Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

12.12.2019 року концерн «МТМ» в особі представника за довіреністю Верескун Т.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь концерну заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 20\~758,31\~грн., а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, укладеного між концерном та відповідачем, концерн здійснював та продовжує надавати відповідачу за місцем його проживання та реєстрації відповідні послуги, які відповідачем споживаються без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. Проте відповідач неналежним чином виконує встановлені вказаним договором зобов`язання з оплати наданих їм послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, про стягнення якої просить позивач. Ухвалою судді від 24.12.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до\~ст. 178 ЦПК України\~відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. В судове засідання представник позивача Нестеренко В.В. не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст.\~128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. 01.04.2010 року між концерном «Міські теплові мережі» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії і гарячій воді №203341 за адресою: [ADDRESS] , строком дії на один рік з подальшою автоматичною пролонгацією щороку, якщо за місяць до закінчення його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Отже, за відсутності заяв про розірвання або перегляд договір чинний. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За період з січня 2018 по квітень 2019 року позивач концерн «МТМ» відпустив теплову енергію нежитловому приміщенню за адресою: [ADDRESS] , яке належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості. За умовами договору платежі за отримані послуги мали вноситися відповідачами щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Проте, як зазначено позивачем у позові, і що визнано відповідачем, сплату спожитих послуг за вказаний період відповідач здійснював нерегулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 17\~771,33 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 569,48 грн., 3% річних у розмірі 355,51 грн. та пеня у розмірі 2061,99 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України \~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, проаналізувавши позовні вимоги позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем, 1\~921, 00 гривні судового збору в порядку ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved