Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

11.06.2021 позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 43941,75 грн., кошти у якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що з 05.02.2011 по 07.03.2017 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.04.2017 № 583/601/17 з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі 750 грн щомісячно, що підлягає індексації на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 16.03.2017. Рішенням суду від 28.03.2018 у справі № 583/3390/17 змінено розмір стягуваних аліментів на 1100 грн. щомісячно. В зв`язку з невиконанням рішень суду в добровільному порядку, позивач звернулася з заявою до виконавчої служби та 06.11.2020 державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження № 63535112 та здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 16 березня 2017 року по 27 червня 2018 року на загальну суму 11537,09 грн. Постановою державного виконавця від 06.11.2020 відкрито виконавче провадження за № 63535504 за виконавчим листом № 583/3390/17 та надано розрахунок заборгованості з 27.06.2018 по 30.11.2020 в сумі 32404,66 грн. 30.11.2020 вказані виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження № 63771170. Оскільки відповідач обов`язку щодо сплати аліментів на утримання сина належним чином не виконує, станом на 20.04.2021 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 43941,75 грн., розмір пені складає 302412,60 грн. Через систематичну несплату аліментів позивач зазнала сильних душевних страждань та постійно вимушена докладати багато зусиль для збереження нормальної матеріальної та моральної обстановки в житті. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 43941,47 грн, 15000 грн. моральної шкоди та 4000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 18.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.07.2021 задоволено заяву [PERSON] про відвід головуючому судді Яценко Н.Г. 21.07.2021 суддею Охтирського міськрайонного суду Сумської області справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. 10.08.2021 від відповідача надійшов відзив, в якому проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, зазначає, що сплачував аліменти систематично. Квитанції з березня 2017 року по червень 2018 року він знайшов та надав, тому позивач безпідставно враховує цей період для розрахунку пені. Квитанції з липня 2018 по літо 2020 року зберігалися у будинку, але вони зникли. Просив відмовити у позові в повному обсязі. 18.08.2021 позивач зменшила свої позовні вимоги просила стягнути 33791,75 грн, так як сума заборгованості зі сплати аліментів складає 33791,75 грн, розмір пені - 175131,86 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з врахуванням зменшених позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначив про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідними нормами Сімейного кодексу України. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.02.2011 по 07.03.2017. Мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.04.2017 № 583/601/17 з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі 750 грн щомісячно, що підлягає індексації на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 16.03.2017 (а.с. 10-11). Рішенням суду від 28.03.2018 у справі № 583/3390/17 змінено розмір стягуваних аліментів на 1100 грн. щомісячно (а.с. 7-9). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.04.2021 №19735 вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів станом на листопад 2020 року становить 43941,75 грн (а.с. 12-14). З копій квитанцій, наданих відповідачем (а.с. 50-53), вбачається, що ним у рахунок аліментів на ім`я [PERSON] було сплачено у квітні 2017 року - 400 грн, травні 2017 року - 750 грн., серпні 2017 року - 750 грн., вересні 2017 року - 750 грн., жовтні 2017 року - 750 грн., листопаді 2017 року - 750 грн., грудні 2017 року - 750 грн., січні 2018 року - 750 грн., лютому 2018 року - 750 грн., березні 2018 року - 750 грн., квітні 2018 року - 750 грн., травні 2018 року - 750 грн., червні 2018 року - 750 грн., всього на суму 10150 грн. З врахуванням зазначених квитанцій, заборгованість зі сплати аліментів станом на листопад 2020 року становить 33791,75 грн. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З роз`яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При цьому, за аналогією із цивільним законодавством у даному випадку слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасної сплати аліментів у стягнутому судом розмірі та виникнення заборгованості зі сплати аліментів з незалежних від нього причин. Відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину в розмірі, визначеному судовим рішенням, яке, в силу положень ст. 18 ЦПК України, є обов`язковим для виконання, незалежно від того, чи було воно звернено до примусового виконання, а тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів. За таких обставин наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені), передбаченої ст. 196 СК України. З розрахунку пені зробленого позивачем (а.с.70) вбачається, що розмір пені станом на березень 2021 року становить 175131,86 грн. При перевірці наведеного позивачкою розрахунку пені, суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц провадження №14-37цс18 та у справі №333/6020/16-ц від 03.04.2019. Суд погоджується з розрахунком пені, наведеним позивачкою в позовній заяві, так як він проведений відповідно до вищенаведеної формули. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, враховуючи, що заборгованість по сплаті аліментів складає 33791,75 грн. наявні підстави для задоволення позову в зазначеному розмірі. Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Аналіз ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України можуть субсидіарно застосовуватися для регулювання сімейних відносин. Компенсація моральної шкоди має відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Обмеження права учасників сімейних відносин на відшкодування моральної шкоди лише випадками, передбаченими п. 6 ч. 2 ст. 18 СК України, істотно звужує їхнє право на захист. (Постанова Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 2-3897/10 (провадження № 61-6791св20). В свою чергу, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, підставою для цивільної-правової відповідальності за завдання шкоди є одночасна наявність наступних елементів: заподіяння моральної шкоди позивачу, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння йому моральної шкоди та протиправності дій відповідача, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача, а також вини останнього в її заподіянні. Таким чином, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову, зокрема щодо заподіяння їй моральної шкоди, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову у вказаній частині слід відмовити. Також з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачкою надано договір № 306 про надання правової допомоги, , акт прийому-передачі наданих послуг, рахунок фактура № 1 та № 2 та квитанції про оплату 1300 грн. та 1000 грн. В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (50%) на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 1150 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial