2019 [PERSON] видав [PERSON] довіреність на розпорядження його майном з усіх питань пов`язаних, з експлуатацією та розпорядженням від його імені (продати, обміняти, здати в оренду, позичку, заставу тощо) транспортним засобом автомобілем «Хундай елантра», яка була посвідчена приватним нотаріусом Коноваленко О.В. за реєстраційним №3387. Відповідно до листа РСЦ МВС в Запорізькій області від 23.04.2020 №31/8-1457 за [PERSON] у період з 19.10.2011 по 27.08.2019 був зареєстрований на підставі довідки-рахунок серії ДПІ№042514 від 30.09.2011, виданої ТОВ «Техноцентр Навігатор» автомобіль «Хундай елантра». 27.08.2019 автомобіль «Хундай елантра» був переданий на реалізацію ВП №1 ТОВ «Автодім» на підставі договору комісії №7259/19/002265 від 27.08.2019. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №3468 від 07.05.2020 середньо ринкова вартість автомобіль «Хундай елантра» 2011 року випуску становить 234590,00 грн. Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що \~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначає [PERSON] у первісному позові, і [PERSON] це не заперечує, шлюбні відносини між сторонами припинилися 22 серпня 2019 року. 23.10.2019 їх шлюб розірвано. Автомобіль придбано під час перебування подружжя в шлюбі. [PERSON] не заперечує, що за дорученням [PERSON] продала автомобіль «Хюндай». З урахуванням того, що ця обставина визнається сторонами, то відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Таким чином, відповідач [PERSON] , відчужуючи автомобіль «Хундай елантра» від імені [PERSON] , діяла в інтересах сім`ї. Проте, [PERSON] не зазначила і не підтвердила, що витратила гроші від продажу цього транспортного засобу в інтересах сім`ї. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення зустрічного позову і стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки первісний позов задоволений частково, то витрати по сплаті позивачем судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 5622,94 гривень підлягають стягненню з [PERSON] . Так як зустрічний позов підлягає задоволенню повністю, тоді витрати [PERSON] у сумі 1173,00 гривень по сплаті судового збору підлягають стягненню з позивача. Сторонами не надано суду будь яких доказів по сплаті витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial