Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

11 травня 2016 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №26 у будинку №31 по вул. Хмельницького в м. Жовті Води Дніпропетровської області та зобов`язати головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку в її квартирі [PERSON] В позовній заяві посилалась на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. З відповідачем знаходилась у фактичних шлюбних відносинах, але ці відносини носили лише формальний характер, оскільки відповідач не проживає з нею однією сімєю та фактично проживає в іншому місті, де саме їй невідомо. Вона не бажає оплачувати комунальні послуги також і за відповідача, оскільки він не проживає у квартирі. У судове засідання позивач [PERSON], не зявилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити. [PERSON], належним чином повідомлений про день та час судового розгляду справи, у судове засідання не зявився, надіславши заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає не заперечує проти їх задоволення. [PERSON] до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. [PERSON] до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. [PERSON] до\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до\~ст.405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом\~ст. 72 ЖК України\~дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Згідно з ч.4. ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продежу р/№2647 від 09.11.2012 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON]О.(а.с.7). Окрім позивача в квартирі зареєстровані проживаючими її малолітня донька [PERSON] [INFO] та колишній співмешканець [PERSON] (а.с.10), який фактично не проживає в цій квартирі, не користується нею та не несе витрат на її утримання з листопада 2012 року. В добровільному порядку відповідач з реєстрації не знявся. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] посилається на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає, а вона позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою в тому числі оплачує за нього комунальні послуги, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Оскільки відповідач, не являючись власниками житла, не проживає і не користується житловим приміщенням, а саме, квартирою №26 у будинку №31 по вул. Хмельницького в м. Жовті Води Дніпропетровської області, що є приватною власністю позивача не виявив наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, визнає позовні вимоги в повному обсязі, це дає суду змогу прийти до висновку, що відповідач дійсно, на протязі більш ніж шести місяців,\~\~без будь-яких поважних причин не мешкає у спірному приміщенні, а тому повинний бути визнаний таким, що втратив право\~ користування ним. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивача до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. \~ [PERSON] до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Що стосується вимог позивача про примусове зняття з реєстраційного обліку, суд зазначає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення і є усуненням перешкод у користуванні жилим приміщенням. В такому випадку не є потребою додаткового зобов'язання будь-кого знімати відповідача з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщення, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial