Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

12.05.2015 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просить зменшити розмір аліментів на користь [PERSON], що стягуються з нього за рішенням Жмеринського міського суду Вінницької області від 13.08.2004 року на утримання доньки [PERSON], [INFO], та на користь [PERSON], що стягуються з нього за рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05.03.2015 року на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки його доходів на утримання кожної дитини, визначивши їх в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що за рішенням Жмеринського міського суду Вінницької області від 13.08.2004 року з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05.03.2015 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.02.2015 року, і до досягнення дитиною повноліття. Його середня заробітна плата за останніх 6 місяців становить 2601,73 грн. На користь відповідачки [PERSON] щомісячно з його зарплати утримуються аліменти, що складають в середньому 953,03 грн., а на користь [PERSON] в середньому 650,43 грн. Сукупний розмір аліментів, що стягуються з нього, складатиме 1603,46 грн., що перевищуватиме 50 % його заробітку. Він проживає з непрацездатними батьками-пенсіонерами, його батько хворіє, є інвалідом ІІ групи. Він допомагає батькам матеріально, здійснює за ними догляд, оплачує частину комунальних послуг. Стягнення з нього аліментів ставить його у скрутне матеріальне становище. Він не спроможний сплачувати на користь відповідачок аліменти на утримання дітей у розмірі, визначеному судом. Прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років визначений в розмірі 1032 грн., 1/3 частка від якого становить 344 грн. Для дитини віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум становить 1286 грн., 1/3 частка становить 428,66 грн. Зважаючи на те, що розмір його середньомісячної заробітної плати складає 2601,03 грн., 1/6 частка від неї становитиме 433,50 грн., що перевищує 1/3 частку передбаченого прожиткового мінімуму для дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зсилаючись на ті самі обставини. Просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] за рішенням Жмеринського міського суду Вінницької області від 13.08.2004 року на утримання доньки [PERSON], [INFO], та на користь [PERSON], що стягуються з нього за рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05.03.2015 року на утримання сина [PERSON], [INFO], визначивши їх в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснив, що він перебував в шлюбі з відповідачками. Від шлюбу з [PERSON] має доньку [PERSON], [INFO], на утримання якої сплачує аліменти у розмірі 25 відсотків від його заробітку. Від шлюбу з [PERSON] має сина [PERSON], [INFO], на утримання якого сплачує аліменти у розмірі 25 відсотків від його заробітку. Діти проживають не з ним, зокрема, донька [PERSON] проживає з батьками відповідачки [PERSON], а син [PERSON] проживає з відповідачкою [PERSON] На час, коли було ухвалено судові рішення, він працював, мав відповідний заробіток, тому був спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, визначеному судовими рішеннями. На даний час він також працює, проте, з травня 2015 року його матеріальне становище істотно змінилося, а саме значно погіршилося, так як розмір стягуваних з його заробітку аліментів становить більше половини його заробітку, тоді як він проживає з батьками, разом з якими несе витрати на утримання житла, на комунальні послуги, придбання продуктів харчування, на проїзд до місця роботи в м. Хмельницький в сумі 100 грн., допомагає батькам у інших витратах. Так, його батько є інвалідом ІІ групи і він щомісяця возить його в м. Вінницю на лікування за власні кошти. Його батько отримує пенсію в сумі 1700 грн., а матір в сумі 1200 грн. на місяць. Як йому стало відомо, його донька [PERSON] не проживає з відповідачкою [PERSON], а проживає з батьками останньої, тому не відомо, чи саме дитина користується аліментами, які він сплачує на її утримання, чи відповідачка або батьки останньої. Також, син [PERSON] не хворіє ніякими хворобами, що йому достовірно відомо, оскільки в минулому році він приймав участь у обстеженні дитини і ніяких захворювань виявлено не було. Матір відповідачки [PERSON] є медпрацівником і може виготовити будь-яку довідку про хворобу дитини, в тому числі і про аутизм. Він може зателефонувати до сина і суд при спілкуванні з дитиною пересвідчиться про відсутність у дитини хвороб, зокрема, аутизму. Всі перераховані вище обставини вплинули на його спроможність сплачувати аліменти, у звязку із чим він звернувся з позовом до суду про зменшення розміру аліментів, так як аліменти з травня 2015 року стягуються на двох дітей в розмірі 50 відсотків від його заробітку, проте, в грошовому виразі це становить 1700 грн., тоді як заробітну плату в травні 2015 року він отримав в сумі 1546,24 грн., що менше, ніж розмір відрахованих і сплачених аліментів на утримання дітей. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, електронною поштою на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності та заперечення на позовну заяву, в яких просить в позові [PERSON] відмовити, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження істотного погіршення його матеріального стану, а посилання позивача на те, що він витрачає кошти на утримання батьків не відповідають дійсності, так як батьки позивача є пенсіонерами і отримують пенсію. До того ж вважає, що позивач, як молода та працездатна особа, може влаштуватися і на більш оплачувану роботу для збільшення своїх доходів. Тих аліментів, які сплачує позивач на утримання доньки [PERSON], не вистачає на повноцінне забезпечення дитини усім необхідним, тому зменшення цього розміру аліментів порушуватиме права дитини (а.с.64-66). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, електронною поштою на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.45). 26.05.2015 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшли заперечення проти позову, у яких остання просить відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], оскільки позивач заочного рішення Голопристанського районного суду Херсонської області про стягнення з нього аліментів не оскаржував, проти стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку не заперечував, заочне рішення набрало законної сили. Посилання позивача на те, що на його утриманні знаходяться батьки-пенсіонери, не відповідає дійсності. Їй відомо, що пенсія батька позивача складає приблизно 2000 грн., мати займається торгівлею на ринку, окрім пенсії. Вважає, що позивачем не додано доказів на підтвердження того, що він утримує батьків та що його зарплата складає 2601,73 грн. Її та позивача син з народження хворіє, потребує лікування, спеціального харчування, постійного прийому медичних препаратів, занять з психологом та логопедом. Вона з сином проживає у своїх батьків, не працює, раніше отримувала виплати з центру зайнятості, термін яких закінчився, тому її сімя перебуває у скрутному матеріальному становищі. Зменшення розміру аліментів погіршить матеріальне становище дитини, вона звертатиметься до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та про стягнення додаткових витрат на лікування сина. Вирішуючи спір, суд встановив, що позивач та відповідачка [PERSON] мають спільну дитину: доньку [PERSON], [INFO], на утримання якої з позивача [PERSON] стягнуто аліменти за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.08.2004 року (а.с.7-8). Вказаним рішенням суду задоволено позов відповідачки і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] (тепер [PERSON]) Т.В. на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.08.2004 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8). Крім того, суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] мають спільного сина [PERSON], [INFO], на утримання якого за рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05.03.2015 року стягнуто з позивача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.02.2015 року і до повноліття дитини (а.с.6). Аналіз вказаних судових рішень, які, як вбачається, набрали законної сили, переконує суд, що з позивача [PERSON] в цілому на утримання двох дітей стягнуто 1/2 частину його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, виходячи з математичних розрахунків: 1/4 + 1/4 = 1/2. Таким чином судом встановлено, що розмір аліментів, які стягнуто з відповідача за рішеннями Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області та Голопристанського районного суду Херсонської області, не перевищує 50% його заробітку. Як вбачається із довідок Відокремленого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» від 25.03.2015 року, 09.06.2015 року, 16.06.2015 року (а.с.9, 50, 62, 67), позивач працює у ВЧДЕ Відокремленого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця», де отримує заробітну плату. Також, із вказаних довідок вбачається, що із заробітку [PERSON] утримуються тільки аліменти, зокрема, до травня 2015 року аліменти в розмірі 25 відсотків на користь [PERSON], а з травня 2015 року по 25 відсотків на користь [PERSON] та [PERSON], які перераховуються останнім. Крім того, із вказаних довідок не вбачається, чи позивач працює повний робочий день та тиждень, та чи отриманий ним заробіток у ВЧДЕ Відокремленого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» є його єдиним доходом. Судом відповідно до ухвали від 14.05.2015 року надано відповідачам можливість подати заперечення щодо позову та докази, якими вони обґрунтовуються, а також 09.06.2015 року зроблено запит у ВЧДЕ Відокремленого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» про розмір нарахованої та виплаченої позивачеві заробітної плати, розмір відрахованих з заробітку позивача та сплачених на користь відповідачів на утримання дітей аліментів у процентному та в грошову виразі, з метою забезпечення всебічного і повного зясування обставин справи, в силу вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, та з метою забезпечення рівності сторін, яка, відповідно до практики Європейського суду з прав людини є одною із складових концепції справедливого судового розгляду і передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом (п.26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року, остаточне 15.08.2008 року, та п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України (№2)» від 08.04.2010 року, остаточне 08.07.2010 року). На підставі аналізу довідки Відокремленого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» за №ВЧОЕ 4-8/980 від 16.06.2015 року (а.с.62, 67), що надана на запит Шаргородського районного суду від 09.06.2015 року, встановлено, що з заробітної плати позивача відраховуються аліменти на користь відповідачів на утримання дітей з травня 2015 року у розмірі 50 відсотків, у сумі 1700 грн. на місяць, по 850 грн. на користь кожного з відповідачів, що не становить більше половини його заробітку ні у відсотковому, ні в грошову виразі, оскільки нарахована позивачеві заробітна плата становить у травні 2015 року 4226,97 грн., а утримані та сплачені аліменти 1700 грн. Той факт, що у травні 2015 року заробітна плата до видачі позивачеві становить 1546,24 грн., не підтверджує посилання відповідача, що розмір стягуваних з нього аліментів становить більше половини заробітку, оскільки з довідки Відокремленого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» за №ВЧОЕ 4-8/980 від 16.06.2015 року (а.с.62, 67), не вбачається, що з заробітку позивача здійснюються інші відрахування. Позивач в судовому засіданні заперечував факт здійснення з його заробітку інших відрахувань по кредитних чи інших зобовязаннях, окрім відрахування аліментів. Інші відрахування з заробітку позивача знаходяться поза межами відрахувань на аліментні зобовязання останнього, які не становлять більше половини його заробітку. З приводу інших відрахувань з заробітку, крім аліментів, позивач не позбавлений можливості звернутися в бухгалтерію роботодавця для зясування їх спрямування. Щодо стягнення з позивача аліментів за попередні місяці 2015 року (до травня 2015 року) та за 2014 рік, то з довідки Відокремленого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» за №ВЧОЕ 4-8/980 від 16.06.2015 року (а.с.62, 67) вбачається, що аліменти стягувалися в розмірі 25 відсотків від заробітку тільки на користь [PERSON], а на користь [PERSON] не стягувалися взагалі. Крім того, судом встановлено, що позивач проживає з батьками (а.с.12), працездатний, оскільки медичних протипоказань чи висновків відповідних медичних лікарських комісій заборони щодо працевлаштування не має, працює, отримує заробітну плату (а.с. 62, 67). При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, ствердження позивача про те, що він здійснює догляд за батьками, які є особами похилого віку і знаходяться на його утриманні, так як ним не представлено доказів того, що його батьки потребують стороннього догляду і він здійснює догляд та утримання батьків. Навпаки, вказані ствердження відповідача спростовані ним же самим у своїх поясненнях про те, що батьки отримують пенсію, а витрати на утримання житла, комунальні послуги та витрати на харчування він здійснює не сам, а спільно з батьками. Також, позивачем не представлено жодних доказів на підтвердження зміни його та отримувачів аліментів матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення його здоровя. Тоді як, з довідки КП «Голопристанська центральна районна лікарня» від 21.05.2015 року за №920 вбачається, що дитина позивача [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в дитячій консультації Голопристанської ЦРЛ та в Херсонській обласній дитячій клінічній лікарні у невролога, психіатра, генетика з 09.08.2014 року з діагнозом: порушення обміну фолатного циклу, гіпергомоцистеїнемія, розлади спектру аутизму, потребує спеціальної дієти, обстеження в динаміці, постійного прийому медичних препаратів, занять з психологом та логопедом (а.с.35). При цьому, суд вважає не переконливими ствердження позивача про те, що він приймав участь в обстеженні дитини [PERSON] і не встановлено жодних захворювань дитини, що можна встановити, якщо він зателефонує до сина і головуючий суддя порозмовляє з дитиною, оскільки це ствердження спростовується вказаною вище довідкою КП «Голопристанська центральна районна лікарня» від 21.05.2015 року за №920, і для встановлення захворювання сина позивача потрібні спеціальні знання у галузі медицини. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], визначивши їх в розмірі 1/6 від заробітку на кожну дитину, зазначаючи, що з його заробітку щомісячно утримуються аліменти в розмірі, що перевищує половину його заробітку. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що позивач та відповідачі мають спільних дітей [PERSON], [INFO] від шлюбу з [PERSON] та [PERSON], [INFO] від шлюбу з [PERSON], утримання яких є предметом даного спору і на утримання яких з позивача стягнуто аліменти, відповідно, за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.08.2004 року та Голопристанського районного суду Херсонської області від 05.03.2015 року; що [PERSON] аліменти на утримання дітей сплачує у розмірі 50 відсотків із заробітку, який отримує у Відокремленому підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка» Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця». Крім того, позивачем не представлено доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається, як на підстави позовних вимог, зокрема, що з його заробітку (доходу) утримується в рахунок аліментів більше половини його заробітку, що істотно змінився його матеріальний або сімейний стан, погіршилося або поліпшилося його здоровя, що він здійснює догляд за батьками похилого віку та утримує їх. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191, 192 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд може за заявою платника або одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення, або поліпшення здоровя когось із них. Розмір аліментів може бути зменшено, якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи. Статтею 70 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника, зокрема, у разі стягнення аліментів розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків і не може перевищувати сімдесяти відсотків заробітку. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про те, що його права порушено, то позов задоволенню не підлягає. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При цьому суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Суд залишає поза увагою ствердження позивача про те, що донька [PERSON] проживає з батьками відповідачки [PERSON], які, на його думку, користуються аліментами, що стягуються з нього на утримання дитини, оскільки вказані ствердження не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами. До того ж, Сімейним кодексом України встановлено правило, згідно з яким платник аліментів може проконтролювати цільове витрачання коштів. Так, статтею 186 СК України встановлено, що цільове витрачання аліментів перевіряє за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування, що відповідає положенням ст.19 СК України про участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Лише у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Outcome: dismissed