Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

10 жовтня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «МИР» (орендар) та [PERSON] (орендодавець) було укладено договір оренди землі, зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області 07 грудня 2012 року за № 232368664001244, щодо земельної ділянки, розташованої на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, загальною площею 7,2900 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить орендодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 030521. У додатку до цього договору кадастровий номер земельної ділянки [PERSON], а саме ділянки № 13 в контурі поля № 205 є наступним: 2323686600:14:019:0011. Строк дії цього договору оренди землі становить 10 років (п. 5). [PERSON] померла 15.11.2012, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 249668, від 19.11.2012. Земельну ділянку, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 030521, успадкувала її дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.10.2015, виданим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 393. Проте, у свідоцтві про право на спадщину земельна ділянка [PERSON] має інший кадастровий номер, а саме: 2323686600:14:019:0003. Згідно з листом Управління Держземагентства у Вільнянському районі Запорізької області від 20.11.2015 № 27-28-0.2-7863/2-15, кадастровий номер 2323686600:14:019:0011 земельної ділянки, що належала [PERSON] на підставі Державного акту IV-ЗП № 030521 від 04.07.2003, та на яку зареєстровано договір оренди землі за ТОВ «ТД МИР» від 07.12.2012, реєстраційний номер 232368664001244 було змінено на кадастровий номер 2323686600:14:019:0003 під час оформлення спадкових прав [PERSON]. Додатково до вказаного листа Управління Держземагентства у Вільнянському районі Запорізької області судом взято до уваги витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2301810942015 від 30.11.2015, з якого випливає, що технічна документація із землеустрою, на підставі якої проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2323686600:14:019:0003, була виготовлена 26.09.2014 ФОП [PERSON], а також саму цю технічну документацію, з якої вбачається що дана земельна ділянка має № 13 та знаходиться в контурі поля № 205, тобто є тією самою ділянкою, що і зазначена у вищезгаданому додатку до спірного договору оренди землі від 10.10.2011. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 3845-16 від 05.09.2016 виявилося неможливим вирішити питання про виконавця підписів від імені [PERSON] у спірному договорі оренди землі від 10.10.2011, у звязку із високою варіаційністю підпису [PERSON] у наданих на експертизу зразках її підпису. Видатковими касовими ордерами від 11.10.2012 та від 25.10.2012 підтверджується отримання орендної плати [PERSON] від ТОВ «ТД МИР», а видатковими касовими ордерами від 15.09.2014 та від 19.10.2015 підтверджується отримання орендної плати від ТОВ «ТД МИР» [PERSON] за 2014 та 2015 роки відповідно. 19.11.2015 між [PERSON] (власник) та [PERSON] (емфітевт) було укладено договір встановлення емфітевзису, відповідно до якого власник передав емфітевту право володіння та право цільового користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб з кадастровим номером 2323686600:14:019:0003 (емфітевтичне право) строком на 100 років (пп. 1.1., 1.2, 2.4). Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення первісного позову, суд виходить з такого. З огляду на положення ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19 лютого 2014 року по справі № 6-162ц13 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 37520393), і приходить до наступних висновків. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі Закон № 161-XIV) в редакції, яка була чинною на момент укладення договору оренди землі від 10.10.2011, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Таким чином, у даній справі [PERSON] та ТОВ «ТД МИР» дійшли згоди щодо істотних умов Договору оренди, скріпивши 10.10.2011 його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Відповідно до ст. 631 ЦК України з моментом укладення договору повязується початок дії договору, отже 10-річний строк договору оренди землі від 10.10.2011 спливає 11.10.2021. Доказів припинення договору оренди землі від 10.10.2011 станом на день розгляду справи суду не надано. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону № 161-XIV в редакції, що була чинною станом на 15.11.2012, укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Відтак, з 15.11.2012 права та обовязки орендодавця за договором оренди землі від 10.10.2011 перейшли від [PERSON] до [PERSON] Проте, 19.11.2015, тобто під час дії договору оренди землі від 10.10.2011, обєктом оренди за яким є земельна ділянка з кадастровим номером 2323686600:14:019:0003, [PERSON] було укладено договір встановлення емфітевзису щодо цієї самої земельної ділянки з [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилами ст. 13 ЦК України: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1); при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ч. 2). Відповідно до ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі (п. «а» ч. 1); власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію (п. «б» ч. 1). Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно з п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може здійснюватися шляхом визнання угоди недійсною. Виходячи з приписів ст. 95 ЗК України, за наявності укладеного договору оренди землі, власник земельної ділянки (орендодавець) не може під час строку його дії укладати інші договори оренди чи встановлення емфітевзису щодо цієї самої земельної ділянки без розірвання попереднього договору, оскільки це порушує права первісного орендаря. Відтак, такі дії власника суперечать нормам частини другої статті 13 ЦК України, у звязку з чим договір встановлення емфітевзису, укладений в межах строку дії первісного договору, підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Позовну вимогу в частині припинення [PERSON] права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на спірну земельну ділянку, суд визнає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду про визнання недійсним договору, з яким було повязано виникнення в особи певного речового права на нерухоме майно, в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та за змістом ст. 216 ЦК України, має наслідком припинення відповідного речового права у особи, яка є стороною цього договору. З огляду на викладене суд визнає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, суд виходить з наступного. За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідачів на те, що спірний договір встановлення емфітевзису від 19.11.2015 не зачіпає інтересів ТОВ «ТД МИР», суд визнає необґрунтованим та спростованим вищенаведеними доказами, якими підтверджено укладення цього договору відносно тієї самої земельної ділянки, що і договір оренди від 10.10.2011 між ТОВ «ТД МИР» та [PERSON] Необізнаність сторін договору встановлення емфітевзису від 19.11.2015 про наявність укладеного договору оренди між ТОВ «ТД МИР» та [PERSON] не має значення для вирішення питання про недійсність договору від 19.11.2015 за вище встановлених обставин, оскільки в будь-якому випадку укладання власником земельної ділянки нового договору (оренди, емфітевзису тощо) під час дії попереднього договору порушує право первісного орендаря як землекористувача. Твердження відповідачів про підробку підпису [PERSON] в договорі оренди від 10.10.2011 суд визнає необґрунтованим припущенням, оскільки дана обставина не була підтверджена вищезазначеним висновком експерта № 3845-16 від 05.09.2016. Так само, необґрунтованим припущенням відповідачів є посилання на, нібито, усталену практику в селі Заливному Новомиколаївського району Запорізької області, відповідно до якої особи пайщики не здають офіційно землю в оренду та не оформляють письмовий договір оренди земельної ділянки. Щодо тверджень відповідачів про відсутність у спірному договорі оренди від 10.10.2011 кадастрового номеру земельної ділянки, грошової оцінки земельної ділянки, не зазначення кадастрового номеру ділянки в акті прийому-передачі обєкта оренди, та в акті визначення меж земельної ділянки в натурі, суд зазначає таке. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, правом на звернення до суду наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд під час розгляду справи встановлює, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішує питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У зустрічному позові не наводиться жодних обґрунтувань того, яким чином зазначені недоліки договору оренди від 10.10.2011 порушують права орендодавця. Сама по собі відсутність в договорі оренди землі якоїсь з істотних його умов, якщо це не призводить до порушення прав сторін цього договору, не свідчить про порушення прав особи в момент укладення договору та не є підставою для визнання договору недійсним. Про це неодноразово зазначалося Верховним Судом України, зокрема в постановах від 21.10.2016 по справі № 710/2296/14-ц (реєстраційний номер у ЄДРСР 62126263), від 09.12.2015 по справі 6-849цс15 (реєстраційний номер у ЄДРСР 54300969). До того ж, як було зясовано судом у представника відповідачів у судовому засіданні та випливає з матеріалів спадкової справи № 8/2013, заведеної після смерті [PERSON], у неї не було інших земельних ділянок крім тієї, що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 030521. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що під час укладення спірного договору оренди від 10.10.2011, його сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах, в тому числі і про обєкт оренди, оскільки в договорі наявна достатня інформація, що дозволяє ідентифікувати предмет договору. Зміни кадастрового номера земельної ділянки, чи меж земельної ділянки після укладення договору оренди землі не тягнуть за собою його недійсність, а можуть бути підставою для ініціювання внесення змін до договору. З огляду на викладене, суд визнає зустрічний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До первісної позовної заяви додано платіжне доручення від 17.03.2016, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1378,00 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідачів у рівних частинах, а саме по 689,00 грн. з кожного. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial