Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

1. 08 січня 2020 року позивач в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Центральної районної в м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що малолітня [PERSON] , [INFO] , доводиться відповідачам дочкою. Дитина перебуває у закладі від 26.07.2012 і страждає на дитячий церебральний параліч, спастичну діплегію зі стійкими руховими порушеннями. Відповідачі дитиною не цікавляться, матеріальної допомоги на її утримання не надають, участі у вихованні не беруть. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дитини, стягнення з них аліментів на її утримання (а.с.а.с. 1 - 3, 28, 36 - 38). 2. 15 червня 2020 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 58). 3. Представниця позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, пояснивши, що неповнолітня [PERSON] доводиться відповідачам дочкою. Дитина перебуває у закладі від 26.07.2012 і страждає на дитячий церебральний параліч, спастичну діплегію зі стійкими руховими порушеннями. Відповідачі дитиною від початку 2014 року не цікавляться, матеріальної допомоги на її утримання не надають, участі у вихованні не беруть, мешкають на тимчасово окупованій території України. 4. Відповідачі до суду не з`явилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 5. Представник третьої особи до суду також не з`явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с. 64). 6. 30 липня 2020 року у засіданні судом було постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. 7. Суд, заслухавши пояснення представниці позивача, вивчивши матеріали справи, доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 8. Судом було встановлено, що неповнолітня [PERSON] народилася [INFO] у м. Зугресі Донецької області. Відповідно до свідоцтва про народження батьками дитини є відповідачі (а.с. 4). 9. Від народження дитина страждає на дитячий церебральний параліч, спастичну діплегію зі стійкими тяжкими руховими порушеннями, GMFCS ІІІ рівня з порушенням ходи G80.1 (а.с. 7). 10. Наказом позивача від 26.07.2012 №8 дитину було зараховано до облікового складу вихованців групи дітей І профілю (а.с.а.с. 6, 12 - 14). 11. За весь час перебування дитини у закладі батько дитину не відвідував, не цікавився нею, матеріальної допомоги на її утримання не надавав (а.с. 15). 12. Відповідачка (мати) відвідувала дитину двічі (19.11.2012, 13.01.2014) і відтоді також не цікавилася нею, матеріальної допомоги на її утримання не надавала (а.с. 15). 13. Відповідно до висновку третьої особи від 24.06.2020 №16/142 позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дитини відповідатиме її інтересам (а.с.а.с. 65, 66). 14. Аналізуючи підстави звернення до суду з позовом, норми міжнародних правових актів та сімейного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд доходить таких висновків. 15. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. 16. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 17. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК) та у статті 11 Закону України від 26.04.2001 №2402-ІІІ «Про охорону дитинства», згідно з якими регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. 18. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини 4 статті 10 ЦПК та Закону України від 23.02.2006 №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (пункт 135 рішення ЄСПЛ від 06.07.2010 у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland»; пункт 77 рішення ЄСПЛ від 11.10.2017 «M.S. v. Ukraine»). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Mamchur v. Ukraine»). 19. У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). У цій справі ЄСПЛ, звертаючись до усталеної прецедентної практики щодо статті 8 Конвенції, наголосив також на необхідності визначити, чи була особа, позбавлена батьківських прав, залучена до процесу в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту її інтересів (пункт 56 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»; пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Elsholz v. Germany»; пункт 119 рішення ЄСПЛ у справі «P., C. and S. v. The United Kingdom»; пункт 91 рішення ЄСПЛ у справі «Venema v. the Netherlands»). 20. Статтею 150 СК визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. 21. Згідно з частинами 2, 4 статті 155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. 22. За правилами, встановленими пунктом 2 частини 1 статті 164 СК, батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він або вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 23. Вказане свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 24. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (статті 166 СК). 25. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 26. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. 27. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 28. У процесі розгляду справи відповідачі не були позбавлені можливості спростувати позовні вимоги, надавши відзиви на позов. При цьому суд бере до уваги мовчазну позицію відповідачів, яка полягає у систематичному тривалому невиконанні батьківських обов`язків. 29. За таких умов, ураховуючи факт свідомого ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, суд вважає за необхідне в інтересах дитини заявлений у справі позов задовольнити. 30. Згідно з частиною 3 статті 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 31. За правилами, встановленими статтями 180 - 184, 191 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я і матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, жінки, батьків, доньки, сина, інші обставини, які мають суттєве значення. Розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня подання позову. 32. Відтак, ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини, відносно якої їх позбавлено батьківських прав, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше за 50% прожиткового мінімуму для дітей її віку, починаючи від 08.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття. 33. Відповідно до статті 367 ЦПК суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. 34. У порядку статті 141 ЦПК з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 363,20 грн. (по 1 681,60 грн. з кожного). 35.

Outcome: approved