Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

12.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №550. Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2012 року №2-1375/11, яке набрало законної сили 27.02.2012 року, шлюб між ними розірвано (а.с.8). Після розірвання шлюбу позивач поновила своє дошлюбне прізвище [PERSON]. В період шлюбно-сімейних стосунків у них народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 27.03.2013 року (а.с.7). Як вказувала позивач, що не спростовано жодними доказами, після припинення між сторонами шлюбно-сімейних стосунків, з 2011 року та по теперішній час малолітня донька [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Апостолівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2011 року №2-1071/11, судом присуджено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.09.2011 року та до досягнення нею повноліття. На виконання рішення суду [PERSON] отримала виконавчий лист та пред'явила до примусового виконання Відділом ДВС Казанківського РУЮ Миколаївської області. Згідно з довідкою від 21.11.2013 року №360 (а.с.9), аліменти на утримання дитини [PERSON] не сплачував в період з 01.05.2013 року по 31.10.2013 року. Відповідно до довідки від 17.07.2017 року (а.с.10), [PERSON] відвідувала комунальний комбінований дошкільний заклад №295 групу №7. Батько дитини до закладу не з'являвся, батьківські збори не відвідував, з педагогами не спілкувався. Відповідно до довідки від 30.01.2018 року №55 (а.са.11), [PERSON] навчається в Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступені №119 у 1-а класі. Участі у шкільному житті школи, навчанні дитини батько не приймає. Як слідує з акту від 31.01.2018 року, посвідченого ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» та акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 19.07.2017 року (а.с.12, 14), [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], батько з ними не проживає. Умови проживання в квартирі та стан приміщення задовільні. Факт відсутності інтересу до малолітньої [PERSON] з боку батька [PERSON] протягом останніх 7 років також підтвердила допитана судом в якості свідка [PERSON], яка пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON], а малолітня [PERSON] - її племінниця. Востаннє батька дитини - [PERSON] вона бачила, коли дитині було 3 місяці. З тих пір він дитиною не цікавиться, покинувши сім'ю, у тому числі в момент, коли [PERSON] з дитиною знаходились в лікарні, він не проявляв жодного інтересу до них. Не маючи підтримки з боку [PERSON], її сестра з донькою деякий час проживали в її родині. Вона та її чоловік допомагали [PERSON] у вихованні дитини. Свідок акцентувала увагу, що поведінка [PERSON] та його ставлення до виконання батьківських обов'язків, на її думку, є свідченням того, що донька йому не потрібна. Зазначені обставини суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров'ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його малолітньої доньки [PERSON], фактично умисно самоусунувшись від виконання батьківських обов'язків, що суд розцінює як свідоме нехтуванням їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов'язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв'язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв'язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Як слідує з листа Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 08.06.2018 року №02.2-18/1500 (а.с.46), [PERSON] на території Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не проживає, що встановлено працівниками Саксаганського ВП Криворізького ВП ГУ НП в Дніпропетровській області, фахівцями Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, у зв'язку з чим об'єктивно з'ясувати його ставлення до виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки [PERSON] немає можливості. Оскільки в контексті приписів ч.6 ст.19 СК України рішення органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами, в той час як небажання відповідача виходити на зв'язок з позивачем, правоохоронними та судовими органами з метою з'ясування його відношення до дитини, не надання матеріальної допомоги на утримання дитини та не прояв тривалий час інтересу до життя, здоров'я, розвитку та навчання доньки є свідченням невиконання ним батьківських обов'язків, а тому не виключать можливість позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved