Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

11 лютого 2020 року з Томашпільського районного суду Вінницької області за підсудністю надійшла зазначена цивільна справа за позовом [PERSON] (далі - позивач) в інтересах якої діє адвокат Панчук Ірина Олександрівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергія» (далі - відповідач) про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 31). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 01 червня 2009 року її матір`ю [PERSON] було укладено договір оренди землі із відповідачем, відповідно до умов якого [PERSON] передала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території с.Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки 0525386900:03:001:0284, площею 0,9903 га, що належала їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 259582 від 29 січня 2009 року. Відповідно до умов п. 9 вказаного договору оренди землі, орендна плата виплачується у грошовій, натуральній або змішаній формі в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на день укладення договору становила 8229,53 грн., в строки до кінця календарного року. [INFO] [PERSON] померла. Вона є спадкоємцем вказаної земельної ділянки, оскільки є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніним О.О. 20 червня 2018 року. Після смерті матері вона звернулась до відповідача та повідомила його про перехід права власності на земельну ділянку до неї, оскільки договір оренди землі продовжував свою дію. Однак, орендна плата за користування земельною ділянкою ні за 2017, ні за 2018 рік їй виплачена не була. Протягом 2017-2018 років вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою виплатити їй орендну плату за користування вище зазначеною земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. 10 січня 2019 року вона направила відповідачеві письмову заяву, в якій виклала суть своїх порушених прав, однак, кошти їй так і не були виплачені. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з виплати орендної плати, утворилась заборгованість з її виплати за 2017, 2018 та 2019 роки у розмірі 1206,69 грн. Також, відповідно до пункту 14 договору оренди, яким передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення, підлягає стягненню з відповідача пеня у розмірі 49 747,48грн. Крім того, враховуючи положення ст.21 Закону України «Про оренду землі» та п.10 договору оренди землі, яким передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації, вважає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки за 2017-2019 роки в розмірі 111,82 грн, які розраховуються за формулою: (сума боргу) х (індекс інфляції)/100% - (сума боргу): за 2017 рік: 55,10 грн. (402,23 грн. х 113,7 (сукупний індекс інфляції))/100% - 402,23 грн.) за 2018 рік: 39,42 грн. (402,23 грн. х 109,8 (сукупний індекс інфляції))/100% - 402,23 грн.) за 2019 рік: 17,30 грн. (402,23 грн. х 104,3 (сукупний індекс інфляції))/100% - 402,23 грн.) У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, визначеного в договорі оренди, також підлягають стягненню з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості за кожен день прострочення, які розраховуються за формулою: (сума боргу) X 3 % / 365 (кількість днів у році) х (кількість днів прострочення). Тобто, 3% річних становлять: за 2017 рік: 24,46 грн. (402,23грн. х 3% : 365 х 740 днів прострочення) за 2018 рік: 12,40 грн. (402,23грн. х 3% : 365 х 375 днів прострочення) за 2019 рік: 0,33 грн. (402,23грн. х 3% : 365 х 10 днів прострочення). Отже, загальна сума 3% річних за період 2017-2019 років, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 37,19 грн. Крім того, пунктом 38 договору оренди землі від 01 червня 2009 року визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однією із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. На підставі викладеного, позивач просила: стягнути з ТОВ «Компанія Енергія» на її користь заборгованість з виплати орендної плати за 2017-2019 роки у розмірі 1206,69 грн, пеню в розмірі 49747,48 грн; інфляційні збитки в розмірі 111,82 грн; 3 % річних в розмірі 37,19 грн; розірвати договір оренди землі від 01 червня 2009 року, укладений між [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] та ТОВ «Компанія Енергія», зареєстрований 11 травня 2012 року Відділом Держкомзему у Шаргородському районі Вінницької області розірвати; стягнути з ТОВ «Компанія Енергія» на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Панчук І.О. позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у ньому. Представник відповідача - ТОВ «Компанія Енергія» - директор товариства Ціхомський М.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що у зв`язку з реорганізацією ТОВ «Компанія Енергія» кошти з виплати орендної плати за користування земельною ділянкою згідно з спірним договором оренди землі, позивачеві не своєчасно, але були направлені, проте остання з власної ініціативи їх не отримувала, також заперечував щодо нарахування пені, інфляційних збитків, 3 % річних та щодо розірвання договору оренди землі. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи та матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення представника відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, виходячи з принципів верховенства права та захисту порушених прав осіб, суд установив наступне. [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0525386900:03:001:0284, площею 0,9903 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується копією державного акту Серія ЯЖ № 259582 від 29 січня 2009 року (а.с. 12). 01 червня 2009 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія» в особі директора Галамаги Л.В, що діє на підставі Статуту, договір оренди землі щодо оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, загальною площею 0,9903 га, строком на 15 років (а.с. 10-11). Договір зареєстрований 11 травня 2012 року Відділом Держкомзему у Шаргородському районі Вінницької області, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-0517334522019 від 24.10.2019 (а.с. 15-16) та вбачається із копії договору оренди землі (а.с.11- на звороті). Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 01 червня 2009 року [PERSON] передала, а ТОВ «Компанія Енергія» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, загальною площею 0,9903 га (а.с. 13). [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем [PERSON] за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області 15.03.2017 Капустіною О.Д., зареєстрованим в реєстрі за № 59, є її донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20 червня 2018 року.державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніним О.О. (а.с.18). З вище вказаного свідоцтва вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем земельної ділянки, площею 0,9903 га, розташованої на території Рахенівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 0525386900:03:001:0284, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 259582, виданого Шаргородською райдержадміністрацією Вінницької області 29.01.2009 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01:09:869:00611. Після смерті матері [PERSON] звернулась до ТОВ «Компанія Енергія» з письмовою заявою, в якій повідомила про перехід права власності на спірну земельну ділянку до неї та з вимогою виплатити їй орендну плату за користування земельною ділянкою, інакше вона має намір розірвати договір оренди за згодою сторін, а у разі відмови - звернеться до суду, що підтверджується копією її заяви надісланої відповідачеві 10.01.2019 (а.с. 20, 21). Згідно з пунктом 9 договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій, натуральній або змішаній формі. Розмір орендної плати у рік становить 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка станом на день укладення договору становила 8229,53 грн. (п. 5 договору), в строки до кінця календарного року (п. 11 договору). Пунктом 14 цього договору оренди передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно з пунктом 40 договору оренди землі, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 9 ст. 93 ЗК України встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. За ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно із частиною першою статті 210 ЦК України та частиною першою статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» набирає чинності, тобто договір оренди землі набирає чинності тільки після його державної реєстрації. Таким чином, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності з моменту державної реєстрації, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 18.01.2017 у справі №6-2777цс16, яка також була підтверджена і Постановою Верховного Суду в постанові суду від 27.06.2018 року по справі №220/1897/16-ц. Отже, обов`язок орендаря щодо сплати орендної плати та право орендодавців на її отримання виникає після проведення державної реєстрації договорів оренди землі. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-0517334522019 від 24.10.2019, дата державної реєстрації договору оренди землі площею 0,9903 га, кадастровий номер 0525386900:03:001:0284, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області - 11.05.2012 (а.с.15-16). У статті 21 Закону України «Про оренду землі» вказано, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положенням статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Визначаючи розмір орендної плати за період 2017, 2018, 2019 роки, що мав бути виплачений [PERSON] відповідачем - ТОВ «Компанія Енергія», суд виходить з того, що розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на день укладення договору - 01.06.2009 становив 8229,53 грн., а відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.10.2019 року, її нормативна грошова оцінка становить 13 407,81 грн (а.с.19). Згідно Постанови КМУ від 31.10.2011 року №1185, Листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 08.01.2020р. «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель», розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням встановлених коефіцієнтів індексації у 2017, 2018 та 2019 роках, коефіцієнт індексації становив 1,0. Виходячи із вище вказаних норм законодавства та на підставі п. 9 Договору оренди землі, розмір заборгованості з виплати орендної плати орендодавцю за 1 рік становить 402,23 грн (13 407,81 х 3%). Загальний розмір заборгованості по орендній платі за три роки (2017, 2018 та 2019 роки) становить 1206,69 грн. (402,23 грн х 3 роки). Відповідач належну до виплати орендну плату позивачеві за вказаний період не сплатив. Наведене вказує на неодноразове грубе порушення відповідачем, як орендарем за спірним договором оренди землі своїх договірних зобов`язань щодо виплати орендної плати. Пунктом 28 договору оренди встановлено зокрема право орендодавця на своєчасне внесення орендної плати. Сторони погодили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим договором (п. 38 договору). З підстав невиплати орендної плати за 2017-2019 роки, 10 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до директора ТОВ «Компанія Енергія» із письмовою заявою, зі змісту якої встановлено, що вона повідомила відповідача про перехід права власності на спірну земельну ділянку до неї та про невиплату їй орендної плати за користування земельною ділянкою, а також про те, що вона має намір розірвати договір оренди за згодою сторін, а у разі відмови - звернеться до суду, що зокрема підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням ( а.с. 20, 21). Отже, судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідачеві було відомо про заборгованість перед [PERSON] з виплати орендної плати за спірним договором оренди землі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначає позивач [PERSON] , відповідач жодного разу протягом 2017-2019 років орендну плату їй не виплачував. Посилання представника відповідача - директора ТОВ «Компанія Енергія» Ціхомського М.П. в судовому засіданні на те, що у зв`язку з реорганізацією ТОВ «Компанія Енергія» кошти з виплати орендної плати за користування земельною ділянкою згідно з спірним договором оренди землі, позивачеві не своєчасно, але були направлені, проте остання з власної ініціативи їх не отримувала, суд до уваги не приймає, оскільки документальних підтверджень цього суду не надано. Відповідно до частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно з пунктом «д» статті 141 Земельного кодексу України встановлено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 у справі № 587/173/15-ц за результатом розгляду справи про розірвання договорів оренди з підстав систематичної несплати орендної плати: «Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність». Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. На переконання суду, позивачем та її представником належними та допустимими письмовими доказами доведено факт систематичної несплати [PERSON] , як правонаступнику [PERSON] , орендної плати за користування земельною ділянкою за період 2017-2019 років, що, в свою чергу є достатньою правовою підставою для розірвання спірного договору оренди землі, укладеного з відповідачем та стягнення з нього заборгованості по орендній платі, відповідно до положень ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 Земельного кодексу України, ст. 651 Цивільного кодексу України та умов спірного договору. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що договір оренди землі від 01 червня 2009 року, укладений між [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Енергія» про оренду земельної ділянки, кадастровий номер 0525386900:03:001:0284, площею 0,9903 га на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області слід розірвати та стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по виплаті орендної плати за період 2017-2019 роки в розмірі 1206,69 грн. Також, на підставі п. 14 договору оренди землі, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня у розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Враховуючи викладене, розмір пені, який належить стягнути з відповідача у зв`язку з порушенням строків виплати орендної плати за 2017-2018 роки становить 49747,48 грн., виходячи із наступних розрахунків: за період з 01.01.2019-25.04.2019 (115 днів прострочення): 804,46 грн (розмір орендної плати за 2 роки: 2017-2018) х 18 % (облікова ставка НБУ) х 115 днів = 16652,00 грн; за період з 26.04.2019-18.07.2019 (84 дні прострочення): 804,46 грн. х 17,5 % х 84 дні = 11825,56 грн; за період з 19.07.2019-05.09.2019 (49 днів прострочення): 804,46 грн х 17 % х 49 днів =6701,15 грн; 06.09.2019-24.10.2019 (49 днів прострочення): 804,46 грн х 16,5 % х 49 днів = 6504,05 грн; за період з 25.10.2019-12.12.2019 (49 днів прострочення): 804, 46 грн х 15,5 % х 49 днів = 6109,87 грн; за період з 13.12.2019-31.12.2019 (18 днів прострочення): 804,46 грн х 13,5 % х 18 днів = 1954,84 грн. Аналізуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 37,19 грн, суд виходить із такого. Відповідно до пункту 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки судом установлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то з нього на користь позивача належить стягнути три проценти річних від простроченої суми, що за період 2017-2019 років складає 37,19 грн. Розрахунок 3% річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: (сума боргу) х 3 % / 365 (кількість днів у році) х (кількість днів прострочення). Таким чином, 3% річних за 2017 рік становлять 24, 46 грн: 402, 23 грн х 3 % : 365 х 740 днів прострочення); за 2018 рік - 12,40 грн. (402,23грн. х 3% : 365 х 375 днів прострочення); за 2019 рік - 0,33 грн. (402,23грн. х 3% : 365 х 10 днів прострочення). Крім того, враховуючи положення ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.10 договору оренди землі, яким передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації, з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки за 2017-2019 роки, які розраховуються за формулою: (сума боргу) х (індекс інфляції)/100% - (сума боргу) і скаладають: за 2017 рік: 55,10 грн. (402,23 грн. х 113,7 (сукупний індекс інфляції))/100% - 402,23 грн.) за 2018 рік: 39,42 грн. (402,23 грн. х 109,8 (сукупний індекс інфляції))/100% - 402,23 грн.) за 2019 рік: 17,30 грн. (402,23 грн. х 104,3 (сукупний індекс інфляції))/100% - 402,23 грн.) Загальна сума інфляційних збитків, які підлягають стягненню з відповідача становить 111,82 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1681,60 грн (а.с.1).

Outcome: approved