Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

11 лютого 2021 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в позовній заяві зазначила, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 грудня 1996 року міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Макіївки, актовий запис № 1852. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На обґрунтування позову позивач вказала, що з 2010 року сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, припинили будь-яке спілкування. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, відсутність поваги та взаєморозуміння. Позивач вважає, що збереження шлюбу подальше спільне життя як подружжя неможливе, шлюб носить виключно формальний характер, строк на примирення не потрібен. Спору щодо спільного майна не існує. У зв`язку з наведеним просить шлюб між нею і [PERSON] розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою в про розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог, в якій просила залишити за нею шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 54, 59). Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували 12 грудня 1996 року у міському відділі реєстрації актів громадського стану м. Макіївки, актовий запис № 1852 (а.с. 42). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З 2010 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство не ведуть, спільне проживання між ними припинено. Позивач не бажає надалі перебувати у цьому шлюбі, її намір розірвати шлюб з відповідачем є остаточним. За таких обставин, суд вважає, що їх шлюб розпався, існує лише формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя, а тому його слід розірвати. Майнового спору сторонами не заявлено. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин, думку позивача про неможливість досягнення примирення, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому шлюб між [PERSON] і [PERSON] слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд також вважає за необхідне позивачеві, за її заявою, залишити право іменуватися прізвищем « [PERSON] ».

Outcome: approved