Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

10 грудня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі від 15.08.1998 року по 10.12.2015 року. За час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] . Тепер відповідач заперечує право позивачки на це майно, що стало причиною її звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири (а.с.а.с. 1, 2, 6, 11 - 13). У судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлений позов, пояснивши, що за 01.03.1999 року сторони придбали квартиру [ADDRESS] . Сторони після розірвання шлюбу проживають у квартирі разом, проте відповідач перешкоджає позивачці повноцінно користуватися житлом, приводить до нього співмешканок, зловживає алкоголем, заперечує право позивачки на вказане майно. Відповідач до суду не з`явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 14 травня 2019 року у засіданні суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що 15.08.1998 року між сторонами було укладено шлюб. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська (актовий запис №655) (а.с. 7). За час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 01.03.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С.О. (реєстровий номер - 1620), зареєстровану на ім`я відповідача (а.с.а.с. 19, 20); 10 грудня 2015 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/6297/15-ц шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 18). Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу Української РСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з угод, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні положення містила в собі стаття 16 Закону України від 07.02.1991 року №697-ХІІ «Про власність». Ураховуючи положення приведених норм, суд доходить висновку про те, що право спільної сумісної власності сторін, безумовно поширилося й на придбану квартиру. Вона була придбана під час шлюбу, не є річчю індивідуального користування, що є підставою для такого висновку суду. У відповідності з частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України (далі - СК) дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами, встановленими частиною 1 статті 71 СК, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відтак суд вважає за необхідне задовольнити позов у частині визнання за позивачкою права власності на половину придбаної під час шлюбу квартири. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація її судових витрат у сумі 3 232,00 грн. (а.с. 8).

Outcome: approved