Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

10 липня 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 27 березня 1980 року згідно рішення № 34 Софіївської селищної ради «Про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку», йому було виділено земельну ділянку по [ADDRESS] розміром 0,07 га для будівництва житлового будинку. В 1980 році позивач розпочав та в 1986 році закінчив будівництво житлового будинку загальною площею 70,0 м. кВ. за надвірними господарськими будівлями та спорудами, а саме літньої кухні площею 34,1 м. кВ., сараю загальною площею 8,9 м. кВ.. Також було встановлено водо колонку 1 шт., металеві ворота, дерев'яна огорожа. З вересня 1983 року позивач зареєстрований та постійно проживає в [ADDRESS]. Технічний паспорт був виготовлений ОКП «Софіївське БТІ» від 28 квітня 2015 року. 29 квітня 2015 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області для проведення реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] та отримання свідоцтва про право власності на зазначений житловий будинок. Рішенням від 18 травня 2015 року держаного реєстратора позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку. Для виготовлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться побудований будинок з надвірними спорудами необхідне надати документ, який підтверджується моє право власності на житловий будинок. У зв'язку з цим позивач позбавлений можливості виготовити та отримати документ про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, тим самим позбавляє права розпоряджатися своїм майном. А тому, просить суд визнати за ним право на новостворене нерухоме майно. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, просить розглянути справу за його відсутності, про що надав до суду відповідну заяву. Відповідач -Софіївська селищна рада проти позову не заперечують, просять розглянути справу за відсутності їхнього представника, про що надали до суду відповідну заяву. Третя особа -Реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області будучи увідомленою в установленому законодавством порядку про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, заяву про розгляд справи без участі їх представника не подавали. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. За матеріалами справи встановлено, що 27 березня 1980 року згідно рішення № 34 Софіївської селищної ради «Про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку», йому було виділено земельну ділянку по [ADDRESS] розміром 0,07 га для будівництва житлового будинку (а.с.4), що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності № б/н від 24.12.1980 року. В 1980 році позивач розпочав та в 1986 році закінчив будівництво житлового будинку загальною площею 70,0 м. кВ. з надвірними господарськими будівлями та спорудами, а саме літньої кухні площею 34,1 м. кВ., сараю загальною площею 8,9 м. кВ.. Також було встановлено водо колонку 1 шт., металеві ворота, дерев'яна огорожа. Технічний паспорт був виготовлений ОКП «Софіївське БТІ» від 28 квітня 2015 року (а. с. 10-12). При звернення до державного позивача до реєстратора про державну реєстрацією прав та їх обтяжень, рішенням від 18 травня 2015 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (а.с. 13). З вересня 1983 року позивач зареєстрований та постійно проживає в [ADDRESS], що підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті серії [NUMBER] від 18 грудня 2000 року виданого Софіївським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 18). Згідно висновку про нормативно грошову оцінку вартість житлового будинку та господарських споруд становить 92760 грн. (а.с. 15). У відповідності до ст. 376 ч. 5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно зі ст. 331 ЦК України, ст. 376 Цивільного кодексу України суд має право визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 331 Цивільного Кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до пп. 10 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №868 від 17.10.2013 р документам, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням права власності, пов'язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном. Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України - обов'язкова державна реєстрація виникнення права власності на таке майно, тобто право власності на вперше створене нерухоме майно може виникнути тільки з моменту державної реєстрації або за рішенням суду. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації. Оформлення права власності на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, місцевими органами самоврядування. З метою визнати право власності на новостворене нерухоме майно, отримати необхідну документацію, яка б підтверджувала право власності на об'єкт нерухомого майна, позивач звернувся до відповідача, однак до теперішнього часу це питання вирішено не було. Отже, у позивача є підстави вважати, що відповідач не визнає його право власності на нерухоме майно, що є предметом даного позиву. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved