Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

10 червня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору міни. В квартирі окрім нього зареєстрований його син [PERSON] , який в 2014 році виїхав до Польщі і з того часу в указаній квартирі не проживає, особистих речей не має. Крім того, він не оплачує комунальні послуги та не бере участь в її утриманні, виїхавши за межі м.Маріуполя. Наявність реєстрації відповідача в квартирі створює для позивача низку додаткових витрат. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору міни від 22 червня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В., зареєстрованого в реєстрі № 3017 та зареєстрованого в Маріупольському бюро технічної інвентаризації 26 червня 1999 року за реєстровим № 37762. Згідно довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27 травня 2019 року виданої КСН «Успенівка» вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З акту про фактичне проживання виданого КСН «Успенівка» від 27.05.2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] фактично проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 2014 року по теперішній час не проживає. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved