Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

10 квітня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до приватного підприємця [PERSON] про розірвання договору, стягнення суми та неустойки (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір №64/09 на виготовлення та монтаж вхідних дверей, згідно умов якого загальна сума договору складає 6 000,00 грн., за умови сплати авансу в сумі 500,00 грн., із зазначенням дати встановлення дверей на 05-06 жовтня 2013 року. На виконання умов договору позивачем сплачену спочатку 500,00 грн. та 01.10.2013 року 5 000,00 грн. Відповідачем на виконання умов договору в свою чергу було виготовлено та проведено монтаж вхідних дверей за адресою: [ADDRESS]. Але, під час монтажу дверей не були встановлені обналічники на двері, не усунуто щілини між дверима та картками, не усунуто люфт ручки на двері, що призвело до псування дверей. 06 листопада 2013 року та 22 лютого 2044 року позивач звертався до відповідача із заявами про усунення вищевказаних недоліків, але жодних дій щодо їх усунення відповідачем проведено не було. Зазначивши також, що діями відповідача йому було завдано значної моральної шкоди, у зв'язку із чим, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в яком просив суд розірвати договір №64/09 від 29.09.2013 року укладений між ним та відповідачем; стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки в сумі 5 500,00 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх у повному обсязі (а.с.16). Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надавав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 29 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір №64/09, відповідно до умов якого продавець зобов'язався виготовити та передати у власність замовнику, а замовник зобов'язався прийняти та сплатити вартість виробу в сумі 6 000,00 грн., строком виконання робіт 05-06 жовтня 2013 року (а.с.4). За ст.. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. За умовами договору, позивач сплатив в момент підписання договору суму 500,00 грн. та 01.10.2013 року сплатив 5 000,00 грн. (а.с.7). За п.2.4 договору, договір набирає сили після внесення плати в повному обсязі. Згідно ст.. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. 06.11.2013 року та 22.02.2014 року позивач звертався до відповідача із заявами, в яких просив усунути недоліки виявлені після встановлення та виконання монтажу предмету договору №64/09 від 29.09.2013 року, а саме: вхідних дверей. Отримання даних заяв підтверджується відміткою про отримання заяви на копії (а.с.5,6). У відповідності до п.3.3. договору, у разі невідповідності якості товару (п.1 цього договору) або виявлення прихованих недоліків протягом гарантійного строку (1 рік) з моменту передачі товару, виробник за вимогою замовника зобов'язаний усунути недоліки за свій рахунок протягом 14 днів, з моменту отримання відповідного повідомлення від замовника. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Згідно ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. У відповідності до вимог ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором №64/09 від 29.09.2013 року, а тому повинен відшкодувати позивачу грошові кошти сплачені ним відповідно до його умов. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За ч.2,3 ст.. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Так, судом встановлено, що відповідачем істотно порушено умови договору №64/09 від 29.09.2013 року, що являється підставою для його розірвання. Вирішуючи питання щодо відшкодування на користь позивача моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн. згідно до частини 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд виходить із наступного. Згідно положень пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Предметом доведення крім наявності самого факту моральної шкоди підлягає доказуванню її глибина, від якої залежить розмір та форма відшкодування. Натомість, в порушення статті 60 ЦПК України, яка визначає обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем взагалі не надано суду будь-яких доказів на підтвердження перенесених ним моральних страждань, тому в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід розірвати укладений між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] договір №64/09 від 29.09.2013 року, а також, стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки в сумі 5 500,00 гривень. Крім того, вирішуючи питання щодо сплати судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивач в силу ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнений від сплати судового збору, його вимоги задоволені, тому з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial