Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

12.02.2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно за заповітом (а.с.1-3). Так, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку № [NUMBER] , [NUMBER] в масиві № [NUMBER] (кадастровий номер 5210885100:01:002:0085), ділянку № [NUMBER] а в масиві № [NUMBER] (кадастровий номер 5210885100:01:002:0086) загальним розміром 14,69, які розташовані на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до державного акту серії ЯБ № 298034 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією від 24.01.2006 року. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі № 495/838/20 за позовом [PERSON] до Миколаївської СР про визнання права власності на спадкове майно за заповітом(а.с.19-20). Позивач - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю (а.с.24). Представник відповідача - Миколаївської СР, в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно якої зазначив, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує та просить розглянути справу за відсутністю представника Миколаївська СР(а.с.30). Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської СР про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 9947 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № [NUMBER] , [NUMBER] в масиві № [NUMBER] (кадастровий номер 5210885100:01:002:0085), ділянки № [NUMBER] а в масиві № [NUMBER] (кадастровий номер 5210885100:01:002:0086) загальним розміром 14,69, які розташовані на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до державного акту серії ЯБ № 298034 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією від 24.01.2006 року. За життя померлою [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого вищевказані земельні ділянки були заповідані позивачу, що підтверджується заповітом серії [NUMBER] , посвідчений приватним нотаріусом Луняченко Н.В. (а.с.12). За твердженням позивача, до дня смерті [PERSON] вони вели спільне господарство та мешкали разом за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою Миколаївської СР від 11.11.2019 року (а.с.8). Позивач зазначає, що приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Іваницьким О.Ю. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про власності на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутись до суду, про що свідчить повідомлення № 354/02-17 від 24.12.2019 року (а.с.10). Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідною позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб. Згідно із ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування по черзі. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України, в першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з чоловіка і жінки, що пережив і батьки. Згідно із ч.ч. 1, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в ході судового засідання, єдиним спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] , який претендує на спадщину за заповітом є [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку прозаконність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до Миколаївської СР про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved