overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

10 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про розірвання шлюбу. На доведеність позовних вимог позивач зазначила, що 20.02.1998 року зареєструвала з відповідачем шлюб, актовий запис №8. Від шлюбу позивач з відповідачем мають доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинені, сумісне господарство не ведеться. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і відновити її не можна. Спору про поділ майна немає. Позивач надала заяву, де просила справу розглянути за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідив матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.02.1998 року виконкомом Новгородської селищної ради м.Дзержинська, актовий запис №8, що підтверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER](а.с. 4). Від шлюбу позивач з відповідачем мають доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). Спору про поділ майна не виникає. Наміру поновлювати шлюбні відносини сторони не мають. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сім'ї стало неможливим. Судом встановлено, що відповідач бажає залишити прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

10 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 20 листопада 2002 року, мотивуючи тим, що життя не склалось через постійні сварки та перестали розуміти один до одного. Від шлюбу мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення, а справу просив розглянути за його відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2002 року. Від вказаного шлюбу мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви та письмових заяв сторін видно, що з грудня місяця 2014 року вони проживають в одному будинку, але спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки між ними припинені. Причиною цього є те, що між ними відсутнє порозуміння, втрачено довіру, любов та повагу один до одного. Примирення між собою категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

10 лютого 2016 року до Межівського районного суду звернулась [PERSON] із заявою про встановлення факту народження нею 13 червня 2015 року у Совєтському районі м. Макіївка Донецької області сина [PERSON]. В обґрунтування заяви заявниця посилається на те, що 03 березня 2012 року у Совєтському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], актовий запис № 28. 13 червня 2015 року у Совєтському районі м. Макіївка Донецької області Україна у них народився син [PERSON]. Державну реєстрацію народження дитини було здійснено 01 липня 2015 року у Совєтському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції, актовий запис № 149. В даний час вони проживають за адресою: [INFO]. 04 лютого 2016 року на їхнє звернення щодо державної реєстрації народження дитини до відділу державної реєстрації актів цивільного сану Межівського районного управління юстиції надійшло повідомлення зазначеного органу про неможливість державної реєстрації дитини в звязку з невідповідністю документів встановленій формі та виданих на території, непідконтрольній Україні, що в свою чергу суперечить Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тобто свідоцтво про народження дитини є недійсним та не створює правових наслідків. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні свої вимоги підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Вислухавши заявницю, проаналізувавши зібрані у справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Зі змісту заяви, свідоцтва про народження встановлено, що [PERSON] 13 червня 2015 року у Совєтському районі м. Макіївка Донецької області народила сина [PERSON] (а.с.7). Суд вважає, що юридичний факт, який просить встановити заявниця, знайшов повне підтвердження у судовому засіданні і його об'єктивність не викликає в суду сумніву. Встановлення даного факту має юридичне значення і необхідне заявниці для державної реєстрації народження дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~10 лютого 2016 року заявник [PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту належності документа, обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами. У звязку із досягненням пенсійного віку заявниця звернулась до Управління ПФУ в м.Костянтинівка та Костянтинівському районі та надала заяву та пакет документів для призначення їй пенсії. При перевірці документів було встановлено невідповідність в написанні імені заявника у трудовій книжці замість російською «Наталия» вказано «Наталья», а також в трудовій книжці заявника по батькові - замість російською «Ростиславовна» вказано «Ростиславна», що позбавляє заявника можливості оформити пенсію. В паспорті громадянина України, свідоцтві про народження імя заявника зазначено як «Наталія», в звязку з чим\~ заявник просить встановити факт належності їй трудової книжки БТ-І № 3139892. \~ \~ \~ \~Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила заяву задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи Костянтинівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] (а.с.27-28). \~ \~ \~ \~Зясувавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що у звязку із досягненням пенсійного віку заявнику необхідно подавати документи до Управління ПФУ в м.Костянтинівка та Костянтинівському районі для призначення пенсії. При перевірці документів було встановлено невідповідність в написанні імені та по батькові заявника у трудовій книжці замість російською «Наталия» вказано «Наталья», «Ростиславовна» вказано «Ростиславна», (а.с.11-20). Згідно паспорта громадянина України (а.с.4-9), свідоцтва про народження серії 111-НО № 390817 (а.с.10), диплому серії ВТ-1 № 128071(а.с.21), довідки про середню заробітну плату (а.с.23) імя заявника зазначено як «Наталія», російською «Наталия», а імя по батькові заявника зазначено як «Ростиславівна», російською «Ростиславовна» \~ \~ \~ \~На підставі викладеного суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки невідповідність її імені та по батькові в трудовій книжці позбавляє її права оформити пенсію, тому слід встановити факт, що трудова книжка БТ-І № 3139892, яка заповнена\~ 13 березня 1981 року на імя «[PERSON] Ростиславна», [INFO], належить саме їй, оскільки цей факт не може бути встановлений в даний час іншим шляхом. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

10 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м.Тернівка, вул.Миру, 16/23. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.02.2016 р. о 16 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора страждає тяжким психічним розладом, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.02.2016 р. о 16 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра КЗ «Тернівська ЦРЛ» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора роздратована, поведінка неадекватна, заявляє, що в неї екстрасенсорні здібності. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

10 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с.Маріївка, вул.Фрунзе, 28. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.02.2016 р. о 21 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, небезпечним для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.02.2016 р. о 21 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра КЗ «Магдалинівська ЦРЛ» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий психомоторно збуджений, на питання відповідає охоче, але непослідовно, мислення паралогічне, розірване, напружений, тривожний, нецензурно лаїться. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

10 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] [PERSON], який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м.Марганець, вул.Центральна, 9. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.02.2016 р. о 12 год. 52 хв. [PERSON] [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.02.2016 р. о 12 год. 52 хв. [PERSON] [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова, КЗ «ОЦЕМП та МК» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий психомоторно збуджений, метушливий, постійно крутиться на стільці, потирає руки, настрій нестійкий, емоції парадоксальні, посміхається невчасно, неохайний, на питання відповідає непослідовно, мислення паралогічне, розірване, напружений, тривожний. [PERSON] [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

10 лютого 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за результатами розгляду даної справи було ухвалено рішення, яким заяву представника [PERSON] адвоката [PERSON] про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 257/4214/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором займу було задоволено частково, відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №257/4214/14 ц (ун.2/257/1506/14) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики в частині зібраних документів, а у відновленні втраченого судового провадження в частині позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики на суму 5\~000\~000 (Пять мільйонів) гривень 00 копійок, договору позики від 13 серпня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], на суму 5\~000\~000 (Пять мільйонів) гривень 00 копійок; розписки від 13 серпня 2015 року на суму 5\~000\~000 (Пять мільйонів) гривень 00 копійок, договору позики від 13 серпня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] було відмовлено. Проте, як вбачається із змісту резолютивної частини зазначеного рішення суду, судом не наведений зміст відновлених судових рішень, згадуваних у мотивувальній частині решення, а саме ухвали Київського районного суду м. Донецька від 12 травня 2014 року про відкриття провадження у цивільній справі № 257/4213/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором займу, а також ухвали Київського районного суду м. Донецька від 06 червня 2014 року, якою було затверджено укладену між сторонами мирову угоду. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, до суду не зявилися. Згідно із ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін не є обов'язковою. Згідно із ч.8 ст. 8, ст.. 402, 407, 408 ЦПК України суд доходить висновку, що відновлення втраченого провадження замінює втрачені оригінали процесуальних документів, які містилися у втраченій цивільній справі, тому суд доходить висновку, що резолютивну частину рішення від 10.02.2016р. (а.с.103-108) необхідно доповнити повним змістом ухвали Київського районного суду м. Донецька від 12 травня 2014 року про відкриття провадженняу цивільній справі № 257/4213/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором займу та ухвали Київського районного суду м. Донецька від 06 червня 2014 року (а.с. 30-34).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

10 лютого 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 31.01.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредит у розмірі 1100 грн. У порушенні умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 30.11.2015 року 11860,63 грн., а саме: за кредитом 1095 грн; 7024,65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 540,98 грн. штраф (процентна складова). З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, своїм правом на надання заперечень не скористався, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 31.01.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредит у розмірі 1100 грн. В звязку з тим, що відповідач належним чином свої обовязки не виконав, станом на 30.11.2015 р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається з: за кредитом 1095 грн; 7024,65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 540,98 грн. штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості складає 11860,63 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.75 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: approved