Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.02.2019р.\~ [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3-5). \~ \~ \~ \~Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 19.12.2014р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 1073. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Підготовче засідання у справі проведено за правилами ст. 197, п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України 04.04.2019р. Обидві сторони в судове засідання 25.04.2019р. не з`явилися, про дату були повідомлені належним чином. Позивачка в наданій суду 04.04.2019р. заяві позовні вимоги підтримала, зазначила, що бажає залишитися на прізвищі «Лазарєва», просила шлюб розірвати та винести рішення за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 22). Відповідач в наданих суду 04.04.2019р. заяві проти задоволення позову не заперечував. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду 25.04.2019р. за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 24, 26). Крім того, відповідач в заяві до суду зазначив, що, не заперечуючи проти розірвання шлюбу, він просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, які понесла позивачка, оскільки він вважає його завеликим. Обидві сторони в заявах до суду від 04.04.2019р. зазначила, що шлюбно-сімейні відносини між ним остаточно припинені з 01 серпня 2017р. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє \~\~прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 19.12.2014р. сторони зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 1073 (а.с. №6). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. № 7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 01 серпня 2017р. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з 01 серпня 2017р. (більше, ніж 1,5 роки назад) та більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася,\~\~а\~\~відповідач не надав заперечень проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачці 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову по квитанції № 0.0.1240815989 від 17.01.2019р. в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с. №2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачці, а саме в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с. №2). Розглядаючи вимоги позивачки про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 1600 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з представленої позивачкою змісту додаткової угоди № від 15.01.2019р. до договору від 15.01.2019р. про надання правової допомоги, укладеної з адвокатом Гагарським А.П., сторони домовилися про надання послуги з написання позову про розірвання шлюбу, строк виконання якої становить 6 годин (а.с. № 8). Відповідно до п.п. 2 7 цієї додаткової угоди, сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката є фіксованою та становить 1 600грн. Додатково до гонорару клієнт за повідомленням адвоката сплачує останньому додаткові витрати необхідні для виконання послуг (судовий збір, вартість проведення експертиз та оплату висновків фахівців, поштові витрати, витрати на роздрукування документів тощо). Оплата послуг адвоката здійснюється на умовах 50 % попередньої оплати. Адвокат приступає до виконання послуг лише після отримання 50 % попередньої оплати. Залишені 50% від вартості послуг клієнт зобов`язується сплатити адвокату після ознайомлення з позовною заявою. У разі обґрунтованої незгоди клієнта з проектом позовної заяви, клієнт має право не сплачувати адвокату залишені 50% від вартості послуг, проте попередньо сплачені клієнтом 50 % від вартості послуг поверненню не підлягають. Інші умови основного договору про надання правової допомоги залишаються без змін і діють у частині, що не суперечить цій додатковій угоді. Дана додаткова угода є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги від 15.01.2019р. Самого договору позивачка суду не представила. Надала лише акт виконаних робіт від 15.01.2019р. (а.с. № 9) і квитанцію до прибуткового касового ордера від 15.01.2019р. про сплату 1 600 грн. на користь адвоката Гагарського А.П. (а.с. № 10), з якої неможливо достеменно встановити, за які саме послуги сплатила позивачка. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо (ч. 3 ст. 141 ЦПК). Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Звертаючись до суду із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Гагарського А.П., відповідач посилався на те, що ці витрати є завищеними. Вирішуючи питання щодо співмірності оплати послуг адвоката до фактично виконаної діяльності з надання таких послуг, суд погоджується з позицією відповідача в частині неспівмірної оплати 1600грн. за послуги зі складення позову про розірвання шлюбу, строк яких тривав 6 годин. Також судом враховано й те, що справа розглянута по суті в судовому засіданні без участі адвоката, а відповідач фактично визнав позов (в частині розірвання шлюбу) ще до початку розгляду справи по суті. Так, сам договір про надання правової допомоги, з якого можна було б встановити детальний розрахунок всіх витрат на правничу допомогу ( у т.ч. порядок сплати судового збору, поштових витрат, витрати на роздрукування документів тощо) позивачкою не представлений. Враховуючи те, що справа розглянута по суті без участі адвоката і відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті; позов поданий самою позивачкою і нею ж сплачено судовий збір (а.с. № 2), позов складається з трьох сторінок, значна частина якого містить викладення норм права і відомості про попередній розрахунок судових витрат і лише три абзаци про фактичні відносини, що складися між подружжям, якими позивачка аргументує підстави розірвання шлюбу, суд погоджується з запереченнями відповідача і не може визнати витрату часу у кількості 6 годин співмірною виконаній роботі зі складання такого позову. На переконання суду, загальний розмір витрат в розмірі 800 грн. буде відповідати принципу співмірності виконаній роботі адвоката позивачки в суді першої інстанції. Тому, з урахуванням підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу, такі витрати в розмірі 800 грн., понесені позивачкою, покладаються на відповідача. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені останньою судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 800грн.,\~решту \~судових \~витрат по \~оплаті \~послуг \~за \~юридичну \~допомогу у \~ розмірі\~800\~грн.\~ покласти\~ \~на [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial