Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

12.06.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позову вказує, що з 2000 року проживає в будинку [ADDRESS], обслуговує житловий будинок, добросовісно володіє нерухомим майном більше 10 років, по мірі своїх сил та коштів здійснює поточний ремонт, сплачує комунальні послуги. Користується житловим будинком відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні. Йому відомо, що будинок зареєстрований на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на ім'я [PERSON], яка виїхала з будинку, місцезнаходження її невідоме. Зареєстрований він за адресою: [ADDRESS]. Просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок [ADDRESS], який складається з житлового будинку «А-1» розміром 5,80 м х 4,32 м, тамбуру «а» розміром 2,46 м х 2,95 м. Позивач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання 12.04.2018 року не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, зазначає, що відповідно до Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухваленні рішення. Просить суд винести законне, обґрунтоване рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS], що підтверджується довідками квартального комітету № 32 та актом від 05.04.2018 року - а.с.41-43, позивачем укладено договір № 3591/13 про надання телекомунікаційних послуг від 03.03.2013 року, договір № Ц3/1622 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 13.02.2014 року, здійснено заміну лічильника електроенергії за адресою: [ADDRESS] - а.с.44-47, 52-57. Згідно довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», від 24.11.2017 року № 1965, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване - а.с.31. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], пояснили, що позивач проживає з 2000 року в будинку [ADDRESS] після смерті жінки, за якою доглядала його мати та брат, що зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Позивач відкрито, безперервно володіє будинком, здійснює поточний ремонт, побудував паркан, замінив вікна, провів каналізацію, сплачує комунальні послуги. Допитаний в судовому засіданні позивач як свідок дав суду аналогічні показання зі свідками. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти будинком [ADDRESS] тому суд вважає можливим визнати за ним право власності за набувальною давністю, без визначення площі будинку, оскільки наданий позивачем схематичний план із розмірами площі - житловий будинок «А-1» розміром 5,80 м х 4,32 м, тамбур «а» розміром 2,46 м х 2,95 м, складений на земельну ділянку [ADDRESS] - а.с.4, та не може розцінюватися належним доказом в розуміння вимог ст.77 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial