Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

10 квітня 1997 року на підставі рішення № 10-22 Вознесенської сільської ради народних депутатів [PERSON] (після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON]) отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована по вул. Сонячна, 8 в с. Вознесенське, Золотоніського р-ну, Черкаської обл. для будівництва та обслуговування жилого будинку, що підтверджується державним актом на право власності на землю. 23 грудня 1997 року між позивачкою та [PERSON] був укладений шлюб. За період шлюбу на вищевказаній земельній ділянці, спільно було побудовано житловий будинок та господарські будівлі. 29 вересня 2009 року шлюб між сторонами розірваний. Рішенням Золотоніського міькрайонного суду Черкаської області від 01.04.2013 року визнано за [PERSON] право власності на ? частину будинку з відповідною часткою надвірних будівель, проведено реальний розподіл будинку, згідно варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.02.2013 року, а саме: виділено [PERSON] 65/100 частин житлового будинку (зображення зеленим кольором); [PERSON] 35/100 частин житлового будинку (зображення червоним кольором); проведено реальний розподіл будинковолодіння. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою на якій розміщений житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Сонячна, 8 в с. Вознесенське, Золотоніського р-ну, Черкаської обл., який належить їй та [PERSON] на праві спільної часткової власності, оскільки [PERSON] вчиняє перешкоди у користуванні земельною ділянкою, чим порушує її право на користування земельною ділянкою. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на 65/100 частин земельної ділянки та виділ частки із майна. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 12.08.2013р. вищевказані позови обєднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов, збільшили позовні вимоги та просили встановити [PERSON] безстроковий земельний сервітут на частину земельної ділянки, що належить [PERSON] відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЧР 5-6 від 30.10.1997р., який нею був отриманий до укладення шлюбу. Безстроковий сервітут вони просять встановити відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31.01.2014р., що визначено у варіанті № 2 розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку, що розташований по вул. Сонячна, 8 в с. Вознесенське, Золотоніського р-ну, Черкаської обл. на загальну площу 348,2 кв.м., що зображено зеленим кольором та визнати право власності за [PERSON] на частину земельної ділянки, що знаходиться під його частиною будинку та господарських споруд, загальною площею 123,42 кв.м., відповідно до плану схеми № 3, вищевказаної експертизи, що зображено зеленим кольором. У задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на 65/100 частин земельної ділянки вони просять відмовити. [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] на задоволенні позову про визнання права власності за [PERSON] на 65/100 частин земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, на якій розміщений житловий будинок із господарськими спорудами, що належить йому та [PERSON] на праві спільної часткової власності наполягали. Позовні вимоги вони обґрунтовують тим, що [PERSON], відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду від 01.04.2013р. належить 65/100 частин житлового будинку із відповідною частиною господарських споруд, а [PERSON] 35/100 частин цього ж будинку. Згідно цього рішення суду проведено реальний розподіл будинковолодіння, що розташований по вул. Сонячна, 8 в с. Вознесенське, Золотоніського р-ну, Черкаської обл., а тому з цього часу до нього перейшло право на 65/100 земельної ділянки, тобто пропорційно його частці в житловому будинку. У задоволенні позову [PERSON] вони просять відмовити, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що земельним сервітутом є право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, за умови, що вимоги про встановлення земельного сервітуту є заявленими особою, яка бажає встановити сервітут на свою користь. [PERSON], звертаючись із позовною вимогою про встановлення земельного сервітуту фактично просить встановити його відповідачу, який щодо цього заперечує та право на земельний сервітут є правом відповідача. Позовні вимоги в частині виділу частки із майна (земельної ділянки) вони просять суд залишити без розгляду. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою [PERSON] шляхом встановлення безстрокового земельного сервітуту на частину земельної ділянки по вул. Сонячна, 8 в с. Вознесенське до задоволення не підлягає. Позов [PERSON] в частині визнання права власності на 65/100 вищевказаної земельної ділянки підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 120 ЗК України в редакції, що є чинною на момент набуття [PERSON] права власності на 65/100 частин житлового будинку із відповідною частиною господарських споруд, передбачено частиною першою, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У частині 4 ст. 120 ЗК України зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За правилами ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Суд, проаналізувавши вищенаведені норми матеріального закону, приходить до висновку, що до [PERSON] із набуттям права власності на 65/100 частин будинковолодіння по вул. Сонячна, 8 в с. Вознесенське, Золотоніського р-ну, Черкаської обл. перейшло право власності на відповідну частину земельної ділянки, а тому [PERSON] має належати 65/100 частин від загальної площі земельної ділянки 0,25 га, а тому суд визнає право власності на 65/100 частин земельної ділянки за [PERSON], а за [PERSON] право власності на 35/100 частин земельної ділянки. Позовні вимоги [PERSON] в частині виділу частини майна (земельної ділянки) суд залишає без розгляду, згідно його заяви, оголошеної в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч.1 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Згідно ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Частиною 2 ст. 401 ЦК України передбачено, що сервітут може належати власникові (володільцю) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно ч.2, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом, за рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про досягнення сервітуту та про його умови, спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно ч.1, 2 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що земельний сервітут може бути встановлений за договором між особою, яка вимагає його встановлення, яким може бути за встановлених обставин по справі [PERSON] або його позовом до суду та власником (володільцем) земельної ділянки, яким є відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку від 30.10.1997р. [PERSON] За цих обставин, на думку суду, вимоги [PERSON] в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою по вул. Сонячна, 8 в с. Вознесенське, Золотоніського р-ну, Черкаської обл. шляхом встановлення земельного сервітуту за її вимогою як власника земельної ділянки до [PERSON], який заперечує щодо встановлення земельного сервітуту, до задоволення не підлягає. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих сторонами доказів, а тому суд, вирішує позови [PERSON] та [PERSON], згідно заявлених ними вимог, підтриманих в судовому засіданні, не виходячи за їх межі.

Outcome: approved