Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

12.08.2019 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг Немишлянського району м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Харківська міська рада про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач по справі її колишній чоловік, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26 січня 2001 року. На момент реєстрації шлюбу вона була власником квартири [ADDRESS] . 03 серпня 2005 року [PERSON] згідно договору міни обміняла належну їй квартиру [ADDRESS] без грошових доплат, що підтверджується договором міни, який посвідчений приватним нотаріусом Полехіною А.М. Після оформлення договору в квартирі був зареєстрований 05.08.2005 року її чоловік, відповідач по справі та вони втрьох разом з донькою [PERSON] , [INFO] стали проживати в зазначеній квартирі. Також, позивач вказала, що в спірній квартирі вона не зареєстрована, а зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Оскільки спільне життя з відповідачем не склалось, влітку 2013 року відповідач пішов із сім' ї, пояснивши, що де-який час проживатиме у друзів-земляків і повернеться на батьківщину в Пакистан. Відповідач забрав всі свої особисті речі і до квартири з цього часу більше не повертався. Ніяких перепонів проживати за місцем реєстрації відповідачу позивач не чинила, це був його особистий вибір. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначила, що на теперішній час вона з донькою продовжують проживати в кв. [ADDRESS] та всі витрати за квартиру, які нараховуються на відповідача, сплачую позивач та самостійно утримує неповнолітню доньку. Реєстрація відповідача в належній їй на праві власності квартирі чинить перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні власністю. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала відповідні пояснення, згідно яким вказала, що інколи, дуже рідко, вони з відповідачем спілкувалися по Інтернету. Під час розмови[PERSON] г оворив, що повертатись до України він не має наміру та бажання, тому 18.07.2017 року надав на її ім`я доручення посвідчене аташе з консульських питань Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан про зняття його з реєстрації місця проживання з адреси: [ADDRESS] . Однак, коли 28.07.2017 року звернулась з цим питанням до Територіального підрозділу Центру надання адміністративних послуг Немишлянського району м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради надавши вказане доручення, їй було відмовлено в усній формі і роз`яснено, що для вирішення цього питання вона повинна звернутись до суду. Також зазначили, в зв`язку з неявкою в судове засідання Відповідача, від якого не надійшло заяви про причини неявки та заперечень на позов, на підставі ст. 280 ЦПК України, просили розглядати справу у заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача. Причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.Також, про час та місце судового засідання він був повідомлений у відповідність до ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа- територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг Немишлянського району м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу зазначену в позовні заяві. Надали суду письмові пояснення, згідно яким на виконання вимог законодавства України Харківською міською радою було створено Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, який є самостійним виконавчим органом міської ради, основними завданнями якого, відповідно до розділу 3 Положення про Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 № 7/15 (в редакції рішення 29 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.08.2019р. № 1689/19) є, зокрема, реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб; формування та ведення Реєстру територіальної громади міста Харкова. Таким чином, органом, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання осіб на території міста Харкова з 04.04.2016 року є виконавчий орган Харківської міської ради - Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, а не Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг Немишлянського району м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Враховуючи викладене, вважаємо за доцільне залучення у справі № 645/5066/19 в якості третьої особи Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради. Відповідно до ст. 7 Закону, яка кореспондується з п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад цивільного судочинства. Так, згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У зв`язку з цим, рішення суду, яке набрало законної сили, та подане до Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради як підстава проведення реєстраційної дії, є обов`язковим до виконання, та не потребує додаткового зобов`язання в резолютивній частині рішення щодо відповідного суб`єкта реєстраційних дій. Третя особа - Харківська міська рада, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу зазначену в позовні заяві. Причини неявки суду не повідомили, заперечень та пояснень на позов не надали. Крім того, в судовому засіданні була допитана свідок. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] багато років, знайома з нею приблизно 20 років. В спірній квартирі позивачка мешкає з донькою, чоловіка вона ніколи не бачила, проти що вони були одружені, їй відомо. На теперішній час відповідач в квартирі не проживає, його ніколи не бачила. Квартира трикімнатна, в гостях була неодноразово. Суд, заслухавши думку позивачів, допитавши свідка, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 17 червня 2005 року - 26 січня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управляння юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис №73. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серія [NUMBER] від 24.06.2015 року, актовий запис № 545). Відповідно до договору міни від 03.08.2005 року р. № 4251 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М. [PERSON] [PERSON] провели обмін належного їм на праві власності житла, а саме у власність [PERSON] поступає квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , а у власність [PERSON] поступає квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Вказана дія була зареєстрована в реєстрі правочинів, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 03.08.2005 року № 1308577 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ХМБТІ» від 05.08.2005 р. № 7975051. Таким чином, суд вбачає, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Як вбачається з копії паспорту [PERSON] , [INFO] , виданого Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, останній зареєстрований в [ADDRESS] . Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.10.2018 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 26 січня 2001 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №73 розірвано. Згідно довідки, виданої дільницею № 53 Немишлянського району від 30.07.2019 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Судом вивчався оригінал доручення від 18.07.2017 року, яке видане [PERSON] на ім*я [PERSON] , посвідченого 18.07.2017 року аташе з консульських питань Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан [PERSON] . Згідно вказаного доручення [PERSON] уповноважив [PERSON] зняття його з реєстрації місця проживання з адреси: [ADDRESS] . Позивачка 28.07.2017 р. звернулася на підставі наданої їй довіреності до Територіального підрозділу Центру надання адміністративних послуг Немишлянського району м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради з вимогою про зняття [PERSON] , [INFO] з реєстрації, однак їй було відмовлено в усній формі і роз`яснено, що для вирішення цього питання треба звернутися до суду. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, реєстрація відповідача порушує її права, створює для неї матеріальні складнощі, бо вона змушена переплачувати вартість комунальних послуг, факт реєстрації відповідача у квартирі позбавляє її можливості розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації. Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується поясненнями свідка, яка зазначила, що відповідача вона не бачила та він не мешкає за адресою реєстрації. Також підтверджується наданими позивачем копіями квитанцій за сплату комунальних послуг, з яких вбачається, що рахунок оформлено на власника квартири [PERSON] , якій й сплачує за надані комунальні послуги (квитанції від 18.08.2014 р., 16.01.2015 р., 17.03.2018 р., 27.06.2019 р.) З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved