Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

12 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер, [PERSON] , її чоловік, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, 04.06.2000 р. Після смерті [PERSON] , спадкове майно фактично прийняла вона, його дружина, [PERSON] , що на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем. Родинні відносини та проживання зі спадкодавцем підтверджують свідоцтво про одруження, серії [NUMBER] , виданим Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 20.11.1966 року та довідка №1279 видана Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 02.09.2019 року. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця становить земельна ділянка площею 1,5870 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок: ділянка [NUMBER] площею 0,7750 га, ділянка [NUMBER] площею 0,2262 га, ділянка [NUMBER] площею 0,4432 га, ділянка 4 площею 0,1426 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Павлівської сільської ради Радехіського району Львівської області, та належали [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №009104, виданого Радехівського районною державною адміністрацією 10.08.2000 року, на підставі розпорядження Радехівської РДА Львівської області №197 від 15.05.2000 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №9756. Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку. Відсутність у неї, належним чином оформлених правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку. Станом на сьогоднішній день вона вимушена звернутися в суд з даним позовом. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 1,5870 га яка складається із чотирьох земельних ділянок: ділянка [NUMBER] площею 0,7750 га, ділянка [NUMBER] площею 0,2262 га, ділянка [NUMBER] площею 0,4432 га, ділянка 4 площею 0,1426 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Павлівської сільської ради Радехіського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.4-5). 14 травня 2020 року представником позивача [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, окрім визнання права власності, просив суд встановити факт, що [PERSON] , прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.29). Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явився. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відносно заочного рішення не заперечують (а.с.23). Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Щодо задоволення позову не заперечує (а.с.39). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] в с. Павлів Радехівського району Львівської області помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 04 червня 2000 року Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.7). Згідно з Свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , виданим Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 20.11.1966 року, [PERSON] та [PERSON] одружилися та після реєстрації одруження присвоєні прізвища: « [PERSON] » (а.с.8). Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця становить земельна ділянка площею 1,5870 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок: ділянка [NUMBER] площею 0,7750 га, ділянка [NUMBER] площею 0,2262 га, ділянка [NUMBER] площею 0,4432 га, ділянка 4 площею 0,1426 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Павлівської сільської ради Радехіського району Львівської області, та належали [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №009104, виданого Радехівського районною державною адміністрацією 10.08.2000 року, на підставі розпорядження Радехівської райдержадміністрації від 15.05.2000 року №197 і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №9756 (а.с.9-9 зворот). Відповідно до довідки Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 02.09.2019 року №1279, [PERSON] до дня смерті, [INFO] дійсно був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з померлим були зареєстровані: [PERSON] , (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (зять), [PERSON] , (внучка), [PERSON] , (внучка) (а.с.10). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved