Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

11.08.2020 заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України: м. Сімферополь, АР Крим, від батьків: матері [PERSON] та батька [PERSON] . Ухвалою суду від 11.08.2020 заява залишалася без руху. 13.08.2020 заявник надала суду уточнену заяву та докази на підтвердження факту, про встановлення якого просила. Ухвалою суду від 13.08.2020 провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті. В обґрунтування заяви [PERSON] вказувала, що 30.08.2019 на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, вона не перебуваючи у шлюбі, народила доньку [PERSON] , батьком якої з її слів записаний [PERSON] . Оскільки вона народила дитину на тимчасово окупованій території України, реєстрація народження дитини була проведена на території АР Крим, з видачею їй свідоцтва про народження доньки Відділом реєстрації народжень м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, місцем народження дитини вказано м. Сімферополь, Республіка Крим, Російська Федерація. Бажаючи, щоб її дитина була зареєстрована як громадянин України, вона приїхала з дітьми на підконтрольну територію України, до своєї матері, та звернулася до органу реєстрації актів цивільного стану з заявою про реєстрацію народження дитини, однак отримала відмову, у зв`язку з відсутністю належно оформлених документів, необхідних для реєстрації народження дитини та у зв`язку з тим, що свідоцтво про народження дитини видане на тимчасово окупованій території України є недійсним. Пояснювала, що встановлення факту народження дитини [PERSON] на тимчасово окупованій території України необхідно їй для проведення реєстрації народження дитини на підконтрольній території України, з метою реалізації дитиною в подальшому всіх належних їй прав та свобод громадянина України, що відповідає інтересам дитини. В ході судового засідання [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Заінтересована особа Центрально-Міський районний у м. Кривому Розі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у розгляді справи не забезпечив, але надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення заявлених вимог не заперечував. Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідка та дослідивши докази по справі, визначившись з нормами права, які підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України, місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 9-12). На даний час [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , тимчасово проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом депутата Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 5). Малолітня [PERSON] , народилася [INFO] у м. Сімферополь АРК, що є тимчасово окупованою територією України, у зв`язку з чим реєстрація народження дитини [PERSON] проведена в органах на тимчасово окупованій території України, про що отримано свідоцтво про народження [PERSON] , видане 13.09.2019 Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим [NUMBER], з зазначенням дати народження дитини [INFO] , а місця народження Російська Федерація, Республіка Крим, м. Сімферополь (а.с. 7). Відповідно до ч.2 ст. 1, ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями, є тимчасово окупованою територією України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Відповідно до ст. 1 вказаного закону, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 4 вказаного закону, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частина 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до вказаних положень законодавства, свідоцтво про народження [PERSON] , видане органом влади на тимчасово окупованій території України є недійсним та не створює правових наслідків. Приїхавши на підконтрольну територію України [PERSON] звернулася до Центрально-Міський районний у м. Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявою про реєстрації народження доньки [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України, отримання свідоцтва про народження відповідного зразка, з метою реалізації дитиною всіх прав громадянина України. Однак, Центрально-Міський районний у м. Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надав заявнику відмову у проведенні державної реєстрації народження за вих. № 1584/14.15-35 від 04.08.2020 (а.с. 13), у зв`язку з тим, що акти видані органи влади на тимчасово окупованій території України є недійними. Роз`яснено, що за відсутності медичного документа закладу охорони здоров`я або медичної консультативної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів. Перелік фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку визначено ч.1 ст. 315 ЦПК України. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 317 ЦПК України передбачена можливість встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Така заява може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. З вказаною заявою до суду звернулася [PERSON] , зазначаючи, що вона є матір`ю [PERSON] . В підтвердження факту народження нею дитини - [PERSON] та тимчасово окупованій території України, вона надала суду копію виписного епікризу (з акушерського стаціонара) від 03.09.2019, відповідно до якого [INFO] о 19:05 год., вона народила доношену дівчинку (а.с. 22), копію ехокардіологічного дослідження дитини [PERSON] від 29.11.2019, проведеного Сімферопольською поліклінікою № 3 (а.с. 23), картку профілактичних щеплень дитини, відповідно до якої [PERSON] [INFO] взята на облік 04.09.2019, з проведенням планових щеплень (а.с. 24-25), копію медичної картки пацієнта № 04/19/32, оформленої на [PERSON] , [INFO] , Сімферопольською поліклінікою № 3 (а.с. 26-27). Згідно свідоцтва про реєстрацію місця проживання [NUMBER] від 26.09.2019, виданого відділом з питань міграції відділу поліції № 1 Залізничного УМВС по м. Сімферополь, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Крім цього, суду надано копію довідки про народження № А-02664, виданої 16.06.2020 відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, згідно з якої батьками [PERSON] , [INFO] є: мати [PERSON] та батько [PERSON] , при цьому відомості про батька вказано за заявою матері (а.с. 6). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , в ході судового засідання підтвердила той факт, що [PERSON] є її донькою, яка проживаючи на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Сімферополь АР Крим, народила доньку [PERSON] , з якою на даний час тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS] . Всі вище вказані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, підтверджують факт народження [PERSON] доньки [PERSON] , [INFO] та тимчасово окупованій території України, а саме у м. Сімферополь Автономна Республіка Крим Україна. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Беручи до уваги вищевикладене, той факт що з відповідною заявою до суду звернулася мати дитини [PERSON] , яка є одинокою матір`ю, факт народження нею вказаної дитини на тимчасово окупованій території України знайшов підтвердження в судовому засіданні на підставі сукупності доказів, встановлення вказаного факту відповідає найкращим інтересам дитини та гарантує реалізацію нею прав громадянина України, а тому виходячи з принципів справедливості та верховенства права, відсутності будь-яких позасудових способів захисту порушеного права, з метою захисту такого права, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки свідоцтва про народження [PERSON] та інших вище вказаних документів, що підтверджують факт її народження на тимчасово окупованій території України, виданих органами, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, як доказів в підтвердження факту народження дитини на вказаній території, а тому приходить до висновку, що факт народження [PERSON] , [INFO] на тимчасово окупованій території України - у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим Україна, є доведеним поза розумним сумнівом та підлягає встановленню. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved