Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

11.10.2013 року позивач звернулася до Деснянського суду з позовом про визнання недійсним пункту 2.5 кредитного договору від 24.10.2006 року, укладеного нею з відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за вказаним договором без урахування положень пункту 2.5 кредитного договору. В обґрунтування позову зазначила, що пунктом 2.5 кредитного договору встановлено обов'язок сплачувати пеню за прострочення повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків в розмірі 50% річних від суми заборгованості, що суперечить приписам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який встановлює, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, тобто 15 відсотків. Крім того, пункт 2.5 кредитного договору вчинений від впливом помилки, яка має істотне значення, що в силу положень статті 229 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. У судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали і наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача не з'явився, причини неявки не повідомив. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 24.10.2006 року позивач уклала з відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - Банк) договір № 10/07820000/3228/02, на підставі якого отримала споживчий кредит в сумі 3192 грн. 31 коп. (далі - Договір). Пунктом 1.1 Договору визначено плату за користування кредитними коштами в розмірі 25% річних та строк повернення тіла кредиту - 20.10.2008 року. Пунктом 2.1 Договору встановлено, що позивач повинна щомісячно до 20 числа сплачувати в повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків 170 грн. 55 коп. Згідно пункту 2.5 Договору у випадку порушення позивачем вимог пункту 2.1 на вимогу Банку позивач повинна сплатити пеню в розмірі 50% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. вчинятися Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Статтею 1055 встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно положень пункту 2 частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.2009р. № 9, який детально регламентує порядок визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При укладенні договору позивач ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них, отримавши кредит в обумовленій договором сумі. Договір укладено за вільним волевиявленням сторін, підписавши його сторони підтвердили свої права та обов'язки за договором, тому повинні виконувати їх належним чином. Позивач не був позбавлений права в будь-який час звернутися за юридичною допомогою до підписання договору кредиту, а також позивачем не доведено, що працівники банку відмовили йому в наданні будь-якої додаткової інформації щодо положень договору кредиту та третейської угоди. Таким чином, вимоги позивача про визнання недійсним п. 2.5 договору, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, не передбачені законодавчими актами, та не доведені представниками позивача - тому не підлягають задоволенню. Доводи позивача не підтверджують, що зазначений пункт договору суперечить вимогам Конституції України та діючого цивільного та цивільно-процесуального законодавства, а ґрунтуються на припущеннях, тому вони не заслуговують на увагу. Оскільки вирішення вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок суми заборгованості залежить від вирішення питання щодо дійсності пункту 2.5 Договору, вона також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed