Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

12.11.2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.01.2012 року в розмірі 40079,16 грн. Окрім того, просили стягнути з відповідача на їх користь судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 14.01.2012 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору та діючого законодавства не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яку відповідач в добровільному порядку не сплачує, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 40079,16 грн., яка складається з: 3084,06 грн. - заборгованість за кредитом; 33810,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штраф - 500 грн. (фіксована частина) та 1884,72 грн. - штраф (процентна складова). Представники позивача у судове засідання не з`явились, надали до суду заяву в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 14.01.2012 року між сторонами укладений договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, підтверджується підписом у заяві. Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови) та Тарифи банку, про що прямо зазначено в заяві з підписом позичальника, де також зазначено, що він погоджується, що разом це складає договір про надання банківських послуг. Згідно Тарифами банку, які були чинними на момент укладання договору, передбачена базова ставка - 27,6 % річних, розмір комісії за кредитне обслуговування - не встановлено. Разом з тим, позивачем надано до матеріалів справи Умови та правила надання банківських послуг (без зазначення періоду, протягом якого були чинними ці правила та чи діяли вони на момент укладання договору), де п. 1.1.5.20 передбачена сплата штрафу при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів - у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. За такого, вочевидь вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами була чинною інша редакція Умов та правил надання банківських послуг, отже суд бере до уваги тарифи та умови, зазначені в самій заяві, так інших документів, які були б підписані обома сторонами кредитного договору під час його укладання - суду не надано. Дотепер відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. Згідно вимог викладених в позовній заяві, заборгованість за кредитом становить 40079,16 грн., яка складається з: 3084,06 грн. - заборгованість за кредитом; 33810,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штраф - 500 грн. (фіксована частина) та 1884,72 грн. - штраф (процентна складова) - станом на 03.10.2018 року. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами і тарифами складає між ним і банком кредитний договір, отже, відповідач був ознайомлений з указаними Умовами, банк надав повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві ( і з подальшими змінами - також зобов`язується ознайомлюватися самостійно). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15, яка є обов`язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом цих Умов передбачено, що позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом проценти, та комісії на умовах цього Договору. Пунктом 1.1.3.2.3 передбачено право банку змінювати самостійно Тарифи банку, при цьому банк зобов`язаний за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме в виписці по картрахунку. Про збільшення кредитного ліміту банк приймає рішення в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та Постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16. Отже, з умов укладеного між сторонами договору не вбачається нарахування відсотків на заборгованість у розмірі 32,4 % з 01.09.2014 року та 42,00 % річних з 01.04.2015 року, оскільки тарифами Банку, чинними на момент укладення договору (крім того змін істотних умов договору в установленому законом порядку - позивачем не надано і на таке відсутнє посилання в позові), передбачена базова ставка 27,6 % річних. Останній платіж у розмірі 1498,00 грн. на погашення тіла кредиту позичальник здійснив 13.02.2017 року. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, в зв`язку з цим станом на 03.10.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема заборгованість по кредиту в розмірі 3084,06 грн., що підтверджується розрахунком боргу. Крім того позивачем нараховано заборгованість по процентам в розмірі 33810,38 грн., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово змінювалася банком: з 01 вересня 2014 року процентну ставку збільшено до 32,4 % річних, з 01 квітня 2015 року процентну ставку збільшено до 42,0 % річних. Відповідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. При цьому нові тарифи із підвищеною ставкою підлягають застосуванню лише для витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів. Проте згідно розрахунку боргу з квітня 2012 року жодних витрат по картрахунку позичальником здійснено не було, останній продовжував користуватися виключно кредитними коштами, отриманими до вказаної дати. Разом з тим позивачем не надано доказів щодо своєчасно повідомлення відповідача про зміну розміру фіксованої процентної ставки відповідно до п. 1.1.3.1.9 Умов і Правил та доказів прийняття позичальником нових умов договору. За таких обставин проценти за весь період користування кредитом мали бути нараховані, виходячи з процентної ставки, що діяла на момент укладання договору - 27,6 % річних. Враховуючи викладене позов в частині стягнення процентів за користування грошима в сумі 33810,38 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме: на суму 4303,29 грн., яка розрахована за наступною формулою:С : Р х Д х В : 100% (3084,06:360х1820х27,6%:100%= 4303,29 грн.), де Д - Кількість днів в періоді - 1820 (Період користування грошима - 09.10.2013 р. до 03.10.2018 р. (згідно розрахунку); Р - Кількість днів в році при розрахунку процентів - 360 (пункт 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою); С - сума заборгованості за кредитом 3084,06 (згідно розрахунку) В - відсоткова ставка - 27,6 %. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 800,00 грн., то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.01.2012 року комісія за користування кредитом нараховується в колонці «Сума комісії та пені». Крім того, позивач просить стягнути 800,00 грн., як пеню і комісію, при цьому взагалі не визначає розмір суми, який складає пеня, та, який складає комісія. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Комісія це плата за послуги банку. Пеня та комісія не є тотожними поняттями, це різні види нарахувань, які мають різну правову природу та повинні бути обґрунтовані і доведені позивачем. Суд вважає, що позивачем не доведено підстав для стягнення пені та комісії в зазначеному розмірі - 800,00 грн., і тому вважає, що в задоволенні цієї частини позову необхідно відмовити. Що стосується вимоги щодо стягнення штрафів, то їх сума, що підлягає стягненню, становить 500 грн. (фіксована частина) та 1884,72 грн. (процентної складової) - пропорційно сумі задоволених вимог. За такого, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом 3084,06 грн., процентами за користування кредитом - 4303,29 та штрафів 500 грн. фіксована частина, та 1884,72 - штрафу процентної складової, а у задоволенні вимог про стягнення пені та комісії - відмовити за необґрунтованістю. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 9772,07 грн. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 554, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов`язань, узятих на себе за договорами, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 422,88 грн. (9772,07 грн. - сума задоволених вимог х100% : 40079,16 грн. = 24%; 24% х сума заявлених вимог 1762,00 грн.: 100% = 422,88).

Outcome: partial