Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

11.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що 08.02.2017 року померла його матір [PERSON]. 12.02.2009 року [PERSON] вчинила заповіт, яким заповіла йому все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право. Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки та житлового будинку, що знаходиться на вул. Зеленій, 40, с. Руданське Шаргородського району Вінницької області. Спадщину після смерті матері він прийняв, та вже частково оформив, зокрема, спадкові права на земельну ділянку, але оформити спадкові права на житловий будинок не може, оскільки 14.09.2017 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області йому було відмовлено в оформленні спадщини через те, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Просить визнати за ним [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом від 12.02.2009 року після смерті 08.02.2017 року [PERSON] на спадкове майно, що складається із: житлового будинку під літерою «А», загальною площею 62,4 м.кв., житловою площею 45,8 м.кв., веранди під літерою «а», сараю під літерою «Б», загальною вартістю 65407 грн., що розташовані на вул. Зелена, 40, в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області. Відповідно до ухвали судді від 26.12.2017 року продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом за правилами глави 6 ЦПК України, тобто зі стадії розгляду справи по суті (а.с.36). В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. При цьому [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності через неможливість прибути у судовий розгляд справи по суті, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.39). Представник відповідача Руданської сільської ради в судове засідання не зявився, при цьому Руданський сільський голова [PERSON] (а.с.38) подав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. В заяві до суду повідомив, що відповідач Руданська сільська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.37). В судове засідання для розгляду справи по суті учасники справи не прибули, при цьому позивач, представник відповідача подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, у звязку із чим, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому, перешкод для розгляду справи суд не вбачає. Вирішуючи спір, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 08.02.2017 року в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №378846 (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на вул. Зелена, 40 в с. Руданське, Шаргородського району Вінницької області. Єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом є син останньої [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про народження позивача (а.с.7) та заповітом від 12.02.2009 року (а.с.32, на звороті). Позивач [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв, а також вже оформив спадщину частково, зокрема, на земельну ділянку площею 1,4347 га, розташовану на території Руданської сільської ради, що підтверджується матеріалами спадкової справи №43/2017 до майна померлої 08.02.2017 року [PERSON] (а.с.30-34) та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.08.2017 року (а.с.9). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Руданське Шаргородського району на вул. Зелена, 40, позивачеві [PERSON] відмовлено 14.09.2017 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.23). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] була власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 65407 грн., що знаходяться в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, на вул. Зеленій, 40. Вказаний факт підтверджується матеріалами інвентарної справи на будинок, даними з погосподарської книги, дослідженими судом, іншими доказами, що знаходяться в матеріалах цивільної справи. Згідно з витягом із погосподарських книг по Руданській сільській раді за 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки рік, [PERSON] записана головою господарського двору господарства, що знаходиться на вул. Зелена, в с. Руданське Шаргородського району (а.с.11-14). Із даних витягів з погосподарських книг також вбачається, що будинок є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], зазначені відомості про наявність земельної ділянки (а.с.11-14). Відповідно до довідки виконавчого комітету Руданської сільської ради, власником будинку №40 по вул. Зеленій в с. Руданське, згідно із рішенням Шаргородської районної ради від 22.10.1987 року за №244, є [PERSON] (а.с.15). Будинок №40 по вул. Зеленій в с. Руданське знаходиться на земельній ділянці, яка, відповідно до рішення Руданської сільської ради від 22.09.2009 року, передана у постійне користування [PERSON] (а.с.16). Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 14.09.2017 року №392, згідно з архівними даними БТІ, на імя [PERSON] будинок в с. Руданське Шаргородського району по вул. Зеленій, 40, не зареєстровано (а.с.17). Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.18-22) та інвентаризаційної справи на домоволодіння №20939, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що будинковолодіння в с. Руданське Шаргородського району на вул. Зеленій, 40, складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 62,4 м.кв., в тому числі житловою площею 45,8 м.кв., веранди під літерою «а», сараю під літерою «Б», загальною вартістю 65407 грн. Загальний фізичний стан будинку, 1963 року забудови незадовільний, має 50% зносу, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» про технічний стан житлового будинку від 28.09.2017 року (а.с.22). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний технічний стан будинку означає, що він має 41-60% зносу, експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Руданське Шаргородського району на вул. Зеленій, 40. При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної [PERSON] народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.40). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських [PERSON] народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п.1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських [PERSON] народних депутатів, зокрема, є форма №1 «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські [PERSON] один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№32, 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) [PERSON] депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. З листа-розяснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (а.с.41). Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом обєкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію обєктів недержавного замовлення визначається [PERSON] Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По обєктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами). Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Руданське Шаргородського району по вул. Зеленій, 40, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно зі ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст1268 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.30-34). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідачем Руданською сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON], що вбачається із заяви представника сільської ради Руданського сільського голови [PERSON] (а.с.37), то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на майно померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved