Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

11.06.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 5 січня 1999 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] (нині [PERSON]) з одного боку та [PERSON], [PERSON] з іншого, який зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Витязь», договір № 98-297К, та зареєстрований в КП «МБТІ та РОН». Також позивач просить визначити розмір часток кожного із співвласників у зазначеній квартирі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 5 січня 1999 року на Одеській універсальній біржі «Витязь» був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири, за яким відповідачі продали, а позивачі придбали зазначену квартиру. Вказаний договір був зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Витязь» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 98-297К від 5 січня 1999 року, а також зареєстрований 26 січня 1999 року в КП «ОМБТІ та РОН» під № 300пр- стр 25- р№403. Позивач вказує, що 27 лютого 2015 року [PERSON] померла, та після її смерті відкрилася спадщина в тому числі на частину квартири [ADDRESS]. У встановлений законом термін, як вказує позивач, вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, однак їй було відмовлено, оскільки у зв'язку зі змінами у законодавстві щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю на теперішній час вказаний договір не визнаний дійсним та не визначений розмір часток кожного із співвласників у вказаній квартирі, в звязку з чим позивач звернулася до суду із позовом. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі в останнє у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, надали до суду заперечення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 5 січня 1999 року на Одеській універсальній біржі «Витязь» був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON] придбали зазначену квартиру. Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Витязь» 5 січня 1999 року за реєстраційним номером 98-297К. Також, вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 26 січня 1999 року за номером 300пр- стр 25- р № 43. Відповідно до пункту 6 договору купівлі-продажу квартира продана за 8900 гривень, які отримані продавцями до підписання цього договору, та належить новому власнику: [PERSON] та [PERSON] (нині [PERSON]) Ю.А. 7 червня 2002 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 424, виконаний Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції. [PERSON] реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище чоловіка. 27 лютого 2015 року [PERSON] померла, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 2331 від 28 лютого 2015 року. Інформаційним листом державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] повідомила, що видати свідоцтво про прийняття спадщини неможливо, оскільки було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна та невизначено розмір частки спадкодавця в спадковому майні. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним [PERSON] України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що всі зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири № 98-297 від 5 січня 1999 року його сторонами виконані у повному обсязі покупцям була передана у власність квартира [ADDRESS], а продавцю передані грошові кошти за продану квартиру, що підтверджується письмовими доказами. Крім того, згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Оскільки квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] на праві спільної сумісної власності, то у разі виділу їх долі, кожному із співвласників належить по 1/2 (1:2=1/2) зазначеної квартири. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом, отримують право власності на спадщину почергово. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, то прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк в шість місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] заявила про прийняття спадщини після смерті [PERSON], не відмовився від її прийняття, в звязку з чим спадкові права позивача підлягають захисту в даному порядку. При викладених обставинах, суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved