Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

10.12.2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 51 915,21 грн. депозиту «Депозит плюс на 6 місяців», договір SAMDN01000737173403 від 19.08.2013 та відсотків за депозитом; стягнення 10 900 дол. США депозиту «Стандарт», договір SAMDN80000734019444 від 22.03.2013 та відсотків за депозитом. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 22.03.2013 нею в філії Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Феодосії укладено з банком договір SAMDN80000734019444 типу «Стандарт» на суму 5 900 дол. США на 183 дні під 8,5 % річних, особовий рахунок № [NUMBER]. В подальшому нею додатково вносилися кошти та загалом сума депозиту по вищезазначеному договору склала 10 900 дол. США. Вказує, що 17.05.2013 нею в філії Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Феодосії було укладено з банком договір про заощадження SAMDN01000735218345 типу «Депозит плюс на 3 місяці» на суму 50 000 грн. під 15 % річних, по закінченню дії якого нею було переоформлено зазначений депозит згідно заяви від 19.08.2013 SAMDN01000737173403 та укладено з банком договір «Депозит плюс на 6 місяців», сумою вкладу 51 915,21 грн., строком 6 місяців, під 16 % річних, особовий рахунок по вкладу [NUMBER]. Дія зазначеного договору продовжувалась на 6 місяців декілька разів, останній строк закінчення мав бути 19.08.2014. Зазначає, що 18.09.2014 вона подала заяву до Чернігівського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» про вимогу повернення обох депозитів, проте відповіді їй не надали, лише працівники банку в подальших розмовах пояснили, що вона може продовжити депозит на 5 років, на що вона категорично відмовилась. 21.10.2014 вона рекомендованим листом направила до ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Дніпропетровськ заяву про повернення депозитів, проте відповіддю банку від 26.10.2014 їй було відмовлено без жодної правової аргументації. 26.11.2014 рекомендованим листом вона направила до ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Дніпропетровськ заяву про повернення депозитів, однак відповіді не отримала. Крім того, у вищезазначеній заяві нею запитувалась інформація щодо нарахованих відсотків за депозитами, проте зазначеної інформації їй не надали. Вказує, що розміщені на депозитах грошові кошти та відсотки є її особистою власністю та чинним законодавством України не встановлено жодних обмежень щодо реалізації права власності з урахуванням того, що депозити вона оформляла на території АР Крим, яка на даний час є окупованою. Посилаючись на норми законодавства, вважає, що з відповідача необхідно стягнути суми депозитних вкладів та відсотки за ними. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у позові, просили задовольнити позовну заяву. Представникам відповідача у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.81-84). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступник підстав. У судовому засіданні встановлено, що 17.05.2013 в філії Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Феодосії між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір про заощадження № SAMDN01000735218345 (Вклад «Депозит Плюс на 3 міс.»), відповідно до умов якого [PERSON] передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі, сумою вкладу 50 000 грн., зі сплатою 15 % річних, строком на 1 місяць по 17.08.2013 включно, відкриттям особового рахунку № [NUMBER], на котрий зараховується вклад, картка для нарахування процентів по вкладу № [NUMBER], передбачені умови щодо поповнення вкладу, повернення та виплати процентів (а.с.9-10). Як вбачається з копії квитанції від 17.05.2013, на рахунок позивача № [NUMBER] було внесено 50 000,00 грн. (а.с.11). Встановлено, що по закінченню строку дії вищезазначеного договору, позивачем було переоформлено тіло депозиту з процентами, на підставі заяви від 19.08.2013 № SAMDN01000737173403 на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 6 міс.», відповідно до умов якого сума вкладу 51 915,21 коп., строк вкладу 6 місяців по 19.02.2014 включно, кредитна ставка 16 % річних, особовий рахунок по вкладу [NUMBER], картка для нарахування процентів по вкладу [NUMBER], передбачені умови щодо поповнення вкладу, повернення та виплати процентів (а.с.13). Також, у судовому засіданні встановлено, що 22.03.2013 в філії Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Феодосії між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір № SAMDN80000734019444 «Стандарт», відповідно до умов якого [PERSON] передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі, сумою вкладу 5 900 грн., зі сплатою 8,5 % річних, строком на 183 днів по 22.09.2013 включно, відкриттям особового рахунку № [NUMBER], на котрий зараховується вклад, картка для нарахування процентів по вкладу № [NUMBER], передбачені умови щодо поповнення вкладу, повернення та виплати процентів (а.с.14). Як вбачається з копії квитанції (а.с.16), на рахунок позивача № [NUMBER] загалом було внесено 10 900,00 дол. США. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно повідомлень на адресу позивача від 26.10.2014 (а.с.19-20) та 05.12.2014 (а.с.78-79) відповідач зазначає про можливість реструктуризації вкладу позивача, про обмеження можливості проведення банківських операцій у зв'язку з окупацією АР Крим, при цьому відповідач не заперечує факту наявності укладеного між сторонами договору та зобов'язання щодо повернення депозитного вкладу. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами відповідно до ст. ст. 1058, 1059 ЦК України укладений договір банківського вкладу. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. На заяви позивача після закінчення строку дії вкладу 21.10.2014 (а.с.17) та 26.11.2014 (а.с.21) щодо повернення коштів відповідач належним чином не реагує. За таких обставин, позивач відповідно до умов договору звернулася до банку з заявами про повернення банківського вкладу з нарахованими процентами, чим засвідчила свої наміри припинити дію договору, докази на підтвердження повернення належних коштів позивачу відсутні. Положеннями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Посилання відповідача щодо неналежності ПАТ КБ «ПриватБанк», як відповідача, судом не береться до уваги, оскільки кошти вносились позивачем, як громадянкою України, у відділенні банку на території АР Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, договір вкладу «Депозит плюс на 6 місяців», договір SAMDN01000737173403 від 19.08.2013 та договір вкладу «Стандарт», договір SAMDN80000734019444 від 22.03.2013 були укладені між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську, при цьому згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідач, як банк, відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, суми вкладів станом на час розгляду справи становлять: по депозиту «Депозит плюс на 6 місяців», договір SAMDN01000737173403 від 19.08.2013 - 51 915,21 грн., по депозиту «Стандарт», договір SAMDN80000734019444 від 22.03.2013 - 10 900 дол. США. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, як споживача фінансових послуг, право якої на володіння своїм майном порушено, зазначених сум вкладів. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи умови вищезгаданих договорів щодо зарахування процентів по вкладам на відповідні картки/рахунки позивача, останнім не надано суду жодних відомостей про суми нарахованих процентів за депозитними вкладами і неможливості користування ними. Більш того, відповідно до положень вищезазначених договорів банківських вкладів, у випадку дострокового їх розірвання змінюється і розмір нарахування процентів. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за депозитними вкладами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 3 254,96 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial