Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

10.09.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з серпня 2019 року шлюбні відносини фактично були припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дочка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, жодної участі у витратах на дитину не приймає. Крім того, позивач вказує, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не може працювати і належним чином матеріально забезпечувати себе та дочку, тому потребує матеріальної допомоги. На підставі викладеного, позивач просить стягнути аліменти на утримання дочки в розмірі Ѕ частки від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, та 2000,00 грн. на її утриманні до досягнення дочкою трирічного віку. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Вказала, що вона витрачає кошти на навчання, лікування, одяг дитини, а тому ці витрати були враховані нею при визначенні розміру аліментів . В судовому засіданні відповідач проти позовних вимог в частині аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років не заперечував, а що стосується аліментів на дитину зазначив, що не заперечує проти сплати аліментів але у меншому розмірі, позивач просить стягувати аліменти Ѕ частина від його доходу, це є занадто великим, оскільки йому теж потрібні кошти на проживання. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що 08 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 257. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки виданої Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з дочкою [PERSON] , [INFO] . Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, при цьому цей обов`язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України та роз`яснення п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Заявляючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини щомісяця в розмірі Ѕ частин від доходу відповідача, позивач зазначила, що вона несе значні витрати на навчання, лікування, одяг дитини, а тому ці витрати були враховані нею при визначенні розміру аліментів. Разом з тим, відповідно до положень статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішення суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, присуджуються одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Таким чином, аліменти на утримання дитині та додаткові витрати на дитину не є тотожними поняттями, регулюються різними нормами законодавства, тому позивач не позбавлена можливості в подальшому звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання, надавши при цьому відповідні докази здійснення таких витрат. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він не може сплачувати аліменти в розмірі Ѕ частин від його заробітку, оскілки це унеможливіть його нормальне існування. Вказав, що він не проти сплачувати аліменти на утримання дочки, проте просив встановити аліменти в меншому розмірі. Відповідно до довідки про доходи, відповідач працює в Головному управлінні національної поліції в Київській області та займає посаду поліцейський (інспектор) патрульної поліції, його загальна сума доходу з червня 2019 року по листопад 2019 року склала 68387,71 грн. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При вирішенні спору суд виходить з засад рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, а саме, що кожен з подружжя рівною мірою несе обов`язки по утриманню дитини і повинен їх виконувати, та враховує, що розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, який відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 грудня 2019 року встановлений в розмірі 1779 грн., від 6 до 18 років з 1 грудня 2019 року - в розмірі 2218 грн., відповідач працює та має постійний дохід, немає у власності будь-якого нерухомого майна, в свою чергу позивач в обґрунтування заявлених вимог щодо розміру аліментів на дитину зазначила, що несе витрати на дитину, в тому числі на особливе лікування дитини, на витрати, які пов`язані з особливим навчанням дитини однак, дані витрати є додатковими витратами, при цьому доказів на підтвердження цього позивачем надано не було, як і не було заявлено вимоги щодо стягнення коштів на додаткові витрати, а тому суд вважає, з врахуванням всіх наданих доказів, аліментів на утримання дитини слід присудити в розмірі ј частин від заробітку (доходу) відповідача, такий розмір аліментів на утримання дитини, суд вважає, забезпечить її належний фізичний та моральний розвиток, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, статтею 75 СК України, передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Частиною другою, четвертою статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2000,00 грн на своє утримання, позивач зазначила, що вона власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дочку, проте їй самій важко, так як вона ніде не працює, оскільки знаходить у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років, а відповідач має працездатний вік та може надавати таку допомогу. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дружина до досягнення дочкою 3 років. Відповідно до статті 79 Сімейного кодексу України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 768,40 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial