Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

12.10.2021 ТОВ «Фінфорс» звернулося до суду з позовом, в якому просило суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» суму боргу за кредитним договором 224126-М від 19.03.2021 в розмірі 11414,00 грн., з яких 5200 грн. заборгованість за тілом кредиту та 6214 грн. - нараховані проценти. Крім цього, просило стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 7770 грн., які складаються з судового збору 2270 грн. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката - 5500 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач вказав, що він є фінансовою установою, має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме з надання послуг з факторингу. 19.03.2021 між ТОВ «Еквіфін Україна» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Еквіфін Україна», було укладено електронний кредитний договір № 224126-М. Укладення договору здійснено на підставі Правил надання коштів в кредит ТОВ «Еквіфін Україна», затверджених наказом ТОВ «Еквіфін України» № 0212-1 від 02.12.2020, які наявні у вільному доступі на Веб-сайті ТОВ «Еквіфін Україна» та будь-яка особа, яка бажає отримати кредит, має можливість ознайомитися з цими та іншими документами перед укладенням договору. Згідно умов договору з [PERSON] , загальний розмір наданого кредиту склав 5200 грн, зі строком кредитування з 19.03.2021 по 17.04.2021. Умовами договору визначалася процентна ставка 0,796 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. ТОВ «Еквіфін Україна» виконало свої зобов`язання перед [PERSON] , надавши останній кредит в розмірі 5200 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Позичальника. Однак, відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахування процентів не виконав, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим на виконання п. 5.7, 5.8., 6.6. Кредитного договору та п.п. 1.2-1.7 угоди до Кредитного договору від 19.03.2021, кредитний договір автопролонговано, у зв`язку з чим строк користування кредитом продовжено на 20 календарних днів, тобто до 07.05.2021, з підвищеною процентною ставкою в період пролонгації - 2,99 % за кожен день користування кредитом. Реальна процентна ставка за користування кредитом склала 872,35 %, а загальна вартість кредиту становила 11414 грн. У встановлений строк нової узгодженої дати повернення кредиту 07.05.2021, [PERSON] не виконала свої боргові зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитором 5200 грн за тілом кредиту та 6214 грн. - нараховані відсотки. Нарахування неустойки за прострочення виконання зобов`язання не здійснювалося в силу діючого законодавства. 19.05.2021 між ТОВ «Еквіфін Україна» та ТОВ «Фінфорс» укладено договір факторингу № 42987483-62, згідно якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги на кредитним договором з [PERSON] на загальну суму 11414 грн. Про відступлення прав вимоги [PERSON] повідомлялася шляхом направлення на її електронну адресу електронного листа. Однак, свої зобов`язання за вказаним кредитним договором [PERSON] не виконала, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Представник позивача - адвокат Шкребтієнко О.І. (а.с. 79) в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача та позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача суму боргу, витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу - 5500 грн. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, однак в судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відзиву не подано. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши позовну заяву, дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку, встановивши правовідносини які виникли між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до наступного висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено кредитний договір, шляхом заходження позичальника [PERSON] на Веб-сайт ТОВ «Еквіфін Україна» https://mistercash.ua/, де ознайомившись з текстом Примірного кредитного договору, Правилами та інформацією, передбаченою ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією товариства, фінансовим звітом, вона пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Еквіфін Україна» (а.с. 29-37). Під час реєстрації [PERSON] надала свої персональні дані, згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення в ІТС Товариства електронні відмітки, в порядку передбаченому ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», створила особистий кабінет, пройшла процедуру верифікації своєї платіжної картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти. Надалі для безпосереднього оформлення кредиту відповідач обрала бажану суму кредиту та строк кредитування, ознайомилася з тестом Примірного кредитного договору, що пропонувався до укладення, Правилами, інформацією зазначеною в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення до них, що відповідає вимогам ч.5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», про що [PERSON] поставила відповідну відмітку в ІТС Товариства, після чого створила заяву на отримання кредиту згідно обраних нею умов та ознайомилася в особистому кабінеті з Паспортом кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору в порядку, за формою та за змістом, що передбачені ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією. Після прийняття кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту [PERSON] , кредитодавець зробив позичальнику пропозицію в її особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими заявник мала можливість ознайомитися з моменту укладення кредитного договору. Після прийняття відповідної пропозиції кредитора, [PERSON] уклала з Товариством електронний кредитний договорів, який був підписаний у відповідності до вимог ч.6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після укладення кредитного договору 19.03.2021 о 11.12.38 [PERSON] отримала кредит від кредитодавця в сумі 5200 грн. на свою платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується даними про реєстрацію на ім`я [PERSON] з її персональними даними (а.с. 38-42), заявкою на суму кредиту 5200 грн. та його переказ (а.с. 43, 58-65), даними про підписання договору за допомогою коду підтвердження (а.с. 44-45), паспортом кредиту, з електронним підписом [PERSON] (а.с. 46-48) та кредитним договором 224126-М від 19.03.2021 підписаним електронним підписом [PERSON] (а.с. 49-55), що містить як умови отримання кредиту, нарахування відсотків за користування кредитом, строк кредитування з 19.03.2021 по 17.04.2021 включно, з запланованою датою повернення кредиту 17.04.2021 та процентною ставкою за користування кредитом 0,796 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна процента ставка за користування кредитом становить 290,54 % (а.с. 50). Пунктом 5 вказаного договору передбачена можливість авто пролонгації кредитного договору, який складає період часу з дати (дня), наступної за плановою датою повернення кредиту або новою запланованою датою повернення кредиту у випадку оформлення продовження строку користування кредитом, і до спливу 20 календарних днів включно. При цьому в період автопролонгації діє підвищена процентна ставка у розмірі 2,99 % (п. 5.7.2 договору). Відповідно до п. 6.5 договору передбачено, що у випадку застосування авто пролонгації строку дії договору та користування кредитом, позичальник сплачує проценти за період з дня видачі кредиту і до запланованої дати за стандартною процентною ставкою. У такому випадку, нарахування процентів відбувається наступним чином: за період з дня видачі кредиту до запланованої дати повернення кредиту, зазначеної в п. 2.6.3договору, проценти перераховуються як різниця між стандартною процентною ставкою та акційною процентною ставкою. Таке перерахування відбувається в перший день дії авто пролонгації. Відповідно до п. 5.8. договору, сторони погодили, що угода на авто пролонгацію договору підписується позичальником одночасно з підписанням цього договору (а.с. 51). На виконання вказаних умов договору, між сторонами 19.03.2021 укладено угоду про автопролонгацію, в якій сторони погодили суму кредиту 5200 грн., строк автопролонгації з 18.04.2021 по 07.05.2021 включно, з запланованою датою повернення кредиту 07.05.2021, а також обумовили, що за користування кредитом в період автопролонгації позичальник сплачує кредитодавцю проценти за підвищеною ставкою - 2,99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. При цьому, реальна процента ставка за користування кредитом склала 872,35 %, а загальна вартість кредиту 11414 грн. (а.с. 56). Як вказував позивач та визнано відповідачем, остання умови договору кредиту не виконала, отриманий кредит не повернула, проценти нараховані не сплатила, у зв`язку з чим відбулася процедура автопролонгації, з застосування підвищених відсотків за користування кредитом. Станом на 19.05.2021 розмір заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором від 19.03.2021 склав 5200 грн. за тілом кредиту та 6214 грн. за відсотками за користування кредитом 6214 грн, а всього 11414 грн., як і було обумовлено договором про автопролонгацію, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Еквіфін Україна» (а.с. 57). Відповідач вказаний розрахунок не заперечила, позовні вимоги визнала. 19.05.2021 укладено договір факторингу № 42987483-62 від 19.05.2021, згідно якого ТОВ «Еквіфін Україна» передало ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги до третіх осіб, строк виконання за якими настав, серед яких заборгованість за кредитним договором з [PERSON] на загальну суму 11414 грн (а.с. 66-75). Як вказує позивач, до якого перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором, та не заперечила відповідач, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим має заборгованість в загальному розмірі 11414 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, суд приходить до виснвоку, що між сторонами існують кредитні правовідносини, які грунтуються на договорі укладеному в письмовій формі, за допомогою інформаціно-телекомункаціної системи. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Оскільки відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором, відповідач позов визнала і це не порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором 224126-М від19.03.2021 в розмірі 11414 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 5200 грн та відсотки за користування кредитом 6214 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед інших, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн (а.с. 12), а також витрати на правничу допомогу в розмірі 5500 грн. (а.с. 11, 76-80), при цьому позовні вимоги задоволено в повному обсязі, у зв`язку з їх визнанням відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 50 % судового збору сплаченого при зверненні до суду з вказаним позовом, а решту 50 % судового збору повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved