Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

12 березня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним позовом до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання нечинним та скасування рішення медичко-соціальної експертної комісії, котрий на протязі розгляду справи неодноразово було уточнено, останній раз 15 листопада 2017 року, та в котрому позивач просить суд винести рішення, котрим визнати нечинним та скасувати рішення медико-соціальної експертної комісії КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР від 21 листопада 2012 року, вказаного в довідці серії ДНА-03 на підставі акту №55 від 21 листопада 2012 року, про не встановлення причинного звязку між смертю і профзахворюванням [PERSON]. Згідно з розпорядженням, у звязку із тим, що суддя Костенко В.В. припинила свої повноваження як суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (підстава, - постанова ВРУ від 22 вересня 2016 року №1600 VII «Про звільнення суддів»), у звязку з цим вищезазначена справа перерозподілена в автоматизованій системі документообігу суду на суддю Вікторович Н.Ю. Уточнені позовні вимоги позивачем [PERSON] вмотивовано тим, що в 1991 році вона познайомилась з [PERSON], у них виникли взаємні почуття і вони вирішили жити однією сімєю в її квартирі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, буд.№18, кв.№34. [PERSON] працював електромонтером аглоцеху заводу «Криворіжсталь», з лютого 1997 року до березня 2001 року працював у тресті «Кривбасшахтопроходка», машиністом електрообладнання землевсмоктувального снаряду. [PERSON] працював тривалий час у шкідливих умовах, виконував роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, внаслідок недосконалості робочих місць. За весь час роботи на нього впливали шкідливі фактори. Роботодавець не забезпечував безпечних умов праці, на робочому місці гранично допустимі концентрації пилу були перевищені. Вказує, що в 1998 році [PERSON] почав хворіти, у нього з'явилися кашель та задишка, він лікувався та знаходився на диспансерному обліку за місцем мешкання з приводу хронічного бронхіту. [PERSON] перебував на «Д» нагляді дільничного терапевта орієнтовно з 2000 року, лікувався амбулаторно, діагноз, професійне захворювання: пиловий бронхіт І-го ст., емфізема легень І-го ст., ДН І-ІІ, встановлене лікарською експертною комісією Українського науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривий Ріг 27 березня 2001 року. Останнє стаціонарне лікування проходив з 16 грудня 2005 року по 04 січня 2006 року, діагноз, основний: хронічне обструктивне захворювання легень І-го ст. (пиловий бронхіт І-го ст., емфізема легень І-го ст.), загострення середнього ступеню важкості, ЛН І-ІІ ст. Згідно акту розслідування професійного захворювання від 09 квітня 2001 року, проведено розслідування професійного захворювання: пиловий бронхіт І-го ст., емфізема легенів І-го ст., ДН (дихальна недостатність) першого-другого ступеню, повідомлення про яке 29 березня 2001 року надійшло до Інгулецької санепідемстанції м. Кривого Рогу, з Криворізького науково-дослідного інституту промислової медицини Міністерства охорони здоров'я України, де було встановлено діагноз вищезазначеного професійного захворювання [PERSON] виявленого під час медичного огляду. Причиною професійного захворювання згідно акту розслідування є тривалий час роботи у шкідливих умовах. Зазначає, що 05 лютого 2009 року [PERSON] помер. Того ж дня слідчим СВ Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON], яка виїжджала на місце смерті [PERSON], з урахуванням результатів огляду місця події, трупа та проведеної на місці події перевірки, прийнято рішення щодо направлення трупа на судово-медичне дослідження. У постанові про направлення трупа [PERSON] на судово-медичне дослідження до Криворізького відділення Обласного Комунального закладу «Бюро судово-медичних експертиз» слідчий зазначила перелік питань судово-медичному експерту, а саме установлення причини смерті та інше. 06 лютого 2009 року, у приміщенні судово-медичного моргу Криворізького відділення Обласного Комунального закладу «Бюро судово-медичних експертиз», судово-медичний експерт [PERSON] провів судово-медичне дослідження трупа померлого [PERSON], про що складено акт судово-медичного дослідження №295. Згідно акту судово-медичного дослідження №295 від 06 лютого 2009 року його смерть наступила від хронічного пилового бронхіту, який протікав з явищами хронічної легеневої недостатності, і ускладнився бронхопневмонією. Посилається на ті обставини, що незважаючи на наявні документи, котрі на її думку підтверджували причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням, нею було отримала від відповідача довідку про висновок розширеної експертної комісії Комунального закладу «Дніпропетровський обласний центр медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоровя» від 21 листопада 2012 року про не встановлення причинного зв'язку смерті [PERSON] із професійним захворюванням. Вважає протиправним, та таким, що підлягає скасуванню висновок розширеної експертної комісії Комунального закладу «Дніпропетровський обласний центр медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоровя» від 21 листопада 2012 року про не встановлення причинного зв'язку смерті [PERSON] із професійним захворюванням, оскільки останній є таким, що не відповідає матеріалам судово-медичного дослідження, та прийняте без повного та всебічного вивчення медичної документації померлого. Позивач [PERSON] при розгляді справи присутньою не була, скористалася правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони представника. Присутній у судовому засіданні представник позивача [PERSON], - [PERSON] (довіреність від 26 вересня 2017 року, термін дії, до 26 вересня 2020 року (том №2, а.с.25), надав пояснення в обґрунтування уточнених позовних вимог, підтримав їх у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні представник відповідача КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР, - [PERSON] (довіреність №5/142 від 13 лютого 2018 року, термін дії, до 31 грудня 2018 року (том №2, а.с.76), також надала пояснення по суті справи, проти уточнених позовних вимог заперечувала в силу їх необґрунтованості. Вказувала на те, що рішення медико-соціальної експертної комісії КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР від 21 листопада 2012 року, прийнято відповідно до норм чинного законодавства, згідно «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, «Інструкції про встановлення причинного звязку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженою наказом МОЗ України від 15 листопада 2005 року №606, та зареєстрованою Мінюстом України 02 грудня 2005 року №1455/14795. Присутній у судовому засіданні представник третьої особи Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, - [PERSON] (довіреність №10 від 05 лютого 2018 року, термін дії, до 31 грудня 2018 року (том №2, а.с.77), також надала пояснення по суті справи, проти уточнених позовних вимог також заперечувала в силу їх необґрунтованості, з тих же підстав, що і представник відповідача. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. При цьому, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Враховуючи зазначене і положення ст.ст.19, 258-260, 274 ЦПК України, 14 лютого 2018 року судом постановлено ухвалу про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії, на котрій закінчився судовий розгляд за правилами ЦПК України, котрий втратив чинність. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що уточнений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Таким чином, позивач належними і допустимими доказами повинна була довести законні підстави визнання нечинним та скасування рішення медико-соціальної експертної комісії КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР від 21 листопада 2012 року. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено наступне. Згідно акту розслідування професійного захворювання від 09 квітня 2001 року, проведено розслідування професійного захворювання [PERSON]: пиловий бронхіт І-го ст., емфізема легенів І-го ст., ДН (дихальна недостатність) першого-другого ступеню. Причиною професійного захворювання згідно акту розслідування є тривалий час роботи у шкідливих умовах (том №1, а.с.24-26). З витребуваної судом медичної документації встановлено, що [PERSON] перебував на «Д» обліку з приводу хронічного бронхіту з 1998 року. Вперше профзахворювання встановлено ЛЕК інституту ПМ 27 березня 2011 року, діагноз: пиловий бронхіт І-го ст. ДН І-ІІ ст., захворювання професійне. Супутній діагноз: ІХС стенокардія напруження 2ф.кл., СН І-го ст. (том №1, а.с.33-34). Вперше по вказаному діагнозу [PERSON] оглядався профпатологічною МСЕК 11 червня 2001 року, встановлено 20% втрати професійної працездатності. 2001-2003 роки, - 20% втрати професійної працездатності (том №1, а.с.28). 22 липня 2004 року [PERSON] було встановлено безстроково 20% втрати професійної працездатності по діагнозу пиловий бронхіт І-го ст. з бронхообструктивним синдромом. емфізема легень ІІ-го ст., ЛН ІІ-го ст. Захворювання професійне (том №1, а.с.27). З 2004 року по 2006 рік [PERSON] неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно з приводу загострення хронічного пилового бронхіту (том №1, а.с.39-51). З 2006 року по 2009 рік [PERSON] стаціонарно не оглядався та не лікувався. 05 лютого 2009 року [PERSON] у віці 56 років помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.29). Згідно акту судово-медичного дослідження №295 від 06 лютого 2009 року, експерт прийшов до висновку, що смерть [PERSON] настала від хронічного пилового бронхіту, який протікав з явищами хронічної обструктивної легеневої недостатності, і ускладнився бронхопневмонією. Виявлено легенево-сердечну недостатність, алкогольний гепатит (том №1, а.с.30-32). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2009 року (справа №2-2838), було задоволено позовні вимоги [PERSON] до Виконкому Дзержинської районної у місті [PERSON] ради про встановлення факту сумісного проживання. Встановлено факт сумісного проживання однією сімєю, як чоловіка та жінки, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], померлого 05 лютого 2009 року. Рішення не оскаржувало ся та набрало законної сили 18 жовтня 2009 року (том №1, а.с.22-23). Актом №55 від 21 грудня 2012 року медико-соціальної експертної комісії КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР не встановлено причинного зв'язку смерті [PERSON] із професійним захворюванням (том №2, а.с.57-64), про що позивачеві видано було відповідну довідку серії ДНА-03 №000806 про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом (том №1, а.с.38). Ухвалою суду від 09 січня 2015 року у справі призначено комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення котрої поставлено питання щодо того, чи можливо виключити з причини смерті [PERSON] професійне захворювання, - хронічний пиловий бронхіт, яке виникло внаслідок його професійної діяльності та зумовлене виключно або переважно тривалим впливом шкідливих факторів (том №1, а.с.176). Висновком експерта (експертиза за матеріалами справи) №23, встановлено, що згідно аналізу наданої медичної та судово-медичної документації, даних додаткового судово-гістологічного дослідження трупного матеріалу [PERSON], комісія експертів прийшла висновку, що причиною смерті є хронічний пиловий бронхіт, який ускладнився зливною серозно-гнійною бронхопневмонією й призвело до виникнення легеневої недостатності (том №1, а.с.179-184). Відповідно до Наказу МОЗ України №606 «Про затвердження інструкції про встановлення причинного звязку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», саме на МСЕК покладаються функції щодо встановлення причинного звязку смерті з професійним захворюванням, а отже висновок судово-медичного дослідження не може бути ні достатнім, ні остаточним для встановлення такого звязку. Згідно п.п.2.4 розділу 2 «Інструкції про встановлення причинного звязку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженою наказом МОЗ України від 15 листопада 2005 року №606, та зареєстрованою Мінюстом України 02 грудня 2005 року №1455/14795, розгляд питання про встановлення причинного звязку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом проводиться на підставі таких документів: - направлення роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання (отруєння), або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України або лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу, суду чи прокуратури; - свідоцтва про смерть або його копії; - посмертного епікризу; - оригіналу медичної карти; - копії протоколу патолого-анатомічного розтину з гістологічним дослідженням, чи акту судово-медичного та судового гістологічного дослідження (якщо вони були проведені); - акта про нещасний випадок на виробництві, якщо був нещасний випадок; - медико-експертної справи померлого. Згідно п.п.2.7 розділу 2 Інструкції, у разі потреби ЛПЗ зобовязаний надавати за запитом МСЕК додаткову медичну документацію (медичні карти стаціонарного хворого, рентгенологічні знімки, електрокардіограми та ін.), гістологічні препарати, необхідні для розгляду причинного звязку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом. Відповідно п.п.1.2 розділу 1 (критерії встановлення причинного звязку смерті з професійними захворюваннями легень) Критеріїв визначення причинного звязку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, котрі містяться в «Інструкції про встановлення причинного звязку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженою наказом МОЗ України від 15 листопада 2005 року №606, та зареєстрованою Мінюстом України 02 грудня 2005 року №1455/14795, підставою для встановлення причинного звязку смерті з професійними захворюваннями легень є стійкі, значно виражені морфо-функціональні порушення в організмі, зумовлені основним професійним захворюванням з урахуванням часу, коли були виявлені: його ускладнення, що підтверджені при житті. Згідно п.п.1.4 розділу 1 критеріїв, при хронічному пиловому бронхіті враховуються хвороби, які можуть ускладнювати перебіг даного професійного захворювання, в тому числі пневмонія. При цих захворюваннях беруться до уваги ускладнення, що можуть призвести до смерті: - прогресування хронічної легеневої недостатності; - декомпенсація хронічного легеневого серця; - астматичний статус. При приєднанні нових захворювань системи дихання або ускладнень при наявності професійної патології органів дихання необхідне документальне підтвердження про діагностику та лікування цих станів в лікувально-профілактичних закладах. Таким чином, враховуючи те, що матеріалами справи та медичної документації судом встановлено, що з 2006 року по 2009 рік [PERSON] стаціонарно не оглядався та не лікувався з приводу встановленого йому професійного захворювання, наявність супутніх хвороб, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки рішення медико-соціальної експертної комісії КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР від 21 листопада 2012 року, прийнято відповідно до норм чинного законодавства, згідно «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, «Інструкції про встановлення причинного звязку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженою наказом МОЗ України від 15 листопада 2005 року №606, та зареєстрованою Мінюстом України 02 грудня 2005 року №1455/14795. Щодо посилань позивача та її представника на неврахування висновку судово-медичної експертизи, суд вважає наголосити, що як було вказано вище, причинний звязок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя має бути встановлений медико-соціальною експертною комісією, а не судово-медичною експертизою. Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року (справа №215/6248/13-ц, провадження №6-30957св15). Судові витрати суд вважає за необхідне віднести на рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed