Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

10 травня 2018 року заявник звернулася до суду із даною заявою. Заява мотивована тим, що заявник стверджує про її навчання у Клеванському СПТУ №3. Однак в атестат [NUMBER] від 25 серпня 1977 року помилково зазначено її по батькові, а саме замість зазначено «[PERSON]» замість «[PERSON]». З наведених підстав, оскільки вказана помилка не дозволяє їй отримати право на підтвердження трудового стажу та вийти на пенсію, заявник просить суд встановити факт навчання в період з 01 вересня 1975 року по 25 серпня 1977 року та закінчення [PERSON] Клеванського СПТУ №3 з видачею їй атестату [NUMBER] від 25 серпня 1977 року. У судовому засіданні заявник заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Наполягала на встановлені саме факту навчання. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволення заяви слід відмовити, з наступних підстав. Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 зазначено, що місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. На підтвердження обставин навчання у Клеванському СПТУ №3 заявник фактично надала: 1) атестат про освіту [NUMBER] від 25 серпня 1977 року виданий на ім'я [PERSON] (а.с.8); 2) довідка Клеванського професійного ліцею від 08 травня 2018 року №206/14/2018 про навчання [PERSON]. Тобто, особа, яка зазначена в цих документах, не співпадає з особою заявника за ім'ям по батькові, отже вони ніяким чином не підтверджують та не можуть підтверджувати факт навчання заявника. В такому випадку, належним способом захисту відновлення невизнаного права є встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу - атестату про освіту, особі заявника, а не власне встановлення факту про навчання у вищому навчальному закладі. Суд в ухвалі про залишення заяви без руху роз'яснював заявниці, що належним способом захисту у цьому разі є саме встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу, а не встановлення факту навчання, однак заявник не уточнювала вимоги заяви. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки заявник не надала доказів, які б підтверджували факт її навчання, не забезпечила явку свідків, які б підтверджували цей факт, а також не уточнила вимоги заяви та не просила суд визнати факт приналежності їй правовстановлюючого документу - атестату, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні її заяви слід відмовити. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що вказане рішення не є перешкодою для звернення до суду з заявою про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу - атестату про освіту, особі заявника, що є належним способом захисту відновлення невизнаного права.

Outcome: dismissed