Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

11.12.2017р. ТОВ «ТЕРО ЛТД» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних (а.с.№ 3-6). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що ТОВ «Теро ЛТД» надає послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS], де відкритий особовий рахунок [NUMBER]. Власником указаної квартири є відповідачка [PERSON] Між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з теплопостачання, однак відповідачка за надані послуги оплату не проводить, у зв'язку із чим станом на 01.01.2018р. утворилася заборгованість у розмірі 30 370,12 грн., про що було повідомлено відповідачку шляхом направлення письмової вимоги. Однак заборгованість за надані послуги відповідачкою не погашена, у зв'язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 30 370,12 грн., інфляційні втрати - 12 129,28 грн., 3% річних - 1 946,80 грн., а також судовий збір у розмірі 1 600 грн. Відповідно до положень ч.5 ст. 279 ЦПК України ухвалою судді від 23.01.2018р. призначено розгляд справи у спрощеному провадженні бе з повідомлення сторін (а.с. № 26). Ухвалою судді від 29.03.2018р. прийнято рішення про перехід до розгляду справи у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 31). Представник позивача - Кірєєв Г.Ю. (діє на підставі довіреності від 10.05.2017р. - а.с. № 45) 11.07.2018р. надав суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с. № 44). Відповідачка в судові засідання по справі, які були призначені на 24.05.2018р. та 11.07.2018р. двічі поспіль не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулася, а також не скористалася своїм правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за адресою, наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 26.12.2017р., яка надійшла до суду 22.01.2018р. (а.с. № 25). Конверти з судовими повістками на 24.05.2018р. та 11.07.2018р. повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомленням (а.с. № 33-34, 41). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ТОВ «Теро ЛТД» надає послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS], де відкритий особовий рахунок [NUMBER], що в свою чергу підтверджується довідкою щодо споживачів теплової енергії (а.с. № 43). Згідно з відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON] (а.с. № 25). Між ТОВ «Теро ЛТД» та відповідачкою встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із несплатою відповідачкою оплати за надані послуги станом на 01.01.2018р. виникла заборгованість в сумі 30 370,12 грн. (а.с. № 7-8). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. У пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005р. «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов'язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Однак, відсутність такого договору не позбавляє споживачів зобов'язання сплачувати за спожиті послуги, оскільки такі зобов'язання у них виникають на підставі статей 11, 509, 526 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалювання, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», внаслідок фактичного споживання цих послуг, і є обов'язковими для виконання. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України (справа № 6-59цс13) від 30.10.2013р. споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Саме з цих підстав, заперечення відповідачки стосовно відсутності між сторонами договірних відносин суд оцінює критично. Проте за надані послуги відповідачка не розрахувалася з позивачем, станом на 01.01.2018р. мається заборгованість в розмірі 30 370,12 грн., яку слід стягнути на користь позивача. Оскільки правовідносини між сторонами за юридичною природою є грошовим зобов'язанням, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат та суми 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання зі сплати за надані послуги, з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України дані вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає 1 946,80 грн. - сума 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання, а також інфляційні втрати у розмірі 12 129,28 грн. Таким чином, оцінивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ТЕРО ЛТД» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 1 600 грн. (за ставками судового збору 2016р.,оскільки позов подано 11.12.2017р.), що підтверджується платіжним дорученням (а.с. № 2-3). На підставі викладеного,

Outcome: approved