Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

11.11.2020 року до Галицького районного суду м.Львова надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Інвест Хаус», третя особаприватний нотаріус Івано Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович (адреса: 76014, м. Івано Франківськ, вул. Коновальця, 433 кім.28-29)про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 29.02.2008 року між Публічним Акціонерним Товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було кладено кредитний договір №38/в. Відповідно до договору про відступлення права вимоги, право вимоги за кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус». 12.05.2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович вчинив виконавчий напис зареєстрований за №1036, яким було запропоновано стягнути з позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 460240 грн. 74 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Інвест Хаус». 20.08.2020 року приватним виконавцем Ярошенко Костянтином Юрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62865769 з виконання виконавчого напису №1036 від 12.05.2020 року про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 460240 (чотириста шістдесят тисяч двісті сорок) грн. 74 коп. Також приватним виконавцем Ярошенко Костянтином Юрійовичем було винесено постанову про арешт коштів позивача від 16.09.2020 року. [PERSON] вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Просить позово задоволити. Ухвалою суду від 12.11.2020 року суддею Романюком В.Ф. відкрито провадження у справі та призначено до судового засідання. Позивач в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача з`явився представник, який підтримує позовні вимоги в повному обсязі. 23.03.2021 р. від предстваника позивача - адвоката Бартківа І.Б. на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача ТОВ «ФК«Інвест Хаус» в судові засідання 04.12.2020, 04.01.2021 та 23.03.2021 р. не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, в судові засідання 04.12.2020, 04.01.2021 та 23.03.2021 р. не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи до суду не надходило. На виконання вимог ухвали суду, 19.03.2021 р. на адресу суду надійшли витребування документи. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача та третьої особи, які належним чином повідомлені про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. В силу положень ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України або договором. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України судрозглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, п.11 ч.3 ст.2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.9 Конституції України, ст.2ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з правлюдини`до даних правовідносин також можна застосуватиКонвенцію прозахист правлюдини і основоположних свобод (п.1 ст.6), в якій закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEXLTD) та інші проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що 12 травня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований за №1036, яким запропоновано стягнути зі [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 756 742 (два мільйона сімсот п`ятдесят тисяч сімсот сорок дві) грн. 86 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС». 20 серпня 2020 року, приватним виконавцем Ярошенком Костянтином Юрійовичем на підставі виконавчого напису №1035 від 12.05.2020 року, було відкрито виконавче провадження №62865769. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом станом на час виникнення спірних правовідносин була, зокрема, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції Українивід 22 лютого 2012 року№ 296/5(далі - Інструкція). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Розділ 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. В п.284 Інструкції вказано, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо, зокрема, подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженомупостановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Так, згідно зістаттею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ця умова перевіряється на підставі представлених документів, що вказані в Переліку і які підтверджують існування зобов`язання та безспірність заборгованості.За відсутності безспірності суми заборгованості нотаріус повинен був відмовити у вчиненні нотаріальної дії (ст. 49 Закону України «Про нотаріат»в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Згідно ст.88Закону України «Про нотаріат» передбачено умову вчинення виконавчого напису: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Для одержання виконавчого напису відповідно до п.1 Переліку документів (в редакції, яка діяла станом на дату вчинення виконавчого напису), за якими стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Саме до таких висновків прийшов Верховний Суд у Постанові від 24.05.2018 року у справі № 61-884св17. Згідно виконавчого напису №1036 приватний виконавець Ярошенко Костянтин Юрійович відкрив виконавче провадження №62865769 вважаючи, що виконавчий напис вчинено правомірно на підставі безспірності заборгованості. Такі підтвердження безспірності суми заборгованості станом на час вчинення виконавчого напису суд вважає необґрунтованими враховуючи наступне. Суду не надано доказів того, що при здійсненні виконавчого напису нотаріусом було проведено перевірка та встановлення безспірності боргу. Крім цього, відповідачем, а також третіми особами не було представлено суду докази на підтвердження факту направлення вимоги або повідомлення стягувача про наявність заборгованості. Також, у суду відсутні відомості, які б свідчили про відсутність спору щодо заборгованості як такої. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Безспірною є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операціїє правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відтак, заборгованість позивача перед відповідачем на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Вчинення виконавчого напису нотаріусом з порушенням вимог закону порушує права та охоронювані законом інтереси позивача. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та відсоткіів, зазначені у написі, є безспірними, у зв`язку з цим виконавчий напис вчинено без дотриманням вимог закону, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення, а виконавчий напис нотаріуса визнанню таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved