Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

11.04.2018 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь суму заборгованості за спожиту від КП «Київтеплоенерго» теплову енергію за період з березня 2019 року по грудень 2019 р. в розмірі 4582,97 грн., інфляційні збитки в сумі 70,41 грн., три відсотки річних в сумі 102,87 грн. 23 липня 2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Судове засідання призначене на 07.12.2020 року. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.03.2020 [PERSON] є власником садового будинку за адресою: [ADDRESS] та споживачем послуг з постачання теплової енергії, які з 01.05. 2018 року постачає КП «Київтеплоенерго». Проте в порушення умов договору відповідач своєчасно не вносить плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 4582,97 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України позивачем нараховано інфляційну складову боргу (70,41 грн) та 3 % річних (102,87 грн). Судове засідання 07.12.2020 відкладено на 23.06.2021 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 23.06.2021 представник позивача звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судовоме засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у тому числі розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду) (а.с. 68) , відзиву на позов не подав, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, які не містять відзиву, що позбавляє суд можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерного енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». Отже, з 01.05.2018 року постачання теплової енергії здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 205125461 від 24.03.2020 (а.с. 8) [PERSON] є власником садового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та споживачем послуг з постачання теплової енергії, які постачає позивач. За результатами аналізу оплат з`ясовано, що відповідач користується послугами, але своєчасно не сплачує за спожиту теплову енергію, в результаті чого за період з березня 2019 року по грудень 2019 року включно утворилась заборгованість у розмірі 4582,97 грн та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 6 ст. 19, ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно з п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2001 між АЕК «Київенерго» та [PERSON] був укладений договір № 3050100 про постачання теплової енергії у гарячій воді (а.с. 9). Станом на березень 2020 року договір купівлі-продажу теплової енергії між КП «Київтеплоенерго» і позивачем не укладено. Відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. З метою досудового врегулювання спору позивачем 19.08.2019 на адресу [PERSON] направлено вимогу №30/вих.3050100 щодо погашення заборгованості за спожиту теплову енергію та доведено до відома про відповідальність за прострочення виплат за зобов`язанням, відповідно до ч.2 ст. 265 ЦПК України (а.с. 42). 04.03.2020 на адресу відповідача була направлена претензія щодо сплати заборгованості за спожиту теплову енергію (а.с. 43). Однак, зазначені вимога та претензія боржником залишені без виконання. Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком його втрати від інфляції станом на грудень 2019 року склали 70,41 грн., а три проценти річних від простроченої суми - 102,87 грн. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved