Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

11.11.2013 року позивач [PERSON] звернвся до суду з позовною заявою про визнання за ним в порядку набувальної давності права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у вказаній квартирі зареєстрований та проживає ще з 1994 року. До цього, ще 14.01.1966 року зазначена квартира підприємством «Заготскот» надавалася для проживання його діду [PERSON], який помер [INFO] та бабі [PERSON], що померла [INFO], які проживали в ній по 07.07.1982 рік. Крім них, у цій квартирі також проживали і були зареєстровані його батьки [PERSON] та [PERSON] і його рідна сестра [PERSON], які з часом виїхали на постійне місце проживання в Кіровоградську області. Посилаючись на те, що жодних документів вказуючих на надання цього житла його рідні до цього часу не збереглося і право власності на квартиру до цього часу за жодною фізичною чи юридичною особою не зареєстроване, що унеможливлює оформити право власності на цю нерухомість на своє ім'я, він зважаючи на те, що на протязі 12 років добросовісно відкрито та безперервно володів чужим майном і продовжує відкрито ним володіти, просив ухвалити судове рішення про визнання за ним права власності на вказану квартиру в порядку набувальної давності. В судовому засіданні, позивач [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позові, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача - Новобузької міської ради Миколаївської області, Путік О.С., при судовому розгляді справи заявлені вимоги позивача не визнав, пояснивши, що позивач не зазначив належних доказів, які вказують на наявність власника спірної квартири, без яких визнання права власності на підставі ст. 344 ЦК України є неможливим. Крім того, наголосив, що оскільки у позивача є рідня (батьки та рідна сестра), які також можуть претендувати на вказану квартиру, саме останні повинні відповідати за вказаним позовом, тому просив позов не задовольняти. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, суд приходе наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 1994 року по теперішній час [PERSON] проживає та зареєстрований у житловій квартирі за [ADDRESS]. Позивач добросовісно володіє чужим нерухомим майном та продовжує ним володіти протягом 10 років, оскільки проживає в ній внаслідок передачі такого житла для проживання підприємством «Заготскот» його діду [PERSON], який помер [INFO] та бабі [PERSON], що померла [INFO]. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001 року. Викладена у ч.3 ст. 397 ЦК України презумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з тими фактами, та протягом тривалого часу до позивача не пред'являлось будь-яких вимог про витребування вказаного будинку та про оспорення правомірності і добросовісності володіння ним - свідчить про добросовісність набуття позивачем чужого нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Право власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю є також відкритість і безперервність володіння. Власник повинен володіти річчю відкрито, без таємниць. На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Вказані обставини у сукупності з дослідженими в судовому засіданні доказами (свідоцтвом про народження заявника від 20.06.1978 року серії [NUMBER]; свідоцтвом про народження його батька [PERSON] від 21.07.1952 року серії [NUMBER], свідоцтвами про смерть діда заявника [PERSON] від 15.11.2005 року серії [NUMBER] і його баби [PERSON] від 14.06.2002 року серії [NUMBER]; поквартиною карткою, з якої вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживали квартиронаймач [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] починаючи з 14.01.1966 року і до 07.12.1982 року та члени його сім'ї - син [PERSON] з 25.09.1978 року та онук, позивач у справі, [PERSON] з 12.12.1994 року; карткою про прописку за вказаною адресою матері заявника [PERSON] з 10.11.1983 року; довідкою Новобузької філії ММ БТІ від 10.01.2014 року № 534 та МЖКП «Благо» від 09.01.2007 року за № 7, які вказують, що вказана ні за ким не зареєстрована; квитанціями Ощадбанку, з яких слідує, що батько заявника [PERSON] з квітня 1994 року по січень 1998 року сплачував на користь ПОЖКХ квартплату; актом обстеження депутата Новобузької міської ради від 22.10.2013 року, в якій містяться відомості про проживання позивача у цій квартирі з червня 2001 року, що підтверджено також наданими в судовому зсіданні показаннями свідка [PERSON]) свідчать про відкрите та безперервне володіння позивачем вказаною квартирою більше 10 років. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на вказану нерухомість за набувальною давністю знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved