Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

11 січня 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № б/н від 12.08.2009 року та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договором № б/н від 12.08.2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач належним чином не виконував зобов'язання за договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 30.11.2015 року у сумі 18349,14 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 6006,28 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 9692,90 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1300,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), та у сумі 849,96 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. Відповідачем [PERSON] надано суду письмове заперечення, згідно з яким позовні вимоги позивача вона визнає частково, а саме лише заборгованість за кредитом у сумі 6006,28 грн. Вважає, що згідно ст. 551 ч. 3 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перебільшує розмір збитків при наявності обставин, які мають важливе значення, а саме, сума штрафу перебільшує основне зобов'язання більш ніж у 2 рази, що є суттєвим перебільшенням. Відповідачка має тяжке матеріальне становище, не має можливості сплатити суму штрафних санкцій за користування кредитом та інші нарахування через несвоєчасне виконання зобов'язання. Також посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого вона є споживачем фінансових послуг банку та є несправедливими умови банку про нарахуванню непропорційно більшої суми компенсації більш ніж 50 % вартості послуг через невиконання зобов'язань за договором. Крім того вважає, що згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У судове засідання представник позивача не з'явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Представником позивача було надіслано до суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції з Самарським районним судом м. Дніпропетровська, але відповідно до листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2016 року, в суді здійснюється ремонт інтернет лінії, що не дозволяє проведення відеоконференцій; ремонт буде проводитися до 30.06.2016 року. Інших клопотань представник позивача до суду не надсилав, але в матеріалах справи міститься заява позивача, в якій просить розглянути справу у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій вимоги позивача не визнала, просила у позові відмовити, справу просила розглянути за її відсутності. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтву про державну реєстрацію юридичної особи, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19.03.1992 року та у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 року, ПАТ КБ «Приватбанк» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до договору № б/н від 12.08.2009 року встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір, згідно з умовами якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобов'язання, а саме: відповідач отримав кредит у розмірі 6200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язався повернути наданий кредит у визначений договором строк та сплачувати проценти за його користування. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що кредитний договір укладений сторонами в письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою позивача та відповідачем [PERSON] Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, заборгованість за договором укладеним з відповідачем станом на 30.11.2015 року складає 18349,14 грн. Дана заборгованість складається з заборгованості за кредитом у сумі 6006,28 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 9692,90 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1300,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), та у сумі 849,96 грн. - штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом у сумі 6006,28 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 9692,90 грн. підлягають задоволенню. При вирішенні питання щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією та штрафів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого входило смт. Билбасівка Слов'янського району Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р. Згідно із пунктом 14 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить смт. Билбасівка Слов'янського району Донецької області. Таким чином, відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ від 02.09.2014 року за період з 14.04.2014 року нарахування пені та штрафів, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, тобто з 14 квітня 2014 року і до дня набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Як зазначено у розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12.08.2009 року, сума комісії та пені (накопичувальним підсумком) почала нараховуватися з 01.06.2014 року, тобто після початку проведення антитерористичної операції. Враховуючи те, що [PERSON] з 23.02.2011 року і по даний час зареєстрована у смт. Билбасівка Словянського району Донецької області, суд приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, тобто Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню та штрафи за період з 14 квітня 2014 року до теперішнього часу. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу не підлягають задоволенню. Отже, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 15699,18 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При подачі позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір в мінімальному розмірі, що підлягає сплаті при подачі позовної заяви майнового характеру у сумі 1378,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378,00 грн., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Outcome: partial