Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва Кмцюк В.С. від 16.01.2017 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду. Згідно повторного автоматичного розподілу судових справ від 05.09.2017 року справу передано судді Оксюті Т.Г. 29.11.2017 року у судовому засіданні було визнано явку представника позивача обов'язковою. Позивач звертаючись з позовом до суду свої вимоги обґрунтовував тим, що 28.05.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №2003983773, відповідно до умов якого, для придбання товару та послуг, банк надав позичальнику споживчий кредит в сумі 25000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені цим договором та додатком №1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконати інші умови договору, з кінцевим терміном повернення 28.05.2016 року. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та в повному обсязі не виконав. Відповідно до умов договору факторингу №15/09/14 від 15.09.2014 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», банк передав, а фактор прийняв право вимоги до позичальника, що випливають із умов кредитного договору. 20.09.2015 року позичальника було повідомлено листом про заміну кредитора у зобов'язані, а також здійснено вимогу дострокового повернення суми заборгованості за кредитним договором. Зазначена вимога підлягала виконанню протягом тридцяти днів з дня її отримання позичальником, однак вона була залишена ним без уваги. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, у нього станом на 23.11.2016 року утворилась заборгованість в сумі 21902,70 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом в розмірі 19662,57 грн.; нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 0,76 грн.; комісія РО в сумі 2239,37 грн. У зв'язку з тим, що право вимоги перейшло від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивач не довів, що він дійсно є новим кредитором в розумінні ст. 517 ЦК України, так само як і не надано доказів направлення повідомлення про заміну кредитора відповідачу. Вказував на те, що позивач надав довідку з ЄДРПОУ з якої вбачається, що він здійснює види діяльності №64.99 за КВЕД-2010, а саме «Надання інших фінансових послуг». При цьому, для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Також, позивачем було надано розрахунок заборгованості, який не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.05.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №2003983773, відповідно до умов якого, для придбання товару та послуг, банк надав позичальнику споживчий кредит в сумі 25000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені цим договором та додатком №1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконати інші умови договору, з кінцевим терміном повернення 28.05.2016 року. Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в сумі 25000,00 грн. В свою чергу, відповідач [PERSON] скористався кредитними коштами та свої зобов'язання по кредитному договору №2003983773 від 28.05.2013 року належним чином не виконав. Згідно п.п. 1.5.4, 1.5.5 договору про надання споживчого кредиту №2003983773 від 28.05.2013 року, в разу порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. Підстави виникнення права на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав регулюються чинним законодавством України. Якщо банк на основі умов даного договору вимагає повернення споживчого кредиту, таке повернення здійснюється позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги. Згідно п.п. 3.6 кредитного договору, банк має право відступити повністю або частково свої права вимоги за кредитним договором третій особі. 15.09.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу №15/09/14 відповідно до умов якого банк передав, а фактор прийняв право вимоги до позичальника, що випливають із умов кредитного договору. У зв'язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адресу [PERSON] повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні та про погашення заборгованості. Однак, зазначене повідомлення було залишено відповідачем без уваги. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, у нього перед позивачем станом на 23.11.2016 року утворилась заборгованість в сумі 21902,70 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом в розмірі 19662,57 грн.; нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 0,76 грн.; комісія РО в сумі 2239,37 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин та враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується заперечень представника відповідача стосовно того, що позивачем не доведено, що він дійсно є новим кредитором в розумінні ст. 517 ЦК України, так само як і не надано доказів направлення повідомлення про заміну кредитора відповідачу, а також стосовно того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має відповідної ліцензії на здійснення фінансових операцій, то слід зазначити наступне. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до умов договору факторингу №15/09/14 від 15.09.2014 року ПАТ «ОТП Банк» передав, а фактор «ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право грошової вимоги, що належить банку, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (п.п. 1.1 договору). За цим договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» одержує право замість ПАТ «ОТП Банк» вимагати від боржників належного виконання всіх зобов'язань за кредитним договором (п.п. 1.3 договору). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт (ч.1 ст. 1079 ЦК України). Статтею 1080 Цивільного кодексу України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Відповідно до п.11 ч.1 ст. 4 цього ж Закону фінансовими вважаються такі послуги: факторинг. Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має статус фінансової установи та внесено до Державного реєстру фінансових установ України на підставі реєстраційного свідоцтва №241 від 03.12.2009 року, на підставі якого останнє має право здійснювати такий вид фінансових послуг як надання факторингу без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства України. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 516 Цивільного кодексу України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було направлено на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги по кредитному договору, укладеного між відповідачем та ПАТ «ОТП Банк». Крім того, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №2003983773 від 28.05.2013 року. Зазначене повідомлення було направлено листом з описом вкладення (а.с. 15). Таким чином, посилання представника відповідача про відсутність у боржника у [PERSON] обов`язку щодо виконання зобов`язань новому кредитору, у зв`язку з ненаданням боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язань, є безпідставними оскільки за вимог ст. 517, 518 ЦК України, боржник не звертався до нового кредитора з вимогами надати такі докази, та не висував заперечення новому кредитору, які він мав проти первісного кредитора. В той же час, Цивільним кодексом України не встановлено обов`язку первісного та нового кредитора надсилати боржнику разом з повідомленням про заміну кредитора, докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Крім доказів виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором первісному кредиторові відповідачем не надано як і доказів того, що у розрахунок боргу не включені суми, які сплачені первісному кредиторові до чи після укладення договору факторингу. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 28.05.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. З урахуванням викладеного, заперечення представника відповідача є необґрунтованими. Що стосується заперечень представника відповідача стосовно того, що розрахунок заборгованості оформлений з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», то суд їх також не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду щодо вирішення даної справи. Із заперечень представника відповідача не вбачається оспорювання суми заборгованості за кредитним договором №2003983773 від 28.05.2013 року. Заперечення зводяться до того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є неналежним кредитором. Крім того, судом достовірно встановлено порушення з боку відповідача [PERSON] умов кредитного договору №2003983773 від 28.05.2013 року щодо повернення суми кредиту та інших платежів, відповідно до його умов. Зазначене і не спростував у судовому засіданні представник відповідача. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги вищевказані посилання представника відповідача, оскільки вони є необґрунтованими. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1378,00 грн.

Outcome: approved