Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

10 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області, про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 22 вересня 2007 року до 30 вересня 2009 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON]. З часу припинення шлюбних відносин [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться сином, не надає йому матеріальної допомоги, не піклується про його фізичних та духовний розвиток, взагалі не спілкується з дитиною та не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи. Зазначила, що її чоловік [PERSON] бездоганно виконує батьківські обов'язки по вихованню та утриманню [PERSON] і хлопчик саме його вважає своїм батьком. У зв'язку з цим просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просили позов задовольнити. Додатково позивач [PERSON] пояснила,що після припинення шлюбних відносин відповідач припинив спілкування з нею та сином, матеріальної підтримки не надає, умовами проживання та виховання хлопчина зовсім не цікавиться. Визначені рішенням суду аліменти в тридцять гривень не сплачує роками. Лише після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань порахував на ім'я позивачки заборгованість в сумі понад тисячу гривень. З 2015 року вона разом із сином проживала у місті Хойники республіки Білорусь, але у січні поточного року змушена була привезти дитину в Україну, оскільки закінчився термін дії дозволу на виїзд сина за кордон, а поновити його відповідач відмовляється, вимагаючи за це відмови від стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав і пояснив, що сина відвідував у день його народження у 2014 році, подарував йому подарунок. Заборгованість по аліментах погасив у поточному році після звернення позивачки до служби у справах дітей Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області про надання висновку про позбавлення батьківських прав. З дитиною не спілкується тому, що [PERSON] більшу частину часу проживає з матір'ю у республіці Білорусь. Запевнив суд, що в подальшому виправиться і буде надавати матеріальну підтримку сину, цікавитись ним та піклуватись про нього. Представник третьої особи начальник служби у справах дітей Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області Піддубняк Н.В. позовні вимоги [PERSON] підтримала та зазначила, що [PERSON] після розлучення з позивачкою жодного разу не бачив сина, не цікавився його життям та здоров'ям, не дбав про його інтереси, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Жодних скарг чи заяв з приводу того, що [PERSON] перешкоджає спілкуванню з сином до органу опіки та піклування не надходило, звернень щодо визначення днів та годин для побачень з сином також зі сторони відповідача не було. Доводи [PERSON] про те, що перешкодою для спілкування з сином є проживання останнього за межами України не відповідає дійсності, оскільки відповідач неодноразово виїздив за межі України для задоволення власних потреб у відпочинку, а поїхати до сина жодної спроби не робив. Окрім того, хлопчик по кілька разів на рік разом з матір'ю приїздить в місто Христинівку, проте жодної спроби побачити сина відповідач не робив. Повне утримання, піклування, виховання [PERSON] взяв на себе чолові позивача [PERSON] і саме з ним у [PERSON] склались родинні відносини. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Згідно зі ст.133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення від виконання обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 22 вересня 2007 року до 30 вересня 2009 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін від шлюбу народився син [PERSON]. Відповідно до довідки від 31.01.2017 року малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю, що також не заперечувалось відповідачем. Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 10.09.2009 року з відповідача на користь позивача стягнено аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.08.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. За позовом відповідача рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 08.10.2010 розмір стягуваних аліментів змінено і визначено у твердій грошовій сумі в тридцять гривень щомісячно, починаючи з 20.09.2010 року. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.02.2017 року вбачається,що відповідач свої обов'язки по утриманню сина регулярно не виконував і аліменти фактично не сплачував. У 2010 році з нарахованої суми в 2760,0 грн. сплатив 1592,80 грн.; у 2011 році з нарахованих 360,0 грн. аліментів, сплатив 120,0 грн.; у 2012 році на утримання сина перерахував 478,0 грн.; у 2013 році - 840,0 грн.; у 2014 році - 100,0 грн.; у 2015 році - 190,0 грн.; у 2016 році - 150,0 грн. На день видачі розрахунку заборгованість зі сплати аліментів склала 1449,20 грн. У відповідності до повідомлення від 17.02.2017 за вихідним №1148, 17 лютого 2017 року слідчим відділом Христинівського РВ Уманського відділу поліції розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017250260000102 за фактом злісного ухилення від слати аліментів. Після початку досудового розслідування відповідач поштовим переказом погасив заборгованість по аліментах в розмірі 1449,20 гривень. Проте, не надав доказів на спростування факту не сплати аліментів у лютому - квітні 2017 року. Із довідок і характеристик школи, де навчається дитина, вбачається, що вихованням хлопчика займаються матір та вітчим. Вони проводять з дитиною достатньо часу, виховують його, відвідують батьківські збори, позакласні заходи, сприяють формуванню у дитини позитивних якостей особи та доброзичливого ставлення до оточуючих. Матір та вітчим [PERSON] забезпечують навчання [PERSON] у спеціалізованій дитячо - юнацькій школі олімпійського резерву міста Хойники, що підтверджується позитивною характеристикою хлопчика з названого закладу. За висновком керівника психологічної служби РМК відділу освіти Христинівської районної державної адміністрації за результатами проведених бесід з позивачем, відповідачем та їх малолітнім сином, [PERSON] вважає рідним батьком [PERSON], про відповідача дитина нічого не знає. Хлопчик бачить себе лише зі своїми рідними, у своїй школі. Згідно висновку Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області від 27.02.2017 року № 127/01-25, відповідач участі у вихованні сина не приймає, після розлучення з позивачем, жодного разу його не бачив, не намагається забезпечити [PERSON] достатній життєвий рівень, не турбується про стан його здоров'я. З метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі ст.164 СК України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються він виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. На доведення участі відповідача у житті дитини - відвідування школи, турботи про неї, регулярної своєчасної сплати аліментів на її утримання, доказів суду не надано. У зв'язку з свідомим нехтуванням відповідачем своїх батьківських обов'язків, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved