Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

10 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду із позовною заявою до Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, у якій просила визнати за нею: - в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку: кадастровий номер 6320284800:04:00:1235, площею 1,27 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, відповідно до Вкладишу до Державного акту серії Р1 № 683225, який належав померлій [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 № 683225, виданого 02 липня 2001 року Петрівською сільською радою Балаклійського району Харківської області на підставі рішення № 64 тієї ж ради від 19 березня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 238; - в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку: кадастровий номер 6320284800:04:00:1223, площею 0,6350 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, відповідно до Вкладишу до Державного акту серії Р1 № 683225, який належав померлій [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 № 683225, виданого 02 липня 2001 року Петрівською сільською радою Балаклійського району Харківської області на підставі рішення № 64 тієї ж ради від 19 березня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 238. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що після смерті її матері [PERSON] залишилася спадщина, до складу якої входять зазначені земельні ділянки. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, [INFO] їй були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. При видачі зазначених свідоцтв державним нотаріусом не було враховано те, що до державного акту мається Вкладиш, який видано на земельну ділянку: площею 0,6350 га, кадастровий номер 6320284800:04:000:1235 та земельну ділянку, площею 1,27 га, кадастровий номер 6320284800:04:000:12350, тому нотаріусом не оформлено вказане спадкове майно та не видані свідоцтва на нього Позивач не має можливості іншим шляхом оформити спадщину, тому звернулася до суду із даною позовною заявою. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Позивач просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 200 ЦПК України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у с.Петрівське Балаклійського району Харківської області, що підтверджується копією її паспорта серії [NUMBER] (а.с. 11-12). Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 20.02.1988, [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після чого позивач змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). Батьками [PERSON] , [INFO] , на російській мові є « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 12.09.1968 року (а.с. 15). Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] у [ADDRESS], що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). На підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 № 683225, виданого 02 липня 2001 року Петрівською сільською радою Балаклійського району Харківської області на підставі рішення № 64 тієї ж ради від 19 березня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 238 [PERSON] належали земельні ділянки: рілля, площею 3,7839 га, кадастровий номер: 6320284800:05:000:1725; пасовище, площею 1,8920 га, кадастровий номер: 6320284800:05:00:0477; сіножать, площею 1,19 га, кадастровий номер: 6320284800:05:00:1760; сіножать, площею 1,8920 га, кадастровий номер: 6320284800:05:00:1761 (а.с.49-52). На зазначені земельні ділянки 22.10.2019 державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області видані свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких спадкоємицею [PERSON] є її донька [PERSON] (а.с.19, 21, 23, 25). Крім того на підставі Вкладишу до Державного акту серії Р1 № 683225, виданого 02 липня 2001 року Петрівською сільською радою Балаклійського району Харківської області на підставі рішення № 64 тієї ж ради від 19 березня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 238 матері позивача [PERSON] належала земельна ділянка, площею 0,6350 га, кадастровий номер 6320284800:04:000:1235 та земельна ділянка, площею 1,27 га, кадастровий номер 6320284800:04:000:12350 (а.с.27-31). 03.04.2020 [PERSON] звернулася до Балаклійської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку: площею 0,6350 га, кадастровий номер 6320284800:04:000:1235 та земельну ділянку, площею 1,27 га, кадастровий номер 6320284800:04:000:12350, яка належала матері відповідно до Вкладишу до Державного акту серії Р1 № 683225, виданого на імя [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 № 683225, виданого 02 липня 2001 року Петрівською сільською радою Балаклійського району Харківської області на підставі рішення № 64 тієї ж ради від 19 березня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 238 (а.с.32-35). Згідно листа Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області № 359/02-17 від 09 квітня 2020 року повідомлено наступне: видача свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1.27 га. та земельну ділянку, площею 0,6350 га, що зазначені у Вкладишу до Державного акту на право приватної власності на землю не передбачене чинним законодавством України, а тому видача свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно, є неможливим, так як: відповідно до статті 46 Закону нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Згідно п. 1 глави 8 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства; згідно п.4.12. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; згідно п. 4.14. глави 10 розділу II Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, для чого витребовує відповідні документи; згідно п. 4.18. глави 10 розділу II Порядку, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів (у даному випадку Державного акту на право приватної власності на землю площею 1.27 га. та Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,6350 га.) (а.с.36-37). За змістом статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ч. 1ст. 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5ст. 1268 ЦК України). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст.81Земельного кодексу України та ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення). Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Згідно ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України та ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення). Відповідно до ч.1 ст. 126 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла у період з 02.05.2009 року по 01.01.2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Земельний Кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III набрав чинності та застосовується з 01.01.2002 року, а Державний акт на право приватної власності на землю, серії Р1 № 683225, разом із Вкладишем до Державного акту, серії Р1 № 683225 виданого 02 липня 2001 року. Згідно п. 7 Розділу X Перехідних положень Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. За п. 1 цього розділу встановлено, що: рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю На час видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р 1 № 683225 разом із Вкладишем до Державного акту серії Р1 № 683225, тобто на 02 липня 2001 року діяли положення Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ. Згідно п. 2 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Пунктом 10 цього розділу визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, є дійсними. Згідно ч. 1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За змістом п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто, Суд приходить до переконання, що з огляду на вищевказані положення законодавства, Вкладиш до Державного акту серії Р1 № 683225, виданий 02 липня 2001 року, є іншим правовстановлюючим документом, який не передбачений діючим Земельним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», однак є чинним, оскільки виданий до набрання чинності законодавством, яке регулює питання в сфері земельних відносин, та в силу ч. 1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» є документом, на підставі якого можливо визнати за спадкоємцем право власності в судовому порядку. Судом встановлено, що матері позивача на підставі Вкладишу до Державного акту серії Р1 № 683225 належали спірні земельні ділянки, а відсутність посилання на те, що Вкладиш до Державного акту виступає правовстановлюючим документом, зумовлює необхідність визнання права власності позивача на земельну ділянку в судовому порядку. Суд дійшов висновку, що позивач, як спадкоємець за законом, має право на спадкування після смерті матері [PERSON] земельної ділянки, розташованої на території Петрівської сільської ради Балаклійського району Харківської області. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову, та визнання за позивачем права власності на земельну ділянку не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved