Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

11.07.2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості з оплати за користування житловою площею та комунальні послуги, в якому зазначив, що відповідачі проживають у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], який знаходиться на балансі ДНЗ «Запорізьке ВПУМ», що підтверджується Актом приймання-передачі основних фондів. За період користування житловою площею з 2007 по 2010 рік у відповідачів утворилась заборгованість з оплати за користування житловою площею та комунальними послугами у розмірі 18389,62 грн., що підтверджується довідкою бухгалтерії ДНЗ «Запорізьке ВПУМ» про стан заборгованості. Відповідачі добровільно відмовляються вносити плату за користування житловою площею та комунальними послугами, тому позивач змушено звернутись до суду для стягнення заборгованості по платежам в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, уточнив, що заборгованість у вказаній в позові сумі утворилась за період з 1.03.2006 року по 1.10.2010 року (по вересень 2010 р. включно), суму боргу вважає доведеною наданими довідками - розрахунками, уточнювати її не бажає, заперечує проти врахування сум сплати боргу, що підтверджені позивачем в судовому засіданні, які не враховані у довідці про заборгованість, в зв'язку з тим, що саме вказані в довідках розрахунки боргів були передані позивачеві, як правонаступнику, попереднім балансоутримувача, яких не врахував ці суми, про причину чого позивачеві наразі невідомо, доказів про поважність пропуску строку позовної давності суду не надав, про його продовження суду не заявив. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час і місце слухання справи. У судове засідання, призначене на 10.11.2014 року, на адресу суду повернуті конверти з відміткою: «адресат не проживає». За повідомленням відповідача [PERSON] вказані особи перебувають на території тимчасово окупованої території (АР Крим), їх адреса їй невідома, про позов до них обізнані, до суду з заявами про відкладення розгляду справи не звертались. Відповідачі [PERSON], [PERSON], за повідомленням [PERSON] проживають в Росії, у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, на адресу суду повернуті конверти з відміткою: «відмова від отримання». Згідно ч.8 ст. 76 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідач [PERSON] надавши суду письмові заперечення, проти позову заперечує, пояснила суду, що вона з сім'єю займає у гуртожитку блок з чотирьох кімнат, загальною площею 70 кв.м., при нарахуванні заборгованості за комунальні послуги і за користування житловою площею вказується різна житлова площа. Так, за листопад 2009 року площа кімнат, що займається відповідачами за платіжним дорученням складає 111, 264 кв.м., а за вересень 2010 року - 118,05 кв.м., що підтверджує неправильність нарахування позивачем вищевказаних платежів. Також позивачем необґрунтовано завищена оплата за електроенергію. За листопад 2009 року виставлений рахунок на оплату 2105 кВт електроенергії, а в січні 2010 року рахунок за оплату електроенергії збільшився до 2696 кВт електроенергії. Вказану кількість кіловат можливо використати протягом року, але не місяця. Вказані факти підтверджують завищені та необґрунтовані тарифи, що нараховуються позивачем. Крім того, вона є багатодітною матір'ю, має право на оплату за користування житловою площею та комунальні послуги за пільговим тарифом, однак позивач безпідставно відмовляє їй у використанні даної пільги. Не згодна з вказаною позивачем сумою заборгованості за 2007 рік, оскільки згідно виконавчого листа № 2-1506 від 19.09.2006 року заборгованість склала 4997,12 грн., яка нею була сплачена в розмірі 8800,00 грн. від 17.06.2008 року, з них 5000,00 грн. за рішенням суду та 3800,00 грн. в рахунок погашення боргу за 2007 рік, квитанція про погашення боргу на суму 1000,00 грн. від 18.09.2008 року, тобто заборгованість за 2007 рік нею погашена і їй не зрозуміло, чому станом на січень 2007 року заборгованість становить 12207,03 грн. У вересні 2008 року зі слів бухгалтера будь-якої заборгованості в неї не було, що підтверджується оригіналом квитанції на 100 грн. від 18.08.2008 року, де слово «заборгованість» відсутнє. Крім того, в наданій довідці про стан заборгованості за 2009 рік позивач в графі «оплата» зазначив, що платежі проводились лише в березні - 250,00 грн., травні - 250,00 грн., червні - 300,00 грн., листопаді - 500,00 грн., грудні - 400,00 грн., що в сукупності становить 1700 грн. Однак оплата за 2009 рік підтверджується квитанціями: 350,00 грн. від 02.03.2009 року, 250,00 грн. від 28.03.2009 року, 250,00 грн. від 19.05.2009 року, 300,00 грн. від 16.06.2009 року, 200,00 грн. від 28.09.2009 року, 500,00 грн. від 14.11.2009 року, 400,00 грн. від 15.12.2009 року, що в сукупності становить 2450 грн. Крім того, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа про стягнення з відповідачів заборгованості за 2010 - 2014 роки. З вищезазначених підстав, для проведення перерахунку та нарахування дійсної суми заборгованості просить повернути позивачу позовну заяву для уточнення суми заборгованості та вирішити питання про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову також заперечує з висловлених [PERSON] підстав. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України наймач житлового приміщення зобов'язаний щомісячно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання та каналізації. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачі дійсно проживали за час виникнення заборгованості з 1.03.2016 р. по 1.10.2010 р. в будинку [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою ДВНЗ «Запорізьке ВПУМ». ДВНЗ «Запорізьке ВПУМ» належним чином виконав зобов'язання з надання житлово-комунальних послуг, а відповідачі ухиляються від оплати в повному обсязі за спожиті послуги, у зв'язку із чим, за період з 1.03.2006 р. по 1.10.2010 р. в них виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 13795, 16 грн., виходячи з наступних розрахунків: Відповідно до довідок заборгованості - розрахункових відомостей, наданих позивачем (а.с. 162-166) було нараховано за спожиті відповідачами комунальні послуги за період з 1.03.2006 р, по 1.10. 2010 р. 33996, 79 грн. З цієї суми у вересні 2009 року позивачем було списано 8528, 75 грн. боргу, як пояснив в суді представник позивача - ця сума, вочевидь, була списана попереднім балансоутримувачем,, як заборгованість за попередній період часу, у стягненні якої їм було відмовлено рішенням суду від 12.07.2006 р. з закінченням строку позовної давності. Данні пояснення походження списаної суми не приймаються судом, оскільки з названого рішення суду вбачається, що з заявленої суми позову в 8841, 54 грн. задоволено було судом сума 4997,12 грн., при цьому частина незадоволеного позову складає 3844,42 грн., а не 8528,75 грн, що спростовує пояснення позивача стосовно походження цієї суми списання. За вказаний період часу відповідачами було сплачено відповідно до вказаних розрахунків та наданих відповідачем квитанцій, що не враховані в розрахунках загальну суму 16670 грн., з яких 4997, 12 грн. - на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2006 р. за попередній період, таким чином за надані послуги з 1.03.2006 р. по 1.10.2010 р. відповідачами було сплачено 11672, 88 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що залишок платежів, що підлягали сплаті за вказаний період часу, становить 25468,04 грн. (33996,79 - 8528,75), з яких відповідачами було сплачено відповідно до наданих позивачем розрахунків та наданих відповідачем квитанцій за 2009 р., що не відображені в розрахунках, 11672, 88 грн., сума боргу на 1.10.2010 р. становить 13795,16 грн. (25468,04 - 11672,88). Таким чином, судом встановлено про порушене станом на 1.10.2010 р. право позивача, що підлягало захисту в суді, в розмірі, що встановлений судом, в сумі 13795, 16 грн., а не в розмірі, що вказаний в позові - 18389, 62 грн. Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права 11.07.2014 р. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки з наданих суду і досліджених доказів не вбачається про здійснення відповідачами платежів в рахунок погашення боргу, що утворився з 1.03.2006 р. по 1.10.2010 р., чи вчинення відповідачами будь - яких дій після спливу строку позовної давності, що свідчили б про визнання боргу та переривали б перебіг строку позовної давності, який за останнім періодичним платежем, що мали б здійснити відповідачі, почався 1.10.2010 р., поважних причин пропуску строку позовної давності судом не встановлено, про його поновлення позивач суду не заявив, тому суд застосовує цей строк, відмовляючи в позові. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачі, скориставшись правом, наданим їм чинним законодавством, просять застосувати строк позовної давності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином не доведено наявність підстав для стягнення заборгованості, пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим у позові належить відмовити. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи,

Outcome: dismissed