Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

11 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 02.08.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем було видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10507, виданий на бланку НМІ 123845, відповідно до якого за [PERSON] було визнано борг перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором б/н., від 10.02.2011 р., у загальному розмірі 119792,88 грн. Дана сума складається з заборгованості за тілом кредиту (6972,01 грн.), відсотками (102479,26 грн.), пені і комісії (4160,00 грн.), штрафам у фіксованій частині та від суми заборгованості (500,00 грн. та 5680,61 грн. відповідно). Строк, за який провадилося стягнення - 2300 днів, а саме: з 10.02.2011 року по 30.06.2017 р. В обґрунтування своїх позовних вимог, [PERSON] вказувала, що не пам`ятає підписання кредитного договору, який би передбачав для неї такі наслідки невиконання умов кредитного договору, які мали місце за фактом видачі виконавчого напису. У позовній заяві посилалася на порушення встановленого порядку видачі виконавчого напису нотаріуса та відсутність передбачених для того підстав, що призвело до протиправного нарахування відносно неї боргу перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». [PERSON] відзначала, що сума заборгованості зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, оскільки по-перше, вона була розрахована за строк, який становить 2300 днів (з 10.02.2011 р. по 30.06.2017 р.), тобто за шість років і три місяці, а передбаченні чиним законодавством правила вчинення нотаріусами нотаріальних дій забороняють виносити виконавчі написи, які консолідовано за зобов`язаннями перевищують трирічний строк. До того ж, під час вчинення нотаріальної дії у третьої особи у справі були відсутні всі складові частини кредитного договору, з яких би вбачалося його укладення та умови кредитування; розмір боргових зобов`язань позивача перед банком, який визнаний у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженим належно складеною випискою по рахунку позивача за заявлений період стягнення з розрахунку заборгованості, який став підставою винесення виконавчого напису. Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника відповідно до вимог законодавства; з даного розрахунку заборгованості не вбачається на яких підставах та в які строки нараховувалися штрафні санкції та відсотки, як утворилося тіло кредиту. На переконання позивача, при вчиненні виконавчого напису нотаріус мав перевірити, чи існувала заборгованість взагалі, якщо так - то в якому розмірі і за який строк, чого не було з`ясовано при винесенні оскаржуваного виконавчого напису, в зв`язку з чим, наполягала на задоволенні позовних вимог. У відзиві АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на позовну заяву від 08.10.2019 р., відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказувалося про те, що на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» №2210-VIII найменування юридичної особи ПАТ КБ «Приватбанк» було замінено на АТ КБ «Приватбанк». Позивачем був отриманий кредит, що не оскаржується сторонами у справі. Банком було надано приватному нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, а нотаріусом були вчинені нотаріальні дії у відповідності до вимог законодавства. Щодо строку, за яким здійснювалося стягнення, банком вказувалося, що оскільки позивачем проводилися часткові оплати боргу, то строк позовної давності переривався, а тому виконавчий напис було видано щодо заборгованості за період з 10.02.2011 р. по 30.06.2017 р. на законних підставах. Відповідач просив здійснити розгляд справи без участі представника АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою про витребування доказів у справі від 10.12.2019 р., вирішено витребувати у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича копію заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про видачу виконавчого напису, відповідно до якого за [PERSON] визнано та запропоновано стягнути борг, який виник перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором б/н., від 10.02.2011 р., у загальному розмірі 119792,88 грн. з додатками до неї. 20.01.2020 р. до суду надійшли копії витребуваних у третьої особи у справі документів, на підставі яких був вчинений оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса. 28.01.2020 р. позивачем у справі подавалася відповідь на відзив, у якій [PERSON] вказувала, що доводи відповідача не спростовують правильності висновків позивача відносно відсутності у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича права на винесення оскаржуваного виконавчого напису та відсутності тих боргових зобов`язань, які були визначені банком при зверненні до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису і пояснювала підстави своїх заперечень. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог у справі, поданої до суду 28.01.2020 р., [PERSON] просила визнати виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем 02.08.2017 р. на бланку НМІ 123845, зареєстрованим в реєстрі №10507, відповідно до якого за [PERSON] визнано та запропоновано стягнути борг, який виник перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором б/н., від 10.02.2011 р., у загальному розмірі 119792,88 грн. (сто дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто дві гривні, 88 коп.)., який складається з заборгованості за тілом кредиту - 6973,01 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 102479,26 грн., заборгованості з пені та комісії - 4160,00 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) - 500,00 грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5680,61 грн., витрати на вчинення виконавчого напису - 1800,00 грн., - таким, що не підлягає виконанню. Інших заяв по суті спору від сторін - не надходило. Учасники справи до суду не прибули, сповіщені належним чином. 28.02.2020 р. від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10.02.2011 р. [PERSON] підписала в ПАТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Анкета-заява не містить у собі положень відносно умов кредитування, однак в даній частині вона містить посилання на Умови і Правила надання банківських послуг та Тарифи банку. Власне анкета-заява посилається, як на невід`ємну частину кредитного договору, на наступні свої невід`ємні частини: 1) Пам`ятку клієнта; 2) Умови і Правила надання банківських послуг; 3) Тарифи банку, - які у цілому і разом складають Договір про надання банківських послуг. Як вбачається з виписки за рахунком [PERSON] від 12.12.2019 р. та розрахунку заборгованості від 30.06.2017 р., [PERSON] не повернула банку кошти за тілом кредиту у розмірі 6973,01 грн. З метою реалізації прав кредитора та стягнення заборгованості, ПАТ КБ «Приватбак» звернулося до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича з заявою б/н., від 19.07.2017 р. з метою отримання виконавчого напису нотаріуса. До заяви було приєднано копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», розрахунок заборгованості за договором б/н. від 10.02.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 30.06.2017 р., письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 10.02.2011 року, реєстр згрупованих поштових відправлень, опис-вкладення до цінного листа, квитанція про відправлення поштової кореспонденції, копія паспорта та довіреність уповноваженої особи банку на подання заяви про видачу виконавчого напису нотаріуса. Згідно виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем 02.08.2017 р. на бланку НМІ 123845, зареєстрованим в реєстрі №10507, за [PERSON] визнано та запропоновано стягнути борг, який виник перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором б/н., від 10.02.2011 р., у загальному розмірі 119792,88 грн. (сто дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто дві гривні, 88 коп.)., який складається з заборгованості за тілом кредиту - 6973,01 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 102479,26 грн., заборгованості з пені та комісії - 4160,00 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) - 500,00 грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5680,61 грн., витрати на вчинення виконавчого напису - 1800,00 грн. Уважно дослідивши зміст наданих документів, суд дійшов до переконання, що у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича були відсутні достатні підстави для видачі оскаржуваного виконавчого напису. Надана приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швецю Руслану Олеговичу заява ПАТ КБ «Приватбанк» з відповідними додатками до неї не містила відомостей про кредитний договір, на підставі якого мало відбуватися стягнення, оскільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку безпосередньо не містить відомостей про те, на яких умовах було укладено кредитний договір між банком та клієнтом. Як до заяви про видачу виконавчого напису нотаріуса, так і до суду відповідачем не було надано підписаної [PERSON] пам`ятки клієнта; умов і правил надання банківських послуг, тарифів банку, які б підписала та на виконання яких би погодилася [PERSON] з ціллю укладення і виконання договору про надання банківських послуг. Дані складові є невід`ємними частинами кредитного договору, а відтак і здійснення будь-яких розрахунків без певних конкретно-визначених умов самого договору відбувалося безпідставно. Матеріали справи не містять підтверджень, з якими саме Умовами і Правилами банку ознайомилася, розуміла і погодилася [PERSON] , підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, шляхом зазначення відповідного застереження на них про це. Судом відзначається, що надана разом із заявою ПАТ КБ «Приватбанк» довідка про умови кредитування не містить відомостей про те, що [PERSON] вважає їх невід`ємною частиною кредитного договору і засвідчила своє волевиявлення підписом про це). До того ж, у наданій довідці про умови кредитування вказується базова відсоткова ставка на місяць - 2,5%, яка обраховується від залишку непростроченої заборгованості, а у виписці банку, наданою [PERSON] , така ставка застосовується лише до 01.09.2014 р., ставка - 2,9% до 31.03.2015 р. - ставка 3,6% При цьому визначення поняття «залишок непростроченної заборгованості» у довідці про умови кредитування відсутнє, як і алгоритм розрахунку даної величини. Це поняття застосовується і для визначення розміру щомісячних платежів та пені за несвоєчасне погашення заборгованості (згідно параметрів довідки про умови кредитування), тобто самостійний розрахунок заборгованості, на підставі лише анкети-заяви та довідки про умови кредитування - здійснити неможливо, а наявні розрахунок заборгованості і виписка банку виконані за правилами, що не погоджувалися сторонами спірних правовідносин. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, поверненню підлягають лише кошти за тілом кредиту, тобто 6973,01 грн., як це вбачається з виписки за рахунком [PERSON] від 12.12.2019 р. та розрахунку заборгованості від 30.06.2017 р. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обгрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Такого правового висновку у схожих правовідносинах (в частині визначення обсягу заборгованості) дійшов Верховний Суд у складі Великої палати в постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17. Щодо обрахунку заборгованості за 2300 днів (шість років та три місяці) суд відзначає, що оскільки однією з умов здійснення виконавчого напису є умова, що з дня виникнення права вимоги має минути не більше трьох років, очевидно, що нотаріус не мав законних підстав видавати виконавчий напис щодо заборгованості, яка виникла раніше, ніж за три роки до моменту звернення до нотаріуса, оскільки законодавцем визначено дану умову (видачі виконавчого напису) саме в залежності від часу поя ви права вимоги а не від спливу (чи переривання спливу) позовної давності. Існування даної обставини обумовлене саме безспірним характером тих вимог, стягнення яких є можливим у порядку звернення до нотаріуса за виконавчим написом. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Порядок і умови видачі виконавчого напису нотаріусом регулюються Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, а також Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. За ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено чіткий порядок підстав і порядку видачі виконавчих написів нотаріуса. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин і одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису та чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. З`ясувавши у повному обсязі правовідносини сторін, суд відзначає, що примусовому стягненню з [PERSON] підлягають лише кошти за тілом кредиту, тобто 6973,01 грн. Підсумовуючи, суд наголошує, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом та дотриманні стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання вимоги про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Дані порушення є неодмінною підставою для скасування виконавчого напису нотаріуса. До аналогічного висновку у справі дійшов Верховний Суд, згідно правових висновків Постанови ВС від 29.03.2019 р. у справі №137/1666/16-ц та Постанови ВС від 14.08.2019 р. у справі №569/8884/17.

Outcome: approved