Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

10 березня 2015 року до Куйбишевський районний суд Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні, стягнення моральної шкоди в сумі 5000 гривень. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою і звільнити зайняту нею та розорану частину земельної ділянки площею 0,896 га, яка належить позивачу на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та сплачені судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, до суду подала заяву з проханням слухати справу без її участі. Крім того, позивач у заяві вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причини своєї неявки судові не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила. За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. На підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], позивачу [PERSON] належить земельна ділянка, площею 1,4304 га, яка розташована по [ADDRESS], цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства. Вище зазначена земельна ділянка межує з землями Ланцівської сільської ради. Відповідачка [PERSON] є сусідкою позивачки, але їх будинки знаходяться не поряд, а на значній відстані один від одного. Проте, відповідач [PERSON] спочатку самовільно розорала частину сінокосу Ланцівської сільської ради, який межує із сінокосом позивачки, а потім, знищивши межові знаки, почала розорювати сінокіс позивачки. Добровільно припинити неправомірні дії відповідачка відмовлялася, натомість влаштовувала сварки, поводила себе брутально, висловлювалася нецензурною лайкою на адресу позивачки та її сина, кидалася битися. В результаті чого позивачка вимушена була звернутися до правоохоронних органів з відповідними заявами. За заявою позивачки [PERSON] до Ланцівської сільської ради про перевірку факту самовільного захоплення [PERSON] частини належної їй земельної ділянки, була проведена перевірка, в результаті якої було встановлено, що відповідачем [PERSON] дійсно розорано земельну ділянку(сінокіс) площею 0.05 га, яка належить позивачці [PERSON], що підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства. від 20.04.2012 року. Проте відповідачка відмовилася повертати розорану нею частину земельної ділянки, яка належить позивачу [PERSON] Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства. від 26.03.2014 року, складеного комісією Ланцівської сільської ради, встановлено, що відповідачка [PERSON] розорала частину належного сінокосу позивачу [PERSON] площею 0,896 га і на захопленій ділянці сінокосу садить картоплю. Таким чином відповідач [PERSON] порушує право позивача [PERSON], як власника, користуватися своєю земельною ділянкою. Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті землі підлягають поверненню власнику. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка їй не належить, у зв'язку з чим, вона має бути звільнена та повернута власнику землі , тобто позивачу. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, заподіяної внаслідок використання самовільно зайнятої земельної ділянки, судом встановлено наступне. Позивачка [PERSON] вказала, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], їй було спричинено моральну шкоду яка виразилась в наступному: що декілька років позивачка була змушена добиватися припинення незаконних дій відповідача, звертаючись для цього зі скаргами та заявами до сільської ради, прокуратури та міліції, для цього вона змушена була витрачати багато часу на поїздки до смт. Куйбишеве,на які витрачала свої кошти. Крім того щорічне спалення відповідачем [PERSON] трави на захопленій нею ділянці, призвело до знищення фруктових дерев на ділянці позивачки. У зв'язку з цім позивачка вважає, що моральна шкода у сумі 5 000 гривень може бути деякою мірою компенсована та стягнута з відповідача [PERSON] Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволені ,суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача понесених останнім судових витрат.

Outcome: approved