Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

12 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб з відповідачем, та після розірвання шлюбу змінити прізвище на дівоче [PERSON]. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 06 березня 2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], та малолітнього сина [PERSON]. На даний час мешкають окремо, спільне життя не складається, а відтак просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] пред'явлений позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що з грудня 2015 року з відповідачем припинилися шлюбні стосунки. Сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Просила шлюб з відповідачем розірвати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред'явлений позов визнав повністю, просив шлюб розірвати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 06 березня 2014 року виконавчим комітетом Сенчицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1, про що Зарічненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області повторно, 08 вересня 2016 року, видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Після державної реєстрації шлюбу прізвище позивача записано [PERSON] (а.с.3). Від спільного життя сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO] року. Вказані обставини визнаються сторонами, а відтак в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Спору щодо місця проживання малолітніх дітей між сторонами немає. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на розірванні шлюбу. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сім'ї є неможливим, і таким, що суперечить їх інтересам, а відтак позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв'язку з реєстрацією шлюбу та виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, про що заявила позовну вимогу, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд вважає, що в цій часині позовні вимоги також підлягають до задоволення. Судом встановлено, що в позовній заяві об'єднано дві позовних вимоги немайнового характеру, при цьому судовий збір позивачем сплачено лише з розрахунку однієї позовної вимоги немайнового характеру в сумі 551,20 грн. Як роз'яснив Верховний Суд України в п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК. З врахуванням викладеного, відсутності заперечень відповідача проти позову, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору, а недоплачений судовий збір, в сумі 551,20 грн., на користь держави. На підставі ст.ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved