overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

10 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 24 червня 1995 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 24 червня 1995 року зареєстрували шлюб у відділ реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 896, що підтверджується наданою копією повторного свідоцтва про шлюб (а. с. 5). Дітей від шлюбу сторони не мають. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не згодні на примирення і бажають шлюб розірвати, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

10 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25 лютого 2008 року перебуває з відповідачем [PERSON] Ілхомджон у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу дітей сторони не мають. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином за встановленим місцем реєстрації в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, але до суду не зявився, заперечень на позов, або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 25 лютого 2008 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 09, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 3). Від шлюбу сторони дітей не мають. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не живуть разом, позивач не згодна на примирення, відповідач не виявив своєї заінтересованості у збереженні шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

10 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 07 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Луганської області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, який проживає з нею. Сімейні стосунки припинені, через відсутність взаєморозуміння з відповідачем та різні погляди на життя сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони в судове засідання не зявилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Луганської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 252 (а. с. 7), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 8), який проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки, за власним клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

10 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 14 жовтня 2000 року в Покровській сільській раді Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачем має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння, втрату поваги та любові одне до одного, сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та залишити їй прізвище, взяте при реєстрації шлюбу [PERSON]. Позивачка та відповідач в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивачка повністю підтримує позовні вимоги, відповідач позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 жовтня 2000 року в Покровській сільській раді Очаківського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 04. Зазначений факт підтверджуються дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про одруження серії І-ФП № 001660. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії І-ФП № 064543 та серії І-ФП № 157662. Причинами розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння, втрата поваги та любові між подружжям. Подружні стосунки сторони не підтримують з липня 2015 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

10 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить поділити майно набуте подружжям за час шлюбу у виді квартири, розташованого по вулиці Чапаєва, 72/7 м. Погребище Вінницької області, оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає поділити вказане майно. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти поділу майна. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. ч.1,2 ст.372ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ч.1 ст.70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

10 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 06 серпня 2005 року. Від подружнього життя мають двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час сім'я фактично розпалася внаслідок частих сварок та суперечок із чоловіком. Посилаючись на те, що подальше спільне життя не можливе, позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 28). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 26). У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 06 серпня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції Сумської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №50. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 8). Від подружнього життя [PERSON] і [PERSON] мають малолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 9, 27). Причиною розпаду сім'ї стали часті сварки та суперечки між подружжям, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Судом подружжю надавався строк на примирення тривалістю три місяці, однак примирення не відбулося. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їх малолітньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні, [PERSON]. Від стягнення з відповідача судових витрат позивачка відмовилася, про що подала відповідну заяву (а. с. 28). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

10 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, вказуючи, що [INFO]. померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у виді державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], яку вона має намір успадкувати за заповітом. Проте, під час внесення запису у державний акт про право власності на земельну ділянку, була допущена помилкиа а саме: запис прізвища спадкодавиці в державному акті про право власності на земельну ділянку був внесений як, [PERSON], тоді як необхідно було внести правильний запис прізвища, [PERSON], і тому через неправильний запис в вищезазначеному документі не може реалізувати своє спадкове право. Заявниця в судове засідання не зявився. Представник заявниці, [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив встановити вищезазначений факт. Представник заінтересованої особи - [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заява підлягає до задоволення з огляду на таке Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

10 листопада 2015 року в с.Підзамочок Бучацького району Тернопільської області помер [PERSON] 02 січня 2016 року в с.Підзамочок Бучацького району Тернопільської області померла [PERSON], яка за життя склала заповіт щодо усієї спадщини і призначила своїм спадкоємцем [PERSON] Після смерті спадкодавців залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул.Тернопільська,14 в с.Підзамочок Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавців посвідчував їх право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання позивачка [PERSON]І не зявилася, однак подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить суд справу розглядати у її відсутності. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, однак подали суду заяви, в яких вказали, що позов визнають і просять суд справу розглядати у їх відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 10 листопада 2015 року в с.Підзамочок Бучацького району Тернопільської області помер [PERSON]; 02 січня 2016 року в с.Підзамочок Бучацького району Тернопільської області померла [PERSON]; Після смерті спадкодавців залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало їм на праві власності; Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на 4/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями; Позивачка [PERSON] внучка спадкодавця є спадкоємцем за законом пятої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняла спадщину; Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом на 1/5 частину житлового будинку, що був складений нею 29 грудня 2015 року і посвідчений секретарем Підзамочківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповіла позивачці; Відповідачі від своїх часток в спадковому майні відмовилися на користь позивачки. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

10 листопада 2015 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить ухвалити рішення щодо стягнення із [PERSON] на її користь аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно для утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач добровільно не бере участі в утриманні дитини, яка проживає разом з нею і потребує постійного догляду та матеріальних витрат тощо. У судове засідання позивач не зявилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з»явився і не надіслав заяви про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що сторони не проживають разом як родина, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а. с. 3), і відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, рівною мірою зобовязані його утримувати до досягнення ним повноліття. Згідно з ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на користь позивача для утримання дитини, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Тобто, однією з умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов'язання обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоровя або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальної допомоги на утримання свого неповнолітнього сина. Аналізуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в заявлених межах. Також суд, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved