Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

10 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В позовній заяві зазначає, що [INFO] р. в с. Торки, Радехівського району, Львівської області померла його мати [PERSON] . Після смерті матері в с. Торки, Радехівського району, Львівської області відкрилася спадщина - земельна ділянка розміром - 1,67 га відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] . Позивач є одним із спадкоємців першої черги за законом. На час смерті спадкодавця проживав разом з матір`ю і відповідно прийняв спадщину, тобто користувався земельною ділянкою, обробляв, вкладав кошти. Відповідач спадщину не прийняла, від своєї частки у спадковому майні відмовилася. Оскільки, Державний акт на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця, отримати свідоцтво про право на спадщину не можливо. Крім цього, у Державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER] ім`я та по батькові матері записано [PERSON] . У свідоцтві про смерть, серії [NUMBER] від 23.03.1999 р. ім`я та по батькові записано [PERSON] . У зв`язку із розбіжністю запису імені та по батькові спадкодавця в правовстановлюючих документах необхідно встановити факт належності Державного акта на земельну ділянку [PERSON] . Просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею - 1.67 га, розташовану на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області згідно з Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Встановити факт, що Державний акт на земельну ділянку [NUMBER] на ім`я [PERSON] належить [PERSON] . Позивач, представник позивача в підготовчому судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечила щодо ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася відповідач. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області 23 березня 1999 року (а.с.5). Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданого 24.05.1999 року Радехівською Радою народних депутатів на підставі Розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 17 травня 1999 року №251, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №1772, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бишівської сільської ради, належала [PERSON] (а.с.6). Родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом народження, серії [NUMBER] , виданим Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області 16 серпня 2006 року (а.с.7). Як вбачається із копії будинкової книги б/н у с. Торки, на час смерті спадкодавця, були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-15). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області 23 січня 2006 року (а.с.32). Із копії матеріалів спадкової справи №283/2006 до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що після його смерті спадщину прийняв [PERSON] (а.с.44-59). [PERSON] за життя зробив особисте розпорядження про те, що все рухоме і нерухоме майно, де б воно не було і де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті заповів своєму синові [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 25 лютого 2000 року секретарем Бишівської сільської ради (а.с.46). Із копії довідки, виданої виконкомом Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області 25.10.2017 року №1007 вбачається, що померлий [PERSON] по день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом з сином [PERSON] (а.с.45-зворот). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] , оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] , виданий 24 травня 1999 року після смерті спадкодавця - [PERSON] . У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved