Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

10 березня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 01.08.2012 року між ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО) №УБ808120, предметом якого є страхування транспортного засобу TOYOTA Corolla реєстраційний номер [NUMBER]. 23.03.2013 року сталася дорожньо транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якої транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. 25.03.2013 року [PERSON] звернулася до позивача із письмовою завою про виплату страхового відшкодування в звязку із ДТП та пошкодженням автомобіля, що є страховим випадком відповідно до п.4.1.1.1 договору страхування. На підставі Протоколу огляду транспортного засобу, складеного аварійним комісаром, відповідачу визначено матеріальний збиток пошкодженого транспортного засобу в сумі 5452,25 грн., який був сплачений позивачем 11.01.2013 року за платіжним дорученням №42327 від 16.07.2013 року. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.05.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. На момент ДТП відповідальність водія автомобіля [NUMBER], було застраховано в ПрАТ СК «Альфа страхування», поліс №АВ/7754530. ПАТ НАСК «Оранта» звернулося до ПрАТ СК «Альфа страхування» з регресною вимогою, на яку отримано відповідь про те, що 15.07.2013 року [PERSON] виплачено страхове відшкодування як потерпілій особі. В звязку з чим, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплаченого стархового відшкодування в сумі 5452,25 грн. Однак, [PERSON] відмовилася в добровільному порядку повернути суму отриманого страхового відшкодування, посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем. Відповідач фактично ввела в оману страхову компанію, так як при складанні заяви про страхову виплату вона була попереджена і зобовязалася повідомити ПАТ НАСК «Оранта» про отримання чи намір отримати відшкодування заподіяної шкоди від третіх осіб. Умовами договору добровільного страхування, укладеного між сторонами, передбачено повернення страхового відшкодування протягом 30 робочих днів в разі отримання страхового відшкодування від третіх осіб, винних в настанні страхового випадку. В звязку з цим просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 5452,25 грн., інфляційне збільшення в сумі 4503,56 грн., 3% річних в сумі 410,49 грн., а всього 10\~366,30 грн., та судовий збір. Представник позивача ПАТ «НАСК «Оранта» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з вищевикладених підстав, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в письмовій заяві просить справу розглядати за її відсутності. В письмових запереченнях проти позову, зазначає, що підставою для виплати позивачем їй страхового відшкодування було добровільне, вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування, прийняте на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №УБ-808120 від 01.08.2012 року. Тому вона є добросовісним набувачем грошових коштів страхового відшкодування, а відповідно до ч.1 ст.389 ЦК України, гроші не можуть бути витребувані від добросовісного набувача. Та обставина, що 15.07.2013 року ПрАТ СК «Альфа-страхування» виплатило їй страхове відшкодування в сумі 6742,46 грн., не свідчить про безпідставність отримання страхового відшкодування від НАСК «Оранта». В звязку з чим просить у позові відмовити. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.08.2012 року між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № УБ 808120, предметом страхування якого є транспортний засіб TOYOTA Corolla реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 22). Згідно до умов цього договору, Страхових зобовязався у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, визначених цим договором. 23.03.2013 року по вул. Київський шлях в м. Бориспіль сталася дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Частиною. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). 25.03.2013 року [PERSON] звернулася до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про страхову виплату (а.с.27). 11.04.2013 року позивачем було складено страховий акт № СТО-13-4063/1 із відповідним розрахунком страхового відшкодування, зроблених на підставі дослідження №ВМ9855АЕ-02.04/1 складеного 02.04.2013 року, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 5452,25 грн. (а.с. 14-18, 19, 20, 21). Виплата страхового відшкодування відповідачу 16.07.2013 року з боку позивача в сумі 5452,25 грн. підтверджується платіжним дорученням (а.с.8 та на звороті) та не заперечується відповідачем у письмовій заяві. Пунктом 10.2.14. договору добровільного страхування транспортного засобу УБ №808120 від 01.08.2012 року, укладеного між сторонами, передбачено, що у разі отримання страхувальником та/або вигодонабувачем відшкодування збитку в будь якій формі від третіх осіб, винних у настанні страхового випадку, протягом 3 (трьох) робочих днів (з дня отримання) страхувальник зобовязаний письмово сповістити про це Страховика, а якщо виплата страхового відшкодування вже була здійснена Страховиком упродовж 30 (тридцяти) робочих днів повернути страховику суму отриманого страхового відшкодування або відповідну його частину (а.с.25). Однак відповідач цієї умови договору не дотрималася. Так, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.05.2013 року по справі №752/7872/13-п, що набрала законної сили 04.06.2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.9). На момент дорожньо транспортної пригоди цивільно правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] була застрахована в страховій компанії «Альфа Страхування». [PERSON] як потерпіла особа звернулася до ПрАТ СК «Альфа Страхування» та на підставі страхового акту №0409.609.13.01.01 від 01.07.2013 року їй було перераховано 15.07.2013 року страхове відшкодування в розмірі 6732,46 грн. (а.с.29). У своїй письмовій заяві відповідач підтвердила отримання від ПрАТ СК «Альфа Страхування» 15.07.2013 року страхового відшкодування в розмірі 6732,46 грн. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у 2014 році та у 2016 році відбулося листування з приводу вимоги позивача про повернення 5452,25 грн. страхового відшкодування (а.с.10-12). Відповідач у листі, який було отримано позивачем 18.02.2016 року (а.с.13), повідомила про відмову у задоволенні даної вимоги. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Внаслідок отримання [PERSON] страхового відшкодування від страхової компанії, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, винного у ДТП, ПАТ НАСК «Оранта» позбавлено на підставі вищевказаних правових норм відшкодувати виплачені [PERSON] кошти за рахунок особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідно до п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні. Таким чином, у відповідача на підставі пункту 10.2.14. договору добровільного страхування транспортного засобу УБ №808120 від 01.08.2012 року, укладеного між сторонами, після 16.07.2013 року виникло зобовязання упродовж 30 робочих днів повернути позивачу повністю всю суму отриманого страхового відшкодування, враховуючи, що страхове відшкодування, виплачене ПрАТ СК «Альфа Страхування», перевищувало страхове відшкодування, виплачене позивачем. Так як грошове зобовязання [PERSON] випливає з п.10.2.14 договору, укладеного між сторонами, це виключає її статус у правовідносинах як добросовісного набувача, тому аргументи відповідача з цього приводу суд не приймає. Оскільки повернення коштів на підставі п.10.2.14 договору впродовж 30 робочих днів з дня отримання страхового відшкодування не відбулося, то з 29.08.2013 року грошове зобовязання [PERSON] перед позивачем вважається простроченим. Згідно з ч.2\~ст. 625 Цивільного кодексу України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового характеру та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, які виникли внаслідок існування договірного грошового зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Сума трьох процентів річних за прострочення повернення страхового відшкодування згідно ч.2\~ст.625 ЦК України\~наступна: 5452,25 грн. х 3%/365 х 916 днів прострочення (з 29.08.2013 року по 01.03.2016 року) = 410,49 грн. За інформацією Міністерства фінансів України індекс інфляції за період з вересня 2013 року по лютий 2016 року включно становив 181,855 %. Таким чином, сума боргу з врахуванням індексу інфляції, у зв'язку з простроченням відповідачем виплати страхового відшкодування, за період з 29.08.2013 року по 01.03.2016 року становить 9915,19 грн. (5452,25х181,855/100). На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність частково задовольнити позов\~ПАТ НАСК «Оранта» до [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача борг з врахуванням індексу інфляції в сумі 9915,19 грн. та три відсотки річних у сумі 410,49 грн., а всього стягнути 10325,68 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею судовий збір. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~у зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (99,6%), що становить 1372,49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial