Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

11 листопада 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 09 жовтня 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до умов кредитного договору кредитор зобов'язався надати позичальнику кредиту сумі 7400 грн, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки, передбачені договором. [INFO] року [PERSON] померла. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON], так як на час смерті постійно проживав із нею. З огляду на викладене, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 09 жовтня 2008 року в сумі 5565,63 грн. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначив, що він не є спадкоємцем померлої [PERSON], оскільки за рік до її сметрі він із нею розлучився, про що подав до суду копію рішення про розірвання шлюбу від 23 квітня 2013 року у справі № 152/624/13-ц. З огляду на це, вважає позовну заяву безпідставною, просить у її задоволенні відмовити в повному обсязі (а.с. 52-55). Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши усі обставини справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № б/н від 09 жовтня 2008 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 7400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до розрахунку по кредитному договору станом на 24 січня 2018 року борг позичальника за кредитним договором становить 5565,63 грн (а.с. 5, 6). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-АМ № 284872 від 25 лютого 2014 року. 29 травня 2014 року позивачем направлено претензію кредитора до Шаргородської державної нотаріальної контори (а.с. 17). Завідуючою Шаргородською державною нотаріальною конторою листом № 1167/01-16 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомлено про те, що на підставі претензії банку заведено спадкову справу № 288/14, спадкоємці до нотаріальної контори ще не звертались (а.с. 18). 25 травня 2018 року поштовим зв'язком представник ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] направила лист-претензію [PERSON] про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 5565,63 грн (а.с. 19). Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Зі змісту зазначених норм видно, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що на час відкриття спадщини з [PERSON] проживав [PERSON], і ця обставина підтверджується лише тим, що в паспорті позичальника та відповідача зазначене однакове місце реєстрації. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відсутні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідач не є спадкоємцем після смерті [PERSON], спадщину не приймав, в зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed