Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

11.07.2018 позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг Шевченківського району м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В заначеній квартирі зареєстрована вона, її чоловік [PERSON] та їх дочка [PERSON] На теперішній час [PERSON] мешкає в Сполучених Штатах Америки. Реєстрації відповідача порушує її права, оскільки позбавляє в повній мірі користуватися житлом, окрім того за відповідача вони сплачують комунальні послуги, а це значні витрати. У звязку з чим вона просять усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання, звернулись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримали позов, просили задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Третя особа у судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не сповістила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], на підставі реєстраційного посвідчення №56243 від 01.06.1993. (а.с.12). Статтею 41 Конституції України\~та\~ст. 321 ЦК України\~гарантовано непорушність права власності. Згідно зі\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до довідок з місця проживання, які видані головою ОСББ «Оазис-14» квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] В квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка тільки зареєстрована, але не проживає (а.с. 9,10). Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими ,що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вини не проживають в ньому без поважних причин понад шести місяців. Як випливає з позовної заяви відповідач з 2010 року проживає в Сполучених Штатах Америки та має там дозвіл на тимчасове проживання. Факт непроживання відповідача підтверджується актом від 04.06.2018, складеним сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 8). Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у\~справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК \~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 вбачається, що за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти до висновку що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час в спірній квартирі без поважних причин (наприклад, призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, тимчасового виїзду\~з постійного\~місця проживання\~за умовами\~і характером\~роботи або\~у зв'язку\~з навчаннямта ін.) не проживає, нею не цікавиться, витрати по оплаті і комунальним послугам не несе, ніяких дій, що свідчили про те, що він бажає зберегти за собою жиле приміщення, ним не здійснювалося, перешкод в користуванні житловим приміщенням у нього не було. Суд вважає, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач в разі задоволення її позовних вимог не наполягала на стягненні з відповідача на її користь понесених нею судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.\~\~\~ На підставі викладеного і

Outcome: approved