Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

12 вересня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача суми заборгованості за кредитним договором № R53700244483В від 25.04.2012 року в розмірі 94023,98 грн., посилаючись на те, що між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений вказаний кредитний договір, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн. з розрахунку 31,00 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк по 25 квітня 2016 року. На виконання умов кредитного договору [PERSON] було надано кредит у вказаному розмірі, тобто позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором. В період дії кредитного договору відповідач не дотримувався умов кредитного договору та не здійснював погашення належних до сплати щомісячних платежів як це передбачено кредитним договором. В зв'язку з чим станом на 15.05.2014 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 94023,98 грн., яку позивач просить стягнути та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявсь належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53700244483В, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн. з розрахунку 31,00 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк по 26 квітня 2016 року (а.с.7-13). Відповідно до п. 1 Договору, банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в даному договорі. Відповідно до п. 3 Договору, Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн. з розрахунку 31,00 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк по 25 квітня 2016 року. Згідно п. 7.1. Договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Позивач, виконав свої зобов'язання та надав відповідачу кредит у заявленому розмірі, що підтверджується меморіальним ордером № 31976 від 25.04.2012 року, проте, відповідач не виконує свої зобов'язання передбачені умовами кредитного договору (а.с.24). Позивачем 25.05.2014 року була направлена відповідачу досудова вимога про наявність заборгованості, яку відповідачу потрібно погасити, однак вказану вимогу відповідач залишив без уваги, погашення заборгованості не здійснив (а.с.25). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв'язку із порушенням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 15.05.2014 року утворилась заборгованість, яка становить 94023,98 грн. і складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 64956,99 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом 7503,91 грн., сума простроченої заборгованості за процентами 7360,22 грн., сума заборгованості за процентами за період з 28.04.2014 року по 15.05.2014 року в розмірі 1044,58 грн., сума пені за несвоєчасну сплату процентів, кредиту та комісії в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення в розмірі 11835,43 грн., сума 3% річних за порушення зобов'язань щодо сплати кредиту 109,93 грн., сума 3% річних за порушення зобов'язань щодо сплати процентів 84,57 грн., сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо сплати кредиту 572,62 грн., сума інфляційних втрат за порушення зобов'язань щодо сплати відсотків 555,73 грн.. Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає за необхідне відмовити в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції, так як відповідно до п. 7.1 договору встановлена відповідальність за прострочення зобов'язання та встановлений відсоток в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки, що виключає в даному випадку підстави для стягнення індексу інфляції і 3% річних. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Також слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів того, що кредитор вжив заходів щодо зменшення розміру неустойки, оскільки борг утворився з березня 2013 року, а банк звернувся до суду лише в вересні 2014 року, що дало змогу заявити вимогу про стягнення пені, тому відповідно до ч.2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Таким чином, на підставі ч.2 ст.616 ЦК України, суд вважає за потрібне зменшити суму пені, що становить 10393,15 грн. за період з 01.03.2013 року по 05.10.2014 року (а.с.23). Отже, суд вважає доведеним суму боргу, яка утворилась станом на 15.05.2014 року, в розмірі 91 258,85 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 64956,99 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом 7503,91 грн., сума простроченої заборгованості за процентами 7360,22 грн., сума заборгованості за процентами за період з 28.04.2014 року по 15.05.2014 року в розмірі 1044,58 грн., сума пені за несвоєчасну сплату процентів, кредиту та комісії в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення за період з 01.03.2013 року по 05.10.2014 року, в розмірі 10393,15 грн.. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частки позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином суд вважає доведеним суму боргу, що утворилась за відповідачем станом на 15.05.2014 року в загальній сумі 91258,85 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позов - задоволенню частково. Судові витрати по справі суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК . Враховуючи викладене,

Outcome: partial