Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

11 серпня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» (далі позивач, ПрАТ «СК«УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення сплаченого страхового відшкодування у розмірі 7113,73 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 жовтня 2017 року сталася ДТП, за результатом якої відповідач, керуючи транспортним засобом, заподіяв шкоди іншому транспортному засобу CHEVROLET Lacetti, [NUMBER] . Позивач зазначає, що пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем, як страховиком, на підставі договору добровільного страхування, і за цим договором позивач виплатив потерпілій особі 14046,35 грн. На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована у СК «ПЗУ», яка сплатила на користь позивача страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту, в розмірі 6932,62 грн. Після чого позивач отримав залишок в розмірі: 14046,35-6932,62=7113,73. Даний залишок відшкодовується безпосередньо винуватцем ДТП, тобто відповідачем. Посилаючись на вищевикладене та приписи ст.1194 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 7113,73 грн., що становить різницю між вищенаведеними сумами. Представник позивача у судове засідання не прибув, однак подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідач у письмовому відзиві просила суд відмовити у задоволенні позову; подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , 04.10.2017 року, о 12 год. 45 хв., в м. Луцьку по вул.Задворецькій, 1А, керуючи автомобілем Mercedes-Benz С200, д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом, виїжджаючи зі сторони місця парковки, не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернулася за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем CHEVROLET Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , чим порушила вимоги пункту 10.9 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини\~встановлені постановою\~суду Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 31\~жовтня 2017\~року у\~справі № 161/15480/17, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а отже додатковому доказуванню не підлягають (а.с.15). З матеріалів справи слідує, що цивільно-правова відповідльність потерпілої сторони, станом на день ДТП була застрахована на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0301-00103/00019 у ПрАТ «СК«УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА». Страхова сума за даним договором становила 156\~400,00 грн (а.с.23). Відповідно до виконаного на замовлення позивача звіту із визначення матеріального збитку завданого транспортному засобу CHEVROLET Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , позивач добровільно виплатив потерпілій особі ТзОВ «Віта Авто» страхове відшкодування у розмірі 14046,35 грн. (а.с.24). Крім того, як слідує з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mercedes-Benz С200, д.н.з. [NUMBER] , на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ» відповідно до полісу від 19.08.2017 року АМ/1747141, з лімітом відповідальності 100\~000,00 грн. (а.с. 55). Позивач стверджує, що ПрАТ «СК «ПЗУ» відшкодувало йому суму страхового відшкодування у розмірі 6932,62 грн. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 68-74 постанови від 04 липня 2018 року №755/18006/15-ц зробила правовий висновок, вказавши, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У даному випадку судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця об`єкту підвищеної небезпеки, була застрахована в межах страхового ліміту 100 000,00 грн. за майнову шкоду. Отже, в даному випадку належним відповідачем за позовом про відшкодування матеріальної шкоди в межах страхового ліміту є саме ПрАТ «СК «ПЗУ», а не відповіда [PERSON] , яка у встановленому порядку застрахувала свою відповідальність на суму ліміту у 100\~000,00 грн. Фактично, як слідує з матеріалів справи, спір існує не між позивачем та відповідачем, а між позивачем та ПрАТ «СК «ПЗУ», оскільки позивач не погоджується із розміром страхового відшкодування, який був виплачений йому ПрАТ «СК «ПЗУ», і в такому випадку він повинен пред`являти своїх позовні вимоги саме до ПрАТ «СК «ПЗУ», а не до відповідача, оскільки загальна сума його претензій та виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування (7113,73 грн.) не виходить за межі застрахованого ліміту відповідальності відповідача (100\~000,00 грн.). Із наведених вище підстав суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позов заявлений не до належного відповідача.

Outcome: dismissed