Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

10 травня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20.05.2017 [PERSON] уклав з [PERSON] та [PERSON] договір міни, серія та номер: 1285, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бистрицькою А.П., за яким поміняв належну йому кватиру [ADDRESS] на належну [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.05.2017, [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15.04.2019, адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , зареєструвався за вказаною адресою 28.07.2017 року. Позивач зазначає, що він є власником квартири, а відповідач, в свою чергу, порушує його право на користування квартирою, без відповідних на те підстав, будучі зареєстрованим у ній. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. Клопотання позивача про виклик та допит свідків в судовому засіданні - задоволено. Вирішено викликати та допитати в судовому засіданні свідків: - [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ; - [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник - [PERSON], який діє на підставі Ордеру Серії ХВ № 1689 000135 від 12.06.2019 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача та позивач по справі. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 20.05.2017 [PERSON] уклав з [PERSON] та [PERSON] договір міни, серія та номер: 1285, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бистрицькою А.П., за яким поміняв належну йому кватиру [ADDRESS] на належну [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . (а.с. 13) Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.05.2017, [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS] . (а.с. 14) Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15.04.2019, адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , зареєструвався за вказаною адресою 28.07.2017 року. (а.с. 15) Позивач в судовому засіданні пояснив, що реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] носить у собі формальний характер, оскільки він ніколи не проживав за спірною адресою, у квартирі відсутні його речі, він не сплачує житлово комунальні послуги, що порушує права позивача, як власника квартири. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов`язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника чи наймача житла. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач у квартирі за адресою: [ADDRESS] підтвердили, що відповідач по справі, з моменту його реєстрації, у квартирі ніколи не проживав, особистих речей у квартирі немає, місце знаходження відповідача по справі невідоме. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу по справі, відповідач по справі у квартирі ніколи не проживав, його особисті речі у квартирі відсутні, його реєстрація за вказаною адресою носить лише формальний характер, суд приходить до висновку, що для забезпечення конституційних прав позивача, як власника квартири, необхідно визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved