Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

11 грудня 2018 року позивач звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначила, що [PERSON] , [INFO] є її донькою. Рішенням Березнегуватського районного суду від 10 травня 2017 року дитину було відібрано без позбавлення батьківських прав, через те, що вона знаходилась в неналежних умовах, в холодній квартирі, без запасу продуктів харчування, разом із нею та сторонніми особами, що розпивали спиртне. Цим же рішенням було стягнуто і аліменти на дитину на користь особи, що піклуватиметься про неї. Донька проживає у прийомній сім`ї в [ADDRESS] . Вона в шлюбі не перебуває, є одинокою матір`ю, та наразі відпали причини, які перешкоджали вихованню дитини. Нею створені умови для проживання дитини, зроблено ремонт в квартирі, підключено газопостачання, а її доходи дають можливість забезпечити дитину матеріально. Підстав для перебування її доньки в прийомній сім`ї в подальшому немає. Посилаючись на викладене просила суд повернути їй дитину для виховання і проживання та припинити стягнення аліментів на користь осіб, що опікуються донькою. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що після відібрання дитини припинила вживати алкогольні напої, зробила ремонт у квартирі, сплатила борги та підключила газопостачання, оформила пенсію по втраті годувальника та працює на громадських роботах, де отримує зарплату, упорядкувала особисте життя, відвідує доньку в прийомній сім`ї та бажає її повернення. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, вважала що дитина психологічно не готова до повернення позивачу, крім того прийомною сім`єю створені більш сприятливі умови для виховання та розвитку дитини, а тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що позивач є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області 08 січня 2014 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00018130087, сформованого 30 травня 2017 року, з якого також убачається, що запис про батька дитини зроблено згідно ч.1 ст.135 СК України (а.с.7-9). Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2017 року по справі № 470/133/17 у позивача було відібрано малолітню [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передано відповідачу для подальшого влаштування, оскільки позивач не забезпечила належні умови для утримання, проживання, харчування дитини, не дбала про неї та її здоров`я, вживала алкогольні напої. Вказаним рішенням з позивача також було стягнуто аліменти на утримання доньки на користь державної установи або особи, яка здійснюватиме функції опіки та піклування дитини в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11). Згідно розпорядження голови Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області від 25 травня 2017 року № 118 «Про створення прийомної сім`ї та влаштування на спільне проживання та виховання [PERSON] », дитину, позбавлену батьківського піклування [PERSON] , було влаштовано в прийомну сім`ю, створену на базі сім`ї [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України - сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. У статтях 151 та 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на «особисте виховання» малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними. Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157). Статтею 155 Сімейного кодексу України загалом заборонено здійснення батьківських прав всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 170 вказаного Кодексу суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Виходячи з аналізу зазначених норм права, підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, а повернення дитини можливе лише при усуненні зазначених обставин (батько, мати вилікувались, змінили поведінку, змінили ставлення до дитини тощо). В силу частини 1 статті 81 ЦПК України довести вказане слід позивачу, оскільки кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно на позивача покладено обов`язок довести факт зникнення обставин, що були підставою для відібрання дитини та доцільність повернення дитини в рідну сім`ю. Так на підтвердження факту усунення обставин, які перешкоджали належному вихованню доньки позивачкою надано довідки Снігурівського об`єднаного управління пенсійного фонду України № 906 від 06.11.2018 року та Березнегуватського управління соціального захисту населення № 3685/02 від 06.11.2018 року з яких убачається, отримання нею пенсії по втраті годувальника та соціальної допомоги інваліду з дитинства ІІІ групи (а.с.12-14). Крім того, за довідкою про середню заробітну плату, виданою виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради 14 листопада 2018 року №1889/04-9, позивачка працює підсобним працівником на громадських роботах (а.с.15). За наслідками обстеження умов проживання позивача 12 вересня 2018 року та 27 лютого 2019 року встановлено, що для дитини створені умови проживання: є світло, відновлено газопостачання, проведений косметичний ремонт квартири, наявний запас продуктів, для дитини є окрема кімната (а.с.17,37-39). За повідомленням Березнегуватського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Березнегуватської райдержадміністрації, під соціальним супроводом якого знаходиться позивач, повернення малолітньої [PERSON] в біологічну сім`ю, є доцільним (а.с.18). Під час перебування доньки в прийомній сім`ї позивач не втратила інтерес до неї, відновила зв`язок, постійно відвідує її та привозить подарунки. Служба у справах дітей Березнегуватської районної державної адміністрації висновком № 170/01-09 від 18.04.2019 року вважає недоцільним повернення малолітньої [PERSON] біологічній матері, оскільки на даний час дитина не звикла до неї, не бажає повертатися та називає батьками [PERSON] та [PERSON] (а.с.40). Однак на думку суду зазначене не може бути визначальним при вирішенні питання повернення дитини рідній матері. Так відповідно до статей 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Європейський суд з прав людини у пункті 52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Суд вважає, що після постановлення рішення про відібрання [PERSON] , її мати фактично усунула причини, які перешкоджали належному її вихованню, зокрема створила умови для їх спільного проживання, не вживає алкогольних напоїв, упорядкувала свій побут та особисте життя, отримує додаткові доходи та працює. Посилання представника відповідача на спричинення дитині психологічної травми поверненням її матері, через те, що дівчинка звикла до прийомних батьків, суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять даних які б давали підстави навіть припускати, що повернення дитини матері є небезпечним для її життя і здоров`я, морального і психічного стану та виховання. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved