Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

12.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить визнати незаконним наказ виконуючого обов'язки начальника Вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» Державного територіально-галузевого об єднання «Південно-Західна залізниця» Ясинецького Олександра Віталійовича про припинення трудового договору № 2474/ос від 27.09.2013 року, поновивши його (позивача) на роботі на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у Вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський» Державного територіально-галузевого об єднання «Південно-Західна залізниця» з 27.09.2013 року та притягнувши до відповідальності винних у його (позивача) незаконному звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 1998 року він (позивач) працював на Південно-Західній залізниці на різних посадах, а з 10.04.2013 року працював на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у Вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський». 27.09.2013 року, в п'ятницю, його (позивача) було викликано по телефону в кабінет до виконуючого обов'язки начальника Вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» Ясинецького О.В. після закінчення робочого дня та в усній формі повідомлено про звільнення з роботи без жодних пояснень про причини і без ознайомлення з наказом. З наказом № 2474/ос від 27.09.2013 року про звільнення він (позивач) ознайомився лише 25.11.2013 року, так як з 30.09.2013 року по 08.11.2013 року перебував на лікарняному. З даного наказу вбачається, що його (позивача) було звільнено на підставі ст.40 п.3 КЗпП України - за систематичне невиконання посадових обов'язків без поважних причин, відповідно до наказів № 607 від 26.09.2013 року та № 615 від 27.09.2013 року. Проте, ці твердження не відповідають дійсності, оскільки він (позивач) протягом всього часу роботи в ДТГО «Південно-Західна залізниця» відповідально ставився до займаних посад і сумлінно виконував покладені на нього обов'язки. Крім того, трудовий договір з ним був розірваний за згодою профспілкового органу, засідання якого проводилось у його (позивача) відсутність, що є порушенням вимог чинного законодавства. В зв'язку з чим він (позивач) також просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.09.2013 року по день поновлення та завдану моральну шкоду, розмір якої в грошовому еквіваленті становить 5000,0 гривень, допустивши негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили їх задовольнити, допустивши негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Представник відповідача Кацедан Л.В. під час судового розгляду проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні надавши письмові заперечення, в яких зазначає, що 27.09.2013 року під час оголошення позивачу наказу № 2474/ос він відмовився від ознайомлення і надання пояснень та отримання трудової книжки, відмовившись також від ознайомлення з наказом № 615 від 27.09.2013 року, в якому зазначені підстави для звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України, про що було складено акт. Більше того, на виконання вимог чинного законодавства позивачу за місцем його проживання було направлено рекомендованим листом лист-повідомлення № 2322 від 27.09.2013 року про звільнення, який він отримав 06.11.2013 року. Всі належні позивачу грошові суми не були виплачені йому в день звільнення тому, що наказ про звільнення було видано по закінченню робочого дня та операційного часу роботи банку. Також не відповідають дійсності твердження позивача про його відповідальне ставлення до займаних посад та сумлінне виконання покладених на нього обов'язків, оскільки в нього наявні дійсні догани, які не оскаржені. Роботодавцем було дотримано порядок погодження звільнення позивача з профспілковою організацією. Що стосується моральної шкоди, то її спричинення позивачем не доведено на підставі вищевикладеного. До того ж, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що є підставою для відмови в його задоволенні. Третя особа, виконуючий обов'язки начальника вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» Ясинецький Олександр Віталійович, до суду не з явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, свого представника не направив, причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи в свою відсутність та письмових пояснень не надав. Суд ухвалив слухати справу у відсутність третьої особи. Суд, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Встановлено, що позивач, [PERSON], працював у відповідача, Державного територіально-галузевого об єднання «Південно-Західна залізниця», з 1998 року на різних посадах, а з 10.04.2013 року на посаді старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у Вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський», згідно записів у трудовій книжці позивача від 05.04.1998 року (а.с.10-11). Наказом № 2474/ос від 27.09.2013 року його було звільнено з роботи з займаної посади з 27.09.2013 року за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, що вбачається з наказу (а.с.13). Як передбачено п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Частиною 2 ст.47 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. А згідно абзацу 5 п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Як пояснив позивач в судовому засіданні, 27.09.2013 року, в п'ятницю, його було викликано по телефону в кабінет до виконуючого обов'язки начальника Вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» Ясинецького О.В. після закінчення робочого дня та в усній формі повідомлено про звільнення з роботи без жодних пояснень про причини і без ознайомлення з наказом. Також позивачу не було видано копію наказу та трудову книжку. Даний факт був визнаний представником відповідача в наданих письмових запереченнях, з яких вбачається, що всі належні позивачу грошові суми не були виплачені останньому в день звільнення тому, що наказ про звільнення було видано по закінченню робочого дня та операційного часу роботи банку. Тому судом критично оцінюється акт від 27.09.2013 року (а.с.55) про відмову позивача від надання пояснень та ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 615 від 27.09.2013 року (а.с.30), оскільки повідомлення про наказ відбувалося після закінчення робочого часу. Крім того, відповідачем в порушення ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення не відібрано у позивача письмових пояснень. До того ж, позивача не було ознайомлено з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 607 від 26.09.2013 року (а.с.30), що вбачається з даного наказу, який став підставою для звільнення, чим порушено вимоги ч.4 ст.149 КЗпП України. Також критиці підлягає твердження представника відповідача про отримання позивачем за місцем його проживання рекомендованого листа-повідомлення № 2322 від 27.09.2013 року про звільнення, який він отримав 06.11.2013 року, так як надані квитанція про відправлення та відстеження пересилання поштових відправлень (а.с.57-58) не є належним підтвердженням даного факту. В подальшому, з 30.09.2013 року по 08.11.2013 року (28-29.09.2013 року - вихідні дні), позивач хворів, що підтверджується наданими листками непрацездатності (а.с.14-15), а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, відповідач не мав права його звільняти. З наказом № 2474/ос від 27.09.2013 року про звільнення позивач ознайомився лише 25.11.2013 року, що вбачається з відмітки в даному наказі (а.с.13), в зв'язку з чим суд вважає, що ним не пропущено передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися в присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті (пятнадцятиденний строк). У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Листом голови ППО «Незалежна профспілка залізничників» № 14 від 27.09.2013 року (а.с.84) виконуючому обов'язки начальника вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський» Ясинецькому Олександру Віталійовичу надано згоду на притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача. Проте дана згода надана з порушенням вимог зазначеної ст.43 КЗпП України, оскільки письмове подання № 2329 від 27.09.2013 року про розірвання трудового договору з позивачем (а.с.81-83) розглядалось профспілковою організацією у відсутність останнього, більше того за один день. Дані обставини були підтверджені представником відповідача в письмових запереченнях, а саме про те, що обставини розгляду письмового подання № 2329 від 27.09.2013 року про розірвання трудового договору з позивачем їй невідомі. Таким чином звільнення позивача проводилось відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, а тому вимоги про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору з позивачем та про поновлення позивача на роботі підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. В п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки про доходи № 2483 від 14.10.2013 року вбачається, що заробітна плата позивача за серпень 2013 року склала 4862,24 грн., за вересень 2013 року - 12454,44 грн., кількість робочих днів в серпні і вересні 2013 року становить 44. Отже, середньоденна заробітна плата позивача за серпень-вересень 2013 року склала: (4862,24 грн. + 12454,44 грн.) : 44 = 393,56 грн.. За період з 27.09.2013 року по 17.01.2014 року (день поновлення на роботі) кількість робочих днів становить 78. Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь останнього з відповідача, склав: 393,56 грн. х 78 = 30697,75 грн.. До того ж, незаконне звільнення позивача 27.09.2013 року із займаної посади старшого майстра дільниці 1 групи (резерву провідників) у Вагонній дільниці станції «Київ-Пасажирський» за статтею призвело до порушення його законного права на працю, внаслідок чого завдано маральної шкоди. Згідно з приписами ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тому, відповідно до ст.237-1 КЗпП України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути завдану моральну шкоду. Разом з тим, заявлений позивачем розмір компенсації завданої моральної шкоди, суд вважає завищеним і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, оскільки значних вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках не наступило, а також враховує тривалість перебування на лікарняному після вказаної події. Компенсацію моральної шкоди позивачу в сумі 2000 грн. 00 коп. суд вважає достатньою для відновлення його нормальних життєвих зв'язків та організації свого життя. Разом з тим, в задоволенні позовних вимог про притягнення до відповідальності винних у незаконному звільненні позивача необхідно відмовити, так як дані вимоги не конкретизовані, оскільки не зазначено кого саме, до якої відповідальності і в якому порядку необхідно притягнути. В судовому засіданні та письмово дані вимоги ні позивачем, ні його представником уточнені не були. З відповідача на користь держави, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути пропорційно до задоволених вимог судовий збір, від сплати якого було звільнено позивача при подачі позову до суду. Також суд на підставі п.2 та п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на займаній посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць. В зв'язку з вищевикладеним, на підставі абз.5 п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року; п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року; ст.ст.40 ч.1 п.3 та ч.3, 43, 47 ч.2, 149 ч.1 і ч.4, 233 ч.1, 235 ч.2 КЗпП України,

Outcome: partial