Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

11.06.2019 року [PERSON] звернулась до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] в якій просить надати дозвіл дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна до Російської Федерації, а також на виїзд через лінію розмежування до зони проведення антитерористичної операції та операції об`єднаних сил на території Луганської та Донецької області. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до 19.01.2011 року. Від шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Вона бажає вивезти дитину на підконтрольну державній владі України територію з метою оздоровлення та розширення кругозору. Однак вона не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, оскільки після розлучення за місцем реєстрації він не мешкає. На її неодноразові прохання оформити дозвіл у нотаріуса відповідач їй відмовляє. У зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. В позовній заяві просила суд розглянути справу без її участі та участі її представника [PERSON] .. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та участі позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав до суду заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд розглянути справу у його відсутність. Враховуючи положення ч.3 ст.200 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження, оскільки відповідач позов визнає. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 19.01.2011 року. Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , свідоцтво видане відділом реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 158. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Частиною 2 статті 150 СК України закріплено обов`язок батьків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу на дитину проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків. При відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за межі України, може бути надано дозвіл на підставі рішення суду. За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як вбачається з позову неповнолітня [PERSON] на даний час проживає разом з позивачем, батько дитини ухиляється від надання дозволу на поїздки через лінію розмежування у зоні проведення ООС Луганської і Донецької областей та АР Крим України. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 313 ЦК України, п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» з урахуванням як найвищих інтересів дитини суд, вважає, можливим надати дозвіл дитині - [PERSON] , [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки через лінію розмежування у зоні проведення ООС Луганської і Донецької областей та АР Крим України, разом з матір`ю - [PERSON] , без згоди та супроводу батька - [PERSON] , до досягнення дитиною 16 річного віку. На підставі ст. 313 ЦК України, ст. 150 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: approved