Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

12.01.2017 року позивач. звернувся до суду\~ із позовом до відповідача про стягнення боргу за договорами позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.11.2015 року відповідач взяв у нього в борг 20000 доларів США і зобовязався повернути їх 01.01.2017 року, що підтверджується розпискою від 23.11.2015 року, написаної відповідачем. До теперішнього часу відповідач борг не повернув. На прохання позивача про добровільне повернення боргу не відповідав та не реагував, на телефонні дзвінки не відповідав. Його родичі з позивачем спілкуватись не бажають. Гроші повернути при спільній зустрічі відмовився, тому позивач вважає, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, тому він змушений звернутись до суду. На момент подачі позовної заяви, згідно курсу Національного Банку України 100 доларів США дорівнюють 2711,32 грн., а отже сума боргу у 20000 доларів США дорівнює 542264 грн. Прохає стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 20000 доларів США, що складає по курсу Національного Банку України 542264 грн., 3% річних від простроченої суми, яка дорівнює 16267,92 грн., та судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, надав через свого представника суду письмову заяву від 14.02.2017 року, в якій зазначив, що у випадку неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, прохав ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Діяти на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, в якій зазначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (а.с. 22 ). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі за підстав і обставин, що в ньому викладені, просив його задовольнити, додатково пояснив, що відповідач борг у сумі 20000 доларів США в добровільному порядку не повертає. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений згідно відмітки на поштовому повідомленні (а. с. 15). Справа розглянута без його участі за останнім відомим місцем реєстрації, достовірно встановленим письмовою довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Запорізькій області (а.с. 17), на підставі наявних в ній доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних в ній доказах, проти чого не заперечує позивач в поданій письмовій заяві від 14.02.2017 року та представник позивача у судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.11.2015 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 20\~ 000 (двадцять тисяч) доларів США, про що останній написав розписку (а.с. 5,20 ). Згідно довідки № 61-0050/2999 від 16.01.2017 року Національного банку України, офіційний курс української гривні до долару США встановлений НБУ на 12.01.2017 року по курсу продажу 100 доларів США становив 2711,32 грн. ( а.с.21 ). Встановленим обставинам відповідають правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за\~ договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні позичальникові) грошові кошти або\~ інші речі, визначені родовими ознаками,\~ \~ а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму\~ позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з\~ моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення\~ договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або\~ інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей… На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути кошти у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, позичальником - відповідачем по справі, отримано у борг від позивача за розпискою від 23.11.2015 року, 20000 доларів США (а.с.20 оригінал). Станом на час розгляду справи відповідач позику не повернув, що слідує з тексту позовної заяви позивача та пояснень в судовому засіданні представника позивача, не спростовано це і відповідачем. Таким чином, сторони [PERSON] та [PERSON] в належній формі досягли згоди з істотних умов договору щодо його предмету і строку виконання і даний договір відповідають вимогам ст. 1046 ЦК України. На підставі викладеного вимоги позивача про стягнення суми боргу підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки на підставі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, позивач обрахував її станом на 12.01.2017 року по офіційному курсу української гривні до долару США становив 2711,32 грн., від збільшення та уточнення позовних вимог з обрахунку станом на день ухвалення рішення представник позивача відмовився в судовому засіданні, сума боргу за договорами позики - 20000 доларів США еквівалентна\~ \~ 542264 грн. Щодо стягнення 3 процентів річних від простроченої суми позики, суд виходить, що із змісту розписки, встановлених обставин справи та відповідно до ст.. 625 ЦК України, підлягає стягненню сума, яка дорівнює 16267,92 грн. (3 % від 542264 грн.) Таким чином позовна вимога про стягнення на користь позивача 3 процентів річних від просроченої суми позики підлягає, обчислюючи із встановленої суми боргу і складає 16267,92 грн. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 4 Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами від 06.12.2016 року), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами від 06.12.2016 року), ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, або фізичною особою-підприємцем, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судовий збір у сумі 5585,35 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved