Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

11 червня 2014 року позивач звернулася до Софіївського районного суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи її тим, що її мати [PERSON] з 01.01.1948 року по 01.01.1971 року працювала в колгоспі ім. ХХІІ з'їзду КПРС, який перейменований на колгосп імені Лесі Українки згідно протоколу № 1 загальних зборів від 15.02.1992 року, а в 1994 (протокол загальних зборів № 3 від 06.08.1994 року) реорганізований в КСП імені Лесі Українки, членства в якому [PERSON] автоматично набула, будучи колгоспним пенсіонером. Тобто, вона набула право на земельну частку (пай) розміром 8,00 в умовних гектарах по бувшому КСП ім. Лесі Українки, але отримати сертифікат на право на земельну частку (пай) не встигла, так як померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з права померлої на земельну частку (пай). За свого життя [PERSON] не склала заповіт як розпорядження на випадок своєї смерті, а отже позивач є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки являється дочкою [PERSON] 25.12.2013 року позивач звернулася до державного нотаріуса Апостолівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері на земельну частку (пай), але державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, в зв'язку з чим вона просить суд поновити строк позовної давності, визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) в розмірі 8,00 умовних кадастрових гектара вартістю 153471,59 грн. із землі державного резервного фонду, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району внаслідок належності такого права на момент відкриття спадщини померлій [INFO] [PERSON]. 21.08.2014 року відділ Держземагентства надав письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що як зазначено у позовній заяві [PERSON] працювала та була членом колгоспу ім. ХХІІ з'їзду КПРС з 01.01.1948 року по 01.01.1971 року. Також згідно довідки Нововасилівської сільської ради № 324 від 30.07.2013 року [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: с. Новоподільське Софіївського району з 1946 року і знята з реєстрації 19.04.1985 року у зв'язку з вибуттям в м. Нікополь Дніпропетровської області. Отже, на момент утворення КСП ім. Лесі Українки згідно протоколу загальних зборів № 3 від 06.08.1994 року [PERSON] вже проживала в іншому регіоні, участі в загальних зборах не брала, заяви про вступ у членство КСП ім. Лесі Українки не подавала, тому вона не може бути пенсіонером з числа членів КСП ім. Лесі Українки як така, що раніше працювала в ньому, бо фактично працювала остання в колгоспі ім. ХХІІ з'їзду КПРС. До того ж, прізвище [PERSON] відсутнє у списках громадян членів КСП ім. Лесі Українки до державного акту на право колективної власності на землю. Зазначення позивачем щодо причин пропуску строку позовної давності, її необізнаність про право на земельну частку (пай) за матір'ю не має підтвердження, а тому відділ Держземагентства просить застосувати позовну давність до вимог за даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача - Нововасилівської сільської ради Горбунов В.П. проти позовних вимог позивача заперечує, вважає дані вимоги безпідставними, просить суд застосувати строк позовної давності. Третя особа - Софіївська районна державна адміністрація свого представника в судове засідання не направили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Третя особа - відділ Державного земельного агентства у Софіївському районі проти позову заперечують, посилаючись на обставини, викладені у поданих до суду письмових запереченнях, просять розглянути справу за відсутності їх представника, про що надали до суду відповідну заяву. Вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити із наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року земля є об'єктом права колективної власності підприємства, майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам, суб'єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Згідно із пунктом 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. В судовому засіданні за матеріалами справи встановлено, що позивач є дочкою [PERSON] (а.с. 11-12), яка померла [INFO] (а.с. 7). [PERSON] працювала в колгоспі ім. ХХІІ з'їзду КПРС з 01.01.1948 року по 01.01.1971 року (а.с. 9-10), який перейменований на колгосп імені Лесі Українки згідно протоколу № 1 загальних зборів від 15.02.1992 року, а в 1994 (протокол загальних зборів № 3 від 06.08.1994 року) реорганізований в КСП імені Лесі Українки (а.с. 25). Державний акт на право колективної власності на землею серії ДП Сф №0002 КСП «Леся Українка» Софіївського району отримало 30 червня 1994 року, що підтверджується копією цього акту (а.с 8-8а). [PERSON] у цей час не працювала в КСП, її прізвище не внесене до списку членів КСП, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП, що підтверджується довідками відділу Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області № 01-05-1564 від 16.07.2013 року та № 01-05-99 від 17.01.2014 року (а.с. 20, 24), копією Державного акту та списком членів КСП, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Леся Українка» (а.с. 8-8а). Відповідно до виписки з трудової книжки колгоспника [PERSON] [NUMBER] вона вступила в колгосп ім. ХХІІ з'їзду КПРС 01.01.1948 року (а.с. 9), однак в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про її прийняття в члени КСП «Леся Українка», що є необхідною умовою, передбаченою чинним законодавством для виділення земельного паю. Крім того, згідно довідки Нововасилівської сільської ради № 324 від 30.07.2013 року [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: с. Новоподільське Софіївського району з 1946 року і знята з реєстрації 19.04.1985 року у зв'язку з вибуттям в м. Нікополь Дніпропетровської області (а.с. 15). Отже, на момент утворення КСП ім. Лесі Українки згідно протоколу загальних зборів № 3 від 06.08.1994 року [PERSON] вже проживала в іншому регіоні, участі в загальних зборах не брала, заяви про вступ у членство КСП ім. Лесі Українки не подавала, тому вона не може бути пенсіонером з числа членів КСП ім. Лесі Українки як така, що раніше працювала в ньому, бо фактично працювала остання в колгоспі ім. ХХІІ з'їзду КПРС. Представник відповідача та третя особа просять суд застосувати строк позовної давності, оскільки він пропущений позивачем без поважних причин. Державний акт на право колективної власності на землею серії ДП Сф №0002 КСП «Леся Українка» Софіївського району отримало 30.06.1994 року, що підтверджується копією цього акту (а.с 8-8а). Виникнення права на земельну частку (пай) залежить від часу отримання КСП «Леся Українка» Державного акту на право колективної власності на землю - 30 червня 1994 року. Позивач в судовому засіданні пояснила, що їй до червня 2013 року не було відомо про її право на земельну частку (пай) як спадкоємця після смерті матері, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) матері виписаний не був, але доказів на підтвердження цієї обставини позивач не надала. До того ж, починаючи з оприлюднення у ЗМІ Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», інформація щодо прав членів КСП на земельні частки (паї) знаходиться у вільному доступі. Також у ЗМІ не однократно висвітлюватися аналогічні питання. Враховуючи те, що право на земельну частку (пай) у позивача могло б виникнути після смерті матері у вересні 1999 року при обчисленні строку позовної давності необхідно виходити із положень ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року. Згідно ст. 80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] пропустила строк позовної давності без поважних причин, оскільки в судовому засіданні не навела аргументів пропуску строку позовної давності. Посилання позивача на те, що їй до червня 2013 року не було відомо про її право на земельну частку (пай) як спадкоємця після смерті матері, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) матері виписаний не був не можуть бути взяті до уваги. Позивач звернулася до суду лише 11 червня 2014 року із позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, до цієї дати позивач до суду не зверталася, доказів на те, що вона дійсно з поважних причин до червня 2013 року не мала змоги звернутись до відділу Держземагентства за отриманням необхідних документів та з позовною заявою до суду, позивач не надала, з вересня 1999 року до 2014 року позивач ніякого інтересу до набуття права на земельну частку (пай) не проявляла. Таким чином, враховуючи те, що позивач пропустила строк позовної давності без поважних причин, наявні підстави для відмови у задоволенні позову [PERSON] в цілому через пропуск строку позовної давності.

Outcome: dismissed