Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

10 березня 2015 року до Вінницького районного суду Вінницької області звернувся позивач з позовом до [PERSON] про стягнення індексу інфляції за час прострочення боргу, 3% річних та моральної шкоди. Даний позов мотивував тим, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 квітня 2005 року, було задоволено його позов та стягнуто з [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 5448,63 грн. та судові витрати в сумі 54,48 грн. Вказує, що 01 липня 2005 року державним виконавцем міського відділу ДВС винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №2-945. Даною постановою було запропоновано [PERSON] добровільно сплатити суму визначену рішенням суду. З метою забезпечення виконання постанови було винесено рішення про накладення арешту на майно, яке з урахуванням виконавчого збору становить 6053,42 грн. 31 серпня 2005 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про розстрочку виконання вишевказаного рішення суду від 04 квітня 2005 року, ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці було розстрочено виконання даного рішення про стягнення боргу на 6 місяців. Зазначає , що В звязку з тим, що відповідачка за весь час сплатила йому 8730 грн., чим порушила ухвалу суду щодо розстрочення виконання рішення суду, на неодноразові його звернення відповідачка не реагувала, а за час користування коштами позивача відбулася інфляційні процеси, а тому позивач знову звернувся до суду за захистом свого права. Так, рішенням Ленінського районного суду від 16 травня 2006 року з [PERSON] на його користь були стягнуті інфляційні нарахування на суму неповернутого за рішенням суду від 04.04.2005 року боргу за період з квітня 2005 року по лютий 2006 року включно в сумі 457,57 грн., моральну шкоду в сумі 500,00 грн. та судовий збір в сумі 51,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду від 21 травня 2007 року його позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на його користь індекс інфляції за час прострочення в сумі 453,45 грн., моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., судовий збір в сумі 34,53 грн., ІТЗ в сумі 30,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду від 8 серпня 2008 року позов його задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на його користь індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 931,49 грн., моральну шкоду в сумі 1500,00 грн., судовий збір в сумі 51,00 грн. та ІТЗ в сумі 30,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду від 27 листопада 2009 року позов також задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на його користь індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 2603,05 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., судовий збір в сумі -51,00 грн. та ІТЗ в сумі 252,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду від 17 лютого 2011 року його позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на його користь інфляційні нарахування на суму неповернутого за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.04.2005 року в справі №2-945/2005 боргу за період з червня 2009 року по вересень 2010 року включно в сумі 406,37 грн., моральну шкоду в сумі 1000,00 грн., судовий збір в сумі 14,41 грн. та ІТЗ в сумі 24,36 грн. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 березня 2014 року його позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на його користь 733,07 грн. індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання 787,06 грн. 3% річних Вказує ,що на час звернення до суду із дійсним позовом з відповідачці на його користь стягнуто 12084,8 грн. Вважає, що відповідачка продовжує незаконно користуватися його коштами в сумі 13103,77 грн. Тому за весь час прострочення сплати суми боргу визначеної в рішенні суду, а також користування коштами, відповідач по справі, повинна сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Так, вказує , що за період з 01 жовтня 2013 року по 28 лютого 2015 року сплило 516 днів. Заборгованість складає разом із розрахунком інфляції на суму 4861,5 грн. Розмір індексу інфляції за даними Державного комітету статистики України становить: жовтень 2013 року 100,4; листопад 2013 року 100,2%; грудень 2013 року 100,5%; січень 2014 року 100,2%; лютий 2014 року 100,6%; березень 2014 року 102,2%; квітень 2014 року 103,3%; травень 2014 року 103,8%; червень 2014 року 101,0%; липень 2014 року 100,4%; серпень 2014 року 100,8%; вересень 2014 року 102,9%; жовтень 2014 року 102,4%; листопад 2014 року 101,9%; грудень 2014 року 105,3%; січень 2015 року 103,1%; лютий 2015 року 105,3%. 1.100,4% х 100,2% х 100,5% х 100,2% х 100,6% х 102,2% х 103,3% х 103,8% х 101,0% х 100,4% х 100,8% х 102,9% х 102,4% х 101,9% х 100,3% х 103,1% х 105,3% = 137,1% 2.(13103,77 х 137,1%)/(100%) = 17965,3 грн. 100% 3.17965,3 13103,77 = 4861,5 грн. Таким чином, вказує , що загальний розмір інфляції витрат за незаконне користування [PERSON] коштами позивача становить 4861,5 грн. Зазначає , що крім цього що відповідачка повинна сплатити йому і 3% річних від простроченої суми , тобто за період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року 3 місяців = 98,4 грн.; за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року 1 рік = 393,1.; за період з 01 січня 2015 року по 28 лютого 2015 року 2 місяців = 65,6 грн., а разом - 557 грн. Тому просить стягнути суд з відповідачки на його користь індекс інфляції за весь час прострочення сплати боргу в розмірі 4861 гривень 50 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 557 гривень 10 коп. Крім того, вважає , що відповідач спричинила йому моральну шкоду, яка виразилася в тому , що на сьогоднішній день судове рішення нею не виконується, відповідачка не бажає сплачувати йому кошти визначені судом, а він довіряв відповідачу та розраховував на взаєморозуміння та своєчасне повернення грошей, які йому не менш потрібні ніж відповідачу, адже він перебуває у шлюбі та має трьох малолітніх дітей та дружину, інваліда 3-ї групи. Просить стягнути також з відповідачки моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позові вимог підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не зявилася, в порядку ст. 76 ЦПК України була завчасно повідомлена належним чином про час та місце судового засідання, про що свідчать розписки про отримання рекомендованих поштових повідомлень, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Тому суд, у порядку ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована частково та така, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено , що 08 липня 2003 року відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] грошову суму в 800 доларів США, яка еквівалентна 4256 гривень під 5 % місячний строком на один рік, про що склала відповідну письмову розписку. У визначений в розписці строк повернення боргу, відповідачка грошові кошти позивачу не повернула, у звязку з чим, позивач почав звертатися за захистом свого порушеного права до суду. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 квітня 2005 року, було задоволено позов позивача , яким стягнуто з [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 5448,63 грн. та судові витрати в сумі 54,48 грн. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13 червня 2005 року рішення суду від 04 квітня 2005 року, залишено без змін. (а.с.6-9). Рішенням Ленінського районного суду від 21 травня 2007 року позов [PERSON]задоволено частково, стягнуто з [PERSON]індекс інфляції за час прострочення в сумі 453,45 грн., моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., судовий збір в сумі 34,53 грн., ІТЗ в сумі 30,00 грн. (а.с.13-14). Рішенням Ленінського районного суду від 8 серпня 2008 року позов [PERSON]задоволено частково, стягнуто з [PERSON]індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 931,49 грн., моральну шкоду в сумі 1500,00 грн., судовий збір в сумі 51,00 грн. та ІТЗ в сумі 30,00 грн. (а.с.15-16). Рішенням Ленінського районного суду від 27 листопада 2009 року позов [PERSON]задоволено частково, стягнуто з [PERSON]індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 2603,05 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., судовий збір в сумі -51,00 грн. та ІТЗ в сумі 252,00 грн. (а.с.17-18). Рішенням Ленінського районного суду від 17 лютого 2011 року позов [PERSON]задоволено частково, стягнуто з [PERSON]інфляційні нарахування на суму неповернутого за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.04.2005 року в справі №2-945/2005 боргу за період з червня 2009 року по вересень 2010 року включно в сумі 406,37 грн., моральну шкоду в сумі 1000,00 грн., судовий збір в сумі 14,41 грн. та ІТЗ в сумі 24,36 грн. (а.с.19). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 березня 2014 року позов [PERSON]задоволено частково, стягнуто з [PERSON] 733,07 грн. індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання 787,06 грн. 3% річних. Ухвалою апеляційний суд Вінницької області від 22 квітня 2014 року рішення суду від 12 березня 2014 року залишено без змін. (а.с.20-21). Судом встановлено, що на час винесення даного рішення суду виконавче провадження по виконавчим листам, виданим судами на підставі вищевказаних рішень не закрито, відповідач не сплатила стягнуті на користь позивача грошові кошти в сумі 13103,77 грн. Судом досліджений розрахунок приведений позивачем, який відповідає діючому законодавству, а саме : Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до положень ч.1.ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а відповідно до ч.2 цієї ж статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено , що відповідач порушила умови взятого на себе грошового зобовязання , не виконує його належним чином, а тому підлягає стягненню з неї на користь позивача: індекс інфляції за весь час прострочення сплати боргу в розмірі 4861 (чотири тисячі вісімсот шістдесят одна) гривень 50 коп.; 3% річних від простроченої суми в розмірі 557 (п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 10 коп., а разом - 5418 (п`ять тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 60 копійок. В частині стягнення з відповідача користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, суд відмовляє у її задоволені так як між сторонами існують договірні відносини, які регламентовані Цивільним Кодексом України , а саме книгою пятою Зобовязальне право ( розділом І , ст. 625 ЦК України), яка не передбачає такого виду відповідальності боржника, як відшкодування моральної шкоди, також цього не перебачено було і у розписки, що було б підставою для суду у порядку ст. 611 ЦК України, вирішити питання про стягнення моральної шкоди. Тому дані вимоги позивача є безпідставними. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в межах задоволеної частини позовних вимог, у рахунок повернення сплаченого судового збору за подання даного позову до суду- 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial