Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

11.04.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування поданого позову вказує, що між ними наявні постійні сварки, внаслідок чого вони мають різні погляди на життя, ведення спільного господарства. Шлюб між ними є формальним, оскільки протягом тривалого часу вони спільно не проживають, господарство не ведуть, мають окремі бюджети. За таких обставин позивач вважає, що подальше існування шлюбу та примирення не можливе, а тому просить його розірвати. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи до суду не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, проте, до суду не з`явився. У поданій заяві позов визнає, просить проводити розгляд у його відсутність. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд враховує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний, якщо він розпався остаточно та безповоротно і існує лише формально. Судом встановлено, що з 21.01.2008 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що засвідчується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрованому 21.01.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №6 (а.с.5). Сторони мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними даними свідоцтв про народження (а.с.8-10). З позовної заяви видно, що сторони, подружніх стосунків не підтримують, взаємна повага та любов відсутні. У поданих до суду заявах сторони просять шлюб розірвати. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалась, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved