Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

11 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми основного боргу у розмірі 5000,00 доларів США; 3 відсотки річних в розмірі 8248,48 гривень; пеня за несвоєчасне повернення грошових коштів в розмірі 8248,48 гривень та інфляційні збитки в розмірі 27967,19 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в письмовій формі у вигляді розписки, відповідно до якого останній взяв в борг 5000 доларів США зі строком повернення до 01 липня 2017 року. Однак, станом на 11.09.2019 року сума позики 5000 доларів США відповідачем не повернута, з огляду на це позивач звернувся з цим позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. \~\~Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~провести заочний розгляд справи та, згідно зі ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. \~ \~ \~ \~\~ \~ \~ \~Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] 30.03.2017 року отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.07.2017 року, про що свідчить оригінал розписки (а.с.6,33). Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України по справі № \~564/2736/15-ц від 28 листопада 2018 року. Відповідно дост.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо вимоги позивача про стягнення суми боргу в іноземній валюті, суд зазначає наступне\~. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц зробила правовий висновок щодо стягнення заборгованості за договором позики у іноземній валюті, відповідно до якого частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідач [PERSON] взяв у борг грошові кошти в іноземній валюті, зокрема у доларах США, та зобов`язався повернути їх відповідачу [PERSON] у зазначеній іноземній валюті, відтак, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення заборгованості в іноземній валюті. Водночас щодо стягнення з відповідача 3 % річних за користування позикою та інфляційних витрат варто зазначити наступне. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов`язку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу\~. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~ Водночас відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Водночас згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.\~ Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягненні пені суд враховує наступне. Відповідно до\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 2\~ст. 551 ЦК України\~передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Разом з тим, зі змісту договору позики від 30.03.2017 року вбачається, що сторонами не було передбачено сплату штрафних санкцій, зокрема нарахування і стягнення неустойки, за порушення позичальником обов`язку по поверненню коштів за договором позики. При цьому помилковим є посилання позивача на положення \~ст. 1048 ЦК України\~в обґрунтування\~можливості обчислення\~розміру пені\~на рівні\~облікової ставки\~Національного банку України, так як у вказаній статі закріплено право позикодавця отримати проценти від суми позики, які за своєю правовою природою є платою за користування коштами, а не штрафними санкціями, до яких відноситься нарахування пені. Оскільки погодженими між сторонами умовами, на яких були передані грошові кошти в позику, які визначені в договорі позики, не передбачалося стягнення пені, зазначена позивачем сума пені в розмірі 8248,48 грн. не підлягає стягненню з відповідача. Оскільки, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач станом на день розгляду справи свої зобов`язання за договором позики в обумовлений сторонами термін не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг за розпискою. Враховуючи наведене, судом встановлено про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 5000 доларів США, 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.07.2017 року по 10.09.2019 року в розмірі 8248,48 гривень. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved