Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

11.01.2017 року [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів за невиконаним договором купівлі продажу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 06.06.2015 вона та [PERSON] домовилися, що позивачка зобовязувалася сплатити відповідачці гроші, як попередню оплату за продаж позивачці гаража вартістю 1950 доларів США, а відповідачка зобовязувалася продати та передати позивачці належним чином оформлені документи для вчинення договору купівлі продажу гаража № 2, що знаходиться в гаражному масиві по вул. Плотиче в м. Славута. Свої зобовязання позивачка за цим договором виконала частково та 06.06.2015 сплатила відповідачу згідно розписки 850 доларів США та 24.07.2015 ще сплатила 1000 євро. Позивачка вважає, що за таких обставин вона та відповідачка перебували у договірних стосунках, як боржник і кредитор, так як мали намір укласти договір купівлі продажу з попередньою оплатою товару. Вказує, що вона свої зобовязання, як вона вважає за цим договором, виконала та здійснила попередню оплату товару. Відповідачка свої зобовязання не виконала внаслідок чого право позивачки на отримання у власність гаража чи повернення сплачених за нього грошових коштів, як попередню оплату, відповідачкою порушено. Просить стягнути з [PERSON] на її користь кошти попередньої оплати в сумі 50830,75 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві підтримав повністю, проси їх задовольнити. Відповідачка заперечила проти позову та вказала, що домовленість про купівлю гаража укладала позивач з її матірю [PERSON], яка є власником гаражу. Вона не є учасником договорних відносин між матірю та позивачкою, проте підтвердила, що давала розписку на отримання коштів, які передала своїй мамі. Представник відповідача звернув увагу на той факт, що позов заявлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, здійснивши системний аналіз правових норм, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.06.2015 [PERSON] та [PERSON]П між собою в усній формі домовилися, що позивачка зобовязувалася сплатити відповідачці гроші, як попередню оплату за продаж відповідачкою позивачці гаража за № 2, що знаходиться в гаражному масиві по вул. Плотиче в м. Славута, вартістю 1950 доларів США, а відповідачка зобовязувалася продати позивачці вказане нерухоме майно (гараж) та передати їй належним чином оформлені документи. За даною усною домовленістю позивачка наперед 06.06.2015 сплатила 850 доларів США та 24.07.2015 ще сплатила 1000 євро, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою. Під час отримання першої частини грошей 06.06.2015 позивач отримала ключ від гаражу, яким є в одному екземплярі. Гараж перебуває у користуванні позивача по цей час. Осінню 2016 року позивачка звернулася до [PERSON] з вимогою про повернення коштів сплачених за гараж, оскільки належним чином оформлені документи їй не передані. Оскільки кошти не повернуті та документи на гараж не виготовлені, це стало підставою для звернення до суду. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні представник позивача, відповідач та свідоки [PERSON] та [PERSON] Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне. Договір купівлі продажу вказаного гаража, що є нерухомим майном, між сторонами в належній формі відповідно до вимог чинного законодавства укладено не було. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. ( ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом ( ч. 1 ст. 639 ЦК України). Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3 ст. 640 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Отже, проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що думка позивача про наче б то наявність між сторонами договірних стосунків щодо укладення договору купівлі продажу гаража є хибною, оскільки з обставин справи видно, що правовідносини, які склалися між сторонами в кінцевому результаті, за своєю правовою природою відносяться до недоговірних зобовязань повязаних з відшкодуванням збитків і норми матеріального права, на які позивачка посилається в своїй позовній заяві як на правову підставу для задоволення позовних вимог, не можуть бути застосовані судом до даних правовідносин. Згідно ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, суд, відповідно до положень ст. 10 і 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Зазначені позивачкою обставини як договірні, на які вона посилається як на підставу для задоволення позовних вимог, недоведені її представником у судовому засіданні. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що усна домовленість про купівлю гаража укладалася між позивачем та [PERSON], яка має право на спірний гараж. Таким чином [PERSON], хоч і давала розписку про отримання коштів, не є належним відповідачем по даній справі, оскільки кошти отримала [PERSON], що підтвердила у судовому засіданні. Проте, згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд може замінити первісного відповідача на належного відповідача тільки за клопотанням позивача. Представником відповідача у судовому засіданні пропонувалося представнику позивач змінити первісного відповідача на належного, проте останній відмовився. Враховуючи наведене вище, оцінивши зібрані докази в сукупності, суд приходить до переконання, що позов є необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed