overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 08 травня 2013 року він перебуває з відповідачкою по справі у шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 648. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя між подружжям не склалося, останнім часом сторони не знаходять взаєморозуміння під час ведення домашнього господарства, використання сімейного бюджету; спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки фактично припинені з листопада 2014 року. Позивач вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає, строк на примирення не потрібен. В судове засідання [PERSON] не зявився, надав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та прохав розглянути справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій позов визнала, не заперечував проти розірвання шлюбу, прохала розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають iз сімейних правовідносин, та на пiдставi ст.ст. 110, 112 СК України підлягають задоволенню. У судовому засіданні були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Із свідоцтва про шлюб /а.с.3/, вбачається, що 08 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 648 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Алексєйцева-Пискун». Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, оскільки він не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою, та суперечитиме принципу добровільності шлюбу і визначеному ч. 3 ст. 56 СК України праву кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 26 листопада 2005 року зареєстрував з відповідачкою шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, дочку [PERSON] [INFO] та доньку Вікторію [INFO]. Спільне життя не склалось. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач направив до суду телеграму, в якій зазначає, що позов підтримує та просить розглянути справу без його участі. Відповідач надала письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, вказує, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Ревутська) Я.С. одружились 26 листопада 2005 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 345 (а.с 5). Від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7-8). Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що сімя розпалась, а тому позов підлягає задоволенню. В силу ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, відповідачці [PERSON] залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 01 жовтня 1994 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась Відділом реєстрації актів громадянського стану Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 84. Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося. Основною причиною та підставою для розірвання шлюбу стала подружня зрада відповідача. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач проти позову не заперечує. Суд, вислухавши учасників судового процесу, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони зареєстрували шлюб 01 жовтня 1994 року. Реєстрація шлюбу проводилась Відділом реєстрації актів громадянського стану Межівського району Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 84 (а.с.5). Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позову, сторони шлюбні відносини не підтримують, хоча і проживають разом, на примирення позивачка не згідна, тому збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача та інтересам їхніх дітей, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач зазначила, що з відповідачем перебуває в шлюбі, зареєстрований 22 грудня 2007 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2792. Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їм душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній сімї, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. В позові позивач просила суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 22 грудня 2007 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2792. Після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище Дячук. Позивач [PERSON] на попереднє судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що підтримує свої позовні вимоги та просить їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи в письмовому провадженні. Відповідач [PERSON] на попереднє судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та згодний на розірвання шлюбу. Наслідки визнання позову йому відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, а саме: ксерокопію паспорта позивача [PERSON]; ксерокопію свідоцтва про шлюб між [PERSON]І та [PERSON] серії 1-ТП № 039929 від 22 грудня 2007 року; ксерокопію свідоцтва про народження [PERSON] серії 1-ТП № 097871 від 28 травня 2009 року, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст.ст. 112, 113 СК України. Підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений нею, при подачі позовної заяви, судовий збір. На підставі наведеного, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст.ст. 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 грудня 1984 року відділом РАЦС Теплицького району Вінницької області. Від шлюбу мають двох дітей, які на даний час повнолітні. Шлюбні відносини між ними припинені в липні 2013 року, через відсутність порозуміння та поваги між ними. На даний час проживає з іншим чоловіком. Позивач [PERSON] просить заявлені позовні вимоги задовольнити, розірвати шлюб між ними. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, просить розірвати шлюб між ними, так як дійсно протягом останніх двох років вони спільно не проживають, миритись він не бажає. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.\~\~ Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, доведений позивачем, визнаний відповідачем, це визнання відповідає вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося. Відносини між ними погіршились, виникають непорозуміння, сварки, вони проживають окремо. Розходились неодноразово, спільного господарства не ведуть, у зв'язку із чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Вони мають дитину - сина [PERSON], однак спільних поглядів на сімейне життя не мається, що також ускладнює їх відносини. Позивачка та відповідач у судове засідання з'явилися і наполягали на розгляді справи по суті та задоволенні позовних вимог. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 21.11.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Трибусівською сільрадою Вінницької області; від шлюбу мають дитину. У судовому засіданні сторони підтвердили, що примирення не відбулось. Вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Шлюб розривають у перше. За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу зважаючи на їх доведеність і обгрунтованість.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Свою заяву мотивує тим, що [INFO] померла її свекруха - [PERSON] Вона була власником квартири [ADDRESS]. До моменту смерті [PERSON] тяжко хворіла і проживала разом з нею та її чоловіком, де за нею доглядали до останнього дня її життя. 10 жовтня 2015 року, перебираючи книги, які залишилися від померлої, в одній з її книг вона знайшла заповіт [NUMBER] від 19 червня 2003 року на своє ім'я на квартиру [ADDRESS]. У встановлений законом шестимісячний строк вона не мала можливості звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки не знала що був складений заповіт. У зв'язку з чим просить її заяву задовольнити та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року проведено заміну неналежного відповідача Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації на належного - Київську міську раду. У судове засідання позивач не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність (а.с. 43). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином (а.с. 30) Київська міська рада направила до суду письмові пояснення, в яких просить розглядати справу у відсутність представника ради (а.с. 40-41). Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8). [PERSON] була свекруха [PERSON]. З свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 1993 року вбачається, що [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 6). Позивач у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що не знала складення заповіту (а.с. 7). Строк для прийняття спадщини позивачем пропущений, і [PERSON] отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії від П'ятої Київської державної нотаріальної контори від 11 листопада 2015 року № 2748/02-31 (а.с. 5). Позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, а тому не взмозі отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що причини пропуску позивачем строку є поважними та обґрунтованою є вимога про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], в якому зазначила, що їх спільний із відповідачем син [PERSON], [INFO], являється студентом першого курсу Національної академії внутрішніх справ МВС України та буде проходити курс навчання по 30 червня 2019 року. На період навчання син тимчасово проживає у м. Києві та потребує витрат, повязаних із навчання, однак відповідач у добровільному порядку не надає належної матеріальної допомоги для сина, хоча має таку змогу оскільки отримує пенсію та працює. Витрати на навчання сина на місяць становлять 2064 грн., а тому із відповідача слід стягувати суму в розмірі 1023 грн. до завершення навчання сина. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] не заперечив проти виплати аліментів на період навчання сина, однак зазначив, що в змозі їх сплачувати в сумі 500 грн. Суд, заслухавши сторони, пояснення [PERSON], який залучений судом до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] є курсантом 1-го курсу Національної академії внутрішніх військ денної форми навчання за державним замовленням, що підтверджується відповідною довідкою. Термін навчання із 17 серпня 2015 року по 30 червня 2019 року. Згідно наданої відповідачем довідки про доходи він перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області і отримує пенсію за вислугу років та сплачує аліменти згідно виконавчого листа № 2-1129 від 29.07.2003 року, постанови від 26.03.2014 року. Розмір його пенсії за період серпень 2015 р. грудень 2015 року становить 1700-1900 грн. Суду не надано доказів про те, що відповідач має постійне місце роботи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість стягнення із відповідача аліменти на період навчання сина в розмірі 500 грн. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

10 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON], зазначає, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 25 лютого 2011 року. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей у подружжя не має. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що подружні відносини з відповідачем у неї не склалися, на даний час вона знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, від якого у неї є малолітня дитина. Шлюбні відносини між сторонами не підтримуються на протязі останніх 4 років. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 1981 року (а.с.4). Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області актовим записом № 32. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечило б інтересам сторін. [PERSON] не бажає продовжувати подружні стосунки з [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За\~ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити шляхом його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved