Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

11 грудня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати виконавчий напис №6886, вчинений 25 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 97524,18 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 21 травня 2008 року між її чоловіком [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») був укладений договір NKK0NN0000000 про надання споживчого кредиту, за яким він отримав кредит у сумі 20000,00 грн. Позивач у вересні 2013 року звертався до суду з позовом про стягнення з її чоловіка кредитної заборгованості в сумі 74965,77 грн. Водночас, позов ПАТ КБ «Приватбанк» був залишений без розгляду ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 липня 2014 року. Позивач вказала, що 20 жовтня 2018 року вона з чоловіком отримала постанову про відкриття державним виконавцем Вітовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про відкриття виконавчого провадження №54863029, яке було відкрито на підставі виконавчого напису від 25 липня 2017 року №6886, вчиненим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 97524,18 грн. Зазначила, що [PERSON] мав намір оскаржити зазначений напис, однак в звязку з тяжкою хворобою не зміг. 11 листопада 2018 року він помер. Посилаючись на те, що кредитний договір був укладений в інтересах сімї та майно одержане договором, використане в інтересах сімї, вважає себе належним позивачем. Оскільки виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог, встановлених законодавством, та порушує законні права та інтереси, так як сума заборгованості за кредитним договором не є безопірною, тому вона звернулася до суду з позовом. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. 15 березня 2019 року позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач до суду свого представника не направив, причини суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно, що підтверджується підписом довіреної особи на зворотньому повідомлені про вручення поштового відправлення. Відзив відповідачем не подано. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила до суду листа з проханням розглядати справу за її відсутності. На підставі ухвали суду від 15 березня 2019 року справа розглядається в\~порядку заочного\~провадженняза правилами загального позовного провадження. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. 21 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений договір NKK0NN0000000 про надання споживчого кредиту, за яким він отримав кредит у сумі 20000,00 грн. Через неналежне виконання зобовязань за договором, заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 січня 2014 року з нього стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30 серпня 2013 року у сумі 74965,77 грн. (а.с. 25-26). Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 травня 2014 року заочне рішення суду від 27 січня 2014 року скасовано, а справу призначено до розгляду (а.с. 28). 28 липня 2014 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором несплаченої в строк, на підставі пункту 9 частини 1 статті 207 ЦПК України залишено без розгляду, про що винесена відповідна ухвала, яка ухвалою апеляційного суду Миколаївської області віл 04 вересня 2014 року залишена буз змін (а.с. 29). 04 вересня 2014 року рішення набрало законної сили. 25 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6886 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за виказаним кредитним договором на загальну суму 97524,18 грн.(а.с10). Постановою державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 05 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57148319 з примусового виконання зазначеного нотаріального напису (а.с. 11). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим\~Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (частина 1 статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»\~. Цим законом (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»), а також іншими актами законодавства України встановлюється порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, зокрема наказом Міністерства юстиції України\~ від \~22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві\~юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні норми щодо правил та умов вчинення виконавчого напису закріплені у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктом 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім цього, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). Для кредитних відносин це оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Водночас, \~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За аналізом вищевказаних норм слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше/ Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у 2013 році вже звертався до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості, яке було скасовано, через незгоду боржника із сумою нарахованою Банком, з посиланням на те, що ним погашена сума заборгованості значно більша, ніж вказана стягувачем у розрахунку. Зазначене, вказує на існування спору між сторонами. Таким чином, безспірність заборгованості для вчинення нотаріального напису відповідачем недоведена. Крім цього, виконавчий напис нотаріуса було вчинено 25 липня 2017 року, в той час, як відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення вимоги минуло не більше трьох років. Водночас, як вбачається з матеріалів справи кредит був наданий 21 травня 2008 року. Згідно з умовами договору строк його повернення 21 травня 2013 року, тобто вказаний строк сплинув 21 травня 2016 року. Таким чином нотаріус вчинив напис поза межами встановленого строку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб повторно виданого 12 жовтня 2010 року серії 1-ОЛ №047240, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 30 листопада 1975 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 145 (а.с. 8). [PERSON] помер 11 листопада 2018 року, актовий запис № 127 зроблений виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, відповідно до свідоцтва про смерть від 15 листопада 2018 року серії І-ФП №288879 (а.с. 9). Той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладенні договору, стає зобовязаною стороною (боржником), за наявності двох умов: договір укладено другим із подружжя в інтересах сімї; майно, одержане за договором використане в інтересах сімї. Як заначила позивач у позовні заяві кредитний договір від 21 травня 2008 року укладався [PERSON] з метою отримання грошових коштів на будівництво (ремонт) спільного з позивачем нерухомого майна, та нею була надана згода на укладення цього договору. Таким, чином [PERSON] стала зобовязаною стороною за кредитним договором, а тому є належним позивачем у цій справі. Як вбачається зі змісту статей 15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Дослідивши письмові докази, судом встановлено факт недотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог щодо безспірності заборгованості боржника перед Банком, оскільки умовами кредитного договору передбачений строк погашення боргу в повному обсязі 21 травня 2013 року, до того ж відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису лише 25 липня 2017 року, тобто поза межами позовної давності, оскільки з дня виникнення вимог минуло більше трьох років, а тому вчинення виконавчого напису протирічить вимогам\~статті 88 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. На підставі статті 141 ЦПК України та статті 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved