Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

11.02.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 10.07.1998 року за договором дарування від [PERSON] їй перейшов у власність житловий будинок [ADDRESS]. Проте право власності на зазначену земельну ділянку, надану для обслуговування вказаного житлового будинку позивачка на своє ім'я не оформила, і власником її залишився [PERSON] Оскільки право власності на будинок на підставі цивільно-правової угоди вже набути неможливо, так як [PERSON] помер [INFO] року, то позивачка звернулась до суду з даним позовом до спадкоємців власника земельної ділянки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом про розгляд справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом про розгляд справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Представник третьої особи управління Держземаганства у Вознесенському районі Миколаївської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вирішення справи по суті залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 10.07.1998 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок [ADDRESS] (а.с.9). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за [PERSON] 14.07.1998 року в КП Вознесенському МБТІ за реєстровим номером 1330, що також підтверджується інформацією КП «Вознесенське МБТІ» ( а.с. 53). Однак право власності на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] на даний час зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 28.07.1993 року та витягом з технічної документації від 28.01.2014 року (а.с.15,17). Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.01.2014 року власником спірної земельної ділянки є [PERSON].(а. с. 17). [PERSON] помер [INFO] року в м. Вознесенськ, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.12.2001 року (а.с.18). Спадкоємцями після смерті [PERSON] стали його діти - [PERSON] та [PERSON], що вбачається зі свідоцтв про народження, одруження та розірвання шюбу (а.с.22-26). Відповідно до чинної на час укладення правочину редакції ст. 30 ЗК України (1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Що також узгоджується з п.п. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою №2 від 19 березня 2010 року). Згідно зазначеної постанови при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження. Суд також враховує, що спадкоємці попереднього власника будинку та спірного майна не заявили своїх прав та жодних вимог щодо земельної ділянки, навпаки позов визнали. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна у порядку та розмірі, передбаченому ст. 40, п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України.

Outcome: approved