Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

10 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 06 вересня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 132. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрований 06 вересня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 132. Під час спільного проживання в них народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. В силу психологічної несумісності характерів у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. На час укладення їх шлюбу позивач була впевнена в тому, що вони зуміють збудувати дружню та міцну родину, але, як виявилося з часом, у них зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. З кожним роком вони все більше віддалялися один від одного і на даний час між ними вже зникли як почуття любові, так і взаємоповага. З 2017 року вони стали проживати окремо, перестали підтримувати подружні стосунки та вести сумісне господарство. Подальше збереження сім`ї і подальше спільне життя з відповідачем стало неможливим, такі негаразди в сім`ї не кращим чином впливають на здоров`я та психологічний стан їх сина. Позивач категорично налаштована на розлученняі з відповідачем, термін на примирення просила не надавати, оскільки подальше життя з відповідачем суперечить її інтересам. Позивач звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. Спірних питань по розподілу сумісно нажитого майна на даний час у сторін немає. Ухвалою від 18 грудня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17 січня 2019 року. 04 січня 2019 року відповідач надав письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнав, вважає заяву позивача передчасною, оскільки у них є малолітній син і необхідно займатись його вихованням, а тому необхідно примиритись. Ухвалою від 17 січня 2019 року провадження у справі було зупинено, сторонам надано строк для примирення шість місяців. Ухвалою суду від 17.07.2019 року було відновлено провадження по справі і продовжено підготовче засідання. Сторони про час і місце проведення підготовчого засідання були належним чином повідомлені, але в підготовче засідання не з,явились. Оскільки наявних у справі доказів достатньо для судового розгляду справи, то було закрито підготовче провадженняу справі і призначено до судового розгляду на 14.08.2019 рроку. Судове засідання 14.08.2019 року ухвалою суду було відкладено, рскільки були відсутні відомості про належне повідомлення відповідача, про час і місце судового розгляду по справі. 03.09.2019 року у судове засідання з,явився відповідач, але позивач не з,явилась, відповідач наполягав на розгляді справи за участі позивача, тому розгляд справи було відкладено, в судовое засідання особисто викликано позивача. 01.10.2019 року у судовое засідання позивач з,явилась, позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб, у суді дала пояснення аналогічно викладеним у прозовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав, суду дав пояснення аналогічно викладеним у пиьмовій заяві ( а.с.27), при цьому звернув увагу на те, що він приймав міри до примирення, проте, позивач не згодна. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 06 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] , 06 вересня 2011 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис №132. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивачка. Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини припинилися в зв`язку з появою різних поглядів на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Примирення між сторонами неможливе, подальше спільне життя позивача і відповідача, як подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам їх сина. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача, наданий судом строк для примирення, сторони не примирив. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, письмової заяви відповідача на час розгляду даної справи у суді, спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачка просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч.3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В судовому засіданні встановлено, що адвокат адвокатського об`єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» Прокопенко О.П. надав позивачу [PERSON] правничу допомогу згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 03 грудня 2019 року в такому обсязі: роз`яснення та надання консультацій з положень сімейного та цивільно-процесуального законодавства, вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, підготовка позовної заяви до суду - 2 години. Вартість послуг, наданих довірителю адвокатом Прокопенком О.П. та оплачених довірителем, на час розгляду справи у суді складає 350 гривень. Оплату витрат позивачем [PERSON] за надання їй правничої допомоги адвокатом Прокопенком О.П., на виконання вказаного акту виконаних робіт підтверджено квитанцією на суму 350 гривень, яка знаходиться в матеріалах справи. Враховуючи час, затрачений адвокатом Прокопенком О.П., на надання консультацій з положень сімейного та цивільно-процесуального законодавства, вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, підготовка позовної заяви, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 350 гривень є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, та значенням справи для сторони. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 350 гривень. За правилами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 704,80 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved