Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

11.10.2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] у якому з урахуванням уточнень просила суд ухвалити рішення, яким витребувати з незаконного володіння [PERSON] легковий автомобіль марки HONDA, модель ACCORD, 1998 року випуску, номер кузова [NUMBER] та визнати за нею право власності на вищевказаний автомобіль, який на теперішній час зареєстрований за відповідачем [PERSON] На підтвердження своїх доводів позивачка вказує, що спірний автомобіль вибув з її володіння поза її волею, на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенком О.О. 22.04.2013 року, яку позивачка за її твердженням не підписувала. На підтвердження своїх доводів позивачка посилається на такі письмові докази: свідоцтво про реєстрацію транспортного спірного засобу серії [NUMBER] на імя [PERSON], ухвалу слідчого судді Южненського міського суду Одеської області Котова В.Г. від 13.11.2014 року у справі № 519/1442/14-к, висновок судового експерта № 204-п від 24.07.2014 року, розписка [PERSON] про отримання спірного автомобілю на відповідальне зберігання, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 27.06.2014 року та інші. Ухвалою судді від 30.10.018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, у звязку із наявними недоліками, які 27.11.2018 року були усунуті позивачкою (заява від 23.11.2018 року). Ухвалою судді від 06.12.2018 року відкрите провадження у справі, підготовче засідання призначене на 21.01.2019 року. Під час підготовчого провадження від відповідачів [PERSON] та [PERSON] відзиви на позовну заяву [PERSON] до суду не надходили, клопотання не заявлялись. Ухвалою суду від 21.01.2019 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 11.04.2019 року. У судове засідання, яке відбулось 26.06.2019 року учасники справи не зявились. 25.06.2019 року до канцелярії суду надійшла заява позивачки у якій вона просила розглянути справу за її відсутністю, підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити. 25.06.2019 року до канцелярії суду надійшла заява представника [PERSON] адвоката Скіндера В.Б., я у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином сповіщений. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін та їх представників. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без й ого проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 02.07.2019 року. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову у частині витребування спірного автомобіля у відповідача [PERSON] В задоволенні решти позовних вимог (про визнання права власності) суд вважає за необхідне відмовити за наступних підстав. Як встановлено судом на підставі наявних у справі письмових доказів у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області мені, [PERSON] на праві особистої приватної власності належить легковий автомобіль марки HONDA, модель ACCORD, 1998 року випуску, номер кузова [NUMBER]. У відповідності до договору про безоплатне користування від 08.04.2013 року право користування належним позивачці автомобілем було надане [PERSON]. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу у графі «особливі відмітки» зазначено, що право керування автомобілем має [PERSON] 08.04.2013 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір прокату № 065/2013, згідно з яким спірний автомобіль був переданий [PERSON] у тимчасове користування до 07.05.2013 року. На виконання цього договору, 08.04.2013 року автомобіль, разом з ключами та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу був переданий [PERSON] [PERSON] Згоду на відчуження автомобілю [PERSON] на користь третіх осіб позивачка не надавала. В укладеному договорі прокату також відсутні посилання на можливість переходу права власності на автомобіль. В обумовлений сторонами строк автомобіль [PERSON] [PERSON] не повернув. Знайти [PERSON] не надалось можливим, він змінив номер телефону, за місцем реєстрації не знаходився. З цього приводу 11.04.2014 року [PERSON] до правоохоронних органів було подано заяву відносно незаконних дій [PERSON] У ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2014 року за № 12014160200000286 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, позивачці стало відомо, що 23.04.2013 року спірний автомобіль був знятий з реєстраційного обліку та оформлений на [PERSON] 30.04.2013 року. Переоформлення автомобілю було проведено на підставі довіреності на право розпорядження спірним автомобілем, виданої від імені позивачки на імя [PERSON] та посвідченої приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенком О.О. 22.04.2013 року. У подальшому, а саме 27.06.2014 року, належний позивачці автомобіль був переоформлений на [PERSON], який дотепер залишається його титульним власником у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 27.06.2014 року. Про незаконне переоформлення автомобілю [PERSON] повідомив позивачку наприкінці січня 2015 року, що підтверджується листом від 25.01.2015 року. У ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 12014160200000286 спірний автомобіль був виявлений працівниками міліції та вилучений у [PERSON] 15.01.2015 року спірний автомобіль був переданий слідчим [PERSON] на відповідальне зберігання, як речовий доказ, що підтверджується відповідною розпискою, яку було написано [PERSON] та імя керівника слідчого підрозділу міліції. Довіреність на імя [PERSON] позивачка не підписувала, що підтверджується висновком судового експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області [PERSON] № від 24.07.2014 року № 204-п, складеним на підставі постанови слідчого від 03.07.2014 року про призначення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12014160200000286 від 11.04.2014 року. За таких обставин суд вважає доведеною ту обставину, що спірний автомобіль вибув з володіння позивачки поза її волею. Доказів тієї обставини, що новий власник [PERSON] був обізнаний про те, що довіреність на відчуження спірного автомобілю позивачка не підписувала, відсутні. Отже підстави вважати, що [PERSON] є недобросовісним набувачем (ст. 387 ЦК України) відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] є добросовісним набувачем (ч. 1 ст. 388 ЦК України). Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На час розгляду справи спірний автомобіль знаходиться у [PERSON], якому він був переданий слідчим, тобто який є добросовісним набувачем. Оскільки спірний автомобіль вибув з володіння позивачки поза її волею, він підлягає витребуванню у добросовісного набувача [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірний автомобіль суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль не знаходиться у власника (позивачки), а тому захист її прав власності щодо цього майна має здійснюватись шляхом предявлення віндикаційного позову, який судом задоволено. При цьому позовні вимоги про визнання права заявляються в іншому випадку - коли власник фактично володіє належним йому майном, проте це право не визнається іншими особами або у разі втрати документа, який таке право посвідчує (ст. 392 ЦК України). При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що рішення суду про витребування автомобілю на користь власника є підставою для реєстрації за ним права власності на відповідне майно.

Outcome: partial