Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

11 червня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 63040,00 грн., як грошову компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності на легковий автомобіль Renault Sandero, 2012 року випуску, червоного кольору, з реєстраційним номером [NUMBER] , з номером кузова [NUMBER] , після виплати якої передати цей автомобіль в особисту приватну власність відповідача. В обґрунтування позову вказав, що з 06.06.2008 року по 08.11.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. В 2012 році за рахунок спільних коштів подружжя вони придбали автомобіль Renault Sandero, власником якого було записано [PERSON] . Оскільки автомобіль протягом останнього часу знаходиться виключно у користуванні відповідачки, просить стягнути на його користь 1/2 частину ринкової вартості цього автомобіля. Ухвалою судді від 04 липня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження, та призначено підготовче засідання. 01 жовтня 2019 року відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що шлюб розірвано в 2013 році, але до такого розірвання сторони вже 2 роки не проживали подружнім життям, що також підтверджено і рішенням суду про розірвання шлюбу. Транспортний засіб придбано нею не за кошти майна подружжя, а на підставі кредитного договору №910.19380 від 09.11.2012 року у ПАТ «Ідея Банк», який вона сплачувала до 20.09.2019 року. Позивач не здійснював жодних платежів за кредитним договором, чи допомоги по їх виплаті. Таким чином вважає, що автомобіль не є спільною сумісною вартістю подружжя, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Крім того відповідачка [PERSON] надала заяву про застосування стоків позовної давності. 21 жовтня 2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Железняк А.В. подав уточнену позовну заяву, в якій вказав, що після розірвання шлюбу, в період з травня 2013 року по грудень 2018 року [PERSON] здійснював погашення 1/2 частини грошових зобов`язань за кредитним договором від 09.11.2012 року. Автомобіль знаходився у спільному користуванні позивача і відповідачки до грудня 2018 року. Після [PERSON] почала перешкоджати позивачу користуватись автомобілем. Таким чином просить: здійснити поділ майна подружжя, набутого [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, а саме легковий автомобіль Renault Sandero, 2012 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину легкового автомобіля Renault Sandero, 2012 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] ; визнати, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належить 1/2 частина легкового автомобіля Renault Sandero, 2012 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] .; вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами. 10 лютого 2020 року представник відповідача адвокат Дьякова Т.В. подала відзив на уточнену позовну заяву, в якій просила відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Вказала, що викладені позивачем обставини є не правдивими. Так спірним автомобілем [PERSON] не користувався, що зокрема підтверджується вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2013 року, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України відносно відповідачки, на ґрунті неприязних відносин, і у зв`язку з відмовою [PERSON] , дати йому цей автомобіль. Також стверджує, позивач не сплачував грошових коштів на погашення кредиту за автомобіль, та навіть аліменти на утримання спільної з відповідачкою дитини. Позов вважає і необґрунтованим, і поданим з пропуском строку позовної давності. Ухвалою суду від 18 червня 2020 року закрите підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. Також за клопотанням представника відповідача витребувано у ПАТ «Ідея Банк» належним чином засвідчену копію кредитної справи за кредитним договором №910.19380 від 09.11.2012 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Витребувані матеріали надані суду 06 липня 2020 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що він перебував у шлюбі з відповідачкою до осені 2013 року. Проживали вони сумісно до 20.05.2013 року. Їх родина у листопаді 2011 року придбала автомобіль «Рено». Автівку обирали разом в салоні. Покупали в кредит, без першого внеску, приблизно за 150000 гривень. Кредит оформлявся без його участі, і він не знає, хто був поручителем за договором, але як чоловік, він надавав згоду на цей кредит. Щомісячний платіж становив біля 1300 гривень. Після розірвання шлюбу відповідачка надавала йому можливість вільно користуватись автомобілем, а він, зі своєї сторони, за усною домовленістю, давав їй кошти на сплату приблизно половину від суми кредиту, щомісячно, в середньому, по 1500 гривень. Розписки від неї не брав. Гроші давав під «чесне слово». Щоб закрити останній платіж за кредитом, він навіть позичав 24000 гривень. Визнає, що між сторонами були конфлікти, тривали «суди» про стягнення аліментів, зміну їх розміру, визначення місця проживання дитини, було кримінальне провадження за спричинення тілесних ушкоджень, за що його було призначено умовне покарання, але [PERSON] завжди давала йому користуватись автомобілем. Однак в грудні 2018 року відповідачка перестала давати йому автомобіль, що і стало причиною для звернення до суду. Представник позивача адвокат Железняк А.В. наполягав на задоволенні уточненого позову, посилаючись на придбання спірного автомобіля в період шлюбу, і в інтересах сім`ї, та сумісну сплату сторонами кредиту за автомобіль. Щодо позовної давності пояснив, що до грудня 2018 року позивач безперешкодно користувався автомобілем, і відповідно до цього часу його право не було порушено. Вважає, що саме з цього часу повинен вираховуватись строк позовної давності. Представник відповідача адвокат Дьякова Т.В. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та пояснила, що на момент придбання автомобіля, сторони вже не проживали однією сім`єю. Позивач зловживав алкогольними напоями, та допускав насилля відносно її довірительниці. Після розірвання шлюбу [PERSON] не надавав грошові кошти [PERSON] . Він не сплачував навіть 400 гривень аліментів, що й казати про 1500 гривень на місяць для погашення кредиту. Сам кредит був із першим внеском. Поручителем за договором був батько відповідачки, який і допомагав платити кредит. Автомобіль покупався для особистих потреб [PERSON] , щоб вона, як масажистка, могла приїжджати до своїх клієнтів. Позивач не допомагав сплачувати кредит. Заборгованість за кредитом [PERSON] сплатила за допомогою друзів та родичів. Також [PERSON] не користувався спірним автомобілем, окрім одного випадку, коли в 2013 році він побив [PERSON] в салоні цього автомобіля. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком відповідачки [PERSON] . Знає, що сторони не жили мирно у шлюбі. Було насилля, [PERSON] кидався на його доньку, і були випадки, коли він втручався в конфлікти. Автомобіль «Рено» обирала і покупала його донька самостійно, коли вже не жила з [PERSON] . Машину покупала для роботи, і він був поручителем за кредитом. Зі слів доньки, з якою постійно спілкується, знає, що позивач ніколи не допомагав їй сплачувати кредит. Автомобіль завжди був у користуванні лише [PERSON] , і тільки інколи брав він сам. Після розірвання шлюбу у сторін дуже погані стосунки і вони не спілкуються. Знає зі слів доньки, що в 2013 році була бійка, коли [PERSON] намагався забрати авто. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є другом дитинства [PERSON] . Знає його з 1978 року, а з 2001 року [PERSON] , яка була його співученицею. «Рено сандеро» сторони придбали, коли перебували у шлюбі. Користувались автомобілем вдвох. Пам`ятає, як в 2014 році [PERSON] на цьому автомобілі допомагав перевозити речі при переїзді. І [PERSON] і [PERSON] їздили на тому автомобілі на роботу. Як і де покупався автомобіль, чи хто погашав кредит, він не знає. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає з 2015 року, і є її сусідкою. Автомобіль червоний «Рено», стоїть біля будинку під її вікном, і вона бачила, як лише [PERSON] кожен день користувалася автомобілем. [PERSON] розповідала їй, що покупала автомобіль в кредит для роботи, і сплачувала той кредит сама. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON] . Знає, що спірний автомобіль покупався у шлюбі. Після розірвання шлюбу, у сторін була домовленість про сумісне користування автомобілем. Так в 2013 році на цьому автомобілі [PERSON] возив її і батька в «Оріхівську область», в першій половні 2013 року працював на ньому таксистом, в липні 2018 року возив її з сином і подругою на море до Генічеська. Знає, що [PERSON] допомагав [PERSON] сплачувати кредит за автомобіль, але подробиці їй не відомі. Вона особисто займала брату 1000 доларів США, щоб сплатити останній внесок, і бачила, як він передавав гроші [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідачки [PERSON] . Її донька одружилася з позивачем в 2008 році, і перебувала в шлюбі до 2012-2013 року. [PERSON] бив її доньку, але та тривалий час терпіла. Останні роки шлюбу, сторони вже не проживали однієї сім`єю. В той час її донька вирішила купити автомобіль, оскільки працювала лікарем-реабілітологом, і їй необхідно було їздити до пацієнтів. З нею донька радилась щодо кольору автомобіля. Автомобіль [PERSON] покупала в кредит, без участі [PERSON] . Поручителем був її чоловік батько відповідачки. Після розірвання шлюбу лише [PERSON] сплачувала кредит і утримувала спільну з [PERSON] дитину. За кредитом була заборгованість, телефонували колектори, і навіть хотіли забрати машину. [PERSON] тоді напозичала коштів у батька та друзів, і погасила кредит. Однак [PERSON] в цьому не допомагав. Доступу до автомобіля у нього не було. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Так судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2008 року по 08 листопада 2013 року (а.с.5-6). 09 листопада 2012 року [PERSON] дав посвідчену приватним нотаріусом ЗМНО Чепковою О.В. згоду на отримання його дружиною [PERSON] кредиту в ПАТ «Ідея Банк» для придбання автомобіля, та передачу автомобіля в заставу (а.с.181). 09 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» і [PERSON] укладено кредитний договір №910.19380 (а.с.172-173), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 93652,80 гривень на строк 84 місяці (п.1), для купівлі транспортного засобу «Renault Sandero», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] (п.2.а) і страхування життя позичальника (п.2.b). Позичальник власними коштами сплачує частину ціни ТЗ 21480 гривень (п.4.). Графік платежів, за додатком №1 до кредитного договору (а.с.174-175), з 09.12.2012 року по 09.11.2019 року. Згідно меморіального ордеру №910.19380 від 13 листопада 2012 року (а.с.176), банк виконав свої обов`язки за кредитним договором. Також, за договором застави транспортного засобу №910.19380 від 13 листопада 2012 року (а.с.177-178), автомобіль «Renault Sandero», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , передано у заставу ПАТ «Ідея Банк» для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №910.19380 від 09.11.2012 року. Платежі за кредитом, починаючи з 07.12.2012 року здійснювала лише [PERSON] (а.с.82-86), однак зобов`язання виконувались позичальником неналежним чином, у зв`язку з чим, станом на 05.03.2018 року, заборгованість за кредитним договором №910.19380 становила 78658,12 гривень (а.с.136), станом на 06.08.2018 року 81960,89 гривень (а.с.137). 10 вересня 2018 року ПАТ «Ідея Банк» подавав до суду позов до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави автомобіль «Renault Sandero», номер кузова [NUMBER] , для погашення кредитної заборгованості на загальну суму 81960,89 гривень (а.с.133-135). 30.11.2018 року ПАТ «Ідея Банк» запропонував [PERSON] простити заборгованість за кредитним договором №910.19380 і закрити кредит, за умови сплати одним платежем 50850 гривень (а.с.78). Після сплати вказаної суму 03 грудня 2018 року [PERSON] (а.с.79), позовна заява від 10.09.2018 року залишена без розгляду ухвалою суду від 13 грудня 2018 року (а.с.80, 125). Зобов`язання за кредитним договором №910.19380 від 09.11.2012 року, в повному обсязі виконано [PERSON] станом на 07.12.2018 року, та майно «Renault Sandero», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , звільнено від застави (а.с.81). Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (частина перша статті 71 СК України). Згідно із частиною 4 статті 368\~ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як вже зазначалось, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а повинно бути здійснено належними засобами\~доказування і достовірними доказами. Судом встановлено, що спірний автомобіль «Renault Sandero», 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] було придбано 09 листопада 2012 року на час перебування [PERSON] і [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Однак автомобіль придбано не за кошти подружжя, а за кредитні кошти, надані ПАТ «Ідея Банк». Під час перебування сторін у шлюбі, здійснена сплата частини ціни ТЗ 21480 гривень, та перший рік виплати кредиту. Надалі, після розірвання шлюбу, жодного належного доказу сплати цього кредиту позивачем [PERSON] , суду надано не було. Будь-які чеки, квитанції, розписки, електронні платежі у позивача відсутні. Пояснення свідка [PERSON] (рідної сестри позивача) не є належним засобом доказування участі [PERSON] в погашенні кредиту після 08 листопада 2013 року. Натомість [PERSON] достовірно підтвердила, що всі платежі за кредитним договором №910.19380 від 09.11.2012 року здійснювались саме нею (а.с.82-86, 79), тобто за кошти, які після розірвання шлюбу належали їй особисто. Зняття обтяження звільнення автомобіля від застави, здійснено після сплати 03.12.2018 року [PERSON] 50850 гривень. Таким чином суд приходить до висновку, що на спірний автомобіль не поширюється передбачена ст. 60 СК України презумпціє спільності права власності подружжя на майно, оскільки переважна частина його вартості сплачена після розірвання шлюбу особистими коштами [PERSON] . Доводи позивача [PERSON] , з посиланням на пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , особливу відмітку в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (а.с.197), не спростовують правову природу коштів, за які придбано автомобіль, та не свідчать про використання автомобіля в інтересах сім`ї. Так суд аналізує наступні обставини. Рішенням суду від 22 жовтня 2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в сумі 450 гривень (а.с.117). Однак ці аліменти, згідно з розрахунком державного виконавця, не сплачувались (а.с.77). Вироком суду від 21 листопада 2013 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України спричинення [PERSON] 06.09.2013 року в салоні автомобіля «Renault Sandero» д.н.з. [NUMBER] , легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчинене на ґрунті тривалих неприязних відносин. В ході розгляду [PERSON] пояснював суду, що конфлікт відбувся через відмову [PERSON] дати йому автомобіль на пару годин. Потерпіла ж [PERSON] розповідала, що [PERSON] спричиняв їй тілесні ушкодження, і намагався відібрати ключі від автомобіля (а.с.118-119). 21 червня 2018 року рішенням суду вирішено спір між батьками щодо місця проживання неповнолітньої [PERSON] з матір`ю (а.с.122-124). Рішенням суду від 02 жовтня 2018 року змінено спосіб і розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 450 гривень на 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ході судового розгляду [PERSON] проти задоволення позову заперечував, та розповідав, що не працює, і йому ні з чого сплачувати аліменти (а.с.120-121). Рішенням суду від 24 липня 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 23623,51 гривень (а.с.126-128). Вказане рішення залишено без змін апеляційною інстанцією (а.с.129-132). Ці обставини в сукупності з поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідчать про напруженість стосунків між [PERSON] і [PERSON] , та ставлять під сумнів пояснення свідків [PERSON] і [PERSON] щодо вільного користування позивача спірним автомобілем. Таким чином, суду не доведено використання автомобіля в інтересах обох сторін. Отже, оскільки автомобілем «Renault Sandero» після розлученняпродовжувала користуватися лише [PERSON] для власних\~потреб,яка також і виконувала обов`язки по сплаті коштів за кредитом, у суду відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину спірного автомобіля. Іншим чином вирішити питання щодо розподілу майна подружжя, зокрема щодо частини грошових коштів за автомобіль, що були сплачені за час перебування [PERSON] і [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, суд позбавлений можливості відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, будучи обмежений заявленими позовними вимогами. Також, оскільки в задоволенні позову відмовлено по суті, у справі відсутні підстави для застосування строку позовної давності, як про це просить сторона відповідача.

Outcome: dismissed