Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

12.03.2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 07.08.2010 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що спільне життя не склалось, відповідач не надає коштів на утримання сімї та не займається вихованням дитини, сімя існує виключно за рахунок позивачки, сторони є зовсім різними людьми з різними інтересами. Відповідачу нічого не потрібно, він не намагається змінити щось на краще, його влаштовує стан речей, коли за все думає позивачка та її батьки. Тому позивачка просить шлюб розірвати. Дитина проживає з матірю. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча неодноразово повідомлявся про час і місце розгляду справи за його зареєстрованим місцем проживання. Причини неявки відповідач не повідомив. Відзиву на позов відповідач не подав. Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивачки, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює розглядати справу в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 07.08.2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Путивльського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 53, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а.с.10). Сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 11). На час розгляду справи спору про визначення місця проживання між сторонами немає, дитина проживає з матірю. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обовязок збереження сімї на одного з подружжя, при наявності на це його категоричного заперечення. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не зявляється в судове засідання, що свідчить про його байдуже ставлення до шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в звязку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений позивачем судовий збір в розмірі 704,80 грн. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved