Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

11.06.2019 позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, який 09.10.2019 уточнила, визначивши інший склад осіб, який приймає участь у справі. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її рідна тітка [PERSON] , що проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина. За життя спадкодавця, ним не був складений заповіт. За відсутності заповіту мало місце спадкування за законом. У зв`язку з тим, що її батько [PERSON] (рідний брат Спадкодавця) помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 21.06.2002, позивач належить до спадкоємців другої черги за правом представлення. Батьки спадкодавця [PERSON] (дата смерті [INFO] ) та [PERSON] (дата смерті [INFO] ) також померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть. Факт родинних відносин із Спадкодавцем підтверджується свідоцтвами про народження та іншими документами. Маючи намір прийняти спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори, що підтверджується заявою про прийняття спадщини. Проте у прийнятті спадщини було відмовлено у зв`язку із пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). Зазначила, що їй відомо про іншого спадкоємця [PERSON] та його данні, який подав заяву про прийняття спадщини у строк до шести місяців. Обґрунтовуючи пропуск вказаного строку вказує , що Так, 03.05.2019 року позивач повернулася із відрядження додому та у поштовому ящику знайшла конверт від сусідки у якому була телеграма, що рідна тітка [PERSON] померла [INFO] . У період з 01.04.2018 по 01.05.2019 [PERSON] була у відрядженні на великому траулері « [PERSON] » у територіальних водах Тихого океану. Квартира належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності виданого 28.09.2004 року Дзержинською районною радою у м. Харкові, що підтверджується інформаційною довідкою із державного реєстру нерухомого майна, що додається. Оскільки, свідоцтво про право власності від 28.09.2004 втрачене, в порядку ст.ст. 316, 328, 392 ЦК України, просить визнати за нею право власності на вказану квартиру. Позивач [PERSON] судове засідання не з`явилась, уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] , у звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, рішення просив прийти у відповідності до законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] померла рідна тітка позивача [PERSON] , що проживала за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. За життя спадкодавця, ним не був складений заповіт. \~ \~ \~ \~Отже, за відсутності заповіту має місце спадкування за законом. \~ \~ \~ \~У зв`язку з тим, що батько [PERSON] [PERSON] (рідний брат спадкодавця) помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 21.06.2002, позивач належить до спадкоємців другої черги за правом представлення. \~ \~ \~ \~Батьки спадкодавця [PERSON] (дата смерті [INFO] ) та [PERSON] (дата смерті [INFO] ) також померли, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] [NUMBER] [NUMBER] від 03.04.2000, свідоцтвом про смерть [PERSON] [NUMBER] [NUMBER] від 13.09.1999. \~ \~ \~ \~Факт родинних відносин із спадкодавцем підтверджується: свідоцтвом про народження [NUMBER] від 03 червня 1975 року на ім`я [PERSON] ; свідоцтвом про народження [NUMBER] від 13 квітня 1951 року на ім`я [PERSON] ; довідкою про народження №244 від 17.09.2019 року на ім`я [PERSON] ; довідкою про народження №245 від 17.09.2019 року на ім`я [PERSON] ; свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 15.07.2006 [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтвом про освіту [NUMBER] від 12.06.1967 на ім`я [PERSON] ; свідоцтвом про освіту [NUMBER] від 15.06.1969 року на ім`я [PERSON] . \~ \~ \~ \~Маючи намір прийняти спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори, що підтверджується заявою про прийняття спадщини. Проте у прийнятті спадщини їй було відмовлено у зв`язку із пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). Позивач зазначила, що їй відомо про іншого спадкоємця [PERSON] та його данні, який подав заяву про прийняття спадщини у строк до шести місяців. Приписами ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та ді як з боку батька, так і з боку матері. За правила ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала д за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Ч. 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Строк для прийняття спадщини сплинув 12.10.2018. Згідно ч. 3\~ст.1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до\~ст.1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Отже, правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до змісту\~ст. 1272 ЦК України\~позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК\~встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Судом встановлено, що позивач пропустив строк на подачу заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини через те, що 03.05.2019 вона повернулась з відрядження та у поштовій скринці знайшла телеграму, в якій повідомлялось, що її тітка [PERSON] померла [INFO] . В період з 01.04.2018 по 01.05.2019 позивач [PERSON] перебувала у відрядженні на траулері «Козлово» у територіальних водах Тихого океану, що підтверджується довідкою «1045 від 15.05.2019, яка видана АТ «Мурманський морський рибний порт. Від прийняття спадщини після померлої тітки позивач не відмовилась. В зв`язку з чим, суд визнає причини пропуску подання заяви позивачем про прийняття спадщини поважними та встановлює додатковий строк для прийнятті спадщини. Квартира належить спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності виданого 28.09.2004 року Дзержинською районною радою у м. Харкові, що підтверджується інформаційною довідкою із державного реєстру нерухомого майна, що додається, але зазначене свідоцтво втрачене, тому позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про прийняття спадщини. Відповідно до ст 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Норми європейського законодавства щодо прав людини встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позбавлення позивачки права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження строку подання заяви про прийняття спадщини, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №681/203/17 від 17.10.2018. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень\~ст. 81 ЦПК України\~докази в їх сукупності, враховуючи, крім іншого, відсутність заперечень на предмет позову з боку відповідачів, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. На підставі рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємець повинен у визначений судом строк звернутися до нотаріальної контори та подати відповідну заяву, після чого він буде вважатися таким, що прийняв спадщину. Позивач та представник позивача, у разі задоволення його позовних вимог, не наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved