Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

11.01.2021р. представник позивача звернувся в суд із позовною заявою до відповідача, просить стягнути з\~ [PERSON] на користь Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького 69243 грн. 93 коп. заборгованості та судові витрати. Як на підставу позову посилається на порушення відповідачем п. 3 глави «відповідальність сторін» договору № 30-2 від 30.12.2011р., укладеного між сторонами про навчання в аспірантурі університету з 30 грудня 2011р. по 30 грудня 2014р., за умовами якого у випадку відрахування з аспірантури за невиконання індивідуального плану аспірант зобов`язується відшкодувати у 3-місячний термін вартість навчання в університеті. Вказує, що за заявою [PERSON] від 26.08.2014р. та від 17.05.2017р. наказом від 01.09.2014р. № 19-2 та від 19.05.2017р. № 19-2 аспірантці надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 01.09.2014р. по 05.06.2017р. та з 19.05.2017р. до 11.01.2020р. відповідно. Після завершення відпустки [PERSON] на навчання не вийшла і не виконала індивідуального плану аспіранта ЛНУВМБ ім. С.З. Гжицького, наказом № 2-2 від 13.01.2020р. остання відрахована з числа аспірантів у зв`язку з невиходом з академічної відпустки. Університет свої зобов`язання згідно з програмами про підготовку аспіранта виконав та виплатив відповідно до п. 3 угоди за період навчання з 30.12.2011р. по вересень 2014р. стипендію у розмірі 69243 грн. 93 коп. Станом на 15.12.2020р. у відповідача зберігається заборгованість у сумі 69243 грн. 93 коп., на прохання і письмові попередження позивача про необхідність сплатити заборгованість відповідач не реагує, у зв`язку з чим просив позов задовольнити, розгляд справи проводити у спрощеному порядку. Ухвалою від 27.01.2021р. відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до судового розгляду з наданням відповідачу можливості у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзив на позовну заяву. 05.05.2021р. відповідачка [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, згідно з якими Законом України «Про вищу освіту» в ст.46 немає такої підстави для відрахування здобувача освіти як невихід із академічної відпустки. Крім того, згідно з наказом № 19-2 від 19.05.2017р. відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку була надана їй до [INFO] і її закінчення припадало на період різдвяних свят. Водночас наказ про її відрахування датовано 13.01.2021р., тобто першим днем після закінчення відповідного строку. При відрахуванні позивачем не зазначено жодних конкретних фактів щодо невиконання нею індивідуального плану навчання, що на її переконання свідчить про недоведеність позовних вимог. Наказ про відрахування, який міститься в матеріалах справи, не містить підписів ректора університету, а також проректора з наукової роботи, що вказує на те, що такий документ не відповідає вимогам чинного законодавства та є очевидно незаконним. За таких обставин вважає, що наказ про її відрахування є незаконним, а позовні вимоги в цій справі не підлягають задоволенню. Звертає увагу суду на те, що отримано нею стипендія за період навчання в аспірантурі з січня 2012р. по вересень 2014р. була фактично єдиним засобом для її існування, а такі кошти виплачувалися університетом добровільно, відтак відсутні підстави для їх повернення. Велика Палата ВС у постанові від 16.01.2019р. у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату, і у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, і відповідно тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладаються на платника відповідних сум. Вважає, що позивачем не доведено її недобросовісності щодо отримання відповідної стипендії, як і помилки у її нарахуванні, що унеможливлює стягнення з неї відповідних коштів, оскільки такі отримані нею як засіб для існування у відповідності до ч.1 ст.1215 ЦК України та не підлягають поверненню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі (а.с.21). Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, у поданому в суд відзиві на позовну заяву відповідач просила подальший розгляд справи проводити у її відсутності (а.с.36). У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши письмові пояснення представників сторін, відповідачки, викладені ними у заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних міркувань. Згідно наказу Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького № 30-2 від 30.12.2011р. [PERSON] зараховано на навчання в аспірантурі з відривом від виробництва з 30-го грудня 2011р., цього ж дня [PERSON] підписала угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення № 30-2 (далі - договір), строк дії до 30 грудня 2014р. (а.с. 7-9). Зазначена угода між сторонами не розривалася та недійсною не визнавалася. Відповідно до п.п.1-3 угоди Університет зобов`язувався забезпечити належні, необхідні умови для якісної наукової підготовки аспіранта згідно з програмою та індивідуальним планом, забезпечити наукове керівництво та виплату відповідно до законодавства державної стипендії. Відповідачка, в свою чергу, згідно даної ж Угоди, зобов`язувалася дотримуватись всіх умов положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів, оволодіти науковими знаннями, практичними навичками, професійною майстерністю згідно з обраною спеціальністю, виконати індивідуальний план роботи, завершити роботу над дисертацією, подати її до захисту у спеціалізовану вчену раду і захистити. Як вбачається із наказу Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького № 19-2 від 09.05.2017р., [PERSON] за її заявою надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-ох річного віку з 19.05.2017р. по 11.01.2020р. (а.с. 4, 10). 13.01.2020р. наказом № 2-2 [PERSON] відрахована з числа аспірантів ЛНУВМБ імені С.З. Гжицького у зв`язку з невиходом з академічної відпустки з 13.01.2020р. (а.с.5). Університет виконав свої зобов`язання згідно з програмами про підготовку аспіранта та виплатив аспірантці [PERSON] відповідно до п.3 Р.1 угоди за період навчання з січня 2012р. по вересень 2014р. стипендію в розмірі 69243 грн 93 коп. (а.с.6). Згідно з п.3 глави «Відповідальність сторін» Угоди про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення від 30.12.2011р. у випадку відрахування з аспірантури за невиконання індивідуального плану аспірант зобов`язується відшкодувати у 3-місячний термін вартість навчання в університеті. Договір, укладений між сторонами, є чинним, будь-яких додаткових договорів, якими б вносились зміни чи доповнення до нього, суду не представлено, а тому витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі, відшкодовуються згідно з договором. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст.526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Такими наслідками є, зокрема, розірвання договору (угоди) та відшкодування збитків. Відповідно до ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частинами першою, п`ятою та шостою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що в судовому засіданні належними та допустимим доказами у справі встановлено невиконання відповідачкою умов договору та зобов`язань, покладених на неї таким, допущено порушення умов договору, які передбачені законом у якості підстав для відшкодування витрат навчальному закладу про надання освітніх послуг, а тому є підстави для покладення на відповідачку обов`язку відшкодувати навчальному закладу витрати, пов`язані з виплатою стипендії згідно розрахунку, наданого представником позивача. Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 755/7554/18-ц, провадження № 14-135цс19. Згідно з частиною четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідачки з наступних міркувань. Посилання [PERSON] ) на те, що Законом України «Про вищу освіту» не передбачено такої підстави для відрахування як невихід із академічної відпустки, а відтак таке відрахування вона вважає незаконним, не мають відношення до даної справи, з моменту видачі наказу про її відрахування 13.01.2020р. пройшло більше року, проте [PERSON] такий не оскаржувала, на навчанні в аспірантурі відновлена не була, відтак на сьогодні такий наказ є чинним і його дійсність не ставиться судом під сумнів і не є предметом розгляду в даній справі. Відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку була надана [PERSON] до 11.01.2020р. (а.с.4), наказ про її відрахування з числа аспірантів був виданий 13.01.2020р., тобто на другий робочий день після закінчення академічної відпустки (а.с.5), відтак позивачем цілком обґрунтовано було зроблено висновок, що відповідач не виконує індивідуальний план роботи, так як після закінчення наданої їй відпустки вона не приступила до навчання. У зв`язку з доведеністю позивачем факту невиконання індивідуального плану роботи аспіранта, а відтак порушення умов договору, у позивача були усі правові підстави для вимоги повернути витрати за навчання [PERSON] на підставі п.3 Розділу «Відповідальність сторін» Угоди про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення. Посилання відповідача на те, що позивачем не доведено недобросовісності набувача стипендії чи рахункової помилки при її нарахуванні в розумінні вимог ст.1215 ЦК України, є необгрутованими, оскільки представник позивача у поданій в суд позовній заяві не вказував як на підставу позову стягнення з [PERSON] безпідставно набутих коштів згідно ст.1215 ЦК України, а на стягнення таких в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання умов договору. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з [PERSON] слід стягнути сплачену позивачем суму судового збору в розмірі 2102 грн..

Outcome: approved