Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, свої вимоги мотивує наступним. З 01.03.2014 сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що подружні відносини між сторонами не склалися, виникали конфлікти, втрачено порозуміння, подружжя мешкає за різними адресами, дитина проживає з матірю. Позивач вказує, що після припинення шлюбних відносин відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні та побачення з донькою, а якщо і дозволяє побачення то на нетривалий час і лише і в її присутності в тих місцях, де відповідач вважає за потрібне, категорично не дозволяє приводити доньку додому за місцем проживання позивача, впливає на доньку з метою втрати у неї почуття до батька, в присутності позивача вимушує доньку називати дядею, а не татом. Крім того, відповідач умисно не виконує рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 23.07.2015 року № 377, яким визначено спосіб участі позивача у виховання малолітньої дитини. Посилаючись на норми ст.ст. 141, 142, 153, 157, 158, 159 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції ООН про права дитини, позивач просить суд зобовязати відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначити спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини у формі систематичних побачень з дитиною: щовівторка з 17-30 години до 20-00 години; щочетверга з 17-30 години до 20-00 години; щосуботи з 17-30 години до 20-00 години; щонеділі з 10-00 години до 13-00 години; спільний відпочинок на час літньої та зимової відпустки батька по 15 календарних днів за місцем проживання батька; дозволити з 18-00 години суботи до 10-00 години неділі залишати на ніч дитину за її бажанням з обовязковим повернення дитини батьком до місця її постійного проживання; дозволити провідувати дитину за місцем її проживання, коли немає можливості самостійних побачень (коли дитина хворіє, дуже погана погода, тощо). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, в обґрунтування своїх вимог надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, позивач пояснив, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 23.07.2015 року № 377 визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки у формі систематичних побачень з дитиною в присутності матері щовівторка з 17-30 години до 20-00 години; щочетверга з 17-30 години до 20-00 години; щонеділі з 10-00 години до 13-00 години; під час відпустки батька за попередньою домовленістю між батьками з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення. При цьому позивач просив прийняти до уваги, що між батьками постійно виникають сварки та скандали, ініціатором яких є відповідачка, а тому просив це врахувати і дозволити спілкуватися з дитиною без присутності матері. Пояснив, що він зможе належним чином доглянути за дитиною, в цьому також йому може допомогти його мати, бабуся дитини. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково, пояснила, що вона дійсно останнім часом не надавала можливості позивачу спілкуватися з дитиною, оскільки у сторін дуже складні стосунки, позивач поводиться агресивно, дитини залякана, боїться батька і всіх чоловіків. В подальшому відповідач не буде заперечувати проти участі батька у вихованні дитини, але за умови, що позивач буде поводитись адекватно, без проявів агресивної поведінки, і що таке спілкування не нашкодить психіці дитини і буде проходити виключно в присутності матері. Також категорично заперечила проти того, щоб віддавати дитину додому позивачу з ночівлею, пояснивши це тим, що дитині всього два роки, вона ще не може ночувати без матері, дитина боїться, це може шкідливо вплинути на психіку дитини, а позивач не має навиків догляду за малолітньою дитиною, не зуміє нагодувати її, помити, вкласти спати, тощо. Тому просить зважити на це, а також на поведінку позивача, який переслідує відповідачку, залякує її, погрожує, цькує, ганьбить, розповсюджує відносно неї плітки, застосовував до неї фізичну силу, і всілякими способами намагається зіпсувати їй життя, намагаючись вплинути через дитину. Відповідач подала письмовий відзив на позов (а.с.42-43). Представник третьої особи: служби у справах дітей надав висновок служби у справах дітей, згідно якого служба вважає за можливе визначити спосіб участі батька у вихованні малолітньої доньки, з урахуванням віку та статі дитини, з урахуванням рішення виконкому СМР від 23.07.2015 року № 377, у формі періодичних побачень з дитиною, а саме: щовівторка з 17-30 години до 20-00 години; щочетверга з 17-30 години до 20-00 години; щонеділі з 10-00 години до 13-00 години; під час відпустки батька за попередньою домовленістю між батьками з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення (а.с.91). Вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, заслухавши показання свідків,\~\~дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 березня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.11). Станом на час розгляду справи шлюб не розірвано, але на даний час справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу знаходиться в провадженні суду. Сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.12). Обидві сторони в суді визнали ті обставини, що на даний час вони проживають окремо один від одного, мають напружені конфліктні відносини, між ними часто виникають сварки та скандали. В суді відповідач підтвердила, що дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в судовому засіданні підтвердила той факт, що з кінця червня 2016 року вона припинила надавати дитину для побачень позивачу. Пояснює це тим, що позивач ображав відповідачку в присутності дитини, увозив дитину, не зважаючи на те, що виконавчим комітетом було визначено проводити побачення батька з дитиною в присутності матері, після чого привозив доньку пригніченою, занедбаною та голодною. З матеріалів справи вбачається, що позивач 22 червня 2015 року звертався до служби у справах дітей Сумської міської ради з приводу встановлення способу участі батька у вихованні дитини (а.с.13-14). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 23.07.2015 року визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю [PERSON], у формі систематичних побачень з дитиною в присутності матері дитини, а саме: щовівторка з 17-30 години до 20-00 години; щочетверга з 17-30 години до 20-00 години; щонеділі з 10-00 години до 13-00 години; під час відпустки батька за попередньою домовленістю між батьками з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що 29.06.2016 року позивач звертався до служби у справах дітей із заявою про те, що дружина перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною (а.с.16-17). Позивачу була надана відповідь зі служби у справах дітей з рекомендацією знайти порозуміння з дружиною та виховувати доньку спільно, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Також розяснено право на судовий захист (а.с.18). З висновку служби у справах дітей від 15.11.2016 року вбачається, що служба у справах дітей вважає за можливе визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], з урахуванням віку та статі дитини, з урахуванням рішення виконкому СМР від 23.07.2015 року № 377, у формі періодичних побачень з дитиною, а саме: щовівторка з 17-30 години до 20-00 години; щочетверга з 17-30 години до 20-00 години; щонеділі з 10-00 години до 13-00 години; під час відпустки батька за попередньою домовленістю між батьками з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення (а.с.91). Допитаний в суді свідок [PERSON], батько позивача, пояснив, що приблизно наприкінці червня 2016 року [PERSON] перестала надавати дитину батьку. [PERSON] намагався навести звязки, але йому відмовляють. Це сталося після того, як [PERSON] останній раз бачився з дитиною, і побачив у доньки укус собаки. Він зателефонував [PERSON], щоб зясувати, що це, і після того [PERSON] відмовляється надавати можливість побачитися з донкою. Свідок пояснив, що і раніше у [PERSON] з [PERSON] були нестабільні відносини, вони то сварились, то мирились, але це буває у всіх сімях. Допитана в суді свідок [PERSON] (подруга відповідачки), пояснила, що вони знайомі з [PERSON] з 1998 року, останнім часом спілкуються дуже часто, тому що у них діти одного віку. [PERSON] пішов з сімї у травні 2016 року. Він і раніше уходив з сімї. Раніше вони бачились кожного тижня, і в гостях у [PERSON] з [PERSON] бували. В присутності свідка [PERSON] не доглядав дитину. Коли [PERSON] з [PERSON] розійшлись, [PERSON] став погрожувати [PERSON], дзвонив їй, розмовляв на підвищених тонах. Свідок чула одну з таких розмов. Також свідок бачила листівки з зображенням [PERSON], які були розповсюджені на вулиці. Свідок також бачила, як [PERSON] підходив до машини [PERSON], стукав у вікно, в машині були [PERSON] і Васіліса. [PERSON] була недоброзичлива, свідок вирішила забрати свою дитину і пішла, щоб не бути присутньою при конфлікті. Допитаний в суді свідок [PERSON], друг позивача, пояснив що йому відомо від [PERSON], що з літа 2016 року [PERSON] забороняє йому спілкуватись з донькою. Свідок декілька разів передавав [PERSON] подарунки для дитини від [PERSON], тому що на дзвінки [PERSON] не відповідає. Раніше вони спілкувались сімями, приходили у гості може рази три, коли [PERSON] і [PERSON] ще жили разом. Свідок пояснив, що [PERSON] добре відноситься до своєї дитини. Проаналізувавши показання свідків, суд приймає до уваги ту обставину, що свідки в основному висловлювались щодо неприязних стосунків подружжя, а не щодо участі кожного з батьків у вихованні дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини Статтею 151 СК України\~передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто, права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2\~ст. 157 СК України\~законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі\~ст.141 СК України. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку. Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з ч.ч. 5, 6\~ст. 19 СК України\~орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Посилання відповідача на довідку про психологічне обстеження дитини, проведене практичним психологом, суд приймає до уваги в частині того, що для продуктивного вирішення ситуації що склалась, рекомендовано вирішення питання стосовно змістовності та доцільності зустрічей з біологічним батьком особисто, або за допомогою служби у справах дітей та суду (а.с.44). При цьому, з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини. Судом встановлено, що батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Однак, оскільки виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу часу побачень батька з дитиною, і відповідач сама підтвердила той факт, що вона перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, то суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні вимог позивача про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею суд враховує висновок служби у справах дітей, інтереси дитини та вік дитини, режим дня малолітньої дитини, поведінку кожного з батьків, необхідність присутності матері, яка несе основні турботи по догляду за станом здоров'я дитини та виконанням\~\~режиму дня, під час побачення у вихідний день та під час відпустки батька, також суд враховує можливість провести одне побачення на тиждень в будній день без присутності матері за умови згоди на це дитини, та вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. За вказаних обставин, суд вважає необхідним визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у формі періодичних побачень з дитиною з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення, а саме: щочетверга з 17-30 до 20-00 години; у присутності матері дитини щонеділі з 09-00 до 13-00 години; у присутності матері дитини під час відпустки батька за попередньою домовленістю між батьками. В задоволенні інших вимог позивача, а саме: про надання дозволу на спільний відпочинок на час літньої та зимової відпустки батька по 15 календарних днів за місцем проживання батька; та дозволу з 18-00 години суботи до 10-00 години неділі залишати на ніч дитину за її бажанням суд вважає необхідним відмовити, зважаючи на малолітній вік дитини (два з половиною роки), особливості психоемоційного стану дитини, а також зважаючи на сталі неприязні відносини між батьками, для уникнення тривалих психоемоційних навантажень на дитину у випадку виникнення непорозумінь між батьками під час їх сумісного вимушеного перебування. Крім того, суд звертає особливу увагу обох батьків: [PERSON] та [PERSON] на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, повязаних з вихованням їх спільної дитини, та суд націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів їх дитини, з приборканням проявів своєї неадекватної поведінки, невиправданих амбіцій та усвідомленням своєї відповідальності за подальшу долю дитини, її розвиток та психічне здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку з частковим задоволенням позову, та відсутності можливості визначення пропорційності задоволення вимог, суд вважає необхідним порівну розподілити судові витрати між сторонами, та стягнути з відповідач на користь позивача половину понесеного позивачем судового збору у сумі 275,60 грн. На підставі ст.ст. 153,141, 153, 157,159 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial