Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

12.10.2015 [PERSON] звернувся з позовом до відповідачів, в якому просив визнати припиненим договір поруки №CNNGGК00320003/2 від 27.04.2006, який був укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою належного виконання умов кредитного договору №CNNGGК00320003 від 27.04.2006 позичальником [PERSON] Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 10 лютого 2016 року позов [PERSON] задоволено повністю. Визнано припиненим з 01.01.2009 договір поруки №CNNGGК00320003/2 від 27.04.2006, який був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігів від 10 лютого 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено, що на момент розгляду справи існують підстави для визнання договору поруки припиненим, оскільки відсоткова ставка за кредитним договором залишається на рівні встановленому кредитною угодою та не змінювалася банком. Даний факт підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 12.02.2015, за яким підвищену ставку було визнано неправомірною, у зв'язку з чим було перераховано відсоткову ставку, а таким чином на даний момент відсоткова ставка складає 12%, що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім того, заявник зазначає, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 05.05.2015 стягнуто із [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 52366,4 грн. Зазначене рішення вступило в закону силу і є обов'язковим для виконання. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігів від 10 лютого 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що його про розгляд справи не було повідомлено, в зв'язку з чим було позбавлено права реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Також, заявник посилається на те, що судом не було в повній мірі досліджено всі обставини справи та не було враховано той факт, що позивачеві було достовірно відомо про збільшення банком відсоткової ставки за кредитним договором починаючи з 01.02.2009. Також, судом не взято до уваги, що банком рішення про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором було прийнято до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008, яким ЦК України було доповнено ст.1056-1. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав доводи апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції скасувати. Проти задоволення апеляційної скарги [PERSON] не заперечував. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явилися. В письмовій заяві від 15.04.2016 просили справу розглядати без їх участі. Представник позивача [PERSON] просив рішення суду залишити без змін, надавши письмові заперечення на обидві апеляційні скарги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. В силу частини 5 статті 76 ЦПК України є особою, що належно повідомлена про час розгляду справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте, рішення суду не відповідає нормам законодавства та матеріалам справи. Судом по даній справі встановлено, що 27.04.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CNNGGK00320003, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 159075 грн. для придбання нерухомого майна та 28633,50 грн. на сплату страхових платежів із зобов'язанням повернення кредиту до 27.04.2026, із сплатою за користування кредитом 1% в місяць від суми боргу. 27.04.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] боргових зобов'язань перед банком в повному обсязі таких зобов'язань. Задовольняючи позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ст.559 ч.1 ЦК України, банк з 31.12.2008 в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку за зазначеним вище кредитним договором. Проте з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до частин 1, 4 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Аналізуючи вказані норми, слід зазначити, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена ВСУ у справі 6-3176цс15. Позивач [PERSON] в своїй позовній заяві зазначив, що внаслідок прийняття ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення від 31.12.2008 в односторонньому порядку про збільшення розміру процентної ставки до 22,73% річних за кредитним договором, було збільшено його обсяг відповідальності як поручителя, без його на те згоди та без належного про це повідомлення. Однак, зазначені доводи позивача [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, за матеріалами справи встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 12.02.2015 в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено. Зазначеним рішенням встановлено, що договір не надає відповідачеві ПАТ КБ «ПриватБанк» право збільшувати відсоткову ставку за договором в односторонньому порядку без письмової згоди позивача. За таких обставин, у відповідача не було правових підстав для збільшення відсоткової ставки з 12% до 22.73% річних починаючи з 01.02.2009. Цим же рішенням встановлено, що після прийняття ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку рішення про збільшення процентної ставки до 22,75% річних , [PERSON] продовжував сплачувати кошти в повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків у попередньому розмірі. Починаючи з 01.07.2009 повністю припинив сплату коштів на повернення кредиту та відсотків, що, виходячи з положень пункту 3.2 Договору, надало право ПАТ КБ «ПриватБанк» збільшити в односторонньому порядку без згоди позивача відсоткову ставку до 38,6% саме з цієї дати . В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» пояснив, що рішення щодо збільшення процентної ставки до 22,75% річних було скасовано ними самостійно і заборгованість за кредитним договором розраховувалася саме виходячи з початкових умов договору від 27.04.2006. Про те, що обсяг відповідальності поручителя [PERSON] не збільшився свідчить і рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 05.05.2015 у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором від 27.04.2006 та договорами поруки стягнута відповідно до умов договору станом на 27.04.2006 без врахування скасованого самим кредитором рішення про збільшення з 01.02.2009 відсоткової ставки з 12% до 22,73% річних. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.2 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач не довів суду того факту, що обсяг його відповідальності був збільшений з прийняттям 31.12.2008 ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення щодо збільшення процентної ставки. Будь - яких негативних наслідків від прийнятого, а в подальшому скасованого, рішення від 31.12.2008, для [PERSON] не настало. Позивачем не доведено факту порушення його прав. Посилання позивача на правову позицію, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 лютого 2013 року в справі № 6-172цс12, де, як вказує позивач, зазначено, що до припинення поруки призводять не тільки такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели, але й ті, які «можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього», колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 559 ч.1 ЦК України вказує на припинення поруки в разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Диспозиція даної статті не передбачає можливості порушення прав поручителя у майбутньому. Колегія суддів вважає, що доводи позивача базуються на невірному тлумаченні правової позиції ВСУ. Як зазначалося вище, відсутність збільшеного обсягу відповідальності поручителя підтверджена рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 05.05.2015, що для розгляду даної справи має преюдиціальний характер Заслуговують на увагу доводи апелянта [PERSON] щодо порушення його права на участь в судовому засіданні, яке передбачено ст. 27 ЦПК України. Повідомлення [PERSON] про судове засідання 10.02.2016 було повернуто суду з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання» (а.с.83). За змістом ст.74,76 ЦПК України, це не можна вважати належним повідомленням сторони про розгляд справи. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Деснянського районного суду м. Чернігів від 10 лютого 2016 року постановлено без повного та всебічного з'ясування усіх істотних обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. З огляду на це, рішення суду першої інстанції не може бути визнане законним, обґрунтованим, а тим більш справедливим, у зв'язку з чим на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] на відшкодування судових витрат по 535 грн. 92 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. На підставі ст.7 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір» апелянту [PERSON] слід повернути надміру сплачену за квитанцією від 18.03.2016 при подачі апеляційної скарги суму судового збору в розмірі 70,04 грн.

Outcome: approved