Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

11 червня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі по тексту - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу від 24 травня 2014 року № 009958 недійсним, стягнення сплачених ним реєстраційного платежу в сумі 75000 гривень та комісії за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 375 гривень. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 травня 2014 року з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» уклав договір фінансового лізингу, предметом якого був мінітрактор Донг Фенг-354. Отримавши від представника ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» рахунок до оплати та запевнення, що після такої оплати він негайно отримає предмет лізингу, в цей же день відповідно до умов договору він сплатив на рахунок відповідача 75000 гривень, однак відповідач відмовився передавати йому предмет лізингу і виконання договору не відбулося, а тому вважає, що під час попередніх переговорів представником товариства введено його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Зазначає, що договір та додатки до нього не містять жодних умов, які б передбачали захист його прав як споживача, а навпаки їх умови свідчать про нечесну підприємницьку діяльність відповідача, метою якої є залучення сторонніх фінансових ресурсів для власних потреб та небажання продавати визначений видом діяльності товар і надавати фінансові послуги, а якщо вони і будуть надаватися, то лише на розсуд відповідача, що заборонено положеннями ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, вказує, що договір не містить конкретних визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає мінітрактор, не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу, строк виконання зобов'язань відповідача, а також в п. 1.6 договору відображена несправедлива умова, згідно якої вартість мінітрактора, що визначена додатком № 3 в розмірі 94300 гривень, може бути в подальшому змінена і в такому випадку лізингоодержувач не буде мати вибору, окрім як доплатити різницю вартості до вже сплачених авансових платежів. Також зазначає, що укладений договір фінансового лізингу є нікчемним, оскільки укладений з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення договору. В зв'язку з наведеним, позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу від 24 травня 2014 року № 009958 з додатками, що укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача 75000 гривень, які сплачені ним за цим договором, та 375 гривень комісії за прийом платежів згідно тарифів банку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав повністю, просив позов задовольнити. Крім того, в доповнення обґрунтувань позовної заяви суду пояснив, що навесні 2014 року з оголошення в місцевій газеті «Життя і слово» дізнався про можливість одержати в лізинг трактор і 24 травня 2014 року в м.Хмельницькому уклав договір фінансового лізингу з відповідачем. При цьому, представник ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», яка оформляла та підписувала необхідні документи, його завірила, що за умови сплати більше 50 % вартості предмету лізингу та 10 % комісії за організацію та оформлення договору, трактор йому буде доставлено протягом 3-4 днів і подальший необхідний щомісячний платіж на виплату залишкової різниці буде складати всього 1121,70 гривень. В це же день він оплатив оговорену з представником суму, але в обумовлений з представником день трактора йому не передали, хоча він неодноразово телефонував відповідачу та в представництво в м.Хмельницькому. В кінцевому результаті йому повідомили, що зазначеної марки та моделі трактора немає або ж називали іншу причину не передання трактора, натомість поштовою кореспонденцією надіслали повідомлення про необхідність щомісячної плати в сумі 3929,17 гривень. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав, а тому відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 травня 2014 року [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника Городецької О.П. уклали договір фінансового лізингу № 009958 (далі по тексту - договір) і погодили наступні умови. Відповідно до пункту 1.1 договору, додатку № 1 предметом лізингу є мінітрактор Донг Фенг-354 вартістю 94300 гривень. Відповідно до п. п. 1.7, 1.8, 4.1 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10 % від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Лізингодавець передає предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання авансового платежу на свій поточний рахунок та комісії за передачу предмета лізингу, відповідно до умов договору. На виконання умов договору позивач [PERSON] 24 травня 2014 року сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 75000 гривень, що підтверджується квитанцією № 137 із зазначенням призначенням платежу «згідно угоди № 009958». У відповідності до положень ч. 1, п. 5 ч. 2, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Такою, що вводить споживача в оману є підприємницька практика, яка спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, при цьому, виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Із договору вбачається, що в ньому не вказано в кого саме лізингодавець придбає мінітрактор, не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу. Вище перелічені умови є обов'язковими, але в самому договорі вони відсутні. Також, пунктом 1.6 договору визначено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору до повної сплати авансу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту купівлі предмету лізингу та передачі його лізингоодержувачу, з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50 % від вартості предмета лізингу на момент його передачі. Крім того, в ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню і в силу положень ст. 806 ЦК України ця вимога застосовується до договорів фінансового лізингу. Обґрунтованість такого тлумачення зазначених правових норм підтверджується тим, що відповідно до п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, встановлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Крім цього, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, трактори віднесено до механічних транспортних засобів. Враховуючи те, що предметом договору фінансового лізингу є транспортний засіб і [PERSON], як одна із сторін вказаного договору є фізичною особою, то цей договір в силу ч. 2 ст. 799 ЦК України підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Як вбачається з укладеного між сторонами договору дані вимоги чинного законодавства виконано не було, договір фінансового лізингу від 24 травня 2014 року № 009958 нотаріально не посвідчувався. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Таким чином, суд приходить до висновку, що, оскільки, договір фінансового лізингу між сторонами у справі нотаріально не був посвідчений, він у відповідності до ст. ст. 220, 236 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення - 24 травня 2014 року. В той же час, оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний (нікчемний) правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, то суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь сплачені ним кошти в сумі 75000 гривень. При цьому, суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення з відповідача комісії за прийом платежів згідно тарифів банку згідно квитанції від 24 травня 2014 року № 138 в сумі 375 гривень, оскільки вказана сума стягнута з позивача лише за послуги банківської установи, що здійснювала перерахунок коштів для відповідача, а відтак вказані кошти не були отримані відповідачем за нікчемним правочином, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Враховуючи, що на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 750 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial