Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

11.06.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та відповідачам, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.08.2005р., виданим Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради. Право власності зареєстровано згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.09.2005 року, (номер витягу 8424433, реєстраційний номер об'єкта 12153487). Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 23.05.2018р. №1880, виданої ЛКП «Варшавське-407» в даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На даний момент в квартирі проживає лише позивач. Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] є дітьми дружина позивача - [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.01.2018р. [NUMBER], а відповідач [PERSON], відповідно внуком. Спільних дітей у позивача з дружиною не було. [PERSON] у 1988р. вийшла заміж за військового. В 1990 році у них народився син - [PERSON] Фактично після народження сина, сім'я виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де проживають і досі. В період із 1990 року і до сьогоднішнього дня, відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] приїжджали до Львова лише одного разу. Вони не знайшли можливості приїхати навіть на похорон своєї мами, бабці. Відповідач [PERSON] за вчинення кримінальних правопорушень неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. З 2012 року і до сьогоднішнього дня жодного разу до квартири, в якій зареєстрований не приходив. На похороні своєї мами теж був відсутній. Відповідачі жодним чином не цікавляться станом квартири, в якій зареєстровані, не здійснюють оплату за комунальні послуги, не приймають участі в спільному побуті, не отримують поштову кореспонденцію та й взагалі їхніх особистих речей в квартирі немає. Про фактичне не проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] підтверджують і численні акти, складені комісією та затверджені директором ЛКП «Варшавське-407», зокрема: - акт від 05.03.2018р. № 33; - акт від 16.04.2018р. № 53; - акт від 10.05.2018р. № 62. Крім цього, про не проживання відповідачів за місцем реєстрації та про часові рамки такого зможуть підтвердити свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами та проживають в будинку [ADDRESS]. Крім того. позивач звертає увагу на те, що жодних перешкод відповідачам в користуванні квартирою не чинилося. Вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються тривалий час, після зміни місця проживання у відповідачів немає ключів від квартири. Також між позивачем та відповідачами немає жодних домовленостей про збереження за ними житлової площі. Також, реєстрація місця проживання відповідачів створює зайві проблеми позивачу в оформленні субсидій, призначення якої позивача позбавлено в травні 2018р. через необхідність додатково подавати та враховувати доходи відповідачів та зазначати їх дані при оформленні субсидії, якими він не володіє, а також складення актів про їх фактичне не проживання за адресою реєстрації. Враховуючи вищевикладене, вимушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання, яке призначено на 20 вересня 2018 року не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 03 серпня 2005 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам сімї; [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Квартира приватизована згідно з законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.8). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.09.2005 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 03 серпня 2005 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). З свідоцтва про смерть [NUMBER] від 10.01.2018 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки, виданої 23.05.2018 року ЛКП «Варшавське - 407», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO]. та відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] є дітьми дружини позивача - [PERSON], яка померла [INFO], а відповідач [PERSON], відповідно внуком. Спільних дітей у позивача з дружиною [PERSON] не було. [PERSON] у 1988р. вийшла заміж за військового. В 1990 році у них народився син - [PERSON] Фактично після народження сина, сім'я виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де проживають і досі. В період із 1990 року і до сьогоднішнього дня, відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] приїжджали до Львова лише одного разу. Відповідач [PERSON] за вчинення кримінальних правопорушень неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. З 2012 року і до сьогоднішнього дня жодного разу до квартири, в якій зареєстрований не приходив. На похороні своєї мами теж був відсутній. Відповідачі жодним чином не цікавляться станом квартири, в якій зареєстровані, не здійснюють оплату за комунальні послуги, не приймають участі в спільному побуті, не отримують поштову кореспонденцію та їх особистих речей в квартирі немає. Факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі [ADDRESS] стверджується актами ЛКП «Варшавське - 407» від 05.03.2018 року за №33, від 16.04.2018 року за №53, від 10.05.2018 року за №62, згідно яких [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS], однак не проживають за вищевказаною адресою (а.с. 12-14). Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України особа, яка більше шести місяців не проживає без поважних причин за місцем свого проживання може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обставини не проживання відповідачів без поважних причин більше шести місяців за місцем реєстрації стверджуються поясненнями представника позивача та письмовими доказами по справі. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим і підлягає до задоволення, а саме слід визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідачів в користь позивача підлягає розмір судових витрат. У зв'язку з наведеним, з відповідачів підлягають стягненню в користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved