Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

11.02.2016 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.01.2000 року, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалося по причині психологічної несумісності, шлюбні відносини припинені з січня 2003 року, коли позивач почав мешкати окремо від дружини та доньки. Донька на теперішній час мешкає разом з матір'ю, спільне господарство не ведеться. Позивач переконаний, що подальше сумісне проживання та збереження шлюбу неможливі, спору про поділ спільного сумісного майна немає, позивач та відповідач дійшли згоди щодо утримання дитини, яка й надалі буде мешкати разом з матір'ю. Позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем 29.01.2000 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції (актовий запис № 46 від 29.01.2000 року). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Громова В.Ю. в судове засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі та без участі позивача [PERSON], не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явилася, про причини неприбуття суду не повідомила, хоча повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. 29.01.2000 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 46 від 29.01.2000 року). (а. с. 3, 19) Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.11.2006 року, позивач та відповідач мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. (а. с. 4) Шлюбні відносини між подружжям припинені з січня 2003 року, подружжя не мешкають разом, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Сторони втратили повагу один до одного та сумісне життя в подальшому та збереження сім'ї є недоцільним, примирення між ними не відбулося. Спору про поділ сумісного майна та про місце проживання неповнолітньої дитини немає. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства. З'ясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі.

Outcome: approved