Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

12.02.2018 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що щлюбно-сімейні стосунки розпались, подружні відносини припинились з жовтня 2016 року та з цього часу спільне господарство сторонами не ведеться. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї суперечить її інтересам. У зв'язку з тим, що донька носить прізвище відповідача, позивач просить залишити прізвище яке набуто в шлюбі. Позивач з таких обставин зазначає що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини та інтересам позивача розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Позивач в позовних вимогах просить залишити дитину [PERSON], [INFO], на утриманні, вихованні та проживанні з позивачем. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, від позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала, а в частині залишення проживання дитини, її утримання та виховання просить не вирішувати. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився але надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву про визнання позовних вимог частково, а саме щодо вимог про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, пояснив що дійсно з жовтня 2016 року подружні відносини припинилися. Відповідно спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримуються. Кожен із сторін має особисте життя, примирення між сторонами не можливе. За таких обставин, відповідач не заперечує проти вимог позивача про припинення правовідношення шляхом розірвання шлюбу. Відповідач в своєму відзиві важає за недоцільне вирішення питання щодо залишення доньки на утриманні, вихованні та проживанні з позивачем, в зв'язку з тим, що спору щодо проживання дитини з матір'ю не має, так як це питання вирішено між сторонами, позивач гарна мати, вона дуже добре піклується про дитину, крім того відповідач несе інші витрати, пов'язані з вихованням дитини, тому відповідач вважає, що вимоги щодо проживання дитини не можуть бути предметом в цьому цивільному провадженні, оскільки між сторонами відсутній спір з цих питань. Тому відповідач просив суд розглянути позовну заяву про визнання позову частково та прийняти рішення про задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року було залишено без розгляду позовну заяву в частині пункту 3 позовних вимог про залишення дитини [PERSON] [INFO], на утриманні, вихованні та проживанні з позивачем. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось відповідачем, та підтверджено доказами, які були досліджені в судовому засіданні, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 461 (а.с. 4). Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 26). Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. За змістом ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права,свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім'ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність у подружжя неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд приходить висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб (ч. 2 ст. 115 СК України). В порядку положення ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто у розмірі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved