Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

11 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], і доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку відповідача щомісячно. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з березня 2003 року, який було розірвано у червні 2010 року. На даний час проживають окремо один від одного. Відповідач не надає [PERSON] матеріальної допомоги на утримання їхніх спільних неповнолітніх дітей. При цьому він не працює, але має у власності земельну ділянку та отримує дохід за рахунок її використання. Стан здоров'я відповідача задовільний, на утриманні інших осіб він не має. Невиконання відповідачем обов'язку утримувати дітей до їх повноліття ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим [PERSON] просить стягнути аліменти на утримання дітей. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона від позову не відмовляється та підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві (а.с.12). Відповідач [PERSON] письмово повідомив судові про те, він позов визнає, зазначені у ньому обставини не оспорює (а.с.14). Відповідно до ч.4 ст.130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином (а.с.11,13). Зазначені особи до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.12,14). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони - [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з березня 2003 року по 17 червня 2010 року (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], і доньку [PERSON], [INFO], які на даний час знаходяться на утриманні матері - позивача [PERSON] та мають задовільний стан здоров'я (а.с.2,4,5,7,12). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя [PERSON] і [PERSON] не склалося, а намагання зберегти сім'ю ні до чого не привели. Спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо один від одного. Відповідач не дбає про матеріальне благополуччя дітей, чим фактично ухиляється від обов'язку їх утримувати. Суд вважає обґрунтованими твердження позивача [PERSON] про те, що вищевказані обставини ставлять її у скрутне матеріальне становище. Разом з цим, відповідач не працює, але має доходи від ведення підсобного домашнього господарства і виконання робіт по найму, стан його здоров'я задовільний, на утриманні він нікого не має (а.с.14). Зазначені обставини сторони фактично визнали, їх не оспорювали, про що надали письмові заяви (а.с.12,14). Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин першої і другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Беручи до уваги те, що між сторонами існують суперечки та неузгодженість щодо спільного утримання дитини, в той час як закон покладає обов'язок щодо утримання дітей рівною мірою на обох батьків, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позивач [PERSON] при пред'явленні до суду позову звільнена від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на її користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених ст.88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] в дохід держави судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved