Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

10.12.2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, який в подальшому уточнено, про стягнення авансу в сумі 3000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 80432.29 гривень, індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, яка становить 2085 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 55900.44 гривень, 3% річних від простроченої суми 250.99 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 6729.23 гривень та завдану моральну шкоду в розмірі 50\~000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представники за довіреністю [PERSON] і [PERSON] уточнені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] послалася на наступне. 19.04.2013 року між позивачем та відповідачем, в особі директора філії центра нерухомості «Комінтернівський» «Атланта» ТОВ [PERSON], було укладено «Договір доручення» №66/18, згідно умов якого ТОВ «Атланта» взяло на себе зобовязання вчинити від імені [PERSON] та за її рахунок необхідні дії для придбання нею у майбутньому, а саме не пізніше 10 червня 2013 року, у власність дачного будинку, розташованого по вул.Молодіжна, №57/6123 в с.Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, вартістю 30000 (тридцять тисяч) доларів США. При укладанні договору [PERSON] було передано [PERSON] в якості авансу, для забезпечення виконання майбутнього договору купівлі-продажу нерухомого майна, грошову суму в розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США, що за курсом продаж валют становило 8000 (вісім тисяч) гривень. За послуги відповідачу позивачем було сплачено 1000 (одна тисяча) доларів США, яка їй на сьогодні повернута і претензій по даній сумі до відповідача з боку позивача не має. 23 квітня 2013 року [PERSON] була передана відповідачу додаткова сума авансу за майбутній договір купівлі-продажу в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, що в еквіваленті становило 16000 (шістнадцять тисяч) гривень, про що була зроблена відповідна запис у договорі від 19.04.2013 року, а відповідачем покупцю були передані правовстановлюючі документи та технічний паспорт на будинок. За домовленістю сторін оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку повинно було відбутися одразу після передачі [PERSON] правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Однак, ознайомившись з технічним паспортом на будинок, зясувалося, що він збудований самовільно, що [PERSON] не влаштовувало. На її зауваження щодо неможливого укладання угоди купівлі-продажу даного обєкту, у звязку із зясованими обставинами, відповідач її впевнив, що все буде виправлено та просив деякий час почекати, тому дія договору від 19.04.2013 року була продовжена до 1 жовтня 2014 року. До визначеної дати відповідач гарантував покупцю надати узаконені правовстановлюючі документи на будинок та завершити укладання угоди купівлі-продажу обєкту нерухомості. Проте, на теперішній час законність побудови дачного будинку, що був предметом купівлі-продажу, так відповідачем і не доведено, правовстановлюючого документу на земельну ділянку не надано, що є порушенням з його боку договірних зобовязань. На прохання [PERSON] повернути їй суму авансу загальним розміром 3000 (три тисячі) доларів США, яка була нею передана відповідачу для передачі власнику обєкта та проведення заходів щодо підготовки обєкта до продажу, відповідач їй відмовив, мотивуючи тім, що це був завдаток, який поверненню не підлягає. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем договір завдатку не укладався, а грошова сума передавалася відповідачу в якості авансу за майбутнє укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, яку відповідач зобовязаний повернути [PERSON] з підстав того, що договір не було укладено, позивач вимушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Крім цього, діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 50000 (пятдесят тисяч) гривень. За викладених обставин просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] підтримав викладене вище доповнивши, що саме відповідачем були порушені взяти на себе зобовязання за договором доручення №66/18 від 19.04.2013 року про здійснення необхідних дій для придбання [PERSON] (на тої час Антонюк) Л.А. в майбутньому, але не пізніше 10 червня 2013 року, у власність садового будинку в с.Фонтанка Комінтернівського району Одеської області по вул.Молодіжна, 57/6123. Однак, враховуючи, що між сторонами договір завдатку в установленому законом порядку не укладався, тому грошові кошти загальною сумою 3000 доларів США передані позивачем відповідачу є аванс, сплачений в рахунок майбутніх платежів, який не несе, як завдаток, функції забезпечення. За таких обставин, у разі невиконання зобовязання, аванс повертається покупцю не дивлячись на те, хто і чому порушив договірні відносини. З цих підстав позивач, після зясування обставин того, що нерухоме майно, яке є обєктом купівлі-продажу, являється самочинним будівництвом, звернулося до відповідача з вимогою про повернення їй авансу, а не завдатку. З урахуванням того, що відповідач не побажав в позасудовому порядку вирішити питання щодо повернення позивачу переданого нею авансу та на протязі трьох років користувався та продовжує користуватися грошима [PERSON], вважає, що до відповідача підлягають застосуванню правові наслідки, визначені ст.1050 ЦК України, тобто відповідач повинен сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на користь позивача, згідно приведеного у позові розрахунку, окрім суми основного боргу, яка станом на день ухвалення судом рішення складає в гривневому еквіваленті 74940.00 гривень за курсом НБУ - 2 - (1 долар США=2498.5658 грн.), індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, яка становить 2085.00 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає 52083.33 гривень, та 3% річних від простроченої суми, яка з квітня 2013 року по січень 2016 року включно складає 250.99 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 6269.73 гривень, що складає загальну суму 133293.06 гривень, та завдану [PERSON] своїми неправомірними діями моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. Позивач просила позов задовольнити по підставам викладеним її представниками, доповнивши, що моральну шкоду, завдану їй відповідачем вона оцінює в 50000 гривень, оскільки затягуванням виконання своїх обовязків відповідачем призвело до перенесення нею значних моральних страждань, які вона зазнала через неможливість тривалий час створити належні умови для проживання своєї сімї, що потребувало він неї додаткових зусиль для організації свого життя, приводило до нервових зривів, а відмова відповідача мирним шляхом вирішити питання щодо повернення їй суми авансу тільки усугубило її психологічний стан. Також, просить стягнути з відповідача сплачений нею судовій збір в розмірі 1430.62 гривень. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином /а.с.28-29,46,47/, причину неявки суду не повідомив. За зазначених вище обставин, суд, зі згоди сторони позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд частково задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного. Згідно ст.15 ЦК, ст.3 ЦПК кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 207 ЦК визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом установлено, що 19.04.2013 року між сторонами, з метою придбання [PERSON] (шлюб з [PERSON] зареєстровано 03.04.2015 року /а.с.10/) у майбутньому у власність садового будинку, розташо-ваного по вул.Молодіжна, 57/6123 в с.Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, було укладено дого-вір доручення №66/18, за умовами якого філія «Атланта» ТОВ Центр нерухомості «Комінтернівський», код ЄДРПОУ 32416836, в особі директора [PERSON], взяв на себе зобовязання здійснити від імені та за рахунок [PERSON] необхідні дії для укладання нею в подальшому, але не пізніше 10.06.2013 року, договору купівлі-продажу нерухомого майна. В якості забезпечення договору [PERSON] було передано відповідачу аванс (гарантійну суму) в два етапи: 19.04.2013 року 8000 гривень, еквівалент 1000 доларів США, 23.04.2013 року 16000 гривень, еквівалент 2000 доларів США, які відповідач повинен був передати продавцю обєкта нерухомості для підготовки цього обєкта до продажу. Проте, як до 10.06.2013 року, так і в подальшому договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було з підстав того, що згідно технічної документації садовий будинок, що був предметом договору купівлі-продажу, є самочинним будівництвом та збудовано на земельній ділянці, правовстановлюючі документи на яку відсутні /а.с.9,10,13-16/. Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних із нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечена його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, положеннями статей 570, 571 ЦК України передбачено, що правила про залишення\~завдатку особі, яка його одержала, або стягнення суми завдатку застосовується в таких\~випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини однієї із сторін. У разі коли сторони лише домовились про укладення договору, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Таким чином, стороною позивача доведено, що покупцем нерухомого майна [PERSON] у підтвердження свого наміру у майбутньому укласти з продавцем цього нерухомого майна договору купівлі-продажу через посередника відповідача по справі, були здійснені авансові платежі. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача сплаченої суми авансу, тобто гарантійного платежу за майбутній договір купівлі-продажу нерухомого майна, є обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.192 ЦК гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в України у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. - 3 - На день ухвалення судового рішення до розрахунку суми авансу, що підлягає стягненню з відповідача, взято курс долара США до української гривні по курсу Нацбанку України станом на 07.06.2016 року, а саме 1 долар США=2498.5658 гривень, яка становить 74940.00 (сімдесят чотири тисячі девятсот сорок) гривень 00 коп. (3000 х 2498.5658:100=74940.00). Вимога позивача про застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, положень, які регулюють зобовязання за договором позики, кредиту та банківського вкладу, не ґрунтується на вимогах закону та задоволенню не підлягають. Вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем позивачу своїми неправомірними діями, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичної чи юридичної особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Як пояснила суду позивач, із-за невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань про надання їй послуг як покупцю обєкта нерухомого майна щодо правової підготовки цього обєкта до продажу та неправомірною відмовою в подальшому повернути їй сплачену суму авансу, у звязку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було, вона перенесла значні моральні страждання, нею було втрачено нормальні життєві звязки, що потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та життя її сімї. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди завданої відповідачем позивачу, суд враховує характер правопорушення, ступень вини відповідача, позбавлення можливості позивача тривалий час створити належні житлово-побутові умови для себе і членів своєї сімї, що негативно впливало на її психологічний стан та завдавало душевного болю. За таких обставин, враховуючи вимоги розумності і справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд визначає суму в розмірі 3000 (три тисячі) гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial