Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

12.03.2020\~року\~орган опіки\~та піклування\~Новоград-Волинської\~РДА звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив відібрати дітей: [PERSON] , 2002 року народження; [PERSON] , 2005 року народження та [PERSON] , 2012 року народження від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в мінімальному розмірі, передбаченому законодавством. Свої вимоги мотивували тим, що відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає в с. Теснівка Новоград-Волинського району та є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2002 року народження; [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження. За рішенням виконавчого комітету Несолонської сільської ради діти у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для їх життя та здоров`я були відібрані у матері та влаштовані до сім`ї родичів. Діти перебувають на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання в с. Теснівка встановлено, що [PERSON] не займалася вихованням дітей, не створювала належних умов для їх проживання. Оскільки відповідач не виконує покладені на неї законом батьківські обов`язки відносно своїх дітей, ставить під загрозу життя та здоров`я неповнолітніх, тому орган опіки та піклування з метою захисту їх прав змушений звернутись до суду з позовом про відібрання дітей без позбавлення матері батьківських прав щодо них. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, у ньому зазначених. Також відповідно до вимог ст. 170 СК України просив вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у мінімальному розмірі, визначеному законом. Не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибула повторно. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов у встановлений строк не подала. Оскільки відповідач не повідомила про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подала відзив на позов та представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання встановлено, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] , в дерев`яному будинку без зручностей, вихованням дітей не займається. Санітарний стан жилого приміщення незадовільний. Мати дітей не працює, виплати на дітей не оформляла. 27.02.2020 року виконавчим комітетом Несолонської сільської ради Новоград-Волинського району прийнято рішення № 11 про відібрання дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , від матері в зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для їх життя та здоров`я (а.с. 4). Згідно довідки-характеристики №74 від 27.02.2020 виданої Несолонською сільською радою Новоград-Волинського району на [PERSON] , [INFO] , остання за період проживання зарекомендувала себе незадовільно. Постійно проявляє безконтрольність та безвідповідальність за виховання дітей. В будинку не створені умови для проживання і навчання дітей. Підлога, меблі, постільна білизна грязні. Заставляє старшу дитину працювати в підсобних господарствах односельчан. Не користується авторитетом та повагою жителів села. В січні місяці 2020 року не оформила соціальної допомоги в органах соціального захисту. На даний час не працює (а.с.6). Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 7 Сімейного кодексу України\~сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства (частина третя). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята). Відповідно до вимог\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють,\~\~мають\~\~право\~\~і\~\~зобов`язані\~\~виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини\~\~ має\~\~спрямовуватися\~\~на\~\~розвиток\~\~її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в\~\~ дусі\~\~ взаєморозуміння,\~\~ миру,\~\~милосердя,\~\~забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені\~статтею 150 Сімейного кодексу України. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до\~статті 152 Сімейного кодексу України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша). Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам (частина друга). Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (частина третя). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (частина перша статті 152 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування (частина 1). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських\~\~прав (частина 2). В судовому засіданні з`ясовано, що відповідач не створила належних умов для проживання неповнолітніх дітей; були проведені роз`яснювальні бесіди з приводу зміни свого ставлення до виконання батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню дітей. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Враховуючи, що відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є крайнім, винятковим засобом захисту дітей від порушень їх прав батьками внаслідок неналежного виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог органу опіки та піклування, однак, маючи надію на зміну поведінки відповідача у кращу сторону, вважає доцільним не позбавляти [PERSON] батьківських прав щодо трьох її неповнолітніх дітей. Одночасно відповідно до вимог ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дітей, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного їх розвитку, вимоги закону щодо мінімального розміру аліментів, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача аліментів на користь її неповнолітніх дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Відповідно до положень ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 12.03.2020 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, слід допустити до негайного виконання. Також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір за дві позовні вимоги стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved