Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

11.06.2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зняти арешт з належної їй квартири [ADDRESS] (далі Квартира), накладений ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2010 року у цивільній справі № 2-556/10(далі Ухвала суду) та постановою АА 594166 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС від 29.01.2010 року (далі Постанова ВДВС). В обґрунтування позову зазначила, що є власницею Квартири, яку без її відома 21.08.2003 року було продано відповідачу [PERSON], а в подальшому на неї накладено два арешти Ухвалою суду та Постановою ВДВС. Рішенням суду, яке набрало законної сили 11.07.2012 року, договір купівлі-продажу її Квартири був визнаний недійсним та зобовязано відповідача [PERSON] повернути їй Квартиру.\~Однак на сьогоднішній день вона не може вільно розпоряджатись своєю власністю Квартирою, оскільки на неї накладено заборону на відчуження. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник ВДВС в письмовій заяві до суду поклався на розсуд суду. Причини неявки відповідачів [PERSON] та представника Банку невідомі, заперечення проти позову до суду не надходило. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду вони були повідомлені вчасно та належним чином, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачу на праві власності належить Квартира, яка 21.08.2003 року була продана відповідачу [PERSON] Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31.05.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області 11.07.2012 року, встановлено, що Квартира була відчужена не її власником, позивачем по справі, визнано недійсним договір-купівлі продажу Квартири від 21.08.2003 року та зобовязано відповідача [PERSON] повернути Квартиру первісному власнику [PERSON], позивачу по справі. За час перебування Квартири у власності відповідача [PERSON] 29.01.2010 року на неї Ухвалою суду та Постановою ВДВС накладено арешти під час провадження цивільної справи № 2-556/10 за позовом Банку до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості для забезпечення позовних вимог. Відомості щодо обтяження нерухомого майна Квартири 29.01.2010 року були внесені до Державного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна. Позивач не була стороною у справі № 2-556/10, а тому її право підлягає захисту шляхом подання позовної заяви в порядку, передбаченому\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». [PERSON] скористалася своїм правом на захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів, які не пов'язані із позбавленням права володіння, і подала позовну заяву про звільнення належного їй майна з-під арешту. У відповідності із ч. 1 ст.\~321, ст.\~391 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до\~статті 41 Конституції України\~\~та\~пункту 2 частини першої статті\~3, статті\~321 ЦК\~\~України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією\~та законом. (п. 1) Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~\~України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. (п. 33) В судовому засіданні було достовірно встановлено наявність наступних юридичних фактів: правомірність набуття позивачем права власності на арештоване майно Квартиру та факт порушення її права вільно нею розпоряджатись, зокрема накладення заборони на відчуження Квартири. Суд вважає, що існування арешту, яким забезпечувались позовні вимоги Банку у справі № 2-556/10, згідно якого стягувачем є Банк, а боржником [PERSON], відповідачі по справі, позбавляє особу, яка володіє майном, позивача [PERSON] права користуватися\~ Квартирою. Оскільки особа, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором (позивач), позбавлена права користуватися та розпоряджатися цим майном, зокрема у зв'язку із існуванням накладеного арешту, суд вважає позовні вимоги про зняття арешту з належного їй майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved