Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

11.10.2017 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки сторін по справі [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 24.04.2013 року до 04.01.2016 року перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину, яка мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити, відповідач від виконання свого обовязку по утриманню дитини ухиляється. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обовязку з утримання дитини не досягнуто. Ухвалою суду від 31.01.2018 року провадження у справі було відкрито (а.с.10). Ухвалою суду від 28.02.2018 року провадження у справі було відкладено через першу неявку належним чином повідомленого відповідача (а.с.14). У судове засідання позивач не з`явилася, проте надала суду заяву від 28.02.2018 року, в якій, по-перше, просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечювала (а.с.13). Відповідач у судові засідання 28.02.2018, 28.03.2018 та 04.04.2018 року також не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через виклик через веб-сайт Золочівського районного суду Харківської області у порядку, передбаченому п.19 ч.1 розділу XII «Перехідні положення» ЦПК України та ч.1 ст.1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку із проведенням антитерористичної операції», який до створення єдиної інформаційно-телекомунікаційної мережі є офіційним веб-сайтом судової влади щодо виклику відповідачів, місце проживання яких знаходиться в зоні, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відзив на позовну заяву не подавав, причини неявки суду не повідомив, що є підставою для постановлення заочного рішення по справі, про що суд 04.04.2018 року постановив відповідну ухвалу (а.с.17). Враховуючи, що сторони до суду не прибули, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі сторін та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 23.12.2015 року по справі №622/820/15-ц, яке 04.01.2016 року набрало законної сили, був розірваним шлюб між сторонами по справі, зареєстрований 24.04.2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №178)(а.с.4). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НО №543232, виданого міським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №637 від 30.07.2013 року)(а.с.8). Неповнолітня [PERSON] зареєстрована та мешкає разом з позивачем по справі, що підтверджується довідкою Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області №753 від 11.10.2017 року (а.с.9). Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини на момент пред`явлення позову не надає. При цьому суд виходить з того, що обовязок по доказуванню надання допомоги на дітей держава покладає в такій категорії справ саме на відповідача, який жодних доказів надання такої допомоги суду не надав, а тому суд вважає, що відповідач належним чином свої батьківські обовязки в цій частині не виконує, у звязку з чим позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. 17.05.2017 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, і яким було змінено філософію стягнення аліментів та розширено права одержувача аліментів як щодо зміни способу стягнення аліментів, так і щодо спрощення процедур такого стягнення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. На підставі ч.1 та ч.5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із вказаної диспозиції статті суд в будь-якому випадку повинен встановити мінімальний розмір аліментів на дитину у відсотках від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, навіть якщо про це позивач не зазначила у своїй позовній заяві. Щодо основних вимог позивача суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів керуються нормами ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» щодо визначення прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, який з 01.01.2018 року складає 1492,00 грн., а оскільки обовязок утримувати дитину є обопільним обовязком батьків, то з відповідача на користь позивача слід стягнути половину вказаної суми, що становить 750,00 грн., і що не позбавляє позивача в майбутньому звернутися до суду із відповідною заявою в разі збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи при цьому на те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації та відповідно до попереднього абзацу завжди у своєму мінімумі буде складати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо максимального розміру аліментів, які можуть стягуватися з відповідача, то вказана обставини жодних обмежень прав відповідача не несе, оскільки він в будь-який час може предявити відповідний позов про зменшення розміру аліментів, якщо сума платежів з його боку складе більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Тому вимоги позивача в частині визначеній та уточненій судом, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та принципу справедливості та розумності. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ. До цього часу вказаний порядок КМУ не прийнятий, у звязку з чим судові витрати по справі, які складаються із несплаченого судового збору, слід компенсувати за рахунок держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial