Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

10.07.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд встановити їй сервітут земельної ділянки для обслуговування та проведення ремонтів водогону по території відповідача [PERSON] . В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у відповідності до договору купівлі продажу від 17 жовтня 2016 року їй на праві власності належить домоволодіння з земельною ділянкою площею 0.0365 га (кадастровий номер 5310137000:15:004:0159 ), розташованого за адресою: [ADDRESS] . З 15 грудня 2017 року власником суміжної земельної ділянки площею 0.0409 га (кадастровий номер 5310137000:15:004:0160 ) за адресою: [ADDRESS] , є малолітній [PERSON] , інтереси якого представляє [PERSON] Право власності [PERSON] через територію суміжної земельної ділянки проходить водогін, який знаходиться в загальному користуванні. В ході експлуатації водогону виникла необхідність в його обслуговуванні та встановленні зовнішньої колонки, яка б дозволяла використовувати її в повному обсязі, а також використовувати воду для поливу, без заведення відповідних труб в приміщення. Таке обслуговування та встановлення колонки може бути реалізоване лише на території відповідача. Пропозиція позивача до відповідача надати можливість проходу до місця обслуговування та встановлення зовнішнього пристрою була залишена останнім без задоволення. Оскільки такої домовленості не досягнуто та укласти договір у добровільному порядку неможливо, позивач звернулась до суду із вказаною позовною заявою про встановлення земельного сервітуту. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.09.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом усіх учасників справи. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20.11.2018 року призначено експертизу щодо визначення варіантів реального можливого сервітуту за розміром та підходами для обслуговування водогону за адресою: [ADDRESS] а, провадження у справі зупинене. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 02.01.2019 року провадження у справі відновлено, у зв`язку із надходженням до суду висновку експерта. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.01.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Адвокат відповідача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовом погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані у справі докази, надавши їм оцінку в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:004:0159 площею 0,0365 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2016 р. Як зазначено позивачем, що не заперечується стороною відповідача, власником суміжної земельної ділянки площею 0.0409 га (кадастровий номер 5310137000:15:004:0160 ) за адресою: [ADDRESS] , є малолітній [PERSON] , інтереси якого представляє [PERSON] Через територію суміжної земельної ділянки проходить водогін, який знаходиться в загальному користуванні. В ході експлуатації водогону у позивача виникла необхідність в його обслуговуванні та встановленні зовнішньої колонки, яка б дозволяла використовувати її в повному обсязі, а також використовувати воду для поливу, без заведення відповідних труб в приміщення. Таке обслуговування можливе лише через доступу на територію земельної ділянки відповідача. Домовленості щодо спільного користування водогоном між сторонами не досягнуто. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №78 у вказаній справі встановлено наявність технічної можливості встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці загальною площею 0,0409 га, кадастровий номер 5310137000:15:004:0160 , розташованої по [ADDRESS] та належної [PERSON] . Висновком судового експерта Авдєєвої Н.М. від 22.12.2018 р. № 78 встановлено: постійний безоплатний земельний сервітут на право прокладання і експлуатації лінійних комунікацій; відносно частини ділянки площею 0,0049 га (у зоні, передбаченій для встановлення земельного сервітуту) земельної ділянки загальною площею 0,0409 га, кадастровий номер 5310137000:15:004:0160 , розташованої по [ADDRESS] , належної [PERSON] на праві власності, згідно договору дарування, серія та номер: реєстрований №2798 виданий 15.11.2017 року видавник приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набока Ю.В., згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 103953834 від 16.11.2017 року, передбачений ст. 98, 99 глава 16 Земельного кодексу України, а саме: право прокладання і експлуатації лінійних комунікацій (водопровід) через земельну ділянку суміжного землекористувача. В ситуаційній схемі та на плані меж зон обмежень і сервітутів земельної ділянки містяться умовні позначення межі і площі земельної ділянки (409 кв.м.), що відводиться у приватну власність, межі та площі земельної ділянки (49 кв.м.), на якій діє сервітут. У відомості вирахування площ угідь земельної ділянки, яка відводилась у власність [PERSON] , зокрема, у контурній відомості землекористування площа контурів 49 кв. м. значиться «прокладання і експлуатація лінійних комунікацій (водопровід)». Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 82 ЦПК України). Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 3, 7 ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідністю зі ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнута домовленість про встановлення сервітуту та про його умови, відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України, позивач мав підстави для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту. За змістом статті 98 ЗК України, вказано, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до частини першої, другої статті 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Як вбачається із роз`яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті401, пункт 6 частини першої статті406 ЦК) Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. При цьому слід враховувати, що з врахуванням вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України, закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки та він зобов`язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом. Таким чином, захист прав позивача шляхом встановлення права земельного сервітуту без порушень інтересів власника земельної ділянки через встановлення сервітуту, згідно з висновком експерта не виявлено. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» станом на дату звернення до суду із вказаним позовом.

Outcome: approved