Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

10 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем зобовязань відповідно до умов договору. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності юридичної особи № 4884-К-О від 07 грудня 2015 року, належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася, через канцелярію суду нею подано письмову заяву, в якій вона підтримує позовні вимоги до [PERSON] та просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення /а.с.183/. У позовній заяві зазначено, що 04 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що Кліент дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і кліент дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь- якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява - анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком нараховуються відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому « Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг. Банком у повному обсязі виконані свої зобовязання за договором та угодою, а саме надано відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до пунктів 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору,що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до п.2.1.1.12.9 Умовами та правилами надання банківських послуг боржник доручає списувати збудь якого рахунку відкритого в Банку, у тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань. Положеннями п. 1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг передбачено,що у разі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. На підставі п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до п.2.1.1.12.11Умов та правил надання банківських послуг,банк має право вимагати достроково виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком долі у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Згідно п.1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/ або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі виникнення власником або довіреною особою власника боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. У звязку з тим, що [PERSON] порушуються умови укладеного кредитного договору, відповідач станом на 30 листопада 2015 року має заборгованість у сумі 18278,66 грн., з якої: 3776,18 грн. заборгованість за кредитом, 11246,73 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1909,15 грн. заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, передбачені пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина), 846,60 грн. штраф (процентна складова). Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 18278,66 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Відповідач отримав копію позовної заяви із доданими документами, що підтверджено поштовим повідомленням /а.с.43/, подав письмові заперечення щодо заявлених позовних вимог, був присутній у попередніх судових засіданнях, отримував у залі судового засідання копії додаткових пояснень позивача та додатково надані позивачем документи. Але, будучи належним чином повідомленим про дату судового засідання 21 квітня 2016 року /а.с.157/, у судове засідання не з?явився, надав суду заяву із проханням відкласти судове засідання у зв?язку із хворобою, додавши медичну довідку /а.с.163,164/. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання 13 травня 2016 року за допомогою засобів телефонного зв?язку (телефонограма № 348 від 11.05.2016 р.), відповідач [PERSON] до суду не з?явився, про причини неявки не повідомив, але до суду надійшла заява його представника [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 19.02.2016 р., про відкладення судового засідання /а.с.171/. У наступне судове засідання 27 травня 2016 року відповідач також не з?явився, попри належне повідомлення за допомогою засобів телефонного зв?язку (телефонограма № 368 від 16.05.2016 р.), про причини неявки не повідомив, але до суду знову надійшла заява його представника [PERSON] про відкладення судового засідання /а.с.178/. У судове засідання 08 червня 2016 року відповідач [PERSON] також не з?явився, про причини неявки суду також не повідомив, окрім того, його представник [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання за допомогою засобів телефонного зв?язку (телефонограма № 430 від 30.05.2016 р.) та шляхом надіслання листа про дату судового засідання на його особисту електронну пошту /а.с.181, 184/ у судове засідання не з?явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] недобросовісно здійснюються їх процесуальні права, вони навмисно затягують розгляд цивільної справи на строк майже 2 місяці, не надали суду документи, які підтверджують поважність їх неявки у судові засідання 27 травня 2016 року та 08 червня 2016 року, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідачем [PERSON] надані письмові заперечення від 21.03.2016 р. на позовну заяву, згідно яких відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що він не згоден із розрахунком заборгованості за кредитним договором, оскільки банк самостійно збільшив процентну ставку, без його відома. Окрім того, позивачем одночасно нараховані проценти по кредиту, прострочені проценти та пеня за несвоєчасне погашення, що суперечить ст.549 ЦК України, оскільки пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, вважає, що банк просить застосувати до нього подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов?язання. Також відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов?язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов?язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Зазначає, що факт проведення антитерористичної операції є загальновизнаним, вважає за необхідне визнати це форс-мажором, а тому, відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов?язання. Вважає, що відповідно до розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р, позивачем неправомірно нараховані пеня та штрафи, а при здійсненні розрахунку взагалі не враховані положення цього підзаконного нормативно-правового акту. На підставі вищезазначених доводів просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі /а.с.113-117/. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 04 листопада 2010 року юридична особа публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» і [PERSON], [INFO], уклали договір б/н, за яким кредитор зобовязався надати позичальнику кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а позичальник зі своєї сторони зобовязався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку основну суму кредиту, сплатити проценти за користування ним, а також виконати інші обовязки, визначені цим договором. який складається із: підписаної відповідачем заяви та Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті /а.с.7-32/. Судом встановлено, що кредитний договір, який складається із підписаної відповідачем заяви та Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті /а.с.7-32/. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обовязковим для виконання. За інформацією банку відповідачу було здійснено перевипуск картки № 5457082997803775, термін дії якої до 31 жовтня 2014 року /а.с.53/. Останній платіж на погашення заборгованості згідно наданого Банком розрахунку відповідачем внесено 31 березня 2014 року у сумі 300 грн. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачем [PERSON] у запереченні зазначається про необхідність визнання проведення Антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях України форс-мажорною обставиною (поняття якої на думку відповідача тотожне поняттю непереборної сили) як підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов?язання на підставі ст.617 ЦК України. Стосоно цих доводів відповідача суд вважає необхідним зазначити наступне. Так, відповідно до положення ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов?язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов?язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов?язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, настання якої сторони не могли попередити. По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, тобто це не рядова, звичайна обстановка, яка хоча і може спричинити труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності. Суд погоджується із відповідачем стосовно того, що проведення Антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях є загальновизнаною обставиною і на підставі ч.2 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Однак, із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що порушення відповідачем зобов?язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування ними носить триваючий характер і розпочалося з 26 лютого 2011 року, тобто більше ніж за 3 роки до початку проведення Антитерористичної операції та продовжується до теперішнього часу, що дає суду підстави зробити висновок про відсутність причинно-наслідкового зв?язку між проведенням Антитерористичної операції та порушенням зобов?язання відповідачем. В той же час суд приходить до переконання про звільнення осіб від відповідальності за порушення зобов?язань у зв?язку із проведенням Антитерористичної операції лише на підставі і в межах Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки положення останнього є спеціальними нормативно-правовими нормами відносно положення ст.617 ЦК України та саме вони підлягають застосуванню до зазначених правовідносин при конкуренції нормативно-правових актів, що мають однакову юридичну силу. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що Банк повністю виконав умови кредитного договору, видавши [PERSON] кредитні ресурси. Окрім того, відповідачем [PERSON] згідно його письмових заперечень не заперечується факт укладення кредитного договору із позивачем та надання грошових коштів банком шляхом встановлення ліміту на платіжну картку. Відповідач же не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором /а.с.4-6/. Розмір заборгованості за станом на 30 листопада 2015 року за кредитом (тілом кредиту) складає 3776,18 грн. Крім того, банком нараховані відсотки у сумі 11246,73 грн. за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг. Суд вважає необгрунтованими доводи відповідача щодо неправомірності та неправильності нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами, з огляду на наступне. Безпосередньо умовами кредитного договору б/н від 04.11.2010 р., а саме п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід?ємних частин Договору. Тобто, розмір відсоткової ставки за кредитним договором може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписок по картковому рахунку. В той же час відповідно до п.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції по картрахункам належить до обов?язків позичальника. Згідно п. 1.1.5.2 Умов та правил надання банківських послуг неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунку / вкладу не звільняє клієнта від виконання його зобов?язань за цим договором. Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності цивільних правовідносин та свободи договору, суд вважає підвищення банком процентної ставки за кредитним договором правомірним. На момент укладення договору було встановлено процентну ставку по кредиту у розмірі 2,5 % на місяць або 30,00 % на рік. З 01 вересня 2014 р. наказом Банку № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 р. процентну ставку збільшено до 34,80 % річних. З 01 квітня 2015 року наказом Банку № СП-2015-6552838 від 18.02.2015 р. процентна ставка збільшена до 43,20 % річних. Відповідно до п.2.1.1.12.9 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та / або Тарифів, позичальник зобов?язується надати Банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] у разі незгоди зі збільшеною процентною ставкою мав можливість погасити заборгованість за кредитним договором за попередньою процентною ставкою (у 2014 році з 18 серпня до 01 вересня діяла попередня процентна ставка, у 2015 році з 18 лютого до 01 квітня), але не зробив цього, а також не подав до Банку письмової заяви про розірвання договору. Відповідно до пунктів 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Розмір нарахованої банком комісії та пені складає 1909,15 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідача у частині неправомірного нарахування банком і пені, і штрафів як подвійної юридичної відповідальності, оскільки відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання. Судом враховується сутність цих двох різновидів неустойки як цивільно-правової відповідальності, а саме те, що штраф це санкція, яка застосовується один раз за відповідне порушення, а пеня це санкція, яка має триваючий характер задля якнайвидшого виконання зобов?язання, а також застосування цих санкцій за різні порушення зобов?язань. Так, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушення клієнтом строку платежів по будь-якому із грошових зобов?язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов?язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням процентів та комісій, тобто це санкція за неналежне виконання зобов?язання, а пеня нарахована відповідачу як санкція за несвоєчасність виконання зобов?язання за кожен день прострочення. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати нарахування банком пені та штрафу мірою подвійної юридичної відповідальності за одне порушення у розумінні ст.61 Конституції України. За письмовою інформацією позивача № 30.1.0.0/2-20160224/948 від 29.02.2016 р. окремо надати розрахунок по пені та по штрафах позивач не має технічної можливості /а.с.69/. Відповідно до положення ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. забороняється нарахування пені та / або штрафів на основну суму заборгованості із зобов?язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого входило м. Слов?янськ Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р. Згідно із підпунктом 23 пункту 1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м.Слов?янськ Донецької області. Згідно положення ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на публічний розгляд його справи. Згідно з положенням ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до п. 3.4 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 ЦПК України (справа № 1-10/2004) виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об?єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Таким чином, відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. за період з 14.04.2014 року нарахування пені та штрафів, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов?язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та / або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов?язань за кредитними договорами і договорами позики за весь період проведення антитерористичної операції, тобто з 14 квітня 2014 року і до дня набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Враховуючи те, що [PERSON] з 1980 року і по даний час зареєстрований у [INFO] /а.с111-112/, суд погоджується із доводами відповідача та приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р., тобто Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню за період з 14 квітня 2014 року до теперішнього часу. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у сумі 100,00 грн. (загальний залишок пені станом на 05.04.2014 р.), а нараховані позивачем суми штрафу 500 грн. та 846,60 грн. не відповідають положенням ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. і, відповідно, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що [PERSON] порушуються умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та відсотків за користування кредитом, унаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобовязань за договором. Суд визнає правильним представлений ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок періоду і суми заборгованості по кредиту, по відсотками за користування кредитом та по пені станом на 05.04.2014 року, що утворилась у [PERSON] за кредитним договором б/н від 04.11.2010 року. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. У матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані того, що відповідач вживав заходи для належного виконання зобовязання по даному правочину, у звязку з чим порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з його вини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобовязання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості та процентів підлягають задоволенню в повному обсязі, позовні вимоги про стягнення комісії та пені підлягають частковому задоволенню у сумі 100,00 грн., а позовні вимоги в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 1378,00 грн. Згідно із частиною 2 статті 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно довідки МСЕК № 056432 відповідач [PERSON] є інвалідом IІ групи за загальним захворюванням безстроково /а.с.154/. Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп. З урахуванням вищезазначеного, положень статті 88 ЦПК України та часткового задоволення судом позовних вимог на суму 15122,91 грн., понесені позивачем судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави у сумі 1140 грн.09 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial