Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

11.07.2018 року Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, Міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Свій позов позивач обґрунтував тим, що у ході досудового розслідування факту вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України встановлено, що 17.04.2018 року [PERSON] керуючи т/з Nissan Teana д.н.з. [NUMBER] рухався по пр. Центральному зі сторони вул. 3-а Слобідська в напрямку вул. 6-а Слобідська у м. Миколаєві, при проїзді пішохідного переходу через просп. Центральний в районі будинку №191 грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив контактування з пішоходом [PERSON], який рухався по пішохідному переходу. У звязку із отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на лікуванні в міській лікарні швидкої медичної допомоги (далі - МЛШМД) м. Миколаєва, в травматологічному відділенні лікарні 20 ліжко-днів. Вартість стаціонарного лікування останнього склала 11\~111,20 грн. Враховуючи зазначене, а також те, що на сьогоднішній день Миколаївською міською радою та МЛШМД м. Миколаєва заходи щодо стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] не вживалися, заступник керівник Миколаївської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду з даним позовом. Прокурор Качаун А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. До судового засідання відповідач не зявився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у ході досудового розслідування факту вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України встановлено, що 17.04.2018 року близько 18.15 год. [PERSON] керуючи т/з «Nissan Teana» д.н.з. [NUMBER] рухався по пр. Центральному зі сторони вул. 3-я Слобідська в напрямку вул. 6-а Слобідська у м. Миколаєві. Рухаючись у вказаному напрямку, при проїзді пішохідного переходу через просп. Центральний в районі будинку №191 [PERSON] грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив контактування передньою частиною керованого ним автомобіля з пішоходом [PERSON], який рухався по пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №428 від 23.04.2018 року, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток правої гомілки, перелому 3, 4, 5 ребер зліва, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя (строком більше 21-ї доби). У звязку із отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на лікуванні в міській лікарні швидкої медичної допомоги (далі - МЛШМД) м. Миколаєва. Згідно довідки бухгалтерії МЛШМД м. Миколаєва №35 від 25.04.2018 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні лікарні 20 ліжко-днів у період з 17.03.2018 року по 06.04.2018 року. Вартість стаціонарного лікування [PERSON] за вказаний період склала 11\~111,20 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.05.2018 року у кримінальній справі №490/3259/18 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у звязку з примиренням винного з потерпілим а кримінальне провадження закрито. Відповідно до статті 1206 Цивільного кодексу України, особа яка чинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до пункту 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Звільнення від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного у скоєнні злочину з потерпілим є нереабілітуючою підставою закриття кримінального провадження. Згідно ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 103-4 Бюджетного кодексу України визначено, що фінансування закладів охорони здоровя місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету. Відповідно до п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Оскільки фінансування закладів охорони здоровя здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету, то витрачені кошти на лікування потерпілих від злочинів підлягають стягненню на користь закладів охорони здоровя. У той же час, згідно Статуту МЛШМД м. Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №17/24 від 06.04.2017 року, лікарня є обєктом права спільної власності територіальної громади міста, інтереси якої у межах повноважень, визначених законодавством України, представляє Миколаївська міська рада. Органом управління МЛШМД м. Миколаєва є Миколаївська міська рада. Відповідно до п. п. а) п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки). У звязку з цим, неповернення витрачених бюджетних коштів на лікування потерпілих від злочинів порушує інтереси держави та суспільний інтерес відповідної територіальної громади у вигляді забезпечення належного та якісного медичного обслуговування громадян. У разі стягнення коштів з відповідача, вони будуть спрямовані на необхідні медичні послуги, забезпечення діяльності лікарні тощо. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню та стягненню з відповідача витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] у розмірі 11\~111,20 грн. Також на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved