Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

11.07.2014 року позивач звернулася з вказаним позовом до ПАТ «Фінростбанк», в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 1075,00 доларів США за договором про строковий вклад №1433 від 27.09.2013 року та борг у розмірі 20000,00 доларів США за договором про строковий вклад №1624 від 23.12.2013 року. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 27 вересня 2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «ФІНРОСТБАНК» (далі-відповідач) було укладено письмовий договір про строковий вклад № 1433 з щомісячною сплатою процентів «ОСІННЯ ЧАРІВНІСТЬ» (далі - договір банківського вкладу № 1433 від 27.09.2013 року), відповідно до умов якого відповідач прийняв в депозит від позивача грошові кошти (вклад) в сумі 1 075,00 доларів США строком розміщення 273 діб з 27.09.2013 року до 27.06.2014 року включно, з встановленою процентною ставкою 9,5% річних. На виконання умов даного договору відповідачем для обліку суми вкладу позивачу відкрито депозитний рахунок № [NUMBER], на який позивачем того ж дня внесено зазначену вище суму вкладу. На підтвердження зарахування вказаної вище суми грошових коштів за договором банківського вкладу № 1433 відповідачем видано позивачу квитанцію № ТR.65303.27.10102 від 27.09.2013 року. 23 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір про строковий вклад № 1624 з щомісячною сплатою процентів «МАКСИМАЛЬНИЙ ПРИБУТОК» (далі - договір банківського вкладу № 1624 від 23.12.2013 року), відповідно до умов якого відповідач прийняв в депозит від позивача грошові кошти (вклад) в сумі 20 000,00 доларів США строком розміщення 547 діб з 23.12.2013 року до 23.06.2015 року включно, з встановленою процентною ставкою 10,5% річних. На виконання умов даного договору відповідачем для обліку суми вкладу позивачу відкрито депозитний рахунок № 26354015001624.840, на який позивачем того ж дня внесено зазначену вище суму вкладу. На підтвердження зарахування вказаної суми грошових коштів за договором банківського вкладу № 1624 відповідачем видано позивачу квитанцію № ТR.74061.51.10102 від 23.12.2013 року. Підпунктом 2.2.2. пункту 2.2. договору банківського вкладу № 1433 від 27.09.2013 року та підпунктом 2.2.2. пункту 2.2 договору банківського вкладу № 1624 від 23.12.2013 року передбачено право вкладника на дострокове отримання всієї суми вкладу, або будь якої суми з вкладу на підставі відповідного письмового клопотання вкладника про розірвання договору, за умови повідомлення про таке за 2 робочі дні до дати передбачуваного розірвання договору. Бажаючи скористатися наданим договорами і нормами наведених Законів України правом на дострокове повернення вкладів, позивач 08 травня 2014 року письмовою заявою звернувся до відповідача з вимогою дострокового розірвання договору банківського вкладу №1433 від 27.09.2013 року та договору банківського вкладу № 1624 від 23.12.2013 року. Однак до теперішнього часу вклади (грошові кошти) за вказаними договорами банківського вкладу відповідач позивачу не повернув, обмежившись лише письмовою відповіддю від 20.06.2014 року за № 1186 на заяву позивача з обіцянкою негайного виконання своїх зобов'язань по договорам, за умови покращення його платоспроможності. Така відповідь відповідача, на погляд позивача, є формальною відпискою та свідчить про небажання відповідача виконати належним чином взяти на себе зобов'язання з дострокового повернення вкладів (грошових коштів) позивачу на його вимогу, а тому звернувся до суду з вказаним позовом. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За правилами ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається. У відповідності до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Частиною 2 ст. 530 ЦК України, зокрема, передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З урахуванням наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу № 1433 від 27.09.2013 року та № 1624 від 23.12.2013 року строком виконання відповідачем, як боржником за даними угодами зобов'язань з дострокового повернення грошових коштів (вкладів) на вимогу позивача є 14 травня 2014 року. Викладені у позові обставини невиконання відповідачем свого обов'язку щодо дострокового повернення на вимогу позивача депозитів (грошових коштів) за договорами банківського вкладу свідчать про порушення ним вимог умов договорів (пп. 2.2.2. п. 2) та ст.526, ч.І ст. 527,ч. 2 ст.530, ч. 2 ст. 1060 ЦК України, що у відповідності до ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання (неналежне виконання). Діями відповідача порушено право позивача на дострокове отримання грошових коштів за зазначеними вище строковими договорами банківських вкладів (депозитів). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved