Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

11 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що за договором купівлі-продажу вони є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Разом з будинком їм перейшла у власність і земельна ділянка площею 0,0647 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Питання про відчуження земельної ділянки не було вирішено належним чином. Посилаючись на викладене, просили визнати за ними право власності на вказану земельну ділянку та визнати недійсним державний акт, виданий на ім'я відповідачів. Ухвалою від 06 травня 2016 року померлих відповідачів [PERSON] та [PERSON] виключено з числа осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON], якій діяв і в якості представника позивачки [PERSON], надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В минулому судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чиному порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Третя особа - управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позову. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. З нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28 грудня 2004 року (а. с. 8), вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON], продали позивачам [PERSON] та [PERSON] цілий житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] Згідно з державним актом на право приватної власності на землю (а. с. 12), попередньому власникові [PERSON] на підставі рішення Очаківської міської ради № 347 від 28 вересня 1993 року було виділено земельну ділянку площею 0,0647 га для обслуговування житлового будинку за вказаною вище адресою (а. с. 12). Також, як вбачається з наданої на запит суду архівної копії державного акту на право власності на земельну ділянку, 17 травня 2006 року, тобто майже через два роки після укладення договору купівлі-продажу, на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було виготовлено ще один акт на цю ж земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2004 року (а. с. 109). Відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю та споруду переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності на земельну ділянку, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі. Згідно з п. 1 ст. 120 ЗК України, який діє з 01 січня 2002 року, при переході права власності на будівлю та споруду право власності на земельну ділянку може переходити на підставі цивільно-правових угод. Як вбачається з договору купівлі-продажу, зміст ст. 30 ЗК України сторонам, що підписали договір, роз'яснено нотаріусом. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що разом з житловим будинком відповідачівідчужували позивачам також земельну ділянку для його обслуговування. Обставин, які б вказували, що попередній власник за життя набув право власності на спірну земельну ділянку неправомірно, або, що на неї, окрім позивачів, претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином позов [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню в цій частині. Разом із тим, вимога позивачів про визнання недійсним державного акту, виданого на ім'я відповідачів, є юридично помилковою та задоволенню не підлягає, оскільки з моменту визнання права власності на земельну ділянку за новими власниками, державний акт, виданий на ім'я попередніх власників, вважатиметься таким, що втратив чинність. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача [PERSON], за клопотанням останнього. На підставі викладеного,

Outcome: partial