Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

10 листопада 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся орган опіки та піклування Слов'янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа служба у справах дітей Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що відповідачі проживають без правовстановлюючих документів на будинок по [ADDRESS]. Рішенням суду [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав відносно двох дітей. [INFO] [PERSON] народила [PERSON], якого тимчасово було влаштовано до комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» для державного утримання. Відповідачі всупереч інтересам дитини батьківські обов'язки не виконують, матеріальної допомоги на утримання не надають, зловживають спиртні напої, ведуть нездоровий спосіб життя, життям дитини не цікавляться та не спілкуються, профілактичні бесіди не змінили поведінку відносно належного ставлення [PERSON] та [PERSON] до дитини. Просять позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні [PERSON], [INFO], стягнути з них, аліменти в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи на утриманні якої буде перебувати дитина, починаючи з дня звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надано суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на задоволенні вимог. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі. [PERSON] позовні вимоги не визнає, а [PERSON] позовні вимоги визнає у повному обсязі. Третя особа служба у справах дітей у судове засідання не з'явилася, надано суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно Межівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28 жовтня 2016 року, актовий запис №26, [PERSON] народився [INFO], батьком якого записано [PERSON], а матір'ю - [PERSON] Пояснювальною запискою сільського голови підтверджується, що у зв'язку з неможливістю [PERSON] та [PERSON] надати дитині належні умови для виховання розпорядженням голови Межівської РДА від 15 листопада 2016 року малолітнього [PERSON] влаштовано до комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» для тимчасового державного утримання. Негативна поведінка відповідачів загрожує здоров'ю та життю дитини. Згідно листа КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» №400/11-29 від 27 вересня 2017 року у будинку дитини з 16 листопада 2016 року по цей час, ні мати [PERSON], ні батько [PERSON] жодного разу дитину не відвідували, не цікавились станом його здоров'я ні письмово, ні по телефону, не надавали ніякої допомоги, не виявляли до свого сина батьківської турботи та піклування. Актом обстеження умов проживання від 02 листопада 2017 року підтверджується, що будинок за адресою: [ADDRESS] знаходиться в незадовільному стані, потребує ремонту, подвір'я заросле сухим бур'яном, земельна ділянка не оброблена, відсутні всі умови для виховання та розвитку дитини. Відповідачі ведуть аморальний спосіб життя, систематично вживають алкогольні напої, схильні до бродяжництва. Результатом бесіди і ставлення членів сім'ї до рішення прийняття на виховання дитину є повна байдужість до подальшої долі дитини. Згідно довідок-характеристик виконавчого комітету Слов'янської сільської ради №500 та №501 від 10 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Останні ніде не працюють, дільничним інспектором неодноразово проводилися профілактичні бесіди стосовно аморального способу життя, мають шкідливі звички, зокрема зловживання спиртними напоями. Довідкою виконкому Слов'янської сільської ради №502 від 10 листопада 2017 року підтверджується, що відповідачі проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Висновком ради опіки та піклування при виконкомі Слов'янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] вихованням дитини не займаються, її здоров'ям не цікавляться, матеріальної допомоги не надають, турботи не виявляють, ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Згідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Встановлено, що обов'язки передбачені ст.150 Сімейного кодексу України щодо виховання та розвитку дитини відповідачами не виконуються. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов′язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, і як наслідок необхідність застосування до них на підставі п.2 ч. 1 ст. 164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За положенням ст.166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положенням частини першої статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають повному задоволенню. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнала повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, однак існують всі правові підстави для задоволення позову з огляду на вищевикладені обставини. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved