Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

11 вересня 2015 року ФОП [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оренду автомобіля та відшкодування шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 26 березня 2015 року він уклав з [PERSON] письмовий договір оренди автомобіля марки «ЗАЗ-ДЕО сенс», державний реєстраційний номер [NUMBER], строком на 36 місяців, і в цей же день ними був підписаний акту прийому-передачі автомобіля з зазначенням передачі автомобіля 12 березня 2015 році у відмінному стані, без пошкоджень. 27 липня 2015 року він отримав від відповідача смс-повідомлення про те, що автомобіль знаходиться біля гаражів за адресою: [ADDRESS], а ключі від автомобіля були передані охоронцям гаражів. При огляді автомобіля ним було встановлено значні пошкодження. За висновком спеціаліста вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 23625 гривень 37 копійок. Крім того, умовами договору була визначена орендна плата та строки її сплати. Відповідач має заборгованість по орендній платі в сумі 7183 гривні і від її сплати ухиляється. 31 липня 2015 року відповідачу була направлена претензія з пропозицією про відшкодування шкоди, сплати орендної плати, проте відповідач на неї не відреагував. 01 лютого 2016 року ФОП [PERSON] збільшив розмір заявлених вимог та подав нову позовну заяву про визнання договору дійсним, стягнення заборгованості та відшкодування шкоди (а.с. 47). Посилається на те, що після укладення договору оренди в письмовій формі, він 22 квітня 2015 року та 20 травня 2015 року направляв пропозиції відповідачу нотаріально посвідчити договір оренди, проте той ухилився від нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля. Просить суд ухвалити рішення, яким: визнати дійсним договір № 26/03/15 оренди автомобіля від 26 березня 2015 року, укладеним у письмовій формі між ФОП [PERSON] та [PERSON]; стягнути з [PERSON] на його користь загальну вартість ремонтних робіт автомобіля в сумі 23625 гривень 37 копійок; витрати за проведення оцінки вартості збитку в сумі 700 гривень; пеню за затримання відшкодування шкоди, завданої автомобілю в розмірі 43706 гривень 93 копійки; заборгованість по орендній платі в розмірі 35303 гривні та штраф за прострочення орендної плати в сумі 19400 гривень. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи сторона позивача повідомлялась. ФОП [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив про згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. ФОП [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив про згоду на ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. З наданого суду письмового договору оренди автомобіля № 26/03/15 від 26 березня 2015 року вбачається, що фізична особа-підприємець [PERSON] та [PERSON] уклали договір оренди автомобіля марки «ЗАЗ-ДЕО сенс», державний реєстраційний номер [NUMBER], строком на 36 місяців з 26 березня 2015 року (а.с. 4-6). Згідно з актом прийому-передачі автомобіля від 26 березня 2015 року автомобіль був переданий відповідачу 12 березня 2015 року (а.с. 6 - зворот). Позивач просить суд ухвалити рішення, яким на підставі ст. 220 ЦК України визнати цей письмовий договір оренди автомобіля дійсним з посиланням на те, що після його укладення відповідач ухилявся від його нотаріального посвідчення. На підтвердження цього надав суду копію повідомлення від 20 травня 2015 року з пропозицією [PERSON] нотаріально посвідчити письмовий договір оренди (а.с. 15). Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. У п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 вказано, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. Копія документа, що підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, додається до матеріалів, що необхідні для оформлення тимчасового реєстраційного талона. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. У відповідності до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації, з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації За змістом указаних норм момент вчинення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, пов'язується з державною реєстрацією. У зв'язку з цим, до зазначеного моменту вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін, тому такі правочини не можна визнати дійсними з підстав, передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України. Такий висновок суду кореспондується з п. 13 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, в якому зазначено, що підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що такий правочин в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним. Крім того, позивач не надав жодного доказу, який свідчив би про те, що укладаючи договір у письмовій формі, відповідач ухилявся від його нотаріального посвідчення в день його підписання - 26 березня 2015 року. З наданої суду копії єдиного повідомлення з вимогою про нотаріальне посвідчення договору оренди автомобіля, датованого 20 травня 2015 року, вбачається, що позивач інформував відповідача про необхідність та можливість нотаріально посвідчити договір оренди і наслідки його дій. Позивач надав також зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення 25 травня 2015 року. Як убачається з повідомлення воно вручене не [PERSON], а його батькові (а.с. 13) та відсутні дані, які підтверджують факт отримання цього повідомлення самим відповідачем. Крім того, позивач не надав суду лист-вкладення, який би підтверджував, що відповідачу було направлено повідомлення такого ж змісту, як і надана суду копія. У такому випадку, вимога про визнання договору дійсним не підлягає задоволенню. Порушуючи питання про стягнення з [PERSON] на його користь загальної вартості ремонтних робіт автомобіля в сумі 23625 гривень 37 копійок; витрат за проведення оцінки вартості збитку в сумі 700 гривень; пені за затримання відшкодування шкоди, завданої автомобілю в розмірі 43706 гривень 93 копійок; заборгованості по орендній платі в розмірі 35303 гривень та штрафу за прострочення орендної плати в сумі 19400 гривень, [PERSON] зазначав, що ці правовідносини виникли між ним та відповідачем на підставі договору оренди. Оскільки суд не знайшов правових підстав для задоволення позову про визнання договору оренди дійсним, відповідно й відсутні правові підстави для задоволення решти інших, які ґрунтуються на умовах договору оренди, який в силу закону є нікчемним. Такий висновок суду узгоджується зі ст. 11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на викладене в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed