Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

12.06.2018 року заявник звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON], [INFO], яким протягом 6 місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці реєстрації проживання та перебування [PERSON], [INFO] та неповнолітніх дітей: [PERSON]-Б.А., [INFO], [PERSON]-Т.А., [INFO] за адресою: Харківська область, м. Харків, пров. Електроінструментальний, буд. 3, кв. 3,4; заборонити наближення на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, а саме: місця реєстрації та проживання за адресою: [INFO], кв. 3,4; навчання дітей початкова школа №170, дитячий садок №140 за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 7-А; місця лікування дітей КЗОЗ «ХМДП №23» за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 133; та обмежити спілкування з постраждалими дітьми [PERSON]-Б.А., [INFO], [PERSON]-Т.А., [INFO] В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу у заявника та заінтересованої особи є двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу заявник разом з неповнолітніми дітьми мешкають у власній квартирі за адресою: м. Харків, пров. Електроінструментальний, буд. 3, кв. 3,4, а заінтересована особа [PERSON] мешкає окремо за іншою адресою. Протягом останніх 5 років після розірвання шлюбу, [PERSON] створює для заявника та їх дітей нестерпимі та небезпечні умови для проживання, оскільки зявляється за місцем її проживання з дітьми та постійно створює конфліктні ситуації, під час яких нецензурно лається на заявника в присутності дітей, висловлює словесні образи, погрожує фізичною розправою, поводиться агресивно. У грудні 2016 року [PERSON] вже притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України вироком Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2016 року, який був залишений без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.05.2017 року. Згідно даного вироку [PERSON] спричинив легкі тілесні ушкодження трьом особам, в тому числі і заявнику в присутності дітей, та коли на руках була дитина, від чого заявник разом з дитиною впали, що є також вчиненням психологічного насильства і до дітей і до заявника, так як вони були свідками насильства. Останнім часом [PERSON] дуже часто приходить до місця проживання заявника, місця навчання дітей, інших міст відвідування, де поводить себе дуже агресивно, вчиняє сварки у присутності дітей, залякує, здійснює словесні погрози, принижує, переслідує, що призводить до емоційної невпевненості, нездатності захистити себе та дітей, та його дії наносять шкоду психічному здоровю заявника та її дітей. Також 18.04.2018 року заявником була подана заява щодо вчинення насильства у відношенні заявника та її дітей до Київського ВП ГУНП в Харківській області. Зі слів директора школи, класного керівника та психолога під час відвідування [PERSON] дітей вони знаходяться в стані серйозного стресу, з якого виходять потім дуже важко та тяжко. Аєлет як мавпа заскочує на психолога, а Рафаель ховається під парти, та виходити до батька вони відмовляються. Відповідно до висновку незалежного психолога від 20.11.2017 року індивідуально-психологічні особливості та виховні позиції матері [PERSON] позитивно відбилися на всебічному, збалансованому розвитку, емоційному стані, психічному розвитку та відчутті благополуччя дітей. В той же час батько дітей [PERSON] викликає у дітей почуття ворожості, небезпеки та незахищеності з його боку в сімейній ситуації, що негативно впливає на їх внутрішню комфортну рівновагу, що призводить до порушення у них відчуття благополуччя, до дискомфорту, переживання небезпеки, тривоги та занеспокоєння. Також [PERSON] не дозволяє вивезення дітей до держави Ізраїль, громадянами якої вони є, для лікування, що є проявами насильства, так як вчиняється шкода їх психічному здоровю. Таким чином, на думку заявника, дії [PERSON] носять домашнє фізичне та психологічне насильство, які спричиняють психологічної шкоди заявнику та їхнім дітям. Зацікавленою особою [PERSON] було подано відзив на вказану заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні вказаної заяви, посилаючись на те, що кримінальне провадження відносно нього перебуває на разі у Верховному суді, та вирок оскаржується в касаційному порядку, також заявник вже зверталась з даною заявою, але вона була залишена без розгляду. Крім того, в провадженні суду перебуває цивільна справа щодо усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, саме це і стало причиною всіх конфліктів та суперечок. Діти школу не відвідують без поважних причин, та заявник не звертає увагу на здоровя дітей, тому було здійснено виклик швидкої допомоги, але заявник та її матір не дозволили оглянути дітей. Саме діями заявниці створюються конфліктні ситуації, вона переховує дітей, не водить до школи, та вони не мають дитинства, та заявник разом з дітьми має намір виїхати до Ізраїлю, щоб в подальшому він не мав змогу бачити своїх дітей, та цікавитись їхнім здоровям, успіхами у навчанні та життям. Заявник та її представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] разом зі своїм представником [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти даної заяви в повному обсязі, та просили відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що заявник перешкоджає у вихованні та спілкуванні з дітьми, негативно на них впливає, та на разі існує кримінальне провадження відносно заявника, де потерпілим є [PERSON] 12.06.2018 року заявник звернулась до суду з вказаною заявою, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддею визначено [PERSON], яка заявила собі самовідвід, та справу було передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 14.06.2018 року ухвалою судді було відкрито окреме провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 25.06.2018 року в задоволенні клопотання представника зацікавленої особи [PERSON] [PERSON] про залишення заяви без розгляду було відмовлено. Так, в судовому засіданні було встановлено, що заявник з заінтересованою особою перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано. Від шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають разом із заявником за адресою: [ADDRESS]. Між сторонами виникли неприязні стосунки, які призводять до постійних конфліктів. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 06.12.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання на підставі ст. 70 КК України у вигляді 240 годин громадських робіт. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.05.2017 року вказаний вирок залишений без змін. Заявник, та її батьки у вказаному провадженні є потерпілими особами. До суду надано висновок незалежного психолога від 20.11.2017 року, відповідно до якого індивідуально-психологічні особливості та виховні позиції матері [PERSON] позитивно відбилися на всебічному, збалансованому розвитку, емоційному стані, психічному розвитку та відчутті благополуччя дітей. В той же час батько дітей [PERSON] викликає у дітей почуття ворожості, небезпеки та незахищеності з його боку в сімейній ситуації, що негативно впливає на їх внутрішню комфортну рівновагу, що призводить до порушення у них відчуття благополуччя, до дискомфорту, переживання небезпеки, тривоги та занеспокоєння. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09.11.2015 року, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.06.2016 року, в задоволенні позову ГТУЮ у Харківській області і інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконним утримання дітей на території України, та про зобовязання їх передати батькові було відмовлено. Заявник постійно звертається до Київського ВП ГУНП в Харківській області з заявами на дії свого колишнього чоловіка [PERSON] Також до суду надано колективну заяву за підписом мешканців за адресою мешкання заявника, відповідно до якої [PERSON] зявляється до місця мешкання заявника, та здійснює напади на сімю [PERSON], погрожує фізичною розправою, та вважають що [PERSON] є соціально-небезпечним та схильним до насилля. Висновком УССД ДПСП ХМР від 11.12.2014 року №548 визначено за доцільне визначити місце проживання дітей разом з їх матірю. Діти [PERSON]-Б.А., [INFO], [PERSON]-Т.А., [INFO] навчаються в 1-му класі ХСШ І-ІІІ ступенів №170 ХМР Харківської області. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.12.2017 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав було відмовлено. На разі, між сторонами існує спір щодо усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них, провадження за даною справою відкрито ухвалою судді від 07.03.2018 року, рішення по справі не прийнято. Також, 20.06.2018 року до ЄРДР було внесено кримінальне провадження відносно [PERSON] з попередньою кваліфікацією за ст. 125 ч.1 КК України за фактом заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] і 2 працівникам Центру сімї та молоді. Також до суду заінтересованою особою надані документи, які підтверджують дійсно, що між сторонами існує спір щодо участі, вихованні та спілкуванні з дітьми. Також заяви [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства з боку заявника розглядаються Комітетом у справах сімї, молоді та спорту по Київському району ДССМС ХМР, в межах яких кандидатом психологічних наук ХНУВС [PERSON] було складено висновок за результатами опитування, відповідно до якого зустрічі [PERSON] з його дітьми мають ознаки психологічного насильства до дітей (діти цих зустрічей не бажають, ставлення до батька негативне), та поведінка [PERSON] щодо його неповнолітніх дітей має ознаки психологічного насильства, а з боку [PERSON] не виявлено ознак будь-якого насильства стосовно своїх дітей, та отримані факти є достатнім приводом для звернення до начальника Київського ВП ГУНП в Харківській області з метою прийняття рішення щодо викладеного про порушення норм ст. 1 п. 14 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Підстав вважати вказаний висновок не належним доказом у суду не має. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За приписами п.2, ч.1ст.1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (постраждала дитина) - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Як налогошує п.3, 6, 7, 8 ч.1,ст.1 цього Законудомашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено\~ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. 19 Конвенції Про права дитини визначено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв'язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Частиною 2 ст.\~3\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4\~ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»\~визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України\~передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником та заінтересованою особою докази окремо і в їх сукупності, з огляду на встановлені судом обставини, суд, насамперед враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, та її малолітніх дітей, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов'язків, зокрема, встановлених п.п. 1, 4, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а в іншій частині заяви суд вважає за необхідне відмовити, [PERSON] має рівні права щодо виховання своїх дітей, та має право знати про стан їх здоровя, навчання тощо, та обмежити його спілкуванню з дітьми може призвести до порушення його прав, оскільки в провадженні суду перебуває цивільна справа щодо усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, та вказаний обмежувальний припис може суперечити рішенню суду за вказаною справою. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.\~350-6\~ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial