Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до Комунального підприємства «Притулок для тварин», третя особа [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.09.2003 року позивачка працювала в комунальному підприємстві «Притулок для тварин» за адресою: м. Київ, пров. Бондарський, 19 на посаді головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності тварин. Зазначає, що 13 листопада 2015 року наказом № 134-К її звільнили з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що дане звільнення є незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав. Посилається, що працює на даному підприємстві з 2003 року, про що свідчить запис в трудовій книжці, що загалом становить 12 років. Позивачка зазначає, що має переважне право на залишенні її на роботі у зв`язку із скороченням штату, але цим правом роботодавець знехтував. Також як підставу для поновлення її на роботі вказувала, що роботодавець проігнорував норму ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, відповідно до якої їй не було запропоновано в повідомленні про вивільнення іншу роботу на цьому самому підприємстві. Також своє звільнення вважає незаконним, оскільки 18 серпня 2011 року протоколом № 1 виборних зборів первинної профспілкової організації КП «Притулок для тварин» позивачку було обрано головою первинної профспілкової організації КП «Притулок для тварин», якою вона являлась на момент звільнення та подачі позовної заяви. Зважаючи на те, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, а у випадку звільнення його керівника - згоди вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок), тоді як згоди первинної профспілкової організація КП «Притулок для тварин» та згоди Об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської державної адміністрації та Київської міської ради на звільнення [PERSON] не було, вказувала порушення вимог ст. 43 КЗпП України третьою підставою для її поновлення на роботі. Зазначила також, що її звільнення відбулося 13 листопада 2015 року, тоді як розрахунок при звільненні з нею було проведено лише 17 листопада 2015 року. Свою середньоденну заробітну плату при подачі позову позивач порахувала як 561,77 грн. за день. Посилаючись на ряд допущених порушень при її звільненні, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд поновити її на роботі на посаді головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності тварин у КП «Притулок для тварин»; стягнути з відповідача за 4 дні затримки розрахунку при звільненні 2 247,08 грн., а також стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 28088,50 грн., яку нарахувала за 50 днів вимушеного прогулу при подачі нової редакції позовної заяви у січні 2016 року (т.1, а.с. 40-43). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.06.017 року відповідача КП «Притулок для тварин» було замінено його правонаступником Комунальним підприємством «Київська міська лікарня ветеринарної медицини» (т.1,а.с.90). В подальшому позовні вимоги [PERSON] неодноразово збільшувалися у зв`язку з тривалим розглядом справи та зміною 3 суддів, головуючих у справі. Ухвалою від 20.09.2018 року дану справу було прийнято до провадження судді Подільського районного суду м. Києва Войтенко Т.В. По справі було проведено 2 судових засідання 21 січня 2019 року та 27 лютого 2019 року. З урахуванням наданої відповідачем довідки про розмір заробітної плати позивача, сторонами було погоджено, що розмір середньоденної заробітної плати позивачки становив 267, 65 грн. Зважаючи на дані обставини позивачкою у судове засідання, призначене на 27 лютого 2019 року, було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу було розраховано станом на день постановлення судового рішення. Підстави для поновлення позивача на посаді залишилися ті ж (т. 2, а.с. 169). Так, з урахуванням заробітної плати за 2 місяці, що передували даті звільнення з посади вересень та жовтень 2015 року (за 43 робочих дні) у розмірі 11 509,06 грн., позивачкою було розраховано середньоденну заробітну плату у розмірі 267, 65 грн. Зважаючи на такий розмір середньоденної заробітної плати, позивачка в останній редакції позовної заяви станом на 27 лютого 2019 року просила суд: - поновити [PERSON] на посаді головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності тварин Комунального підприємства «Київська міська лікарня ветеринарної медицини», - стягнути з Комунального підприємства «Київська міська лікарня ветеринарної медицини» на її користь 1070,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - стягнути з відповідача 220 275,95 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - допустити негайне виконання рішення суду. У судовому засіданні 21.01.2019 представники відповідача заперечували проти задоволення позову [PERSON] , вказуючи на обставини, викладені ними у відзиві на позовну заяву. У судове засідання, призначене на 27.02.2019 представники відповідача не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. До суду подали заяву про застосування строку позовної давності, зважаючи на те, що згідно відмітки на первісній редакції позовної заяви [PERSON] звернулася до суду 18 грудня 2015 року, тоді як була звільнена 13.11.2015, тобто з пропуском 1-місячногостроку на звернення до суду (т.2, а.с.166-167). У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що рішенням Київської міської ради № 194/1059 від 04.03.2015 року «Про діяльність комунального підприємства «Центр ідентифікації тварин» та комунального підприємства «Притулок для тварин», Київська міська рада вирішила припинити діяльність комунального підприємства «Притулок для тварин» шляхом приєднання до комунального підприємства «Київська міська лікарня ветеринарної медицини». З метою реалізації вищевказаного рішення Київської міської ради, виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято розпорядження № 529 від 04.06.2015 року «Про організаційно - правові заходи щодо виконання рішення Київської міської ради від 04 березня 2015 року № 194/1059 «Про діяльність комунального підприємства «Центр ідентифікації тварин» та комунального підприємства «Притулок для тварин». Згідно з п. 2 зазначеного розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було утворено комісію з припинення комунального підприємства «Притулок для тварин» та призначено голову комісії з припинення виконуючого обов`язки директора комунального підприємства - [PERSON] . 08.12.2015 року виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято розпорядження № 1193 «Про затвердження змін до складу комісії з припинення комунального підприємства «Притулок для тварин» шляхом приєднання до комунального підприємства «Київська міська лікарня ветеринарної медицини» на чолі з головою комісії з припинення - директором комунального підприємства «Київська міська лікарня ветеринарної медицини» Макаріною Іриною Миколаївною . Наказом КП «Притулок для тварин» від 25.06.2015 року №51-ОП «Про вивільнення працівників» визначено повідомити працівників в установленому порядку про подальше звільнення у зв`язку з припиненням Комунального підприємства «Притулок для тварин» шляхом приєднання до Комунального підприємства «Київська міська лікарня ветеринарної медицини» у термін до 30.06.2015 року. Згідно із наказом про припинення договору № 134-К від 12.11.2015 року [PERSON] як головний фахівець служби моніторингу та регулювання чисельності тварин була звільнена у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. У відзиві на позовну заяву відповідач виклав свою позицію, згідно з якою звільнення позивача було проведене з дотриманням вимог закону. Зокрема, 30 червня 2015 року [PERSON] було надано персональне попередження про подальше вивільнення з 31 серпня 2015 року, яке [PERSON] отримала під особистий підпис, тобто вона була повідомлена про наступне вивільнення за 2 місяці. Позивачці не було запропоновано вакантну посаду на підприємстві, оскільки такі були відсутні. Так, згідно з штатним розкладом комунального підприємства «Притулок для тварин» станом на 01.09.2015 року в службі моніторингу та реєстрації тварин обліковувалась 4 штатних одиниці головного фахівця (т. 2, а.с. 71). Згідно з штатним розкладом комунального підприємства «Притулок для тварин» станом на 01.01.2016 року в службі моніторингу та реєстрації тварин обліковувалась 1 штатна одиниця головного фахівця, про що зазначено у 13 рядку (т.2, а.с. 72-73). Відповідно до довідки Комісії з припинення КП «Притулок для тварин» № 39 від 31.03.2017р., у період з 12 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, обумовленими припиненням комунального підприємства «Притулок для тварин» згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України було скорочено 28 штатних одиниць, серед яких, зокрема, в службі моніторингу та регулювання чисельності тварин 3 штатних одиниці головних фахівців (а.с. 236). Отже, вакантні посади, які могли би бути запропоновані позивачу, були відсутні. Щодо переважного права на залишення на роботі відповідач у відзиві зазначив, що на момент скорочення в службі моніторингу та регулювання чисельності тварин КП «Притулок для тварин» працювало 4 головних фахівця: - [PERSON] : освіта - вища (1988р.), інформація про підвищення кваліфікації відсутня; працювала на підприємстві з 01.09.2003р., зокрема в службі моніторингу та регулювання чисельності тварин з 29.09.2014 р.; інформація про інші обставини, які надають переважне право на залишення на роботі - відсутня; - [PERSON] : освіта - вища (2006р.); працювала на підприємстві і безпосередньо в службі моніторингу та регулювання чисельності тварин з 02.04.2012 р. ; має двох неповнолітніх дітей 2004 р.н. та 2010 р.н.; - [PERSON] : освіта - незакінчена вища, навчається у вищому навчальному закладі без відриву від виробництва (2012-2016 рр); працює на підприємстві з 11.08.2008 р. та з незначною перервою з 08.08.2011 р.; має двох дітей; у 2002 році працювала начальником відділу служби моніторингу та регулювання чисельності тварин; - [PERSON] : освіта - незакінчена вища, навчається у вищому навчальному закладі без відриву від виробництва (2012-2017 рр.); працює на підприємстві з 12.02.2011 року; має неповнолітню дитину 2001 р.н. Перевагу на залишення на роботі було віддано головному фахівцю [PERSON] , яка мала тривалий стаж роботи в службі моніторингу та регулювання чисельності тварин, мала високі показники ефективності виконуваної роботи, була сімейним працівником при наявності двох і більше утриманців, також працівником, яка навчалась у вищому учбовому закладі без відриву від виробництва. Щодо такої підстави як відсутність згоди профспілкового органу на звільнення [PERSON] з посади, відповідач зазначив, що таку згоду отримати було неможливо, оскільки сама [PERSON] заблокувала роботу профспілкового органу. Відповідно до листа Об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації від 22.02.2016 року № 15, надісланого на адресу голови комісії з припинення КП «Притулок для тварин» Макаріної І.М. , було повідомлено, що звітно-виборчі збори в первинній профспілковій організації КП «Притулок для тварин» у 2015 році не проводились, останні збори були проведені 18 серпня 2011 року із обранням голови профкому [PERSON] терміном на 5 років, будь-яких заяв або скарг про порушення адміністрацією КП «Притулок для тварин» трудових чи інших прав, крім заяви [PERSON] , на адресу на об`єднання у 2015-2016 роках не надходило (т. 1, а.с. 119-120). З позиції відповідача, первинна профспілкова організація, головою якої була [PERSON] , не виконувала свої зобов`язання перед трудовим колективом щодо представництва та захисту їх колективних та індивідуальних інтересів перед адміністрацією КП «Притулок для тварин», а тому відсутність згоди на вивільнення працівника не може стати підставою для поновлення [PERSON] на посаді. Оформленням згоди на звільнення відповідач вважає рішення зборів трудового колективу КП «Притулок для тварин» 26 квітня 2016 року, якими було вирішено «Погодити скорочення за п.1 статті 40 КЗпП України голови ППО КП «Притулок для тварин» [PERSON] з посади головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності безпритульних тварин КП «Притулок для тварин» про що повідомити Об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської адміністрації та комісію з припинення КП «Притулок для тварин» (т. 1, а.с. 132-138). Третя особа по справі - [PERSON] у судові засідання не з`являвся. Про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. При цьому в матеріалах справи наявна його заява від 12.02.2016, подана до суду (т.1, а.с. 57), в якій він повідомляє, що був звільнений з посади заступника директора КП «Притулок для тварин» 13.11.2016 у зв`язку зі скороченням штату. При цьому в день свого звільнення, він підписав 2 накази про звільнення двох працівників - [PERSON] та ще одного працівника, оскільки в цей день 13 листопада 2016 року звільнення працівників було оформлене до 12 години, тоді як Розпорядження про призначення нових керівників надійшло після 17 години. За інформацією [PERSON] в КП «Притулок для тварин» частина документів, які б підтверджували правомірність процедури звільнення штату працівників відсутня (т.1, а.с. 57). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову зважаючи на таке. Як вбачається з матеріалів справи, з 01.09.2003 року позивачка працювала в Комунальному підприємстві «Притулок для тварин» (т.1., а.с.7). Як вбачається із записів у її трудовій книжці, з 29 вересня 2014 року [PERSON] буда переведена на посаду головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності тварин (т.1, а.с.8-12). 18 серпня 2011 року [PERSON] обрано Головою Первинної профспілкової організації КП «Притулок для тварин» (т.1, а.с.15-18). Розпорядженням №529 від 04.06.2015 року виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) «Про організаційно - правові заходи щодо виконання рішення Київської міської ради від 04 березня 2015 року № 194/1059 «Про діяльність комунального підприємства «Центр ідентифікації тварин» та комунального підприємства «Притулок для тварин» було утворено комісію з припинення комунального підприємства «Притулок для тварин» та призначено голову комісії з припинення виконуючого обов`язки директора комунального підприємства - [PERSON] (т.1, а.с.20-21). Наказом комунального підприємства «Притулок для тварин» від 25.06.2015 року №51-ОП «Про вивільнення працівників» визначено повідомити працівників в установленому порядку про подальше звільнення у зв`язку з припиненням Комунального підприємства «Притулок для тварин» шляхом приєднання до Комунального підприємства «Київська міська лікарня ветеринарної медицини» у термін до 30.06.2015 року (т. 1, а.с.22). Згідно із наказом про припинення трудового договору № 134-К від 12.11.2015 року [PERSON] як головний фахівець служби моніторингу та регулювання чисельності тварин була звільнена у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України з 13.11.2015. З наказом про звільнення [PERSON] була ознайомлена в день звільнення (т.1, а.с.24). Своє звільнення [PERSON] вважає незаконним, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Змінами в організації виробництва і праці слід розуміти раціоналізацію робочих місць, введення нових форм організації праці, впровадження передових методів, технологій, тощо. Зі змісту норми п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника: ліквідація; реорганізація; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо. Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися. Як встановлено у судовому засіданні, згідно з штатним розкладом КП «Притулок для тварин» станом на 01.09.2015 року в службі моніторингу та реєстрації тварин обліковувалась 4 штатних одиниці головного фахівця (т.2, а.с. 71). Згідно з штатним розкладом КП «Притулок для тварин» станом на 01.01.2016 року в службі моніторингу та реєстрації тварин обліковувалась 1 штатна одиниця головного фахівця, про що зазначено у 13 рядку (т. 2, а.с. 72-73). Вказані обставини дають підстави стверджувати, що у відповідача дійсно відбулося скорочення штату працівників та відповідач правомірно здійснював звільнення працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, таке звільнення працівників повинно було здійснюватися з дотриманням гарантій працівників, встановлених трудовим законодавством. За приписами ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. В цьому контексті судом встановлено, що 30 червня 2015 року [PERSON] було надано персональне попередження про подальше вивільнення з 31 серпня 2015 року, яке [PERSON] отримала під особистий підпис (т.1, а. с. 23), чим виконано вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про попередження про наступне вивільнення працівників не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України). Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Верховний Суд України, розглянувши цивільну справу №6-40цс15, сформулював правову позицію, згідно з якою власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. У судовому засіданні було встановлено, що в період з 30 червня 2015 року (дата попередження позивача про наступне вивільнення) до 13 листопада 2015 року (день звільнення з роботи [PERSON] ) у штаті відповідача були відсутні вакантні посади, що підтверджується довідкою Комісії з припинення КП «Притулок для тварин» № 39 від 31.03.2017 (т.1, а.с. 236). Отже, вакантні посади, які могли би бути запропоновані позивачу, були відсутні. Що стосується переважного права на залишення на роботі, слід зазначити наступне. За приписами ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч. 2 ст. 42 КЗпП України. За змістом ст. 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловлені Верховним Судом у постанові від 16 січня 2018 року у справі №519/161/16-ц). Зважаючи на те, перевагу на залишення на роботі було надано головному фахівцю [PERSON] , яка мала тривалий стаж роботи в службі моніторингу та регулювання чисельності тварин та мала високі показники ефективності виконуваної роботи, підстав для застосування такої додаткової гарантії під час звільнення як переважне право на залишення на роботі не вбачається. Разом з тим, згідно з нормою ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частина 3 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачає, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). Встановлено, що Первинна профспілкова організація КП «Притулок для тварин» входила до складу Об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської державної адміністрації та Київської міської ради. Відповідно до ч.3 ст. 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (в тому числі структурного підрозділу), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілкової спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членом якого вони є, а також вищого виборного органу цієї профспілкової спілки (об`єднання професійних спілок). Таким чином, на звільнення [PERSON] була необхідна згода Первинної профспілкової організація КП «Притулок для тварин» та Об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської державної адміністрації та Київської міської ради. При цьому встановлено, що Первинна профспілкова організація КП «Притулок для тварин» та Об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської державної адміністрації не давало згоди на звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України.. Частиною 9 статті 43 Кодексу законів про працю України передбачено, що якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Так встановлено, що під час розгляду справи у суді Подільським районним судом м.Києва здійснювався запит щодо згоди на звільнення [PERSON] Листом від 19.05.2016 №17 було повідомлено, що від комісії з припинення КП «Притулок для тварин» подання на [PERSON] про погодження розірвання трудового договору не надходило (т.1, а.с. 139). Посилання на ті обставини, що згодою на вивільнення [PERSON] можна вважати Рішення зборів трудового колективу КП «Притулок для тварин» від 26.04.2016 р., оформлене протоколом №1, яким погоджено скорочення за ч.1 статті 40 КЗпП України голови ППО КП «Притулок для тварин» [PERSON] з посади головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності безпритульних тварин КП «Притулок для тварин», висновків суду про відсутність згоди профспілкового органу на звільнення не спростовують (т.1, а.с. 132-136). 08.08.2016 судом було запитано згоду на звільнення [PERSON] від Об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської державної адміністрації (т.1, а.с. 174). На даний запит листом від 10.10.2016 Об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської державної адміністрації повідомило суд, що згоду на звільнення [PERSON] надано не було (т.1, а.с. 180,181). Висновок суду про те, що на звільнення [PERSON] не було надано згоди від Об`єднання первинних профспілкових організацій Київської міської державної адміністрації, не спростовує інформація про те, що 22.09.2016 постановою Президії Об`єднаного комітету профспілки КМДА первинну профспілкову організацію комунального підприємства «Притулок для тварин» було виключено зі складу Об`єднання первинних профспілкових організацій КМДА (а.с. 180), адже дані події відбулися вже після звільнення [PERSON] та після вирішення питання про правомірність її звільнення у березні 2016 року на підставі подання 04/ОП від 11.03.2016 щодо надання згоди на звільнення [PERSON] (т.1, а.с.181). Таким чином, у суду наявні підстави констатувати факт незаконного звільнення [PERSON] з посади головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності безпритульних тварин КП «Притулок для тварин». Факт незаконного звільнення позивача в силу вимог ст. 235 КЗпП України дає підстави для нарахування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, з огляду на те, що заява про поновлення на роботі у конкретному випадку розглядається більше одного року не з вини працівника, оскільки його представник був присутнім в усіх судових засіданнях, однак по справі змінювалися судді та розгляд справи розпочинався спочатку, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу повинна здійснюватися за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 14 листопада 2015 року по день постановлення судового рішення по справі - 27 лютого 2019 року. Так, згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року N 10196/0/14-14/13 кількість робочих днів у 2015 році склала 251 день. За період з 14.11.2015 по 31.12.2015 кількість робочих днів склала 34 дні. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 кількість робочих днів у 2016 році склала 251 день. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 05.08.2016 р. №11535/0/14-16/13 кількість робочих днів у 2017 році склала 249 день. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів» від 16.11.2017 року № 2211, який набрав чинності 02.12.2017 року - 25 грудня введено додатковий вихідний день (Різдво Христове), який не було враховано в Листі Міністерства праці та соціальної політики України в редакції від 05.08.2016 року. Тож остаточна кількість робочих днів у 2017 році склала 248 днів. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 19.10.2017 № 224/0/103-17/214 кількість робочих днів у 2018 році склала 250 днів. У 2019 році кількість робочих днів до 27 лютого 2019 року включно склала 40 днів. Загальна кількість робочих днів, за яку необхідно стягнути середній заробіток, складає: 34+251+248+250+40 = 823 день. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами), середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача, визначена виходячи з виплат 11 509,06 грн. (т. 1, а.с. 30) за останні фактично відпрацьовані протягом двох місяців (вересень та жовтень 2015 року) робочі дні (43 дні) перед звільненням шляхом ділення на число відпрацьованих робочих днів складає: 11 509,06 грн. : 43 дні = 267, 65 грн. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу - за період з 14 листопада 2015 року по 27 лютого 2019 року складає (823 дні х 267,65 грн. середньоденного заробітку) 220 275,95 грн. Крім того, відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних при звільненні сум, підприємство повинне виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи (т. 1, а.с. 32), розрахунок при звільненні з [PERSON] було проведено не в день її звільнення 13.11.2015 року, а лише 17.11.2015, тобто на 5 день після дня звільнення, у зв`язку з чим за дні прострочки виплати 13,14,15,16 листопада 2015 року відповідач повинен виплатити позивачу [PERSON] (4 дні х 267,65 грн.) 1070,60 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, [PERSON] необхідно поновити на посаді головного фахівця служби моніторингу та регулювання чисельності тварин Комунального підприємства «Київська міська лікарня ветеринарної медицини» (код ЄДРПОУ 32828319). Посилання відповідача на ті обставини, що при подачі позову позивач пропустив 1-місячний строк на звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі, оскільки звернувся до суду 18.12.2015, не відповідають дійсності, оскільки датою звернення до суду є дата 10.12.2015 згідно штемпеля на конверті (т. 1, а.с. 34). Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за 1 місяць - листопад 2015 року у розмірі 2944,15 грн. (11 днів х 267,65 грн.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. з вимоги немайнового характеру про поновлення на роботі, та 2 213,47 грн. судового збору з вимоги про стягнення 221 346,55 грн. середнього заробітку, а всього необхідно стягнути 2700,67 грн. судового збору. Враховуючи викладене, на підставі ст. 40, 140, 147, 149, 233, 235, 237-1 Кодексу законів про працю України та

Outcome: approved