Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

12.03.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про звільнення від сплати заборгованості та скасування заборгованості по сплаті аліментів до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 15.04.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2019 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 31.05.2019 року. Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 31.05.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, присуджених на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 року на користь [PERSON] , на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , що виникла за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року в сумі 11310 грн. та звільнити його від сплати аліментів, присуджених на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 року про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку чи інших доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05.12.2008 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з відповідачем він перебував в зареєстрованому шлюбі з 2001 по 2008 рік. В 2008 році шлюб між ними розірваний. В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після того як вони припинили спільне проживання, їх син залишився проживати з матір`ю. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 року з нього стягнені аліменти на користь [PERSON]. на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку чи інших доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05.12.2008 року Але з 2017 року ситуація змінилась та син почав проживати разом з ним. В зв`язку з даними обставинами він звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх спільного сина. 21.11.2018 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області був виданий судовий наказ за яким з [PERSON] , на його користь стягнені аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 03.09. 2018 року. Незважаючи на те, що син проживає з ним, з нього продовжується стягнення аліментів, на утримання сина за вищевказаним рішенням суду. Станом на 28.02.2019 року борг по аліментам, стягуваних з нього складає 11310 грн., що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному об`ємі за доводами, викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] , позовні вимоги визнала частково, пояснивши, що син дійсно проживає з батьком та відмовився проживати з нею за відсутності всіх умов, у приміщенні в якому вона проживає. З неї стягнені аліменти та вона їх сплачує. Позивач весь час ухилявся від сплати аліментів, але вона писала розписки, що матеріальну допомогу на утримання сина отримувала. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст заявлених позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2001 по 2008 рік. В 2008 році шлюб між сторонами розірваний, що сторонами не заперечується. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження в якому сторони записані батьками дитини. Після того як сторони припинили спільне проживання, їх син залишився проживати з матір`ю. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 року з позивача стягнені аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку чи інших доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05.12.2008 року, що підтверджується копією виконавчого листа. Але з 2017 року ситуація змінилась та син почав проживати разом з ним. В зв`язку з даними обставинами він звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх спільного сина. 21.11.2018 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області був виданий судовий наказ за яким з [PERSON] , на його користь стягнені аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 03.09.2018 року, що підтверджується копією судового наказу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшений або збільшений за позовом стягувача або платника аліментів у разі зміну його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна із сторін має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України - За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення Враховуючи, що з 2017 року змінились обставини і син сторін перестав проживати з матір`ю, одержувачем аліментів, та постійно проживав з батьком, який займався утриманням сина, але своєчасно не вирішив питання про припинення стягнення з нього аліментів, а відповідач за справою не відкликала виконавчий лист, за яким стягуються аліменти з позивача на її користь на утримання сина, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та звільнити позивача від сплати аліментів, присуджених за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2008 року стягнення аліментів на користь [PERSON] , на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку чи інших доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Так як згідно актів обстеження матеріально побутових умов проживання від 04.01.2019 року та від 05.03.3019 року вбачається, що син сторін проживає разом з батьком, починаючи з 2017 року і відповідачем у справі даний факт не заперечується. Також суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги звільнити відповідача від сплати заборгованості з аліментів на утримання сина, яка виникла період з вересня місяця 2018 року по лютий місяць 2019 року в сумі 11310 (одинадцять тисяч триста десять) грн. Так як з цього часу син вже проживав разом з батьком та за судовим наказом аліменти стягувались з матері дитини на користь позивача. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн.40 коп.

Outcome: approved