Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

10.11.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.04.2009 року між нею та відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, був зареєстрований шлюб, актовий запис № 364. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між нею та відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та протилежність характерів. Починаючи з червня 2020 року відповідач ухиляється від виконання обов`язків, пов`язаних з утриманням дітей, не надає її ніякої матеріальної допомоги щодо матеріального забезпечення та утримання дітей, які проживають з нею та знаходяться на її повному забезпеченні. Посилаючись на викладене, вона просила суд розірвати їх шлюб та стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2020 року і до досягнення повноліття дітьми. Ухвалою суду від 25.11.2020 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, в зв`язку з чим відповідно до ст. 280 ЦПК України судом застосовано заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , вбачається, що шлюб зареєстрований 16 квітня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис 364, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.09.2009 року, доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.03.2014 року На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, можливість їх відновлення втрачена. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст. 114 ч. 2 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що за період після розпаду сім`ї відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги щодо матеріального забезпечення та утримання дітей, які проживають з позивачем та знаходяться на її повному забезпеченні. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2021 року становить 1921 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року становить 2395 гривень. Отже, вказана грошова сума визначена законом як мінімум, необхідний для утримання дітей та для забезпечення їх першочергових потреб. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відомостей про те, що відповідач являється непрацездатною особою, чи в нього на утриманні перебувають інші особи немає. Заявлені позовні вимоги позивача в сумі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину не знайшли підтвердження, оскільки позивачем не доведено, той факт, що відповідач має можливість сплачувати зазначену суму. Враховуючи, що утримувати дітей зобов`язані обоє батьки, справедливим є визначення розміру аліментів у сумі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з наведеного, враховуючи, що сторони не бажають підтримувати сімейні стосунки, оцінивши їх шлюбні взаємовідносини, суд вважає, що між сторонами склалися стосунки, при яких збереження сім`ї неможливе та за умовами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення повноліття, що не виконується відповідачем, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 840,80 грн. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь Державної судової адміністрації України у розмірі 840,80 грн. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допускає до негайного виконання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial