Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

12.12.2019 року до суду надійшла позовна заява від представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» (далі за текстом - Банк) Гребенюк О.С . про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступне. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитної картки (далі за текстом - Генеральна угода) від 02.03.2016 року відповідач отримав кредит у розмірі 6157,97 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач здійснює щомісячний платіж для погашення заборгованості. Відповідач підтвердив, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/rules, складає між ним та банком Кредитний договір, що підтверджується його підписом у Генеральній угоді. Оскільки відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, а саме не здійснює щомісячні платежі та не погасив кредит та його складові, станом на 13.11.2019 року має заборгованість по кредиту в розмірі 17146,93 грн., яка складається з наступного: 6157,99 грн. - заборгованість за кредитом; 2312,66 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8676,28 грн. - заборгованість за пенею за користуванням кредитом; 0,00 - заборгованість за комісією. Просить стягнути з відповідача на користь Банку вказану суму заборгованості, а також судові витрати понесені при сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав суду відзив на позову заяву в якому просив розглянути справу у його відсутності та не заперечував щодо часткового задоволення позовних вимог обґрунтовуючи наступним. Станом на дату закінчення строку кредитування, а саме 31.03.2017 року, згідно розрахунку заборгованості позивача, розмір заборгованості за відсотками складає 677,37 грн. Нарахування відсотків у розмірі 2312,66 грн. після закінчення строків кредитування договору Генеральною угодою не передбачено, у зв`язку з чим позивач у відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України після закінчення строку кредитування не мав право нараховувати проценти. Також вказує, що умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку не підписував, з ними не був ознайомлений під час підписання Генеральної угоди, та банком не надано доказів, що саме відповідні умови та правила і тарифи, які додані до позовної заяви, діяли під час підписання Генеральної угоди та вказані документи містили всі умови кредитування, зокрема щодо сплати пені у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Окрім того роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, так як повністю залежить від волевиявлення однієї сторони (банку). Враховуючи наведене, просить задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 6157,99 грн. за кардитом та 677,37 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. У іншій частині просить відмовити у задоволенні позову. Банк свого представника в судове засідання не направляв, разом з позовною заявою до суду надійшла заява від представника позивача Гребенюк О.С. в якій просив суд розглянути справу у його відсутності та задовільний позовні вимоги у повному обсязі. Від представника позивача Меркулової В.В. надійшла до суду відповідь на відзив в обґрунтування якої посилається те, що відповідач безпідставно посилається на те, що не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, оскільки сторони дійшли всіх істотних умов договору щодо надання кредиту, терміну та умов виконання зобов`язань, відповідач погодився з приєднанням до Умов та правил надання банківських послуг а також тарифів банку, з якими він був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис у Генеральній угоді. Банком надані до позовної заяви саме ті умови та правила і тарифи з якими був ознайомлений відповідач та які були чинними на час укладання договору. «31.03.2017 року» визначено кінцевою датою здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашення кредиту а не кінцевим терміном спливу виконання грошових зобов`язань та припинення зобов`язань в цілому. Оскільки згідно умов кредитного договору розрахунок процентів на прострочену суму кредиту здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, зобов`язання щодо сплати процентів на сьогоднішній день являється не припиненим, а тому відсутні підстав для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту. Також вказує, що Наказом №СП-2014-6951966 від 30.09.2014 року внесено зміни до умов договору, а саме з 01.10.2014 року у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором реструктуризації, банком нараховується пеня у розмірі 4% від суми заборгованості за кредитом. Про вказані умови відповідач знав та визнав свої зобов`язання за договором, що підтверджується випискою по рахунку, з якої вбачаться, що відповідач до певного часу належним чином виконував зобов`язання за кредитом. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суд, досліджуючи докази по справі, встановив наступні обставини справи. Відповідно до умов укладеної між сторонами Генеральної угоди від 02.03.2016 року відповідач отримав кредит у розмірі 6157,99 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 12 місяців, з 02.03.2016 року по 31.03.2017 рік, також узгоджені умови щодо погашення відповідачем суми боргу щомісячними платежами по 541,77 грн. Як вбачається з п.2.1. Генеральної угоди, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяці відповідач здійснює щомісячний платіж для погашення заборгованості в сумі 541,77 грн., яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат, відповідно до Умов та правил. Остання дата погашення заборгованості повинна бути здійснена не пізніше 31.03.2017 року. Згідно п.2.2. Генеральної угоди, при порушенні боржником строків погашення заборгованості указаних в Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, по обов`язкам, термін яких ще не настав, сторони домовились, що термін повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, окрім заборгованості за кредитом у розмірі 6517,00 грн., стягнути складову його вартості, зокрема заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 2312,66 грн. та заборгованості за пенею у розмірі 8676,28 грн. Обґрунтовуючи розрахунок боргу за відсотками, представник позивача посилався на те, що проценти нараховуються на прострочену суму кредиту до повного виконання зобов`язань щодо повернення кредиту а дата «31.03.2017 року» визначена кінцевою датою здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашення кредиту а не кінцевим терміном спливу виконання грошових зобов`язань та припинення зобов`язань в цілому. Обґрунтовуючи розрахунок пені банк посилався на те, що такі умов передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифів банку, які є невід`ємною частиною кредитного договору та додані до матеріалів справи, на які погодився позивач і які діяли під відповідачем Генеральної угоди. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення пені та комісії за користування кредитними коштами, в тому числі їх розміру та порядку нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості, позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку як невід`ємні частини кредитного договору. Разом з тим, позивачем не надано доказів та, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент укладення договору взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та комісії за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі й порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність Генеральній угоді домовленості сторін про сплату пені та комісії за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку не містять підпису відповідача, а тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Генеральної угоди. Відсутні й підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка встановлена у формі у формі сплати пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені за користування кредитом є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у Генеральній угоді, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору. Водночас як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо погашення щомісячних платежів належним чином не виконав та фактично заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6157,99 грн. не погашена що визнається самим відповідачем, у зв`язку з чим суд дійшов висновку вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Так як Генеральною угодою встановлений строк кредитування до 31.03.2017 року, що є строком дії договору та в свою чергу і останнім днем погашення відповідачем чергового щомісячного платежу, враховуючи правову позицію постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), за яким припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, суд дійшов висновку що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, які, згідно розрахунку заборгованості позивача, станом на 31.03.2017 року складають 677,37 грн. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн., а отже з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1155,22 грн.

Outcome: partial