Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

10.08.2017 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) без номеру від 19.05.2016 року у розмірі 55884,97 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 22918,26 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2566,87 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2566,22 грн. та штрафів відповідно до п.п.2.2 Генаральної угоди у розмірі 27833,62 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 19.05.2016 року відповідач приєднався до Генеарльної угоди з метою реструктуризації своєї заборгованості перед позивачем та отримав кредит у позивача у розмірі 27833,61 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме 19.05.2019 року. Згідно умов укладеного договору він складається із самої Генеральної угоди, первинної заяви позичальника та «Умов та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті у мережі інтернет. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач належним чином зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість та для стягнення якої позивач звернувся до суду. При вирішенні питання щодо подальшої долі справи суд виходить з наступного. 15.12.2017 року з початком роботи Верховного суду набрала чинності нова редакціяцивільного процесуального кодексу України, на підставі п.1розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147 від 03.10.2017 року. Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакціїЦивільного процесуального кодексу Українисправи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В той же час згідно з п.11 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакціїЦивільного процесуального кодексу Українизаяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, щодо процесуального порядку розгляду вказаної заяви (строки, порядок прийняття, норми ЦПК, тощо), суд застосовує норми нової редакції ЦПК України, а щодо форми та змісту заяви використовує норми редакції ЦПК України, яка діяла до 14.12.2017 року включно. У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду разом з позовною заявою клопотання, відповідно до якого надав згоду на заочний розгляд справи та слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.40). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, день та місце судових засідань 04.04.2018 року та 02.05.2018 року повідомлявся належним чином відповідно до вимог п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду від 02.05.2018 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку відповідно до вимог ч.1 ст.280 та ч.1 ст.281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи відсутність відзиву з боку відповідача на позов, суд встановлює наступні обставини справи на підставі наданих позивачем суду доказів. 19.05.2016 року між сторонами була укладена Генеральна угода, відповідно до якої позивачу строком до 19.05.2019 року був виданий кредит у розмірі 27833,61 грн, яку він повинен був погашати рівними частинами до закінчення строку дії Генеральної угоди. Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника відповідача по справі (а.с.7), Генеральної угоди (а.с.8), а також «Умовами та правилами надання банківських послуг», які затверджені наказом голови правління позивача від 06.03.2010 року за № СП-2010-256 (далі - Умови та правила) (а.с.9-32). Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди сторони погодили суму кредиту та строк її погашення, розмір щомісячних платежів (993,84 грн.) та строк їх внесення. Згідно з п.п.1.3.1 та 1.3.3 будь-яке порушення з боку відповідача надавало позивачу право стягувати заборгованість у примусовому порядку. Відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, внаслідок чого станом на 18.07.2017 року допустив заборгованість перед позивачем у сумі 55884,97 грн., яка складається з: 22918,26 грн. - заборгованості за кредитом; 2566,87 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2566,22 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 27833,62 грн. - штрафи за п.п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. На підставі ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається договором. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В той же час вимоги позивача щодо стягнення штрафів суд відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів справи, штраф (фіксована частина та процентна складова) і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу (фіксована частина та процентна складова) та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Відповідно достатті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до норм статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених устатті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню лише пеня. При цьому у п.п.2.2 Генеральної угоди, яка була долучена до матеріалів справи розмір штрафу є фіксованим та складає 1973,96 грн., а не визначений позивачем розмір, однак вказаний факт до підстав відмовити у позові у цій частині має лише побічне значення. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими у розмірі 28051,35 грн., з яких 22918,26 грн. - заборгованість за кредитом, 2566,87 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом та 2566,22 грн. - заборгованість за пенею та комісією. В іншій частині у задоволенні вимог позивача слід відмовити. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково у розмірі 50% від заявлених вимог (28051,35 грн. проти 55884,97 грн), то на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути частину сплаченого за подання позовної заяви до суду судового збору у розмірі 800,00 грн., що складає 50% від 1600,00 грн. Відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК Українив редакції від 15.12.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial