Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

11.01.2016 року позивачі звернулися до суду з дійсним позовом до Слов'янської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] року померла їх мати, [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/5 частка квартири [ADDRESS]. Позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину після померлої та зареєстрували своє право власності. Батько позивачів і чоловік померлої, [PERSON], прийнявши спадщину після смерті своєї дружини, свідоцтво про право на спадщину не отримав. [INFO] року [PERSON] помер. У склад спадкового майна після його смерті увійшли 4/15 частки квартири [ADDRESS], з яких 1/5 частка належить особисто йому, а 1/15 частку він прийняв після смерті своєї дружини, але не оформив своїх спадкових прав. Інших спадкоємців, окрім позивачів, після померлих немає. Постановою нотаріуса позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 4/15 частки спірної квартири у зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує державну реєстрацію права власності на зазначену частку квартири за [PERSON] Зазначають, що написання їх прізвищ та прізвищ їх батьків російською мовою повністю співпадає - «[PERSON], [PERSON]». Проте, при перекладі українською мовою прізвище батька було зазначене як «[PERSON]», в той час як прізвища інших членів родини зазначені як «[PERSON], [PERSON]». У свідоцтві про смерть батька позивачів його прізвище зазначено як «[PERSON]». В зв'язку з викладеним позивачі доповнили вимоги та просили встановити факт родинних відносин, а саме, що померлий [PERSON] є їх рідним батьком, визнати за кожним з них право власності на 2/15 частки квартири за адресою [ADDRESS], яка залишилася після смерті [PERSON] Позивачі, [PERSON] та [PERSON], та їх представники [PERSON] [PERSON], надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити. Представник відповідача, Слов'янської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив винести на розсуд суду. Суд, розглянувши надані позивачами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5 з наступними змінами та доповненнями суд може встановлювати інші факти, що мають юридичне значення, факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини тощо. Встановлення факту родинних відносин потрібно позивачам для оформлення спадщини на квартиру. Зазначені факти знайшли своє підтвердження записами у наданих документах. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В свідоцтві про смерть спадкодавця, його прізвище записано українською мовою як «[PERSON]». В свідоцтві про народження позивачів їх прізвища російською мовою зазначені як «[PERSON]» та «[PERSON]», крім того там же в графі «батько» мовою оригіналу записано «[PERSON]», а в графі «мати» мовою оригіналу записано «[PERSON]». Причиною розбіжностей в прізвищі батька позивачів та прізвищах самих позивачів є та обставина, що при видачі свідоцтва про смерть помилково було російське прізвище «[PERSON]» перекладено українською мовою як «[PERSON]» в той час як прізвище позивачів при видачі паспортів було перекладено як «[PERSON]» та «[PERSON]». Згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.04.1999 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та членам його родини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Прізвище спадкодавця по справі записане російською мовою як «[PERSON]». Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.01.2016 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки ТОВ «Цидило і К» від 08.01.2014 року в квартирі [ADDRESS] прописані та проживають [PERSON], прізвище якого записане російською мовою як «[PERSON]», його син [PERSON], прізвище якого записане російською мовою як «[PERSON]», дочка, [PERSON], прізвище якої записане російською мовою як «[PERSON]», та онук, [PERSON] Таким чином, дослідивши надані суду документи суд приходить до висновку, що розбіжності в написанні прізвищ спадкодавця та позивачів обумовлено технічною помилкою при перекладі прізвища з російської на українську мову та вважає доведеним факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачами, як між батьком та дітьми. В судовому засіданні було встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що відділом реєстрації актів громадянського стану м. Слов'янськ Донецької області в книзі реєстрації актів про смерть 05.11.1999 року зроблено запис за №1665 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшла 1/5 частка чотирикімнатної квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 06.04.1999 року. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були її діти, [PERSON] та [PERSON], та чоловік, [PERSON] У зазначений строк спадкоємці звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/15 частку спадкового майна 31.03.2009 року. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/15 частку спадкового майна 31.01.2014 року. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від [INFO] року. Спадкоємцями за законом після [PERSON] є його син [PERSON] та донька, [PERSON] До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшли 4/15 частки квартири [ADDRESS], з яких 1/5 частка належить особисто померлому, а 1/15 частку він прийняв після померлої дружини [PERSON] Проте належним чином своє право власності на 1/15 частку квартири [PERSON] не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.01.2016 року, з якої вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на 1/5 частку на підставі свідоцтва про право власності від 06.04.1999 року; [PERSON] на 1/5 частку на підставі свідоцтва про право власності від 06.04.1999 року; [PERSON] на 1/5 частку на підставі свідоцтва про право власності від 06.04.1999 року; [PERSON] на 4/15 частки на підставі свідоцтва про право власності від 06.04.1999 року та свідоцтва про право на спадщину від 31.03.2009 року; [PERSON] на 2/15 частки на підставі свідоцтва про право власності від 06.04.1999 року. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини статтею 1270 Цивільного кодексу України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У зазначений строк спадкоємці за законом, [PERSON] та [PERSON], звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 10.11.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану частку квартири. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.11.2014 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 4/15 частки квартири за адресою [ADDRESS], оскільки на підтвердження права власності на нерухоме майно спадкодавця [PERSON] позивачі не надали відповідні правовстановлюючі документи. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. У цей час оформити право власності відповідно до вимог діючого законодавства на [PERSON] неможливо у зв'язку з його смертю. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, в зв'язку з чим в даний час неможливо належним чином оформити право власності на 1/15 частку квартири [ADDRESS], належної померлому, що дало б можливість позивачам отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька в нотаріальній конторі. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивачі обґрунтовано звернулися з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ними права власності на 2/15 частки вищевказаної квартири за кожним в порядку спадкування. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями після смерті свого батька, [PERSON] і фактично набули у власність в порядку спадкування за законом після його смерті 2/15 частки квартири [ADDRESS] кожен, належної йому на праві власності, яке не було належним чином зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, іншим шляхом, ніж в судовому порядку, поновити та реалізувати свої спадкові права позивачі не мають можливості, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved