Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

10.12.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір фінансового лізингу № 01/14-00482 від 17.10.2014, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним та стягнути грошову суму авансового внеску в розмірі 101 250 грн. Свої вимоги мотивував тим, що умови укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме в частині встановлення жорстких обов»язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв»язку з розірванням або невиконанням ним договору, визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, надання продавцю права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається, посилаючись на пункти 1.4, 1.6, 2.5, 3.4.1, 8.14, 5.4, 7.3, 8.17, 10.11 Договору. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання представник відповідача не з»явився, надавши письмові заперечення на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позову за його необґрунтованістю, вказуючи, що позивач отримав повну та достовірну інформацію про умови договору та додатки до нього; позивачем не надано жодного доказу щодо факту введення його в оману; договір лізингу відповідає вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та Цивільного кодексу України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 17 жовтня 2014 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» був укладений договір фінансового лізингу № 01/14-00482 з додатками до нього (а.с.5-13). Відповідно до умов даного договору, лізингодавець зобов'язаний був придбати предмет лізингу - RENAULT DUSTER, зазначений у п.1.1. договору та специфікації, що є додатком №3 до договору, вартістю 202 500 грн у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу - [PERSON] на строк та на умовах передбачених договором. Згідно з ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч.3 ст.18 цього Закону. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Разом з тим, у ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Таким чином, спірні відносини регулюються як загальними так і спеціальними нормами, що носять більш конкретний характер. Статтею 3 ЦК України закріплено одну із загальних засад цивільного законодавства - свободу договору. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Нормою ст.203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Умови спірного договору фінансового лізингу містять 14 самостійних розділів, які містять різні за своїм змістом права та обов»язки як лізингодавця так і лізингоодержувача. Крім того, кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору. Згідно п.1.5 Договору, предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача згідно з умовами даного Договору. Згідно ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлене законом. За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Згідно п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов»язаннями відповідає продавець. Наведене вище узгоджується з положеннями ст. 808 ЦК України, яка передбачає відповідальність продавця предмета договору лізингу перед лізингоодержувачем у разі укладення договору непрямого лізингу, якщо вибір продавця був здійснений лізингоодержувачем. Якщо вибір продавця предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть солідарну відповідальність за зобов»язаннями щодо продажу предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюється продавцем на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем. Згідно п.2 ч.1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач має право відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям. Зазначення в договорі фінансового лізингу конкретного продавця не є істотною умовою договору та договір щодо придбання товару складається окремо, де має зазначатись найменування, адреса та реквізити продавця предмета лізингу. Відповідно до п.п.9.2., 9.5. договору, набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п.9.1. договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу. Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу. Відповідно до п.1.6 договору у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору до моменту купівлі, лізингоодержувач повинен єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до передачі предмета лізингу останньому, з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент його передачі. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть перераховані та встановлені в Додатковій угоді до даного договору, яка його невід»ємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни вартості предмету лізингу є рахунок - фактура від офіційного дилера ( виробника). Суд не вважає, що дані умови договору є несправедливими для позивача, оскільки предметом договору є автомобіль, ціна якого до моменту здійснення купівлі може коливатись. Крім того, даним пунктом не передбачено безпідставне збільшення вартості предмету лізингу, а тільки за умови підтвердження від офіційного дилера. Також є безпідставним твердження позивача щодо несправедливості п.2.5 договору, яким передбачено, що з моменту одержання письмового повідомлення від лізингодавця про розірвання договору у зв»язку з невиконанням лізингоодержувачем умов даного договору, експлуатація предмета лізингу не допускається ні лізингоодержувачем, ні уповноваженою ним особою, оскільки даним пунктом передбачені ризики лізингодавця у разі невиконання умов договору лізингоодержувачем. При цьому у випадку дотримання умов укладеного договору наслідки для лізингоодержувача за даним положенням не настають. У відповідності до п.5.4 Договору лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов»язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням, або стану предмета лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу, якщо він довший. Слід зазначити, що лізингодавець передає лізингоодержувачу новий транспортний засіб та у відповідності до п.2 ч.2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов»язаний відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов»язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані. Саме неналежна експлуатація лізингоодержувачем предмету лізингу може спричинити до будь-якої відповідальності водія за порушення чинного законодавства, а тому відповідальність в такому випадку повинен нести водій, тобто лізингоодержувач. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Також Законом визначено випадки, коли лізингоодержувач має право відмовитися від договору в односторонньому порядку. Право лізингоодержувача на відмову від договору в односторонньому порядку визначено ч. 1 ст. 7 Закону, відповідно до якої лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Таким чином, твердження позивача, що він позбавлений можливості відмовитись в односторонньому порядку від договору є безпідставними. Пунктами 1.7, 1.8 договору встановлено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2. договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Згідно додатків №1 та №2 до договору № 01/14-00482, сторони узгодили розмір та порядок сплати першого та другого лізингових платежів. Відповідно до специфікації (додаток до договору №3) вартість предмета лізингу - автомобіля марки RENAULT DUSTER складає 202500 грн. 17 жовтня 2014 року, позивач сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 101 250 грн авансового платежу, що підтверджується платіжним дорученням № Р24А112255561745226 від 17.10.2014 року (а.с.14). Як пояснив в судовому засіданні позивач комісію за організацію та оформлення даного договору та комісію за передачу предмета лізингу він не сплачував, оскільки не погоджується з даними умовами договору. Пунктом 3.4.1 Договору передбачено, що споживач має право достроково здійснити сплату всіх лізингових платежів лише після спливу 12 календарних місяців з моменту підписання Акту прийому-передачі предмета лізингу. У п. 8.16 Договору за дострокове виконання споживачем своїх договірних зобов'язань по сплаті лізингових платежів передбачений штраф в розмірі 10% від суми дострокового погашення. Пунктом 8.17 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають. Суд не погоджується з твердженнями позивача, що дані вимоги є несправедливими, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу (постачальника) на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Таким чином, пункт 3.4.1 відповідає нормам Закону України «Про фінансовий лізинг», а пункт 8.16 правомірно визначає відповідальність лізингоодержувача в разі недотримання порядку, визначеного п. 3.4.1. Договору. Розділом 8 спірного договору визначено поняття «Лізингові платежі» та вказані відповідні конкретні формули, на підставах яких були враховані конкретні суми. Крім того, відповідно до п. 8.1 розділу 8 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №№ 1, 2 до цього договору, які є невід'ємною його частиною. Договором фінансового лізингу визначається, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу. Згідно з ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно зі статтею 16 Закону лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна та не тягне за собою відповідальності, яка передбачена укладеним договором. Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Згідно п. 8.15 Договору, коригування розмірів лізингових платежів, у випадках, передбачених Договором, не призводять до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується і частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Відповідно до п. 8.13 Договору в період строку дії договору розмір лізингових платежів може індексуватися в залежності від: зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обов»язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; переоцінки залишкової вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів. Таким чином, відповідно до умов договору лізингові платежі можуть бути змінені у деяких випадках, які не залежать від лізингодавця. Про будь-які зміни лізингодавець зобов'язаний повідомляти лізингоодержувача, сторони мають можливість на узгодження зміни умов договору, а тому п.п. 8.13, 8.15 Договору не суперечить нормам чинного законодавства. За змістом п.7.3 Договору, з яким не погоджується позивач, лізингодавець здійснює фактичне страхування предмета лізингу та ризиків, при цьому у договору страхування відшкодування можливого завданого збитку у межах страхової суми має бути встановлене на користь лізингодавця. Договір страхування укладається на весь строк дії цього договору. Витрати понесені лізингодавцем в результаті укладення договору страхування компенсуються останнім лізингоодержувачем згідно окремо виставленого рахунку протягом 5 робочих днів. Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, та лише тоді передати його у право користування та розпорядження лізингоодержувачу. Вказана умова договору відповідає обов'язку власника, яким і є Лізингодавець, щодо страхування транспортного засобу. Однак, користувачем даного транспортного засобу є лізингоодержувач, який має свій майновий інтерес в отриманні транспортного засобу, а тому і несе витрати щодо укладення договору страхування. Позивач посилається не те, що розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем, а тому споживач позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Однак слід зазначити, що в разі, якщо умовами договору не врегульовано будь-які випадки відповідальності сторін, то така відповідальність настає на підставі норм закону. Тому, будь-яка із сторін не позбавлена можливості звертатися за захистом свої порушених прав на підставі норм закону. Також, у разі належного виконання умов укладеного договору відповідальність за його неналежне виконання не настає. Крім того, лізингоодержувач не позбавлений можливості щодо ініціювання перед лізингодавцем внесення змін та доповнень до умов договору. Таким чином, враховуючи доводи позивача та його представника на обґрунтування заявлених позовних вимог, заперечення представника відповідача, проаналізувавши укладений договір фінансового лізингу в сукупності з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг» та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що договір між сторонами був укладений внаслідок їх волевиявлення, не мав на меті ввести в оману позивача, на момент розгляду справи судом не вбачається порушень з боку відповідача умов договору, які мали б наслідком визнання його недійсним та відшкодування понесених витрат на користь позивача. Також, в судовому засіданні не встановлено, що умови укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими. Враховуючи вищенаведене, заявлені позовні вимоги щодо визнання договору фінансового лізингу № 01/14-00482 від 17.10.2014, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним та стягнення грошової суми авансового внеску в розмірі 101 250 грн. задоволенню не підлягають. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed