Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

11 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання недійсним договору дарування від 01 квітня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Остащенко Н.О.; скасування запису про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4810300000:05:045:0009 та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2018 року [PERSON] , яка є матір`ю сторін, склала на ім`я позивачки заповіт, яким заповіла останній все своє майно. [INFO] [PERSON] померла. Коли позивачка звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, дізналася, що 01 квітня 2020 року, тобто за день до смерті, її мати подарувала належні останній житловий будинок та земельну ділянку відповідачу. Посилаючись на те, що [PERSON] тривалий час хворіла, приймала ліки та не усвідомлювала на день укладення оспорюваних правочинів значення своїх дій, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. 04 грудня 2020 року відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що підстави позову є надуманими та не підтверджуються доказами. Зокрема, той факт, що дарувальниця розуміла значення своїх дій підтверджується довідкою лікаря-психіатра, який оглянув її за місцем проживання в день укладення правочину, а також показаннями свідків, в тому числі медичної сестри та лікаря-терапевта (а.с. 47-52). Під час підготовчого судового засідання представник позивачки заявила про наявність клопотання про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, у зв`язку із чим суд ухвалив вирішити клопотання після витребування доказів медичної картки померлої, копії нотаріальної справи щодо оспорюваного правочину, а також допиту свідків. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Третя особа приватний нотаріус Очаківського міського нотаріального округу Остащенко Н.О., проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що нотаріальне посвідчення оспорюваних правочинів договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, здійснювалося відповідно до вимог чинного законодавства. Пояснила, що приблизно за два тижні до посвідчення правочинів до неї звернувся [PERSON] за консультацією щодо укладення його матір`ю договорів дарування. Нотаріус зазначила перелік необхідних документів, в тому числі довідки від психіатра, складеної в день нотаріального посвідчення правочинів. 01 квітня 2020 року нотаріус двічі приїжджала до дарувальниці. Спочатку для того, щоб пересвідчитися, що остання усвідомлює юридичну природу правочинів та має волю на відчуження майна, а також наявні всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договорів. Вдруге коли договори дарування були виготовлені. Тоді нотаріус зачитала вголос зміст правочинів, а підпис вчиняла інша особа, оскільки дарувальниця скаржилася на зір та не заперечувала проти того, щоб підпис за неї поставила незацікавлена особа. Попри наявність довідки від психіатра про те, що [PERSON] розуміє значення своїх дій, нотаріус задала дарувальниці запитання щодо її віку, місця проживання та значення правочину, а остання надала відповіді, які не викликали сумнівів в її дієздатності. Під час посвідчення правочину були присутні дарувальниця, обдарований та особа яка ставила підпис. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, а також пояснення третьої особи, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 травня 2018 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 21) 01 квітня 2020 року [PERSON] на підставі договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О., зареєстрованих в реєстрі за №295, 296, відчужила на користь [PERSON] , як обдаровуваного, житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0, 703 га з кадастровим номером 4810300000:05:045:0009, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53-56). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 16). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] померла у квітні 2020 року. Приблизно з осені 2019 року остання перестала впізнавати її, скаржилася на зір, пересувалася за допомогою ходунків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] спілкувався часто, як родич. Останнім часом вона його не впізнавала. Свідок [PERSON] , яка була сусідкою померлої, показала, що приблизно у 2018 році під час побутової розмови [PERSON] розказала їй, що після смерті її чоловіка будинок залишився онуці доньці [PERSON] , а тому свій будинок вона залишає синові [PERSON] . У 2020 році у померлої стався інсульт, істотно погіршився зір. Востаннє свідок бачила [PERSON] за п`ять днів до смерті. Остання сиділа на лавці біля будинку. Спілкувались вони приблизно пів години, і [PERSON] жодних скарг не висловлювала, про сина вона завжди говорила тільки добре. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є дружиною відповідача, пояснила, що 9 березня 2020 року у [PERSON] стався інсульт, після чого вони стали проживати разом із нею. Протягом тижня її навідувала медична сестра ставила крапельниці. Також пояснила, що протягом останніх 4-5 років [PERSON] щоденно приймала ліки, що обезболюють, а саме пігулки диклофенаку. В день правочину вони привезли до [PERSON] лікаря-психіатра, який оглянув останню та дав довідку про те, що протипоказань до вчинення юридичних дій не виявлено. Під час укладення правочину свідок не була присутня, про існування заповіту на ім`я [PERSON] свідок дізналася після отримання виклику до суду. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є рідною сестрою жінки відповідача, показала, що [PERSON] неодноразово особисто повідомляла про бажання подарувати свій будинок сину [PERSON] , оскільки, за її словами, доньці [PERSON] , була залишена квартира. В березні 2020 року у зв`язку із запровадженим карантином свідок приблизно протягом 15 днів проживала в будинку із сестрою, її чоловіком [PERSON] та [PERSON] . Оскільки остання скаржилася на зір, свідок, на її прохання, підписала правочин за неї. При цьому текст договору був зачитаний нотаріусом вголос. Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є сімейним лікарем, показала, що в жовні 2019 року з нею було укладено декларацію на надання медичної допомоги [PERSON] . Приблизно в той же час лікар надала останній направлення на отримання ходунків через проблеми з опорно-руховим апаратом. В березні 2020 року родичі [PERSON] викликала її для обстеження хворої через погіршення стану її здоров`я. Як встановила лікар, остання мала гостре порушення мозкового кровообігу на фоні хронічної мозкової недостатності, яке не супроводжувалось ані втратою свідомості, ані порушенням мови. Хвора була контактною, однак для нормалізації кровообігу лікар призначила крапельниці, уколи та пігулки, що зазначені у медичній картці. Свідок [PERSON] пояснила, що з померлою була знайома більше 50 років, перебували в дружніх відносинах. В березні 2020 року на прохання [PERSON] вона ставила [PERSON] крапельниці та уколи за призначенням лікаря 10 разів. Остання була жвавою, багато розмовляла, приймала відвідувачів, зокрема, сусідку. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар-психіатр [PERSON] показав, що весною 2020 року до нього звернулась жінка, яка пояснила, що для нотаріального посвідчення правочину виникла необхідність в огляді її родички. Зазначена особа відвезла його до одного з будинків у місті Очакові. При цьому, як виглядав будинок та його адресу він не пам`ятає. У вказаному помешканні він деякий час поспілкувався з особою, прізвище та ім`я якої не пам`ятає. Остання відповіла на поставлені лікарем запитання, після чого він видав довідку, що ця особа перебуває у ясній пам`яті і протипоказань до вчинення юридичних дій не має. За клопотанням представника позивачки, 29 березня 2021 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON] .. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №11, [PERSON] станом на 01 квітня 2020 року на будь-який психічний розлад не страждала, була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в тому числі усвідомлювати їх наслідки (а.с.186-196). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони. З урахуванням викладеного, а також того, що позивачка свій процесуальний обов`язок не виконала не надала належних, допустимих та достатніх доказів того, що в момент вчинення правочину дарувальниця не мала необхідного обсягу дієздатності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed