Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

11.03.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 44561 грн. 25 коп. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. У судове засідання представник позивача не зFявився, подав клопотання, у якому просить справу розглянути без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує та у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зFявився, про час і місце розгляду справи по суті сповіщений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України та у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно, повно, обFєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. 15 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Гур»яновою Олімпіадою Іванівною було укладено кредитний договір F 517595476, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 17134 грн. 65 коп. зі сплатою 0,01% річних за користування ним строком на 36 місяців. Пунктами 4.6-4.9 кредитного договору передбачено, що повернення кредиту, внесення плати за ним здійснюється щомісячно, за графіком платежів. Разова плата за кредитом складає 0 грн., щомісячна плата за кредитом F 4% від суми кредиту, що становить 685 грн. 39 коп. та пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовFязань F 0,3% від суми прострочення за кожен день прострочення, яка сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом. Згідно з п. 5 кредитного договору, позичальник зобовFязаний вносити плату за кредитом шляхом перерахування її на рахунок кредитодавця. Пунктом 6 кредитного договору визначено, що до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів. Разова плата за кредитом справляється за рахунок наданого кредиту одразу після його надання. 30 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги F 20180730, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передало (відступило), а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості). Згідно з п. 1.2. договору відступлення прав вимоги F 20180730 від 30 липня 2018 року, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобовFязань за кредитними договорами. Відповідно до реєстру боржників F додатку F 1 до договору відступлення прав вимоги F 20180730 від 30 липня 2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги і до відповідача за кредитним договором. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовFязків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобовFязанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обовFязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обовFязку боржника третьою особою. Кредитор у зобовFязанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобовFязанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовFязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено позивачем, відповідач свої зобовFязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звFязку з чим утворилася заборгованість в сумі 44561 грн. 25 коп., з якої 16182 грн. 90 коп. - заборгованість за кредитом, 02 грн. 09 коп. F заборгованість по відсоткам, 19808 грн. 94 коп. F заборгованість за платою за управління кредитом, 8567 грн. 32 коп. F заборгованість по пені, що підтверджується розрахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовFязків. Частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовFязковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовFязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовFязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобовFязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовFязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовFязку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовFязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовFязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовFязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовFязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовFязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи норми закону та те, що відповідач свої зобовFязання за договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, відсотками та пенею підлягають задоволенню. Проте, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за управління кредитом, що передбачена пунктом 4.8 кредитного договору з таких підстав. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року F 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвFязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року F 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Управління кредитом (обслуговування кредиту) є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення плати (комісії), проте, встановивши у договорі плату за управління кредитом, банк не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу, що є незаконним. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі F 6-1746цс16. Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача щомісячної плати за управління кредитом, яка фактично відповідно до п. 4.8 кредитного договору є платою за обслуговування кредиту, є безпідставними, а тому в їх задоволенні належить відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial