Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

12.10.2020 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третіми особами зазначивши Департамент реєстрації Харківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , і просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, щовона 28.03.2013 року отримала у дар від свого батька - [PERSON] 14/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кривошеїною І.М., зареєстровано в реєстрі за №658. Також 02.09.2020 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/8 або 50/400 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бондаренко Ю.В., зареєстровано в реєстрі за №447. Крім позивача співвласниками житлового будинку [ADDRESS] ) є: [PERSON] (власник 172/400 часток на підставі договору купівлі-продажу р № 1067 від 18.03.2010 року) та [PERSON] (власник 122/400 часток на підставі договору купівлі-продажу р№ 2110 від 25.07.2017 року).У житловому будинку [ADDRESS] крім позивача та членів її сім`ї, зареєстровані відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 16.06.2020 року. Позивачу невідомо хто такі відповідачі, вказаних осіб позивач ніколи не бачила, і у житловому будинку [ADDRESS] вони ніколи не проживали.Між тим через реєстрацію відповідачів у належному позивачу будинку, остання не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також у поліпшенні стану житлового будинку ніколи не приймали. 11.09.2020 року третя особа - [PERSON] зверталась до Департаменту реєстрації Харківської міської ради з заявою щодо зняття з реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак отримала рішення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання вищезазначених осіб. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. Разом з тим, 10.12.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено. Викликано в судове засідання, у якості свідків: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] та [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . В судовому засіданні 18.01.2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала вступне слово та пояснення відповідно до обставин, викладених в позові та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив не надали, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.01.2021 року, зазначеній в протоколі судового засідання, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Треті особи [PERSON] , [PERSON] надала вступне слово, підтримали позовні вимоги позивача, крім того, вказані особи, допитані в якості свідків, на що надали свою згоду, пояснили, що вони проживають в будинку з членами своїх родин, однак відповідачі їм невідомі, оскільки останні не проживали в їх будинку з моменту вселення [PERSON] і [PERSON] . Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Судовим розглядом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності 14/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування з батьком [PERSON] від 28.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кривошеїною І.М., зареєстрованого в реєстрі за №658, що підтверджується копією договору дарування та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8-9). Крім того позивачу [PERSON] належить на праві власності 1/8 або 50/400 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору даруванняз батьком [PERSON] 03.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бондаренко Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за №447, що підтверджується копією договору дарування та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10-11). Також співвласниками житлового будинку [ADDRESS] є: [PERSON] (власник 172/400 часток на підставі договору купівлі-продажу р№ 1067 від 18.03.2010 року) та [PERSON] (власник 122/400 часток на підставі договору купівлі-продажу р№ 2110 від 25.07.2017 року), що підтверджується Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.10.2020 року (а.с.12-13). У житловому будинку [ADDRESS] , крім позивача, третіх осіб та членів їх сімей зареєстровані також відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 16.06.2020 року та від 16.01.2021 року, а також відповідями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області від 22.10.2020 року. 11.09.2020 року третя особа - [PERSON] , зверталась до Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою щодо зняття з реєстрації відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак отримала рішення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання вищезазначених осіб від 11.09.2020 року (а.с.15). Згідно з ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що позивач [PERSON] , як власник частини будинку [ADDRESS] має певні перешкоди у здійсненні неюправа користування та розпорядження належною їй власністю, право позивача порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивача та порушує її конституційне право щодо вільного здійснення свого права власності на нерухоме майно. При цьому судом встановлено, що відповідачіне мають права власності на будь-яку частину вищевказаногодомоволодіння, успірному будинку не проживають без поважних на то причин, хоча і зареєстровані в ньому, не є членами сім`ї теперішніх власників будинку, в судове засідання не з`явилися та протилежного не довели, відзив на позов не надали. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved