Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

11 травня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 02 листопада 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 733 розірвати. В обґрунтування позову вона зазначила, що 02 листопада 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них 03 березня 2002 року народився син [PERSON], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї, є несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. Також просила стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. 08 червня 2018 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, однак від нього надійшла телефонограма, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, та не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206\~ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони 02 листопада 2001 року уклали шлюб (арк.с.5). Від шлюбу у них 03 березня 2002 року народився син [PERSON] (арк.с.6), який проживає разом з позивачкою. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки повинно бути стягнено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., який було сплачено позивачкою при подачі позовної заяви, що підтверджується квитанцією (арк.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved