Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

12.06.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним вище позовом, в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому в користування житлову кімнату площею 10,60 кв.м, а відповідачам , [PERSON] та [PERSON] - житлові кімнати площею 21,80 кв.м., та 10.40 кв.м, місця загального користування (кухню площею 6,30 кв. м, ванну кімнату площею 2,90 кв. м., вбудовану шафу площею 1,40 кв.м., коридор площею 3,20 кв.м., та балкон площею 0,83 кв. м.) - залишити в спільному користуванні сторін. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 1/3 частини спірної квартири. В даній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Однак, у зв'язку з тим, що він тривалий час проживав у квартирі дружини, відповідачі почали користуватися і належним йому приміщенням. Після того, як він вирішив знову проживати у спірній квартирі, відповідачі його не впустили, а тому він звернувся до суду. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2015 його вселено у спірну квартиру, а відповідачів зобов'язано не чинити йому перешкод у користуванні нею. Однак, між ними до цього часу тривають суперечки щодо користування спірним майном, а тому просить захистити його права, шляхом задоволення даного позову, зазначаючи при цьому, що площа кімнати, яку він просить виділити йому у користування, значно менша від площі, яка належить йому на праві спільної часткової власності. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, додавши при цьому, що позивач в майбутньому має намір розділити особовий рахунок житлової площі, а для цього необхідно встановити конкретний порядок користування квартирою. Відповідач [PERSON] фактично не заперечувала проти проживання позивача у зазначеній ним кімнаті, в якій на ніхто не проживає, при цьому зазначила, що вона заперечує проти поділу в майбутньому особового рахунку житлової площі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. При таких даних, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в 1998 році власниками квартири [ADDRESS] в рівних долях стали [PERSON] та члени його сім'ї, що вбачається з свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 09 березня 1998 року, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва 06.11.2015 позивач [PERSON] успадкував від свого батька [PERSON] 1/8 частину спірної квартири, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №47140556 від 06.11.2015 року позивач володіє на праві приватної спільної часткової власності 2/6 частки квартири [ADDRESS] (1/3). У відповідності до технічного паспорту № 18539 на спірну квартиру, остання розташована на 4-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат, загальною житловою площею 42,80 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 21,80 кв.м., 2-а кімната - 10,40 кв.м., 3-тя кімната - 10,60 кв.м., кухні площею 6,30 кв.м., ванної кімнати - 2,90 кв.м., коридору - 3,20 кв.м., вбудованої шафи- 1,40 кв.м., балкону - 0,83 кв.м.. Загальна площа квартири 57, 43 кв.м.. При цьому, з плану квартири вбачається, що 1-а кімната площею 21,80 кв.м. є суміжною з іншими кімнатами, зокрема кімнатою площею 10,40 кв.м., ванною кімнатою та кухнею. У відповідності до довідки форми №3 Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як зазначає позивач, між сторонами справи існує спір щодо користування зазначеною квартирою, в той час, як відповідач в судовому засіданні посилалась на те, що позивачу ніхто не перешкоджає проживати у кімнаті, про яку він зазначає. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільної частковою власністю. За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як встановлено з матеріалів справи, зокрема копією технічного паспорту на спірну квартиру, та підтверджено сторонами у судовому засіданні, житлові кімнати, які підлягають виділенню відповідачам відповідно до запропонованого позивачем порядку користування квартирою, є суміжними, при чому кімната, яку позивач просить виділити у користування відповідачів, розміром 21,80 кв.м, є прохідною і доступ до інших приміщень, які позивач пропонує залишити в загальному користування, зокрема, ванної кімнати та кухні, можливий лише через дану прохідну кімнату. Відтак, запропонованим позивачем варіантом порядку користування квартирою порушуються рівні із позивачем права інших співвласників квартири - відповідачів, згоди з якими з приводу користування квартирою у запропонованому позивачем варіанті, не досягнуто. У такому випадку право відповідачів на користування їх частками у спільній частковій власності буде порушено та не буде відповідати засадам змісту права власності, здійснення права власності та непорушності права власності, визначених статтями 317, 319, 321 ЦК України. Більш того, з наданих у судовому засіданні пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що фактично права позивача щодо користування кімнатою площею 10,60 кв.м. на даний час не порушуються, оскільки дана кімната є вільною, у ній ніхто з відповідачів не проживає, право власності позивача на частину у спірній квартирі ніхто не оспорює, а тому позивач безперешкодно має можливість користуватися частиною спірної квартири, яка належить йому на праві приватної власності. З урахуванням наведених вище обставин справи, враховуючи, що позивачем не доведено факт порушення його житлових парав з боку відповідачів, а також враховуючи, що встановлення запропонованого позивачем порядку користування спірною квартирою призведе до порушення законних прав інших співвласників квартири, суд приходить до висновку про неможливість його встановлення, відповідно вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed