Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

11.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати неправомірною відмову [PERSON] у підписанні акту погоджених меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в 2005 році він отримав в спадок домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 25.03.2013 року у справі № 615/297/13 за позивачем визнано в порядку спадкування за заповітом право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, а також земельну ділянку площею 0,50 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], яка належала матері позивача [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 02.11.1996 року Новомерчицькою сільською радою Валківського району Харківської області. 26.05.2016 оку позивач уклав з фізичною-особою підприємцем [PERSON] договір № 101 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства. Як вказує позивач, серед документів, які необхідно було подати, був акт про погодження меж земельної ділянки, в зв'язку з чим він звернувся до сусідів - власників суміжних ділянок для підписання відповідного атку, однак відповідач, як власник суміжної земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], безпідставно, без будь-яких на це законних підстав та пояснень, відмовився підписувати акт погодження меж, про що 29.05.2016 року складено відповідний акт погодження меж земельної ділянки в присутності свідків: голови земельної комісії Новомерчицької сільської ради [PERSON], депутата сільської ради [PERSON], а також власника суміжної земельної ділянки [PERSON] Вважає, що дії відповідача щодо безпідставної відмови від підписання акту погодження меж земельної ділянки є такими, щ порушують права позивача на володіння, користування та розпорядження належному йому майном. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, уточнивши позовні вимоги, позов підтримала, просила його задовольнити. Просила поновити позивачу право на державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 0,50 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить позивачу на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 25.03.2013 року, без підпису власника суміжної земельної ділянки - відповідача у справі. Пояснила, що межі земельної ділянки фактично були погоджені між сусідами ще в 1996 році під час отримання матір'ю позивача Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, але за життя остання не провела державну реєстрацію, так як на той час законом не було встановлено це обовязковим. Після смерті матері позивач прийняв спадщину, проте через відсутність державної реєстрації змушений був звернутися до суду та на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 25.03.2013 року за ним визнано право в порядку спадкування на вказану земельну ділянку. При оформленні документів, необхідних для державної реєстрації, зокрема, погодження меж відповідач відмовився підписувати акт, хоча поставив паркан на межі земельної ділянки ще в 90-х роках. Не заперечує через відсутність відповідача розгляд справи проводити в заочному порядку. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляду справи за його відсутності не направив. За таких обставин суд вирішує справу за відсутності відповідача, зі згоди позивача при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 25.03.2013 року за [PERSON] визнано в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,50 га, яка знаходиться по [ADDRESS] що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 02.11.1996 року Новомерчицькою сільською радою Валківського району Харківської області. [PERSON], як суміжний власник земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] з земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS], відмовився підписувати акт, про що 29.05.2016 року складено акт погодження меж земельної ділянки комісією в складі голови земельної комісії [PERSON], депутата сільської ради [PERSON] та суміжним власником [PERSON] Виконавцем технічної документації із земельно-кадастрових робіт по складанню технічної документації для ведення особистого селянського господарства ФОП [PERSON] за участю власників суміжних земельних ділянок було складено акт про погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами за результатами кадастрової зйомки від 29.05.2016 року. Даний акт було підписано власниками суміжних земельних ділянок, за винятком власника земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] Згідно рішення № РВ-6200637282016 від 16.08.2016 року позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через відсутність підпису власника суміжної земельної ділянки та рекомендовано погодити межу земельної ділянки з власником земельної ділянки по [ADDRESS], після чого звернутися до розробника землевпорядної документації для виправлення помилок в електронному документі. Аналіз наданих доказів свідчить про те, що позивач позбавлений можливості на державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку через відсутність підпису власника суміжної земельної ділянки. Ст. 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, придбаною в установленому законом порядку. Право приватної власності непорушне. Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Згідно з ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Ст.91 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ст.95 ЗК України землекористувач має право використовувати відведену йому земельну ділянку для власних потреб у межах, передбачених законодавством. Порушені права землекористувачів відлягають відновленню в порядку, встановленому законом. За змістом ст.198 ЗК України погодження меж із суміжними власниками здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, зазвичай для відновлення меж земельних ділянок, що вже перебувають у користуванні особи. Необхідність проведення кадастрових зйомок обумовлюється тим, що згідно із чинним раніше законодавством правовстановлюючі документи на право користування земельною ділянкою в більшості випадків не містили опису точних її меж. Порядок погодження меж при проведенні кадастрових зйомок законодавчо не визначений. Згідно з ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Межа земельної ділянки є умовною лінією, що відділяє її від іншої ділянки, а тому є спільною для обох земельних ділянок. Відтак, кожен із сусідніх власників земельної ділянки має рівні права на її встановлення та обов'язки щодо підтримання межі в належному стані. Відповідно до ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Ч.2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7, із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року №2, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Таким чином, відмова відповідача від погодження меж суміжних земельних ділянок перешкоджає отриманню позивачем кадастрового номеру земельної ділянки для використання належної йому земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок внатурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року, технічна документація, яка в подальшому буде виготовлятись позивачем щодо приватизації земельної ділянки не містить вимог погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками землі та землекористувачами, тому таке право підлягає захисту. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови в затвердженні технічної документації. Однією із складових технічної документації є акт визначення та погодження меж, який повинен підписати суміжний землекористувач, яким є відповідач по справі. Відповідно до приписів ч.13 ст.123 Земельного кодексу України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. З огляду на викладене, відповідач безпідставно відмовляє позивачу у погодженні меж, внаслідок чого позбавляє позивача, як власника суміжної земельної ділянки, оформити державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку для подальшого використання належної земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відмова особи підписати акт погодження меж для приватизації земельної ділянки є порушенням права останньої як землекористувача, а тому її вимоги підлягають поновленню шляхом підтвердження спільної межі в розмірах вказаних в кадастровому плані та надання дозволу на оформлення документів на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з відповідачем. Враховуючи, що відмова відповідача від погодження меж суміжної земельної ділянки перешкоджає отриманню позивачем кадастрового номеру земельної ділянки, суд вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення. Оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру. П.2 ч.2 ст.4 цього Закону передбачає, що при подачі позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, судовий збір обчислюється в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2016 року становить 1378 грн. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved