Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

12 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 02.04.2014 року вона придбала на Центральному ринку міста у приватного підприємця [PERSON] самоклеючу плівку довжиною 5 метрів на суму 120 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією серії ВААВ № 563164 від 02.04.2014 року. При покупці було виявлено, що даний товар не є належної якості, на нього відсутні документи, які підтверджують інформацію про товар, його виробника та якість. При продажу товару покупець зобовязаний був надати покупцю документ, в якому відображалась би обовязкова інформація для споживача у маркуванні (виробник, адреса, засоби звязку, дані сертифікату якості), чого надано не було. Оскільки на прилавку не містилось сертифікату відповідності на цей товар, то вона звернулася до продавця за сертифікатом, але вона на це їй нічого не змогла відповісти та надати. Тоді вона 04.04.2014 року знову звернулася до [PERSON] з претензією, де просила усунути вказані порушення, до перевірки якості цього товару його вилучити з обігу, відшкодувати їй шкоду, направити на її адресу сертифікати відповідності. Проте [PERSON] відмовилася поставити відмітку про отримання претензії, тому вона вирішила до спливу 14-денього терміну звернутися до начальника інспекції з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області. Розяснення за даною скаргою було відправлено Держспоживінспекцією аж 19.08.2014 року. Вже після того вона звернулася зі скаргою до прокуратури міста Кіровограда. Вважає, що придбаний нею товар, як і інший, яким торгували, не відповідав якості і споживчий безпеці, а відсутність відповіді на претензію вказує на умисні дії з боку продавця, так як порушення не усунуті, товар не вилучений до проведення додаткових експертиз, її права не відновлено, гроші не повернуто, що є порушенням вимог ст.ст. 8, 17 ЗУ «Про захист прав споживачів». Інформація повинна бути доведена до споживача до придбання товару, продукту, а не потім. В ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів» перелічені її права, якими зокрема є право на безпечну продукцію, право на інформацію про продукцію та виробника, тощо. Відповідно до ст.ст.5, 14 ЗУ «Про захист прав споживачів» належна якість продукції ввезеної на територію України повинна бути підтверджена документом, забороняється обіг фальсифікованої продукції, реалізація продукції ( в тому числі імпортних товарів) без маркування національним знаком відповідності та/або без сертифіката відповідності чи декларації про відповідність забороняється, неякісна та небезпечна продукція підлягає вилученню з обігу, переробці, утилізації та знищенню згідно вимог ст.6 цього Закону. Ст.ст. 22, 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлюють відповідальність за порушення вимог цього Закону. Таким чином вважає, що відповідачем допущені наступні порушення: відповідь на її претензію не надано, вартість неякісного товару їй не компенсовано, товар з обігу не вилучено, на час придбання товару повної інформації на нього не було, на її прохання сертифікати не надано на місці, як і не направлено на її прохання у претензії, вивіски роботи закладу немає, адреси місця здійснення діяльності чи місця розташування ФОП [PERSON] теж не має, цінник не відповідає вимогам товару. Відповідно до ч.7 ст.14 ЗУ «Про захист прав споживачів» за кожний день прострочення продавцем усунення недоліків товару і надання у користування аналогічного товару продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару. З розрахунку на те, що з 02.04.2014 року по 30 жовтня 2014 року пройшов 181 день, а один відсоток від суми вартості товару складає 1,20 грн., виходить, що станом на 30.10.2014 року сума неустойки, яку відповідач зобовязаний сплатити на її користь складає 217,20 грн. Згідно чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушені права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Незаконними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 5000 грн. Вона полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок порушення її прав, як споживача, вона отримала 3 групу інвалідності. З метою захисту своїх прав та складання позовної заяви до суду, вимушена була звернутися за правовою допомогою, у звязку з чим у відповідності до Постанови КМУ від 27.04.2006 року № 590 «Граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ» за правову допомогу адвокату нею було сплачено 1948,80 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь вартість купленого товару (самоклеючої плівки), а саме 120 грн., неустойку в розмірі 217,20 грн., у відповідності до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за період з 02.04.2014 року до 06.03.2015 року у розмірі 29,96 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 3,33 грн., відповідно до наданого розрахунку, моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1948,80 грн. В судове засідання позивач не зявилася, надала письмову заяву, в якій зазначила, що просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач ФОП [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити, пояснив, що 02.04.2014 року дійсно у неї одна дівчина придбала самоклеючу плівку, виробника Німеччини, довжиною 5 метрів за 24 грн. за метр на загальну суму 120 грн., на другий день прийшла покупець, просила замінити товар на інший, так як її керівнику не сподобався колір та розцвітка товару, але вона відмовила їй, так як у відповідності до додатку № 3 до Постанови КМУ № 172 від 19 березня 1994 року нарізані 5 метрів плівки під розмір, визначений покупцем відносяться до переліку товарів, що не підлягають обміну (поверненню), через два дні до неї звернулася позивач, надала претензію, яку вона прочитала та повернула їй, позивач зазначила, що проданий товар не є належної якості, просила замінити їй товар, або повернути кошти та сплатити моральну шкоду, але вона їй відмовила, так як товар був якісний, у неї покупала товар не позивач, а інший покупець, якому вона пояснила, що даний товар належної якості і обміну не підлягає, позивач плівку (товар) та претензію їй не залишала. Враховуючи, що позивачем не надано доказів, що підтверджують порушення її прав внаслідок неповної інформації про товар та придбання продукції, яка нібито не має потрібних споживачеві властивостей, неможливість використання придбаної продукції за призначенням та заподіяння шкоди здоровю, життю або майну споживача, просила відмовити позивачу в задоволенні позову в звязку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Заслухавши пояснення відповідача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON]В, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5)відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до статті 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред'явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Продавець і виробник під час продажу (реалізації) товару зобов'язані інформувати споживача про підприємства, що задовольняють вимоги, встановлені частинами першою і третьою цієї статті. За ненадання такої інформації встановлюється відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. При пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Під час продажу товару продавець зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу. Вимоги, встановлені частиною першою цієї статті щодо товарів, виготовлених за межами України, задовольняються за рахунок продавця (імпортера). Згідно ч.1 статті 9 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України. У відповідності до статті 14 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на те, щоб продукція за звичайних умов її використання, зберігання і транспортування була безпечною для його життя, здоров'я, навколишнього природного середовища, а також не завдавала шкоди його майну. У разі відсутності нормативних документів, нормативно-правових актів, що містять обов'язкові вимоги до продукції, використання якої може завдати шкоди життю, здоров'ю споживача, навколишньому природному середовищу, а також майну споживача, відповідні органи виконавчої влади, що здійснюють державний захист прав споживачів, зобов'язані негайно заборонити випуск і реалізацію такої продукції. Продукція, на яку актами законодавства або іншими нормативними документами встановлено обов'язкові вимоги щодо забезпечення безпеки для життя, здоров'я споживачів, їх майна, навколишнього природного середовища і передбачено нанесення національного знака відповідності, повинна пройти встановлену процедуру оцінки відповідності. Виробник має право маркувати продукцію національним знаком відповідності за наявності декларації про відповідність та/або сертифіката відповідності, виданих згідно із законодавством. Реалізація продукції (у тому числі імпортних товарів) без маркування національним знаком відповідності та/або без сертифіката відповідності чи декларації про відповідність забороняється. Відповідальність за порушення вимог щодо безпеки продукції, передбачених цією частиною, визначається цим Законом та іншими законодавчими актами. Якщо встановлено, що при додержанні споживачем правил використання, зберігання чи транспортування товарів (наслідків робіт) вони завдають або можуть завдати шкоди життю, здоров'ю, майну споживача чи навколишньому природному середовищу, виробник (виконавець, продавець) зобов'язаний негайно припинити їх виробництво (реалізацію) до усунення причин заподіяння шкоди, а в необхідних випадках - вжити заходів щодо вилучення їх з обігу і відкликання у споживачів. Якщо причини заподіяння шкоди усунути неможливо, виробник (виконавець) зобов'язаний зняти таку продукцію з виробництва, вилучити з обігу, відкликати у споживачів. У разі невиконання цих обов'язків зняття продукції з виробництва, вилучення з обігу і відкликання у споживачів проводиться за приписом органів виконавчої влади, що здійснюють контроль за безпекою продукції. Виробник (виконавець) зобов'язаний відшкодувати у повному обсязі завдані споживачам збитки, пов'язані з відкликанням продукції. Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Стосовно продукції, яка підлягає обов'язковій сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація про її сертифікацію. Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. У разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Згідно ч.2, 3, 4 статті 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві достовірну і доступну інформацію про найменування, належність та режим роботи свого підприємства. Споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов'язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. З свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця вбачається, що [PERSON] зареєстрована згідно частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» 24.09.1997 року, свідоцтво про державну реєстрацію було замінено 31.10.2007 року. У відповідності до свідоцтва платника єдиного податку виданого субєкту господарювання [PERSON] місце провадження господарської діяльності зазначене м. Кіровоград, вул. В.Перспективна, 53, Центральний ринок, павільйон «Шпалери», вид господарської діяльності «роздрібна торгівля з лотків та на ринках». Згідно договору оренди торговельної площі № Ц3,14 від 01 січня 2014 року вбачається, що між [PERSON] та Підприємством «Кооперативний ринок» укладений договір оренди на тимчасове платне користування торговельної площі, що розташована на території Центрального ринку, павільйон «Шпалери» для провадження торгівельної або іншої діяльності. Судом встановлено, що 02.04.2014 року у ФОП [PERSON] було придбано самоклеючу плівку довжиною 5 метрів, вартістю 24 грн. за один метр на загальну суму 120 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією серії ВААВ № 563164. (а.с. 8). 03.04.2014 року до відповідача приходила покупець плівки, яка просила замінити плівку на іншу, оскільки керівнику не сподобався колір та розцвітка товару. ФОП [PERSON] відмовила покупцю у заміні товару, оскільки у відповідності до додатку № 3 до Постанови КМУ № 172 від 19 березня 1994 року в перелік непродовольчих товарів належної якості, які нарізані або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником), що не підлягають обміну (поверненню) входить і самоклеюча плівка, яку купила 5 метрів покупець згідно розрахункової квитанції. Зі змісту претензії [PERSON] на імя ФОП [PERSON] від 04 квітня 2014 року вбачається, що вона 02.04.2014 року на Центральному ринку міста у торговій точки відповідача придбала самоклеючу плівку довжиною 5 метрів на суму 120 грн. При її продажу було виявлено, що даний товар не є належної якості. Цим було порушено не тільки її права, але й ряд вимог закону, так як на проданий товар відсутні документи, які підтверджують інформацію про товар, його виробника та якість, при продажі товару продавець не надала дані документи, вона повідомляє, що так як товар не належної якості вона бажає повернути його. Тому враховуючи вимоги ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів» просить зняти з реалізації товар (самоклеючу плівку), який реалізовується з порушенням вимог Правил торгівлі, без документів якості та маркування, сплатити на її імя на розрахунковий рахунок карти Приватбанку компенсацію її витрат у розмірі 120 грн., витрат на проїзд у розмірі 20 грн., а також компенсацію моральної шкоди (розмір якої визначити на Ваш розсуд), надати сертифікат відповідності на придбаний товар. (а.с.9) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON]Г пояснив, що перебуваючи на торговій точці на Центральному ринку «Шпалери» приблизно восени 2014 року він бачив, що прийшла дівчина, яка просила обміняти плівку, але відповідач відмовила їй посилаючись на ст. 9 ЗУ «про захист прав споживачів», оскільки самоклеюча плівка входить до переліку товарів, що не підлягають обміну або поверненню. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він був у своєї дружини, яка працює біля відповідача та бачив, що прийшла дівчина, яка питала чи працює [PERSON] тут, він відповів, що ні та відвів її до відповідача. Дівчина хотіла поміняти плівку на плівку іншого кольору, про неякісний товар нічого не говорила, товар не залишала відповідачу. Відповідно до видаткової накладної № ОГ-0000114 від 19 лютого 2014 року вбачається, що у постачальника ФОП [PERSON] одержувачем ФОП [PERSON] за безготівковий рахунок було придбано серед іншого товару плівка самоклеюча DC fix в рулонах 67,5 см*15 м. Згідно висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 050302-03/113897 від 24.11.2011 року скатертина DC FIX відповідає встановленим медичним критеріям безпеки показникам, висновок дійсний до 30.11.2014 року (а.с.54). В матеріалах справи є супровідна документація, що додається до продукції, зазначена на етикетці про продукцію «на русском языке вказано «самоклеящаяся пленка», Made in Germany» (а.с. 50). В судовому засіданні встановлено, що при продажу товару «самоклеюча плівка DC FIX, виробництва Germany 02.04.2014 року позивач [PERSON] не була присутня, доказів того, що при продажу товару були відсутні документи, які підтверджують інформацію про товар, його виробника та якість, та те, що продавець не надала дані документи, що товар не був належної якості позивачем не надано, оскільки позивачем не ставилося питання про проведення експертизи якості товару, [PERSON] товар ФОП [PERSON] не повернуто, відповідачем ФОП [PERSON] на проданий товар надано документи, які підтверджують інформацію про товар, його виробника та якість. Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про захист прав споживачів» перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно Переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну(поверненню, затвердженому у відповідності до додатку № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 172 вбачається, що обміну (поверненню) не підлягають непродовольчі товари серед яких: тканини,тюлегардинні і мереживні полотна, килимові вироби метражні, білизна натільна, білизна постільна, друковані видання, лінійний та листковий металопрокат, трубна продукція, пиломатеріали, погонажні (плінтус, наличник), плитні матеріали (деревноволокнисті та деревностружкові плити, фанера) і скло, нарізані або розкроєні під розмір. Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що позивач [PERSON] не була присутня при продажу товару 02.04.2014 року, на момент продажу товару у відповідача ФОП [PERSON] були в наявності документи, які підтверджують інформацію про товар, його виробника та якість, недоліки придбаного товару позивачем не були доведені, крім того, суд вважає, що товар «самоклеюча плівка DC FIX» по ідентичності відноситься до переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну(поверненню, затвердженому у відповідності до додатку № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 172, так як даний товар був нарізаний довжиною 5 метрів під розмір, визначений покупцем (замовником), тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Пунктом 5 ч. ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 .03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи те, що позивачем не доведено фактів придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, неможливість використання придбаної продукції за призначенням та заподіяння шкоди життю, здоровю або її майну, не надано доказів того, в чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю з боку відповідача її заподіяно позивачеві, з яких міркувань [PERSON] виходила, визначаючи розмір шкоди, тому суд вважає за необхідне відмовити їй і в цій частині позовних вимог. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, ЗУ «Про захист прав споживачів» [PERSON] при подачі позовної заяви звільнена від сплати судових витрат по справі, тому судові витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed