Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

11 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 03 серпня 1996 року зареєстрували шлюб у Маріупольському міському відділі РАГС Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Розлад сімейного життя стався через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені два роки тому. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно, та примирення неможливе. Просила суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, та просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], оскільки примирення та збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідач [PERSON] протягом розгляду справи позовні вимоги визнав, та не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 354957, виданим Маріупольським міським Відділом РАГС Донецької області 03 серпня 1996 року, актовий запис № 518. Згідно зі свідоцтвом про народження серія І-НО № 082212, виданим Орджонікідзевським відділом РАГС міста Маріуполя Донецької області 30 липня 1998 року, [PERSON] народився 13 липня 1998 року, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON], та мати [PERSON]. Відповідно до положень, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено, оскільки шлюбні відносин припинені два роки тому, та примирення сторони вважають неможливим. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved