Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

11.09.2015 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу з врахуванням індексу інфляції, 3 % річних та штрафних санкцій та судовий збір в розмірі 926,54 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у серпні 2014 року [PERSON], громадянин України, паспорт: [NUMBER], виданий Пустомитівським РС ГУДМС України у Львівській області 17 грудня 2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], адреса: [ADDRESS]., (надалі - «Відповідач») під розписку позичив у [PERSON], громадянина України, паспорт: [NUMBER] виданий Залізничним РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 28 жовтня 2005 р., адреса: [ADDRESS],, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (надалі - «Позивач») гроші у розмірі 35 000,00 грн. (тридцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) строком до лютого 2015 р. Сума основного боргу Відповідача перед Позивачем станом на 27 серпня 2015 р. становить 28 000,00 грн. (двадцять вісім тисяч гривень 00 копійок). Позивач 28.10.2015р. подав заяву про уточнення позовних вимог, вказав що 22. 09. 2015 р. було здійснено часткове погашення основного боргу в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок). Проте, значна частина боргу відповідача перед позивачем залишилась несплаченою, та станом на 28. 10. 2015 р. становить 18 000,00 грн. (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок). Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 41 777,79 грн. та судовий збір в розмірі 2544, 00 грн. Позивач [PERSON]., в судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з'ясувавши думку учасників процесу, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення заочного судового розгляду справи, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Так, судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] 35000,00 (тридцять п'ять тисяч) грн. в серпні 2014 року, та зобов'язався повернути позику до лютого 2015 року, що стверджується текстом розписки, яка складається з рукописного тексту, копія якої міститься в матеріалах справи. Із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За вказаних вище обставин, суд вважає, що факт отримання відповідачем, [PERSON] від позивача коштів в розмірі 35 000,00 грн. (тридцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) доведений повністю. З розписки від 23. 07. 2015 р. відповідач погодився сплатити всю суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, розрахованих згідно чинного законодавства станом на день розгляду справи в суді, а також 10% штрафних санкцій від суми боргу починаючи з серпня 2014 р. за кожен місяць прострочення, що становить 39 900,00 (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот гривень 00 копійок). 22.09.2015 р. було здійснено часткове погашення основного боргу в розмірі 10 000,00 три. (десять тисяч гривень 00 копійок). Судом встановлено, що відповідач не повернув позичених коштів, а саме в розмірі 18 000,00 грн. (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок). станом на 11 березня 2016 року та на момент винесення рішення по справі позивачеві позику не повернув, тобто, зобов'язання взяте на себе належним чином не виконав. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що між сторонами дійсно був укладений договір позики, а [PERSON] не повернув [PERSON] позику, в розмірі 18 000,00 грн. (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок) доведена повністю, а тому підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Відповідно до ч. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги те, що зобов'язання має виконуватися належним чином, а у випадку неналежного виконання чи невиконання зобов'язання боржник має понести відповідальність перед кредитором, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, [PERSON] заборгованість за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 41 777,79 грн. (сорок одна тисяча сімсот сімдесят сім гривень 79 копійок), три відсотки річних від вищевказаної суми в розмірі 975,77 грн. (дев'ятсот сімдесят п'ять гривень 77 копійок), 10% штрафних санкцій від суми боргу починаючи з серпня 2014 р. за кожен місяць прострочення в розмірі 39 900,00 (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот гривень 00 копійок), а всього: 82 653,56 грн. (вісімдесят дві тисячі шістсот п'ятдесят три гривні 56 копійок). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 82 653, 56 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Тому, суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вищенаведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 926,54 грн.

Outcome: approved