Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

11.11.2020 року на адресу суду надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, АТ КБ «Приватбанк) до[PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 12274,57 грн. за кредитним договором №б/н від 28.02.2008 року. Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що відповідно\~до укладеного\~договору №\~б/н\~від 28\~лютого 2008\~рокувідповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на11.10.2020 року загальна сума заборгованості становить 12274,57 грн., з яких: 5156 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1852,60 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625 ЦК України; 5265,97 грн. - нарахована пеня. З наведених мотивів та підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 12274,57 грн. за кредитним договором № б/н від 28 лютого 2008 року та понесені судові витрати по справі. До початку розгляду справи представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином поштою. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», яке наразі має найменування є АТ КБ «ПриватБанк», 28 лютого 2008 року укладено кредитний договір з відповідачем, згідно з умовами якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. [PERSON] підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою. 28.02.2008 року [PERSON] також була підписана довідка про умови кредитуванням з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач підписом підтвердила, що «з фінансовими умовами надання кредиту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Крім того, при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно наданого банком розрахунку, станом на 11.10.2020 року загальна сума заборгованості становить 12274,57 грн., з яких: 5156 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1852,60 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625 ЦК України; 5265,97 грн. - нарахована пеня. З наданої позивачем довідки слідує, що остання платіжна картка, яка видана відповідачу, діє до жовтня 2019 року. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зауважує, що на відмінну від процентів за правомірне користування грошовими коштами, які передбачені для договорів позики у ст.1048 ЦК України, проценти визначені у ст.625 ЦК України нараховуються у разі неправомірного користування грошовими коштами, в тому числі у разі прострочення грошового зобов`язання із повернення всієї суми позики. У розглядуваному випадку сторони передбачили, що відповідач повинен був повернути всю суми позики до останнього дня жовтня 2019 року тобто до строку дії картки та, відповідно, договору позики. До цього моменту позивач мав право нараховувати лише відсотки за правомірне використання чужих грошових коштів, як це передбачено ст.1048 ЦК України. Однак, з 01 листопада 2019 року, коли відповідач не повернула у строк встановлений договором всю суму позики, відносини між сторонами трансформувалися із договірних в охоронні, а отже лише з цього моменту у позивача виникло право нараховувати три проценти річних, які передбачені у ст.625 ЦК України, як за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Визначаючи конкретний розмір 3% річних, суд не погоджується із здійсненим позивачем розрахунком, адже він здійснений за незрозумілий суду період та виходячи з неправильної бази нарахування цих відсотків. З наданого розрахунку слідує, що позивач здійснював розрахунок 3% річних нараховуючи їх і на пеню, що є недопустимим. Тому суд самостійно здійснює розрахунок 3% річних та вважає, що їх слід було нараховувати за період з 01 листопада 2019 року (наступний день, після закінчення строку дії останньої картки) по 11 жовтня 2020 року (останній день розрахунку, наведеного у позові) та з використанням бази нарахування основної суми боргу у розмірі 5156\~грн.Цей період містить 346 календарних днів, а отже три відсотки річних у даному випадку становить 145,45 грн., які суд стягує з відповідача та також задовольняє вимоги в цій частині. В решті вимог про стягнення 3% річних слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 2 102 грн.. Оскільки суд\~задовольняє позовні\~вимоги частково\~в сумі\~10567,42 грн., тому на користь позивача слід присудити у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 1809, 65 грн. ((10567,42/ 12274,57) * 2\~102,00)). На підставі наведеного та

Outcome: partial