Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

11 грудня 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яка 27 грудня 2013 року була уточнена, та просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтуванні своїх вимог позивачка вказала на те, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.2012 року. Позивачка зазначає, що за вказаною адресою крім неї зареєстрований її брат - [PERSON], [INFO]. Відповідач з грудня 2010 року виїхав з спірної квартири та до теперішнього часу в ній не проживає, особистих речей в даній квартирі немає. Оскільки відповідач зареєстрований в спірній квартирі, на нього нараховуються платежі за комунальні послуги, які сплачує позивачка самостійно. Крім того, у зв`язку з тим, що [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі, [PERSON] позбавлена права володіння, користування та розпорядженням своєю власністю. Тому, з огляду на вищевикладене, позивачка була вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі та задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений засобами масової інформації, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.2012 року (а.с.3), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна від 02.09.2013 року (а.с.4). Як вбачається із матеріалів справи, в вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідкою від 10.12.2013 року, виданою Головою квартального комітету (а.с.8). [PERSON], [INFO], фактично не мешкає в спірній квартирі з грудня 2010 року по теперішній час, особистих речей відповідача немає, місце знаходження не відоме, що підтверджується складеними Актами від 22.10.2011 року та 14.09.2013 року у складі проживаючих громадян: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підписи яких було завірено Головою квартального комітету №10 Авілова Ю.О. (а.с.9-12). У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не проживає з 2010 року у будинку [ADDRESS] без поважних причин, а тому можливо визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved