Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

12.10.2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою від 16.10.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачам строк для виправлення недоліків. Ухвалою від 06.11.2020 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалами Балтського районного суду від 22.02.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та клопотання представника позивачів про виклик та допит свідків. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 30.03.2021 року підготовче провадження по справі закрите та дану цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачі свої позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] помер їхній батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,4823 га, яка розташована на території Шляхівської сільської ради Балтського району Одеської області, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] . Спадкоємцями за законом першої черги є позивачі та відповідач, як рідні діти покійного. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України (в ред. 1963 року) позивачі являються спадкоємцями за законом, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, до складу якого увійшла спадкова земельна ділянка, поховали батька, у них знаходяться спадкові документи батька - свідоцтво про смерть батька, але своєчасно в установлений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтво про право власності на спадщину на спадкову земельну ділянку не отримували. Крім того, позивач [PERSON] отримував орендну плату від орендаря [PERSON] за оренду спадкової земельної ділянки. Відповідач [PERSON] в порушення домовленостей між ними, не повідомивши їх звернулася до приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу Смірнової Н.С. з заявою про прийняття спадщини, яка відкривши спадкову справу не встановила коло спадкоємців, які прийняли спадщину, та видала відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку 26.09.2017 року, реєстр № 1172. В зв`язку з чим позивачі просили встановити факт прийняття ними спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , так як вони поховали батька, після смерті батька отримували орендну плату за користування спадковою земельною ділянкою. Крім того, позивачі просили встановити факт родинних відносин між ними та [PERSON] , померлим [INFO] , який є їх рідним батьком, так як в свідоцтві про народження [PERSON] його прізвище, ім`я та по батькові записано російською мовою як « [PERSON] », батька - « [PERSON] », а в свідоцтві про народження [PERSON] її прізвище, ім`я та по батькові записано російською мовою як « [PERSON] », батька - « [PERSON] », оскільки встановлення факту родинних відносин необхідне їм для оформлення спадщини. В зв`язку із вищевикладеним, у позивачів відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому вони змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом частково недійсним та визнати за ними право власності по 1/3 частині на спадщину за законом після смерті батька. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, пояснивши, що похоронку робила [PERSON] , а державний акт був у [PERSON] і він отримував чотири роки орендну плату, хоча договір оренди не укладав, а потім державний акт забрала у нього відповідач, щоб він його не загубив та те, що оформила спадщину тільки на себе нікому не казала. Щодо строків позовної давності, то звернули увагу суду на те, що строк позовної давності переривався у зв`язку з подачею ними аналогічного позову 25.03.2020 року, який був повернутий позивачам через неусунення недоліків та роз`яснено їхнє право на повторне звернення з даним позовом до суду, якщо перестануть існувати підстави, які стали причиною повернення позову, отже позивачі повторно реалізували своє право і в жовтні місяці звернулися з аналогічним позовом до суду. Відповідач та її представник в судовому засіданні позив визнали частково, а саме в частині встановлення факту родинних зв`язків між позивачами та спадкодавцем, в іншій частині позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні як необгрунтований та безпідставний, оскільки доказів того, що позивачі вступили в управління і володіння спадковим майном не надано. Хоча відповідач в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] після смерті батька декілька років отримував орендну плату. Також зазначила, що казала нотаріусу, що їх троє спадкоємців, але нотаріус сказала, що вона може на себе тільки оформити спадщину. Крім того просили застосувати строки позовної давності, так як [PERSON] помер [INFO] , свідоцтво про право на спадщину було отримано відповідачем 26.09.2017 року, позов датований 28.09.2020 року, а до суду подано лише 12.10.2020 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] просила його, щоб він доглядав за батьком [PERSON] . Він погодився і рік за ним доглядав, відповідача при цьому взагалі не бачив. Коли [PERSON] помер, то він разом з [PERSON] їздили за похоронкою. Також підтвердив, що позивачі і відповідач являються рідними дітьми покійного [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2018 році підійшов до нього позивач [PERSON] і попросив його давати орендну плату на них трьох, а в 2019 році підходила позивач [PERSON] з таким самим проханням і тоді вони від нього дізналися, що відповідач оформила на себе земельну ділянку у зв`язку з чим, він не взмозі оренду платити на трьох. Також підтвердив, що позивачі і відповідач являються рідними один одному. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] дав свою земельну ділянку в оренду їй, але при цьому договір вони не укладали. При житті він завжди говорив, що дана земельна ділянка відійде його сину [PERSON] . Після смерті [PERSON] його син [PERSON] отримував орендну плату. А потім приїхала відповідач з ним і він сказав, щоб оренду платили їй. Приблизно 6 років оренду отримував [PERSON] . Вона сплачувала податок на землю на [PERSON] . З 2000 року земля була у них в обробітку і вони спочатку платили оренду [PERSON] , а після його смерті почали платити [PERSON] , так як при житті [PERSON] говорив їй, що земля буде синові [PERSON] . Заслухавши доводи позивачів та їх представника, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки [PERSON] помер [INFO] , до даних правовідносин належить застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 527 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Ст. 548 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У п. п. 3.3, 3.4 розділу 1 ч. ІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину, схвалені рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009 року, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17, 89 на звороті). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД № 029083, [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,48 га на території Шляхівської сільської ради масив № [NUMBER] ділянка № [NUMBER] (а.с. 93). Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З заяви про прийняття спадщини вбачається, що [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Балтського районного нотаріального округу Смірнової Н.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , де зокрема зазначила, що інших спадкоємців окрім неї немає (а.с. 89). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2017 року, [PERSON] прийняла у спадщину земельну ділянку, площею 3,4823 га, розташовану на території Шляхівської сільської ради масив № 48 ділянка № [NUMBER] , після смерті [PERSON] (а.с. 18, 95). Родинні відносини між позивачами [PERSON] і [PERSON] та спадкодавцем - [PERSON] , підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, де в графі батько зазначено [PERSON] (а.с. 135, 136), також підтвердили допитані свідки в судовому засіданні. Крім того даний факт не оспорювався відповідачкою. Звертаючись до суду позивач [PERSON] зазначав, що він прийняв спадщину після смерті батька, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті батька на протязі 6 місяців отримував плату за користування вказаною землею від [PERSON] та [PERSON] , сплачувався податок за землю від його імені, наявність у нього самого державного акту переданого сестрі [PERSON] - відповідачеві для оформлення спадщини. Зазначені обставини знайшли підтвердження в ході судового розгляду при допиті вказаних свідків та копіями долучених квитанцій і фактично не заперечувалось відповідачкою. Отже позивач [PERSON] надав до суду докази того, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У визначений законом шестимісячний строк заяву про відмову від спадщини він не подавав. Доказів на спростування зазначених обставин відповідачем суду не надано. Що стосується позивача [PERSON] , яка зазначала, що вона також прийняла спадщину після смерті батька, так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті батька поховала його та в неї знаходилось свідоцтво про смерть батька. Зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки ніяких доказів того, що позивач поховала батька вона не надала, що стосується свідоцтва про смерть, яке долучене до матеріалів справи, то воно видано повторно 19 лютого 2020 року, що також спростовує твердження позивача. Отже [PERSON] не надала до суду жодних доказів того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За таким обставин суд вважає, що позивач [PERSON] не надала суду достатніх, достовірних та переконливих доказів, які б свідчили про факт вступу нею в управління або володіння спадковим майном після смерті батька, а відтак приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріусу Балтського районного нотаріального округу Смірнової Н.С. та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,4823 га, розташовану на території Шляхівської сільської ради масив № [NUMBER] ділянка № [NUMBER] . [PERSON] бажає оформити спадщину, проте не може скористатись своїм правом, у зв`язку з тим, що на указане нерухоме майно вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю [PERSON] . Також, ураховуючи заявлені позовні вимоги та положення ст. 1301 ЦК України, судом встановлено, що право позивача на спадкування після смерті його батька було порушено, оскільки позивач є особою, який має право на спадкування і він це право вже реалізував, прийнявши спадщину у встановленому законом порядку, проте на його частку було видано спірне свідоцтво про право на спадщину на ім`я відповідача, без урахування його частки, тому такий обраний позивачем спосіб судового захисту є правильним та ефективним, з урахуванням встановлених конкретних обставин у справі, і ці обставини обґрунтовано враховані судом, тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом щодо спадкового майна, успадкованого відповідачкою. З урахуванням того, що свідоцтво про право на спадщину, визнано частково недійсним та позивач - [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті його батька [PERSON] , позовні вимоги в частині визнання за ним права власності також підлягають частковому задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд не приймає доводи відповідача та її представника щодо того, що позивачем [PERSON] пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки законом не встановлений граничний строк для отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, так як позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, то зазначене є достатньою підставою вважати, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . Ч. 3 ст. 1296 ЦК України, передбачено право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину, а сама відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його цього права. Твердження відповідача та її представника про те, що після отримання свідоцтва про право на спадщину пройшло більне трьох років, є безпідставними, оскільки вказаний строк переривався шляхом звернення до суду з позовом 25.03.2020 року, але був повернутий позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків, що підтверджено в судовому засіданні дослідженням цивільної справи № 493/433/20. Ч. 2 ст. 1297 ЦК України передбачено, що якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що отримання лише одним спадкоємцем права власності на спадкове майно відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 26.09.2017 року є порушенням права власності на спадщину позивача [PERSON] , а тому в цій частині його позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial