Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

11 квітня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 листопада 2010 року в розмірі 117000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети - заяви №б/н про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг». За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, внаслідок чого станом на 28 лютого 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 117000,00 грн, з яких: 7952,87 грн - заборгованість за тілом кредиту, 109047,13 грн - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором від 16 листопада 2010 року та понесений при зверненні до суду з позовом судовий збір в розмірі 1762,00грн. 05 травня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22 серпня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] 117000,00 грн заборгованості за кредитним договором та 1762,00 грн судового збору. 14 березня 2019 року до Сихівського районного суду м. Львова надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Вовк О.С. про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22 серпня 2018 року скасовано. Призначено судове засідання з розгляду справи по суті з повідомленням сторін. Встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 30 травня 2019 року представник відповідача - адвокат Вовк О.С. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити мотивуючи наступним. Підписана відповідачем [PERSON] анкета-заява №б/н про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної карти, її виду, номеру та строку дії, тощо. Вказана анкета-заява крім паспортних даних, адреси, телефону та підпису відповідача, взагалі не містить будь-яких даних про умови укладеного договору, частиною якого вона мала б бути, в тому числі не заповненою є і графа про ознайомлення відповідача з тарифами і основними умовами обслуговування і кредитування, отримання їх під розписку та отримання «пам`ятки клієнта». Більше того, з даної заяви вбачається, що відповідач звертався до банку із заявою про надання послуги - «Ощадна книжка (депозит)», а не за отриманням кредиту, про що свідчить відмітка у відповідній графі заяви. З представленої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] вбачається, що картковий рахунок та банківську карту з кредитним лімітом відповідач отримав лише 21 листопада 2012 року. А відтак, вважає непослідовним той факт, що відповідач звернувся до банку за отриманням послуги 16 листопада 2010 року, а отримав її лише 21 листопада 2012 року. Вважає неналежним доказом представлений позивачем розрахунок заборгованості, оскільки такий не містить посилання на номер карткового рахунку, номер картки, інформацію про дату отримання кредитних коштів, їх розмір, та не відображає будь-яких дій відповідача з платіжною карткою. Стверджує, про неправомірність нарахування заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, оскільки розмір відсоткової ставки з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року змінювався банком в односторонньому порядку. Вважає, що відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт укладення між сторонами кредитного договору та його умови, суму отриманих кредитних коштів, розмір кредитного ліміту, умови кредитування, тощо. 10 липня 2019 року представник позивача Гаренко Н.В. надіслала суду відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задовольнити в повному обсязі, мотивуючи наступним. Стверджує, що підписана 16 листопада 2010 року відповідачем [PERSON] анкета - заява №б/н, є по суті договором приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», викладених на банківському сайті www.privatbank.ua, що і становить зміст укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідачем підписано заяву, в якій зазначено про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, тому всі істотні умови були оговорені. Стверджує, що відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого була отримана відповідачем пластикова картка. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на час укладення договору (сума наданого кредиту), всі операції за рахунком, тому числі і інформацію про часткове погашення заборгованості за кредитом. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» явку уповноваженого представника в судове зсідання не забезпечив, представник позивача Ткач Я.О. разом із позовною заявою подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Вовк О.С. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, наведених у відзиві, просить в задоволенні позову відмовити. В судове засідання призначене на 06 серпня 2019 року не з`явилася подала суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його предлставника. Враховуючи, що в судове засідання 06 серпня 2019 року не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В ході розгляду справи будь-яких інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подавалось. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Правовідносини, що склались між сторонами, є договірними та регулюються нормами Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 16 листопада 2010 року відповідач [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку (а.с.9). Як вбачається з представленої позивачем Анкети-заяви, підписаної 16 листопада 2010 року відповідачем [PERSON] , така містить персональні дані відповідача: паспортні дані, місце проживання, контактну інформацію та інформацію про його працевлаштування. Розділ «Додаткова інформація (обов`язкова до заповнення для отримання кредиту/кредитної картки)» не заповнений. В наступному розділі Анкети-заяви зазначено, що, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, клієнт просить надати перераховані нижче послуги: платіжна картка «Універсальна», зарплатна картка, картка «Gold», пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста книжка та ідентифікація з паспортом. Обравши необхідну послугу клієнт проставляє відповідну відмітку в графі, яка міститься біля обраної послуги. Окрім цього, обравши послугу - платіжна картка «Універсальна»/Gold, клієнт зазначає бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою. В представленій суду Анкеті - заяві міститься прохання відповідача [PERSON] надати йому послугу - Ощадкнижка (депозит), навпроти якої стоїть необхідна відмітка (а.с.9 зворот). Навпроти інших вищеперелічених послуг Банку будь-які відмітки відсутні, кредитний ліміт за платіжною карткою не зазначений. Представлена суду Анкета-заява містить також положення про те, що клієнт згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком Договір про надання банківських послуг. В заяві зазначено, що [PERSON] ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Окрім вищезазначеної Анкети-заяви, позивачем до позовної заяви додані: довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 21.12.12), де зазначено про старт карткового рахунку 21 листопада 2012 року (а.с.8); Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» (а.с.10); Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 (а.с.11-34). Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за договором б/н від 16.11.2010, станом на 28.02.2018 становить 117000,00 грн, що складається із: 7952,87 грн - тіло кредиту; 352,89 грн - залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість, 108694,24 грн - залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість (а.с.6-7). Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» також предсталено суду довідку від 03.05.2019р. за №30.1.0.0/2-20180412/1334, згідно якої клієнт [PERSON] згідно договору б/н від 16 листопада 2010 року, отримав картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 09.2017 року (а.с.130). Окрім цього, позивачем представлено суду виписку по вищезазначених карткових рахунках клієнта [PERSON] за період 01.11.2010 по 03.05.2019, де відображений рух коштів по рахунках, починаючи з квітня 2013 року, а кредитний ліміт в сумі 8000,00грн встановлено лише 29 грудня 2012 року. (а.с.126-128). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в Анкеті-заяві, підписаній відповідачем 16 листопада 2010 року, міститься відмітка з проханням надати послугу - Ощадкнижка (депозит) (а.с.9,зворот). Також анкета-заява містить поле, у якому заявник міг вказати бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/ Gold. Однак, це поле також не заповнене. Крім того, анкета-заява не містить жодних даних про те, що відповідач отримав будь-яку картку, а також строк її дії. Таким чином, Анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на: прохання відповідача отримати саме кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом та порядок розрахунків щомісячного платежу; підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки. Представлена суду анкета-заява лише підтверджує факт звернення відповідача [PERSON] до позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», за отриманням банківських послуг, а саме - Ощадкнижка (депозит). Ощадною книжкою є цінний папір, що засвідчує укладення договору банківського вкладу з громадянином і внесення грошових коштів на його рахунок за вкладом. Податковий кодекс України (п.п. 14.1.44 п.14.1 ст.14) дає визначення, що депозит (вклад) - кошти, які надаються фізичними чи юридичними особами в управління резиденту, визначеному фінансовою організацією згідно із законодавством України, або нерезиденту на строк або на вимогу та під процент на умовах видачі на першу вимогу або повернення зі спливом встановленого договором строку. Таким чином, виходячи з укладеного договору між сторонами, відповідач у справі мав намір надати власні кошти в управління банку позивача під процент, а не отримати кредит від банку. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 16 листопада 2010 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є складеною в односторонньому порядку калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Крім того, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] ) доданої представником позивача до позовної заяви, датою старту карткового рахунку зазначено 21 листопада 2012 року (а.с.8). Доказів того, що відповідачем [PERSON] за договором від 16 листопада 2010 року, укладеного шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» отримано картку з кредитним лімітом у розмірі 8 000,00 грн матеріали справи не містять, тому виписки по рахунках (а.с. 126-128) достовірно не вказують на проведення ним відображених у них платіжно-розрахункових операцій. Позивачем суду не надано та в матеріалах справи відсутні Пам`ятка клієнта, підписана відповідачем, про яку зазначено у Анкеті-заяві як про складову договору про надання банківських послуг, а також підписані відповідачем Тарифи Банку. Долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також відповідачем не підписаний та містить інформацію щодо чотирьох кредитних карт «Універсальна», по кожній з яких встановлено різні базові ставки. Доказів того, яку саме із чотирьох карток, зазначених у Витягу з Тарифів, отримав відповідач позивачем не надано. Представлені позивачем довідка про строк дії карток (а.с.130), довідка про зміну умов кредитування (а.с.8) та виписка з особових карткових рахунків, з врахуванням того, що у Заяві-Анкеті, єдиній яка підписана відповідачем [PERSON] , міститься відмітка «Ощадкнижка (депозит)», а картковий рахунок по заяві від 10 листопада 2010 року було відкрито 21 листопада 2012 року, не можуть бути належним доказом укладення 16 листопада 2010 року кредитного договору між сторонами. Суд не бере до уваги надані позивачем копії текстових повідомлень про ставку за використання кредитних коштів з огляду на відсутність відомостей про отримання їх відповідачем. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Так, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) у Постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за вітсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, та за відсутності Пам`ятки клієнта - надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Зважаючи на встановлені обставини, надана позивачем Анкета-заява сама по собі не є належним і достатнім доказом укладення кредитного договору. Такий договір не містить жодних істотних умов, необхідних для договорів кредиту, та жодних умов, за якими сторони досягли згоди - суми кредиту (кредитного ліміту), строків повернення кредиту, відсоткової ставки та форми сплати процентів за користування кредитними коштами. У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку 16 листопада 2010 року підписав [PERSON] , зазначено, що клієнт просить надати послугу - Ощадкнижка (депозит), а за інформацією позивача, старт карткового рахунку відповідача мав місце лише 21 листопада 2012 року. А відтак, позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження укладення 16 листопада 2010 року кредитного договору з відповідачем та невиконання останнім зобов`язання за цим договором. Таким чином, суд приходить висновку, що через не укладання сторонами у справі кредитного договору у передбачених законом порядку та формі, між ними не виникли кредитні правовідносини, а факт засвідчення підписом у анкеті-заяві про складання договору про надання банківських послуг, при відсутності волевиявлення відповідача на отримання кредиту, не може бути визнано належними та допустимими доказами укладення сторонами кредитного договору на умовах, визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховані висновки щодо застосування наведених норм права, викладених у постановах Верховного Суду у справах №342/180/17 від 03 липня 2019 року, № 756/15188/16-ц від 23 травня 2018 року та № 364/737/17 від 14 червня 2018 року. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. В той же час, за доведеності факту користування коштами позивача, Банк не позбавлений права звертатись до суду з позовом в порядку ст.1212 ЦК України - за поверненням майна, набутого без достатньої правової підстави. Згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed