Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

12.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до СТАРОВІРІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ «Про визнання\~права власності\~на земельну\~ділянку в\~порядку спадкування\~за законом»(вхідний № 8781/19-вх), на обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер [PERSON] . На підставі заповіту, зареєстрованого в реєстрі 15.11.2016 року за № 945, він є єдиним спадкоємцем його майна та 28.12.2017 року звернувся до Нововодолазької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що складається з Ѕ частки земельної ділянки, розташованої на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та Ѕ частки земельної ділянки, розташованої на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який фактично спадщину прийняв, але не переоформив. Вищезазначені земельні ділянки належали батькам спадкодавця на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Старовірівською сільською радою та зареєстрованого за № 352, щодо [PERSON] , та на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Старовірівською сільською радою та зареєстрованого за № 348, щодо [PERSON] . Однак відповідною постановою нотаріуса від 19.11.2019 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують право власності на земельну ділянку. Тому просив визнати за ним право власності на Ѕ частку земельної ділянки, яка залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, та Ѕ частки земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] (а. с. 2 4, 30 - 31). 02.06.2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Хайнацька Г. М., що діяла за договором про надання адвокатських послуг № 2/31-01, укладеним 31.01.2020 року між нею та [PERSON] , а також свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 978, виданим 03.10.2001 року згідно із рішенням Харківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 16 від 26.09.2001 року, звернулась до суду із клопотанням, викладеним у виді відповідній заяві, зареєстрованій за вхідним № 3118/20-вх, про витребування доказів у справі, а саме: 1) з Нововодолазької державної нотаріальної контори інформації, чи заводилася спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та за їх наявності витребувати ці спадкові справи; 2) з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) копію актового запису про смерть [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] ; 3) від Старовірівської сільської ради інформацію щодо того, хто був прописаний (зареєстрований) з [PERSON] , який помер [INFO] , на момент смерті, а також хто був зареєстрований з [PERSON] на момент смерті [INFO] ; яке задоволено, й на підставі відповідних ухвал суду від 02.06.2020 року та 17.06.2020 року письмові докази витребувані, долучені до матеріалів справи та досліджені під час судового розгляду справи (а. с. 66 67, 69, 77, 79 82, 87 90, 93, 94, 96 98, 103 109, 112, 114). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав, однак скористався правом, передбаченим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника адвоката Хайнацьку Г. М., а також звернувся до суду із заявами, зареєстрованими за вхідним № 6655/20-вх від 02.12.2020 року та № 4284/21-вх від 29.07.2021 року, про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує повністю та просить його задовольнити (а. с. 142, 165). Представник позивача [PERSON] адвокат Хайнацька Г. М. у судове засідання також не з`явилась, про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлялась\~належним чином\~відповідно до\~приписів Цивільного\~процесуального кодексу\~України,\~про причини\~своєї неявки\~суд не\~повідомила,\~заяви про\~відкладення розгляду\~справи не\~надала,\~однак звернулась\~до суду\~із клопотанням,\~зареєстрованим за\~вхідним №\~ЕП-1445/21-вх\~від 22.09.2021\~року,\~в якій\~прохала справу\~розглянути за\~її відсутності,\~вказавши,\~що позовні\~вимоги підтримує\~повністю та\~не заперечує\~проти ухвалення\~заочного рішення\~(а.\~с.66 67, 69, 174). Представник відповідача СТАРОВІРІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ Товстик О. М., який діяв на підставі довіреності № 1669, виданої 10.11.2020 року сільським головою Біндусом М. В., у судове засідання теж не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 6228/20-вх від 10.11.2020 року, щодо розгляду справи за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги сільська рада визнає повністю (а. с. 128, 129). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ - у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не зазначив, однак завідувач Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Козелько Т. надала лист, зареєстрований за вхідним № 3928/20-вх від 07.07.2020 року, в якому прохала справу розглядати за їх відсутності (а. с. 103). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно з частиною 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 наведеного вище кодифікованого акту особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю, й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно з частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 цивільного процесуального кодифікованого закону України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого 12.12.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] , 1963 року народження, помер [INFO] у віці 54 років, про що 29.11.2017 року складено відповідний актовий запис № 17053, місце смерті місто Південне Харківського району Харківської області (а. с. 7). З огляду на Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 30.11.2018 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Змієвською Т. М., на підставі заповіту, посвідченого 15.11.2016 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Куриленко С. В. та зареєстрованого у реєстрі за № 945, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1963 року народження, який помер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресом: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із земельної ділянки, площею 5,0250 гектарів, в межах згідно з планом, кадастровий № 6324285500:05:000:0511, яка розташована на території Старовірської сільської ради Нововодолазького району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту (серії Р1 № 705313), виданого Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 29.08.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 31.07.2001 року за № 99 на ім`я померлого [PERSON] . Вартість земельної ділянки становить 113700,00 гривень (а. с. 10). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 148187880, сформованого 05.12.2018 року о 14 годині 36 хвилин 20 секунд державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Змієвською Т. М. на підставі заяви [PERSON] , об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 1091432563242, а саме: земельна ділянка з кадастровим № 6324285500:05:000:0511, площею 5,0250 гектарів, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, 05.12.2018 року була зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину (№ 1140), виданого 30.11.2018 року Нововодолазькою державною нотаріальною конторою, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 44429810 від 05.12.2018 року о 14 годині 32 хвилини 39 секунд, зроблений державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Змієвською Т. М. (а. с. 11 12). Відтак, наведеним доведено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] та за життя зробив заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті, за яким земельну ділянку із кадастровим 6324285500:05:000:0511, яка розташована на території Старовірської сільської ради Нововодолазького району Харківської області,- із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0250 гектарів, прийняв у спадщину позивач [PERSON] . Зі Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого 28.10.2009 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у віці 67 років, про що 28.10.2009 року зроблено відповідний актовий запис № 106, місце смерті село Дячківка Нововодолазького району Харківської області (а. с. 8). Копією Запису акта про смерть № 107 від 28.10.2009 року підтверджений факт реєстрації у законний спосіб смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] у селі Дячківка Нововодолазького району Харківської області у віці 67 років (а. с. 98). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (серії Р1 № 705312), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 352, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради № 99 від 31.07.2001 року передано у приватну власність земельну ділянку, площею 5,0250 гектарів, в межах згідно з планом, розташовану на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 14). Як убачається зі Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого повторно 20.10.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] помер [INFO] у віці 64 років, про що 15.04.2002 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області зроблено відповідний актовий запис за № 37, місце смерті село Дячківка Нововодолазького району Харківської області (а. с. 9). Копією Запису акта про смерть № 37 від 15.04.2002 року підтверджений факт реєстрації у законний спосіб смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] у селі Дячківка Нововодолазького району Харківської області у віці 64 років (а. с. 97). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю (серії Р1 № 705311), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 348, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради № 99 від 31.07.2001 року передано у приватну власність земельну ділянку, площею 5,0250 гектарів, в межах згідно з планом, розташовану на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 15). Відповідно до довідок № 979 та № 980, виданих 18.06.2020 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, померлий [PERSON] , [INFO] , та померла [PERSON] , [INFO] , постійно проживали та були зареєстровані за адресом: [ADDRESS] ,- з 1968 року по день своєї смерті. Разом з ними були зареєстровані та проживали сини: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 1968 року по теперішній час, та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 1968 року по день смерті [INFO] (а. с. 112, 114). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60754657, наданої 01.07.2020 року о 13 годині 01 хвилини Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON] ,- вбачається, що необхідна інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а. с. 104 106). Як убачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60754742, наданої 01.07.2020 року о 13 годині 04 хвилини Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON] %,- інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а. с. 107). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60754704, наданої 01.07.2020 року о 13 годині 03 хвилин Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON] ,- інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а. с. 108). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60754728, наданою 01.07.2020 року о 13 годині 03 хвилин Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою за параметрами пошуку: [PERSON] %,- інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а. с. 109). Наведеним доведений факт належності померлим [PERSON] та [PERSON] на час їх смерті земельних ділянок, розташованих на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також те, що [PERSON] померла пізніше ніж [PERSON] й усі вони на час своєї смерті мешкали за одним адресом із спадкодавцем [PERSON] та після смерті перших двох спадкові справи не заводились. Як убачається з копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.11.2019 року, зареєстрованої за вихідним № 847, державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Змієвською Т. М., [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку земельних ділянок після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та прийняв, але не переоформив спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , з тих підстав, що ним не надано документів на підтвердження права власності, що пройшли державну реєстрацію (а. с. 13). Відтак, позивачем доведено факт наявності існування спора про право, що слід розв`язувати у судовому порядку. Як убачається зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0250 гектарів, розташованої за адресом: землі Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, КСП «Знамя», земельна ділянка № [NUMBER] ,- зробленого 10.12.2019 року Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 583819 від 26.07.2019 року, вартість вказаної земельної ділянки становить 75400,00 гривень (а. с. 16 22). Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями) та Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VI від 18.07.1963 року (із змінами та доповненнями). Ухвалюючи це рішення, суд виходить з положень частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України). Приписами статей 1216 та 1217 цивільного кодифікованого закону України обумовлено, що спадкуванням, яке може здійснюватися за заповітом або за законом, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з правилами частини 1 та 2 статті 1220 цього ж кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті, а часом її відкриття вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, що виданий відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. При цьому, частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України обумовлено, що спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а згідно із змістом частини 1 статті 1223 зазначеного останнім нормативно-правового кодифікованого акту України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 цього кодексу). Як констатують норми права, які містяться у статті 1233, частині 1 статті 1235 та частинах 1 і 2 статті 1236 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яким заповідач призначає спадкоємця (одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин) та охоплює права та обов`язки, що йому належать на момент складення заповіту, а також ті права і обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. При цьому заповіт може бути складений щодо усієї спадщини або її частини. Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . З часу його смерті відкрилась спадщина, спадкування щодо якої здійснювалось за заповітом, посвідченим 15.11.2016 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Куриленко С. В. та зареєстрованим в реєстрі за № 945. Вказаний факт убачається зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. в межах спадкової справи № 175/2017 та зареєстроване в реєстрі за № 1140, де зафіксовано, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1963 року народженні, померлого [INFO] , є [PERSON] й спадщина, на яку видане це свідоцтво складається із земельної ділянки з кадастровим № 6324285500:05:000:0511. Частинами 1, 2 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту частини 1 статті 1270 вказаного нормативно-правового акту убачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 і 2 статті 1269 цивільного процесуального кодифікованого закону України). Вказані вимоги позивачем [PERSON] виконані у повній відповідності із приписами матеріального закону, підстав для його усунення від спадщини, визначених статтею 1224 Цивільного кодексу України, не встановлено, а тому суд вважає доведеним те, що він є таким, який прийняв спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , так як протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, а саме шість місяців з часу відкриття спадщини, звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Спадкоємиць який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність якого не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини 1 і 3 статті 1296 Цивільного кодексу України). Одночасно й вимоги частини 1 статті 1297 цього ж кодексу, зобов`язують спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутись до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Доказом виконання позивачем [PERSON] цього припису закону є не тільки вище зазначене звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а й отримання ним Постанови державного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Змієвської Т. М. від 19.11.2019 року, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, та Ѕ частку земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів. Відповідно до положень статей 1 і 34 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (із змінами та доповненнями) видача свідоцтва про право на спадщину визнається нотаріальною дією, яка вчиняється нотаріусами. На час звернення позивача до нотаріуса щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України регламентований відповідним Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (із змінами та доповненнями), підпункт 1.2. пункту 1 глави 10 розділу ІІ якого обумовлює, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Вирішуючи питання щодо наявності у складі спадщини померлого [INFO] [PERSON] Ѕ частки земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, та Ѕ частки земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , померлго [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів,- суд ураховує таке. Склад спадщини (уся або її конкретна частина) охоплюється заповітом спадкодавця, який обов`язково долучається до спадкової справи. Підстави виникнення права власності на нерухомість у суб`єкта власності кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час його виникнення. З позовної заява та постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії убачається, що Ѕ частка земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, та Ѕ частка земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, належала спадкодавцю [PERSON] як така, що була прийнята ним після смерті своїх батьків, але не переоформлена тим за життя. Стаття 1218 Цивільного кодексу України роз`яснює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як убачається з положень частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми права, що містяться у частині 1 статті 328 зазначеного вище кодексу визначають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Окрім того, в силу приписів статті 116 та 126 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та посвідчується державним актом. При цьому як обумовлено статтею 125 цього ж кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. З оглядом на таке, факт належності [PERSON] земельної ділянки, розташованої на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, а також [PERSON] земельної ділянки, розташованої на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, засвідчується відповідними Державними актами на право приватної власності на землю (серії Р1 № 705312 та серії Р1 № 705311), зареєстрованими в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 352 і № 348 відповідно. Стаття 392 Цивільного кодексу України визначає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3.1. Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, обговореного на засіданні Пленуму 01.03.2013 року та надісланого відповідним листом № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, звернув увагу суддів нижчих інстанцій на те, що якщо право власності на нерухомість підтверджується належними правовстановлюючими документами, а нотаріус в супереч приписам статті 67 Закону України «Про нотаріат» відмовляє в оформленні права й видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, то виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, суддям також слід пам`ятати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, ураховуючи приписи статті 1218 Цивільного кодексу України щодо входження до складу спадщини усіх прав та обов`язків, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, беручи до уваги, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, перевіривши та проаналізувавши фактичні та правові підстави можливого виникнення права власності [PERSON] на Ѕ частки земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, та Ѕ частки земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, суд доходить до висновку про те, що наданих позивачем та наявних в матеріалах справи, в тому числі й витребуваних за клопотанням їх сторони, доказів недостатньо для формування висновку про те, що вказані земельні ділянки належали померлому спадкодавцю [PERSON] на праві власності і входять до спадкової маси та можуть буди успадковані його спадкоємцем за заповітом [PERSON] . Зважаючи на таке, позивачем у законний та процесуальний спосіб не доведено, що: 1)Ѕ частка земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, та Ѕ частка земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, охоплена заповітом, за яким [PERSON] прийняв спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; 2)померлий [INFO] [PERSON] за життя успадкував по Ѕ частки земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, та Ѕ частки земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , й розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів; 3)між померлим [PERSON] є родинний зв`язок із [PERSON] та [PERSON] , який доведений відповідними актовими записами цивільного стану, у тому числі щодо народження, так як позивач вказує, що перший є рідним сином других; 4)померлий [INFO] [PERSON] за життя успадкував саме по Ѕ частки земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та Ѕ частки земельної ділянки, що залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з огляну на зміст довідок № 979 та №980, наданих Старовірівською сільською радою щодо зареєстрованих осіб за місцем мешкання останніх на час їх смерті. Статтею 129 Основного Закону нашої Держави визначені основні засади судочинства, однією з яких, з огляду на зміст пункту 3 частини 2 вказаної норми права, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічні за своїм правовим змістом норми містяться й у частинах 1 і 3 статті 12, а також частині 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. При цьому, у відповідності до змісту частини 6 статті 81 наведеного вище процесуального кодифікованого закону, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, нормативно закріплений принцип змагальності сторін полягає у прояві змагальної ініціативи та активних дій усіх осіб, які беруть участь у справі. Саме цей принцип забезпечує повноту дослідження судом обставин кожної судової справи. Також, з огляду на зміст частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відтак, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, прямо передбачених законом. Крім того, як обумовлено пунктом 2 частини 1 статті 43 та частиною 1 статті 49 цивільного процесуального кодифікованого закону України учасники справи, зокрема, сторони у цивільній справі, користуються рівними процесуальними правами щодо подання доказів, участі у їх дослідженні та у доведеності перед судом їх переконливості. Вони зобов`язані самостійно визначити коло фактів, на які слід посилатись як на підставу своїх вимог чи заперечень, а також доказів, що містять інформацію про предмет доказування у справі, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Проте, як роз`яснює частина 2 статті 78 вказаного кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Одночасно із цим, виходячи з засад змагальності сторін у справі, свободи у наданні ними своїх доказів та у доведеності їх переконливості перед судом, ураховуючи усе вищенаведене, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу в справі окремо, і їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позивачем не доведені у процесуальний спосіб обставини, на які [PERSON] посилається як на підставу своїх вимог, а наданих ним доказів не достатньо для визнання за ним права власності на Ѕ частку земельної ділянки, яка залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, та Ѕ частки земельної ділянки, яка залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що розташована на території Старовірівської сільської ради, КСП «Знамя», площею 5,0250 гектарів, в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] , а тому доходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його позову, у якому йому слід відмовити повністю. Також, зважаючи на те, що за змістом статті 392 Цивільного кодексу України належним відповідачем у таких справах є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку, а згідно з приписами частин 1 і 3 статті 1277 цього ж кодексу, у разі відсутності спадкоємців, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування, суд вважає, що до участі у справі залучений належний відповідач. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed