overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

11 січня 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 7 жовтня 2006 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 94, від якого дітей не мають. Спільне життя сторін не склалось, шлюбні відносини між ними фактично припинені, вони не змогли створити міцної сім»ї, втратили почуття один до одного, мають різні бюджети, спільне господарство не ведуть. Примирення неможливе, майнового спору не мають, відповідач категорично проти розлучення, тому просить шлюб між сторонами розірвати, в разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. В судове засідання сторони повторно не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, позивач направив суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю, відповідач про причини неявки суду не повідомила, своїх заперечень на позов не надала. Відповідач відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України є такою, якій судовий виклик вручено належним чином. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 7 жовтня 2006 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 94 (а.с.5 - свідоцтво про укладення шлюбу), від якого дітей не мають. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Відповідач не надала своїх заперечень на позов. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

11 січня 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 29 липня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис №356 - розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не з'явилась, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29 липня 1995 року. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

11 січня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем з 09.08.1997 року по 19.02.2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя сторони мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що на даний час [PERSON] навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Чернігівський центр професійно-технічної освіти» по професії «Кухар. Кондитер» денної форми навчання та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Вказує, що у звязку з навчанням донька потребує матеріальної допомоги. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на час навчання доньки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до закінчення донькою навчання або досягнення нею двадцяти трьох річного віку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що не заперечує проти надання допомоги донці під час її навчання, проте він не працює і отримує невелику пенсію за вислугу років. Також зазначив, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи: копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 3), копію свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 4), довідку про склад сімї (а.с. 5), довідку від 06 січня 2016 року, видану ДПТНЗ «Чернігівський центр професійно-технічної освіти», з якої вбачається, що [PERSON] є ученицею Чернігівського центру професійно-технічної освіти ІІІ атестаційного рівня з 01 вересня 2015 року по професії «Кухар. Кондитер», форма навчання денна. На державному утриманні не перебуває, отримує стипендію згідно чинного законодавства України. Дата закінчення навчального закладу на ІІ ступені навчання 06.01.2017 (а.с. 10), копії свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 21, 22), суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При визначені розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище та інші зобовязання сторін по справі, в тому числі наявність на утриманні у відповідача двох неповнолітніх дітей, та вважає, що аліменти слід стягнути в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до закінчення [PERSON] навчання. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

11 січня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 1995 року, актовий запис № 199, від якого неповнолітніх дітей не мають. Сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 16). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце його проведення (а.с. 21).За таких обставин з письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З*ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 04 лютого 1995 року зареєстрували шлюб (а.с. 3), від якого неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя та постійно виникаючими сварками у зв'язку з різними характерами. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

11 січня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 25 вересня 2010 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка надала заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечувала. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 25 вересня 2010 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 564. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено із [PERSON] на [PERSON]. За час шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

11 січня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вони 21 квітня 2007 року зареєстрували шлюб у відділі РАЦС по м.Костянтинівка Донецької області, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, тому позивач просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову і до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.25), позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст.ст.74, 76 ЦПК України. З'ясувавши позицію позивача, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що в судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони 21 квітня 2007 року зареєстрували шлюб у відділі РАЦС по м.Костянтинівка Донецької області, актовий запис № 89, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом РАЦС по м.Костянтинівці Донецькій області (а.с.8). Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачені ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності із ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. У відповідності із ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

11 січня 2016 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. В заяві зазначила, що з 07 червня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання дітей не мають. Подружнє життя не склалося, в зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, що призводило до частих сварок та суперечок. Вважає, що сім'я розпалася остаточно, збереження сім'ї неможливе, а тому просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач за належного повідомлення за місцем реєстрації та фактичним місцем проживання у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому, суд на підставі ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши докази, суд встановив наступне. Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу припинення шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2013 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб за [NUMBER], виданим 07.06.2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції (актовий запис №171). Від подружнього життя сторони дітей не мають. Спільне життя в сторін не склалося, з червня 2015 року шлюбні відносини між ними припинені. Відповідач не погоджується на розірвання шлюбу через органи РАЦС. Обставин, які б свідчили про можливість примирення сторін у ході судового розгляду не встановлено. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, збереження даної сім'ї не відповідало б інтересам сторін, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення на підставі ст.112 СК України. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України суд стягує з відповідача половину від сплаченого позивачкою судового збору на її користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

11 січня 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що їх малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але відповідач, який є його батьком, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча працездатний і зобов'язаний це робити, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частині всіх його заробітків щомісячно. В судове засідання сторони не з'явилися, від позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі та задовольнити позов. Відповідач також в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи судом повідомлений належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони з 25 вересня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого в них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком малолітньої дитини, що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 4). Однак участі в його утриманні як батько не приймає, хоча згідно зі ст.180 СК України зобов'язаний це робити до досягнення дитиною повноліття. Частина 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обов'язок батька утримувати своїх дітей до їх повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, матеріальне становище дитини, стан її здоров'я, та стан здоров'я і матеріальне положення платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів своїх заробітків (доходів) щомісячно, але розмір щомісячних аліментів не повинен бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне викання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551 гривен 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

11 січня 2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 15.11.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 13\~616 грн. 61 коп. та судові витрати. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, попередньо надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. За таких обставин суд, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.11.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 30.11.215 року утворилася заборгованість в розмірі 13 616 грн. 61 коп., яка складається з: -1\~594,61 грн. заборгованість за кредитом; -8\~247,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2\~650,00 грн. - заборгованість по комісії та пені; -500,00 грн. штраф (фіксована частина); -624,60 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

11 січня 2016 року померла мати позивачів - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно: квартиру № 1, що знаходиться в смт. Любашівка Одеської області по вул. Спортивна,1. Посилаючись на те, що вони являються спадкоємцями 1 черги за законом, але не можуть оформити спадщину нотаріально і їм було відмовлено нотаріусом в письмовій формі із за розбіжностей в написанні адреси в правовстановлюючих документах на будинок і рекомендовано звернутись до суду, позивачі звернулись до суду з наведеним позовом. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність та, що проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 19-20). Позовні вимоги підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.11), договором купівлі продажу, технічним паспортом з висновком про технічний стан будинку (а.с.6), повідомленням нотаріальної контори (а.с. 10), довідкою Любашівської селищної ради, згідно яких спадкове майно, на яке відкрилася спадщина фактично є квартира №1 в житловому будинку №1, про що зазначено в довідці №101 від 30 вересня 2009 року, довідці-характеристиці № 38 від 03.03.2017 року, про те, що померла [PERSON] являлась власницею указаної квартири. Відповідно до довідки-характеристики № 38 від 03.03.2017 року вартість квартири з господарськими будівлями складає 238 731,00 грн.. Згідно актових записів про шлюб позивачки та свідоцтв про народження обох позивачів (а.с. 7 -8), видно, що позивачі дійсно являються спадкоємцями за законом. На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню повністю згідно ст.ст. 392, 1258 та 1261 ЦК України.

Outcome: approved