Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

11 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.07.2018 року, просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою с. Солодководне, вул. Миру, буд.43, в порядку спадкування, припинивши право спільної часткової власності зазначеного обєкту з [PERSON]; виділити із спільної часткової власності 1/2 частку вказаного житлового будинку в натурі в цілу частину, припинивши право спільної часткової власності зазначеного будинку з [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що 17.03.2013 року помер її чоловік [PERSON], яким 26.02.2013 року було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету сільської ради Розівського району Запорізької області, зареєстрований у реєстрі за №13, яким заповів позивачці земельну ділянку площею 9,0500 га, що знаходиться на території Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області та на 1/2 частину житлового будинку, розташованого в с.Солодководне Розівського району Запорізької області по вул. Леніна (зараз вул. [PERSON]), буд.43. Позивач успадкувала зазначену земельну ділянку та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, однак при зверненні до Розівської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку, нотаріус відмовив позивачу у вчинені нотаріальної дії, оскільки в якості правовстановлюючого документа позивачем було надано договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений Куйбишевською державною нотаріальною конторою 18.01.1992 року за реєстровим № 40, у якому не зазначено розмір частки [PERSON] у справі спільної часткової власності, що не дає можливості визначити склад спадкового майна, про що виніс відповідну постанову № 180/02-31 від 20.03.2018 року. Також зазначає, що 18.01.1992 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу житлового будинку присадибного типу з надвірними будівлями, відповідно до якого, [PERSON], що діяв від імені колгоспу імені Леніна продав, а [PERSON] придбав житловий будинок присадибного типу з надвірними будівлями жилою площею 40,0 кв.м., за адресою: с. Солодководне, Куйбишевського району Запорізької області по вул. Леніна, 43, розташований на земельній ділянці 0,08 га, на якій знаходяться будівлі: сарай, погріб, гараж, сарай, вбиральня. При укладенні договору в тексті договору допущена помилка, а саме: чоловік позивачки фактично придбав ? частину вищезазначеного житлового будинку, на документі про право приватної власності міститься реєстраційний напис, здійснений Бердянським міжміським бюро технічної інвентаризації про право особистої власності саме на ? частину житлового дубинку домоволодіння по вулиці Леніна, що в цілому складається з окремого житлового приміщення під одним дахом з аналогічною половиною домоволодіння. 23.04.2018 року КП «Куйбишевським бюро технічної інвентаризації» було складено новий технічний паспорт на вказану частину житлового будинку, де план складено саме на ? частину домоволодіння. Як спадкоємець за заповітом позивач бажає отримати свідоцтво про право на спадщину для реєстрації свого права власності на нерухоме майно, проте, через описку в договорі купівлі продажу від 1992 року, [PERSON] вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 12.07.2018 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків (а.с. 23-25).\~ \~30.07.2018 року [PERSON] виконані вимоги ухвали суду про залишення позову без руху шляхом надання до суду уточненої позовної заяви (а.с. 30-37). Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 07.09.2018 року провадження у справі було відкрито та розгляд справи було призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Одночасно, даною ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та витребувано: у [PERSON] правовстановлюючий документ та технічну документацію на її частину будинку №43 по вул. Миру в с. Солодководне, Розівського району, Запорізької області; з Розівської державної нотаріальної контори спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с.42-44). 03.10.2018 року Розівською державною нотаріальною конторою, на виконання вимог ухвали суду від 07.09.2018 року, надіслано до суду копії спадкових справ №96/2015 та №59/2013 (а.с. 53-99). Цього ж дня, відповідачем [PERSON], на виконання ухвали суду від 07.09.2018 року, надіслано до суду копію договору купівлі-продажу житлового будинку на ? частину за адресою: вул. Миру, 43, с. Солодководне Розівського району Запорізької області (а.с. 101-105). Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 15.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 13.12.2018 року (а.с. 132-133). В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Крім того, позивач зазначила, що повністю підтримує свої позовні вимоги, обставини викладені в уточненій позовній заяві підтверджує, у звязку з чим, просила її позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 141). Відповідач, представник територіальної громади в особі Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с. 137). Відповідач, [PERSON] в судове засідання також не зявилась, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с. 138). Третя особа,\~представник Розівської\~державної нотаріальної\~контори в\~судове засідання\~не зявилась,\~про дату,\~час та\~місце його\~проведення була\~повідомлена належним\~чином,\~надала до\~суду письмову\~заяви про\~розгляд справи\~без її\~участі (а.с.\~140). Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211, ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши матеріали спадкової справи та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм\~ належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.\~ Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до заповіту від 26.02.2013 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету сільської ради Розівського району Запорізької області, зареєстрованого у реєстрі за №13, [PERSON], [INFO], заповів усе своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті та на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON], [INFO] (а.с. 80 зворотній бік). 15 травня 2013 року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 261875 (а.с. 9), після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 024579, виданого Солодководненською сільською радою Розівського району Запорізької області 26.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 309, розташованої на території Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,0500 га, кадастровий номер 2324984800:01:003:0055, вид угідь рілля; а також ? частка житлового будинку, розташованого в с. Солодководне Розівського району Запорізької області, вул. Леніна, 43, який складається з ? частки літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., літ. «а» - прибудова, №4 погріб, К сарай, Л сарай, М сарай, Н душ, О вбиральня, П погріб, Р сарай, С сарай, Б літня кухня, У сарай, Ф сарай, Х гараж, № 5 огорожа, № 6 ворота, 1- вимощення. 02 липня 2013 року [PERSON], [INFO], звернулась до Розівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] (а.с. 77 - зворотній бік). При цьому факт перебування позивача із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії ІІ-АБ № 385527 від 18.11.1972 року (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 59/2013, копії яких оглянуті та досліджені судом у судовому засіданні, 12 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Розівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області, кадастровий номер 2324984800:01:003:0055, яку успадкувала відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.10.2015 року (а.с.92 зворотній бік, 11, 98). Окрім цього, відповідно до копій вищезазначених матеріалів спадкової справи, інших спадкоємців, окрім позивача [PERSON], не встановлено. Так, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 261876 вбачається, що 19.06.2013 року помер син позивача [PERSON] у віці 33 роки (а.с. 10). 20.03.2018 року позивач звернулась до Розівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на ? частку житлового будинку, розташованого в с. Солодководне, Розівського району Запорізької області, вул. Леніна, 43, яка залишилась після померлого [PERSON]. 20.03.2018 року державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві після померлого [PERSON] на ? частку житлового будинку, розташованого в с. Солодководне, Розівського району Запорізької області, вул. Леніна, 43, яка залишилась після померлого 15 травня 2013 року [PERSON], оскільки в якості правовстановлюючого документа позивачем було надано договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений Куйбишевською державною нотаріальною конторою 18.01.1992 року за реєстровим № 40, у якому не зазначено розмір частки [PERSON] у справі спільної часткової власності, що не дає можливості визначити склад спадкового майна (а.с. 12). Відповідно до 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів колгоспників від 05.10.1991 року № 3 вирішено продати житлові будинки з надвірними будівлями за 50% від балансової вартості наступним колгоспникам та громадянам, які мешкають на території Солодководненської сільської ради, зокрема, [PERSON], що підтверджується архівним витягом з Протокол № 3 загальних зборів колгоспників від 05.10.1991 року імені Леніна с. Солодководне Розівського району Запорізької області (а.с. 119). Як вбачається з договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 18.01.1992 року, [PERSON], що діяв від імені колгоспу імені Леніна, продав, а [PERSON] придбав житловий будинок присадибного типу з надвірними будівлями жилою площею 40,0 кв.м., за адресою: с. Солодководне, Куйбишевського району Запорізької області по вул. Леніна, 43, розташований на земельній ділянці 0,08 га, на якій знаходяться будівлі: сарай, погріб, гараж, сарай, вбиральня (а.с. 16-17). Відповідно до реєстраційного посвідчення Бердянського міжміського бюро технічної інвентаризації за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частину житлового будинку по вул. Леніна, 43 в с. Солодководне на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.01.1992 року (а.с. 17 зворотній бік), на підставі чого 04.02.1992 року [PERSON] отримав технічний паспорт на вищезгаданий житловий будинок (а.с. 124-129). Згідно із довідкою виконавчого комітету Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області № 207 від 18.05.2018 року, рішенням сесії Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області від 24.12.2015 року № 06 «Про перейменування вулиць та провулків» проведена зміна назв вулиць у с. Солодководне, вулицю Леніна перейменовано на вулицю [PERSON] (а.с. 21).\~ Відповідно до довідки виконавчого комітету Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області № 195 від 04.05.2018 року в житловому будинку за адресою: вул. Миру, 43/1 с. Солодководне Розівського району Запорізької області на момент смерті [PERSON] (15.05.2013 року) дійсно проживали та були зареєстровані: [PERSON], дружина [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с. 20). Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (зі змінами), встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що у позивача виникли труднощі із оформленням у встановленому законом порядку свого права на спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо визнання за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: с. Солодководне, вул. Миру, буд. 43, який складається з ? частки літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., літ. «а» - прибудова, №4 погріб, К сарай, Л сарай, М сарай, Н душ, О вбиральня, П погріб, Р сарай, С сарай, Б літня кухня, У сарай, Ф сарай, Х гараж, № 5 огорожа, № 6 ворота, 1- вимощення. Щодо позовних вимог [PERSON] про виділення із спільної часткової власності ? частку житлового будинку № 43 по вул. Миру в с. Солодководне, Розівського району Запорізької області та припинення права спільної часткової власності між [PERSON] та [PERSON] на вищезазначений житловий будинок № 43 по вул. Миру в с. Солодководне Розівського району Запорізької області, суд зазначає наступне. Режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 17.01.1992 року, [PERSON], продав, а [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: с. Солодководне, Куйбишевського району Запорізької області, розташований на присадибній земельній ділянці розміром 7\~000 кв.м., на якій знаходяться будівлі: сарай, сарай, гараж, вбиральня (а.с. 123). Відповідно до реєстраційного посвідчення Бердянського міжміського бюро технічної інвентаризації за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частину житлового будинку по вул. Леніна, 43 в с. Солодководне на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.01.1992 року (а.с. 123 зворотній бік), на підставі чого 04.02.1992 року [PERSON] отримав технічний паспорт на вищезгаданий житловий будинок (а.с. 120-122). Отже, згідно з даними технічного паспорту станом на 04 лютого 1992 року співвласниками житлового будинку по вул. Леніна, 43 в с. Солодководне були: [PERSON], якому належало 1/2 частка, та [PERSON], якому також належало 1/2 частка. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися\~\~належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відсутність угоди про добровільне виділення в натурі частки позивача із спільної часткової власності між нею та відповідачем [PERSON] порушує права та інтереси позивача як співвласника житлового будинку щодо розпорядження належною їй на праві власності часткою. Згідно з висновком КП «Куйбишевське бюро технічної інвентаризації» № 195 від 27.04.2018 року, «Щодо технічної можливості виділу в натурі частки з обєкта нерухомого майна», вбачається, що 1/2 частка житлового будинку по вул.. Миру, 43 в с. Солодководне Розівського району Запорізької області, яка складається з 1/2 част. літ. «А» - житловий будинок, загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., літ. «а» - прибудова, №4 погріб, К сарай, Л сарай, М сарай, Н душ, О вбиральня, П погріб, Р сарай, С сарай, Б літня кухня, У сарай, Ф сарай, Х гараж, № 5 огорожа, № 6 ворота, 1- вимощення, є відокремленою, має окремий вихід та може бути виділена в натурі (а.с. 18). Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності із ч. 2 ст.\~358\~ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст.\~358\~ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно із ст.\~364\~ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. В постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~4\~жовтня 1991\~року №\~7\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства,\~що регулює\~право приватної\~власності на\~житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Фактично позивач користується у житловому будинку № 43 по вул. Миру с. Солодководне Розівського району Запорізької області приміщеннями, які складають 1/2 частку літ. «А» - житлового будинку, загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., літ. «а» - прибудова, №4 погріб, К сарай, Л сарай, М сарай, Н душ, О вбиральня, П погріб, Р сарай, С сарай, Б літня кухня, У сарай, Ф сарай, Х гараж, № 5 огорожа, № 6 ворота, 1- вимощення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано позовні вимоги належними та допустимими доказами, тому позов [PERSON] і в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню.

Outcome: approved