Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

10.09.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 16237,06 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 29.09.2017 року по 10.09.2018 року в сумі 109898,04 грн., 3% річних від суми заборгованості по зарплаті за період з 29.09.2017 року по 10.09.2018 року в сумі 462 грн. та інфляційні в сумі 1430,57 грн., вказавши, що з 21.12.2010 року він працював електромонтером на ПАТ «Азот». Був звільнений з ПАТ «Азот» на підставі наказу № 776вк від 26.09.2017 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. На день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну в сумі 16237,06 грн. Так як заробітна плата в день звільнення не була йому виплачено, то позивач вважає що на підставі ст. 625 ЦК України ПАТ «Азот» повинен сплатити за період з 29.09.2017 року по 10.09.2018 року також 3% річних в сумі 462 грн. та втрати внаслідок інфляції в сумі 1430,57 грн. Оскільки заробітна плата на час звернення до суду з даним позовом не виплачена, то вважав, що відповідач має сплати йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2017 року по 10.09.2018 року в сумі 109898,04 грн. На підставі викладеного просив стягнути з ПАТ «Азот» заробітну плату в сумі 16237,06 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 29.09.2017 року по 10.09.2018 року в сумі 109898,04 грн., 3% річних від суми заборгованості по зарплаті за період з 29.09.2017 року по 10.09.2018 року в сумі 462 грн. та інфляційні в сумі 1430,57 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 12.09.2018 року позов [PERSON] залишено без руху. У встановлений судом термін [PERSON] усунув недоліки вказані в ухвалі суді. Ухвалою суду від 19.09.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін та відкрито провадження у справі. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. У відзиві від 17.10.2018 року ПАТ «Азот» позов [PERSON], не визнало повністю. При цьому посилалося на те, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність обєктивної можливості здійснити таку виплату. З урахуванням співмірності вважають, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути суттєво зменшеним. Крім того у разі задоволення позовних вимог [PERSON], сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. Крім того заперечували проти задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення 3% річних в сумі 462 грн. та інфляційних втрат в сумі 1430,57 грн., посилаючись на те що положення ст. 625 ЦК України не розповсюджується на трудові правовідносини. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] у строк визначений судом відповідь на відзив ПАТ «Азот» не подав. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку ст.\~ 279 ЦПК України. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Наказом №370-ул від 21.12.2010 (а.с. 2) [PERSON] був прийнятий на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування в ПАТ «Азот», що також підтверджується відповідним записом в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 7). Наказом № 776-ВК від 26.09.2017 року [PERSON] з 28.09.2017 року був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджено відповідним записом в трудовій книжці. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП). Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за березень, квітень та травень 2017 року в сумі 16237,06 гривень, що підтверджується довідкою ПАТ «Азот» №467 від 22.08.2018 року. Однак в своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через зупинку виробництва та накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. Виходячи з правової позиції ВСУ, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17, - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за вест час затримки по день фактичного розрахунку. А тому суд не приймає до уваги заперечення ПАТ «Азот» щодо зменшення суми середнього заробітку входячи із співмірності суми боргу та позовних вимог [PERSON] У позові [PERSON] наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2017 року по 10.09.2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2017 року (наступний день після звільнення) по 10.09.2018 (день звернення до суду з позовом) суд виходить з наступного. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 22.08.2018 року № 468 (а.с. 5) розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці, які передували звільненню становить: липень 2017 року 6781,85 грн. за 16 робочих днів; серпень 2017 року 11087,94 грн. за 24 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 446,74 гривні, із розрахунку (6781,85 грн. + 11087,94 грн.) / (16+24) = 446,74 гривні. За період з 29.09.2017 по 10.09.2018 року (в межах позовних вимог) пройшло 237 робочих днів, а саме вересень 2017 1 робочий день; жовтень 2017 21 робочий день; листопад 2017 року 22 робочих дні; грудень 2017 року 20 робочих днів; січень 2018 року 21 робочий день; лютий 2018 року 20 робочих днів, березень 2018 року 21 робочий день, квітень 2018 року 20 робочих днів, травень 2018 року 21 робочий день, червень 2018 року 20 робочих днів, липень 2018 року 22 робочих днів; серпень 2018 року 22 робочих днів; вересень 2018 року 6 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня [PERSON] та\~даних викладених у [PERSON] України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та Розясненні [PERSON] України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 рік. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2017 по 10.09.2018 року становить 105877,38 гривень (із розрахунку 446,74 грн. х 237 днів), яка і підлягає до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 105877,38 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2017 по 10.09.2018 в сумі 105877,38 гривень на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. [PERSON] просить стягнути з ПАТ «Азот» за період з 29.09.2017 року по 10.09.2018 року 3% річних в сумі 462 грн. та інфляційні втрати в сумі 1430,57 грн., посилаючись при цьому на положення ст. 625 ЦК України. Відповідно до розяснень Верховного суду України, викладених в листі від 01.07.2014 року щодо «Аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», - передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. На підставі викладеного, вимоги [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «Азот» за період з 29.09.2017 року по 10.09.2018 року, відповідно до ст. 625 ЦК України, 3% річних в сумі 462 грн. та інфляційні втрати в сумі 1430,57 грн. не підлягають до задоволення, оскільки дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з даним позовом за вимоги про стягнення середнього заробітку було сплачено судовий збір в сумі 1098,98 гривень, що підтверджено квитанцією від 10.09.2018 року (а.с. 11).\~ Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, то із відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати у виді судового збору в сумі 1058,76 грн., що пропорційно до розміру задоволених вимог (96,34% від заявленої суми). На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України,

Outcome: approved