overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 16.03.1985 року у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Іллічівська Одеської області, актовий запис №111. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, часу на примирення не надавати, проти винесення заочного рішення не заперечував. Позивач у своїх поясненнях посилається на те, що між сторонами по справі шлюбні відносини припинені, проживають з січня 2013 року окремо, спільне господарство не ведеться. На даний час шлюб існує лише формально, подальше збереження сім'ї неможливо. Відповідач до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе при обставинах, зазначених позивачем. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка -[PERSON] та жінки - [PERSON] й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Також судом враховується той факт, що один із членів сім'ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги згоду позивача на розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають сторону наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно на його утримання, на час навчання до досягнення двадцяти трьох років. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він у теперішній час навчається в Маріупольському морському ліцеї на 3 курсі денного стаціонару, стипендію не отримує. Йому разом з матір'ю важко нести витрати пов'язанні з його навчанням. Відповідач є його батьком, у теперішній час матеріальної допомоги йому не надає, хоча має таку можливість, оскільки він працює, має постійний дохід. Позивач належним чином повідомлений про місце, час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, визнання позову та не заперечення проти стягнення з нього коштів у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно на утримання сина, який продовжує навчання на теперішній час. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, що був зареєстрований 14.05.2005 року Старівською сільською радою, Бориспільського району, Київської області, актовий запис №4. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14.05.2005 року. Від даного шлюбу вони мають двох синів - [PERSON] [INFO] та - [PERSON] [INFO] За час перебування у шлюбі між ними постійно виникали непорозуміння і сварки через несумісність характерів, що призвело до подальшого припинення шлюбних відносин. Тривалий час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають разом з нею. З огляду на це вона вважає, що збереження їхнього шлюбу є недоцільними і таким, що суперечить їхнім інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте через канцелярію суду також надав заяву в якій позов визнає в повному обсязі, проти його задоволення не заперечує і просить справу слухати у його відсутність. На підставі ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази в їх сукупності, і дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з тих підстав, що спільне життя у сторін неможливе, шлюбні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, що свідчить про те, що сім'я фактично розпалась. Спору щодо утримання дітей та поділу спільного майна немає. Згідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюбу ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Надавати сторонам строк на примирення суд вважає за недоцільне, оскільки відповідач визнав позов. Згідно з п.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, що був зареєстрований 23.11.2007 року відділом РАЦС Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1087. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23.11.2007 року. Від даного шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO] За час перебування у шлюбі між ними періодично виникали непорозуміння і сварки через несумісність характерів, що призвело до втрати любові та поваги один до одного та в подальшому припинення шлюбних відносин. Починаючи з початку 2014 року вони проживають окремо, фактично спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом з нею. З огляду на це вона вважає, що збереження їхнього шлюбу є недоцільними і таким, що суперечить їхнім інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, в своїй заяві про відновлення провадження у справі позов визнає в повному обсязі, проти його задоволення не заперечує і просить справу слухати у його відсутність. На підставі ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази в їх сукупності і дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з тих підстав, що спільне життя у сторін неможливе, шлюбні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, що свідчить про те, що сім'я фактично розпалась. Спору щодо утримання дитини та поділу спільного майна немає. Згідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюбу ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду даного спору сторонам надавався строк на примирення, який виявився для них безрезультатним. Згідно з п.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданої квитанції, позивач поніс судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., які підлягають стягненню з відповідачки. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину. Згідно позову, сторони по справі мають спільного сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачем, та знаходиться на її утриманні. Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, однак має таку можливість, оскільки працює. Інших осіб на утриманні не має. Просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій причині, хоча про час слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що по справі можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухав пояснення позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, на утримання сина є законними і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач зазначила, що відповідач, [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини доньки- [PERSON], [INFO] Позивач зазначила, що добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, тому вона була вимушена звернутися до суду з позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач працює, аліменти нікому не платить, але добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, тому вона була вимушена звернутися до суду з позовом та просить стягнути з нього аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що надав суду письмову заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне. 27.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Світлодарської міської ради м.Дебальцевого Донецької області, актовий запис № 30 та видано свідоцтво серії [NUMBER]. Від шлюбу народилася дитина, дочка [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON], народилася [INFO], про що в книзі реєстрації народжень 2007 року серпня місяця 14 числа зроблено відповідний запис № 18, батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Дитина проживає разом з позивачкою, [PERSON]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, працює на ПАТ «Центренерго» Вуглегорській ТЕС. Згідно довідки № 07/1315 від 14.03.2014 року наданою з місця роботи відповідача, вбачається, що [PERSON] працює на ПАТ «Центренерго» Вуглегорській ТЕС з 06.12.2006 року на посаді зварника ручного зварювання 3 розряду і його заробіток складає: з 01.09.2013 року по 01.02.2014 року в сумі 29 712, 48 грн. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, згоден на сплату аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 цього ж Кодексу частка заробітку/доходу/, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом та ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із наведених доказів вбачається, що сторони проживають окремо, позивачка виховує і утримує доньку, відповідач має можливість утримувати доньку, так як працює, здоровий, інших утриманців не має, непрацездатних батьків не має. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 12.03.2010 року, від якого мають неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Дітей просить залишити на вихованні з нею. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач - не заперечив щодо розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.03.2010 року /а.с.4/, від якого мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] та доньку - [PERSON], [INFO] /а.с.5,6/. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, сина [PERSON] та доньку [PERSON] суд залишає на виховані з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітніх дітей місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 25.09.2004 року народження, від якого мають неповнолітню доньку. В обґрунтування позову зазначила, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Дитину просить залишити на вихованні з нею. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач - не заперечив щодо розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 року /а.с.3/, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. /а.с.4/. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, доньку [PERSON] суд залишає на виховані з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітніх дітей місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

12.02.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в заочному порядку за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Повідомлявся про час і місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Приймаючи до уваги викладене, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, то в відповідності до ст.224 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено, що сторони в справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою, а відповідач у справі матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Викладене підтверджується письмовими поясненнями позивачки та відсутністю заперечень на позов відповідача. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З огляду на викладене, стан здоров'я та матеріальне становище дитини і відповідача, а також те, що відповідач не платить аліменти на утримання інших дітей, у відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України, позовні вимоги підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивачки суд стягує аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

12.02.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Верхньоторецької селищної ради Ясинуватського району Донецької області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщин, в якому вказала, що її батько [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.10.2005 року, серія [NUMBER], виданого виконкомом Верхньоторецької селищної ради Ясинуватського району Донецької області, про що зроблено актовий запис № 68. Після його смерті залишився будинок з земельною ділянкою, розташований за адресою : [ADDRESS]. Вона, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданого Скотоватським РАЦ Сталінської області, про що зроблено актовий запис № 41, в якому батьками зазначено [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 10.09.1977 року, серія [NUMBER], виданого Ясинуватським РАЦ Донецької області, про що зроблено актову запис № 305, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Оскільки на час смерті батько перебував у шлюбі з матір'ю, тому вважала, що її матір є спадкоємницею всього майна. Постійно продовжувала доглядати за будинком, сплачувала комунальні послуги. При переоформленні договору на користування електричною енергією з'ясувала, що будинок не був належним чином переоформлений на матір. 28.01.2014 року звернулась до Ясинуватської державної нотаріальної контори Донецької області та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальний дій. За цих обставин вона просить надати їй строк для прийняття спадщини, щоб мати можливість подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Просила суд надати додатковий строк 3 місяці для прийняття спадщини. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач - Верхньоторецька селищна рада Ясинуватського району Донецької області, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечував. Співвідповідачка [PERSON] повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову не заперечувала Суд, розглянувши заяву позивачки, представника відповідача, співвідповідачки про розгляд справи у їх відсутність,

Outcome: approved