Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

11.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила суд визначити частки власності померлого батька [PERSON] та відповідача [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] по 1/5 частині кожному. Свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності пятьом особам: [PERSON] (батько позивачки), [PERSON] (відповідач, брат позивачки), [PERSON] (позивачка), [PERSON] (чоловік позивачки), [PERSON] (син позивачки), відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач вказує, що у 2007 році її батько [PERSON] та брат [PERSON] знялися з реєстраційного обліку та виїхали зі спірної квартири до м. Оленегорськ Мурманської області РФ на постійне місце проживання. У спірній квартирі проживають позивачка, ї чоловік та син. 07.12.2015 року помер батько сторін [PERSON], його частка у квартирі стала спадковим майном. В установлений законом строк позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Однак при зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини нотаріус вказав, що необхідно визначити частки кожного співвласника у спільній сумісній власності. Відповідач [PERSON] не реагує на прохання позивачки визначити частки у спільній сумісній власності та вирішити вказане питання в позасудовому порядку, а тому позивач вимушена звернутися до суду. Позивач 12.03.2018 року подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення доручення суду до компетентного суду РФ про вручення судових документів, однак доручення двічі не було виконане по причині непроживання відповідача за місцем його офіційної реєстрації (а.с. 51, 74). При цьому позивач надала суду повідомлення про вручення поштового відправлення на імя відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], яке свідчить про те, що [PERSON] 12.01.2018 року отримав поштою документи: копію позовної заяви з додатками, постанову про відкриття провадження у справі, повідомлення про час та місце розгляду справи, про що поставив свій підпис (а.с. 107). В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим 24.12.2002 року управлінням комунального майна та приватизації Сумської міської ради (а.с.6). Станом на 22.12.2016 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані три співвласника: позивач [PERSON], третя особа [PERSON], їх син [PERSON], що підтверджується довідкою житлової обслуговуючої організації (а.с. 11). З даної довідки також вбачається, що два інші співвласники [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації 10.10.2007 року та 22.08.2007 року відповідно (а.с.11). Позивач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) О.І. є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 10) . 07.12.2015 року батько позивачки [PERSON] помер в м. Оленегорськ Мурманської області Росії (а.с.8). Позивач [PERSON] у встановлений законом строк 05.04.2016 року подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.09.2016 року № 486 дозволено вчинити правочин неповнолітньому [PERSON] на визначення часток за померлим [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS], співвласником якої він є, за згодою його батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). [PERSON] Сумської державної нотаріальної контори від 10.01.2017 року позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], оскільки не визначена частка померлого у спільній сумісній власності на квартиру (а.с.7). Статтею 369 ЦК України передбачено порядок здійснення права спільної сумісної власності. Так, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Статтею 370 ЦК України передбачено порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Так, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Статтею 372 ЦК України передбачено порядок поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Так, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки доказів будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток суду не надано, то суд виходить з презумпції рівності часток та визначає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на квартиру є рівною і становить в даній справі 1/5 частину квартири. Як стверджує позивач, домовленості щодо визначення часток у нерухомому спільному майні з відповідачем [PERSON] не досягнуто, в звязку з тим, що відповідач проживає в РФ, і не бажає приїздити до м. Суми або надати нотаріально посвідчену заяву про свою згоду визначити рівність часток співвласників. Тоді як виділ частки із спільного майна у позасудовому порядку можливий лише за згодою всіх учасників. Така невизначеність позбавляє позивачку права оформити спадщину, а також в повній мірі реалізувати свої права як співвласника нерухомого майна. В силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 369 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження сумісною власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позивача порушене та підлягає захисту, тому позов [PERSON] слід задовольнити та визначити, що частки пяти співвласників в належній їм на праві спільної сумісної власності квартирі за адресою: [ADDRESS] є рівними, по 1/5 частці кожному. Також визначити, що частка померлого [PERSON], який помер 07.12.2015 року та частка [PERSON], [INFO], в спільній сумісній власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] становить по 1/5 частки даної квартири на кожного. Судові витрати залишити за позивачем, згідно її заяви. На підставі ст.ст. 369, 370, 372 ЦК України,

Outcome: approved