Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

11 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON], підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у заяві та зазначила, що з 25 вересня 2013 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання подружніх взаємовідносин і поведінки у сім'ї, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки. З січня 2014 року вони припинили з відповідачем шлюбні стосунки, з цього ж часу вони проживають за різними адресами, не ведуть сумісне господарство і мають окремий бюджет. За наведених обставин вважає, що збереження шлюбу з [PERSON] суперечить її інтересам, тому примирення між ними неможливе. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Понесені нею судові витрати віднести на її рахунок. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав, зазначивши, що з січня 2014 року вони з дружиною припинили шлюбні відносини, між собою майже не спілкуються, мають окремий бюджет і не ведуть сумісне господарство. Вважає, що їх сім*ю зберегти не можливо. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 вересня 2013 року у виконавчому комітеті Криничанської селищної ради Совєтського району м. Макіївки Донецької області, актовий запис за № 44. Подружжя неповнолітніх дітей не має. Даний шлюб для обох сторін перший. Наведені факти та обставини визнані сторонами під час розгляду справи, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з січня 2014 року припинили шлюбні відносини і з цього часу не ведуть сумісне господарство та мають окремий бюджет. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги ступінь відповідальності кожного з подружжя у розпаді сім*ї, враховує їх матеріальне і сімейне становище та відповідно до ст. 88 ЦПК України, за бажанням позивачки судові витрати, понесені при зверненні до суду віднести на її рахунок. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved