overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

12.05.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10.10.1981 року у Вербівській сільській раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис №28. Мотивуючи позовну заяву вказала, що від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Шлюбні відносини фактично припинені. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Просить розірвати шлюб та зазначає, що примирення з відповідачем не можливе. Позивач в судове засідання не з'явилася. Надала заяву, у якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглянути справу за її відсутності. В судове засідання відповідач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.10.1981 року (а.с.6). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як вбачається з позову, за час подружнього життя сторонами не створено дружньої родини. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинені. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст.51 Конституції України, ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.10,11,60,88,212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

12.05.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12.05.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно наданим документам, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.04.2008 року по 24.03.2017 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У теперішній час неповнолітні діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання своїх дітей і добровільно не надає матеріальної допомоги. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно ст.ст.180-182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення нею повноліття. На виконання цього обовязку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоровя і матеріального становища дитини і інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до положення ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню, та стягненню з [PERSON]\~на користь [PERSON], аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей щомісячно, починаючи з 12.05.2017 року і до їх повноліття. Також на підставі ст.88ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

12.05.2017 року [PERSON] звернулася з позовом до суду та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції у Житомирській області та зроблено відповідний актовий запис №195. Зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу дітей не мають. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Фактично з жовтня місяця 2015 року припинили спільне проживання та ведення спільного господарства та спільного бюджету. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та є недоцільним. Відповідач згоди на розірвання шлюбу в органах РАЦС не надає. Сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач вимоги підтримує, а відповідач їх визнає, на примирення не погоджуються. Суд проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18.11.2006 року серії І-ТП №024747 (а.с. 9). Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом подальших заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн., який вона стягувати з відповідача не бажає, про що свідчить заява.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

12.05.2017 року [PERSON] звернулася з позовом до суду та просить стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], проживаючого в [INFO], місце роботи невідоме, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до його повноліття. Зазначила, що відповідач є батьком її сина, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, відповідач вимоги визнав, що підтвердив письмовою заявою. Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши наявні докази, приходить до наступного. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №231620. На даний час дитина проживає разом з позивачкою, про що свідчить довідка про склад сім»ї від 21.06.2017 року №1888. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідач працює менеджером з адміністративної діяльності в ТОВ «МУРАВЕЙ-УКРАЇНА» та отримує середню заробітну плату в сумі 2750 грн.. Відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Позов позивачкою подано 12.05.2017 року (а.с. 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. З огляду на це, суд вважає, що, згідно із ст. 183 СК України, розмір аліментів може бути визначений у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

12.05.2017 року [PERSON] звернулася із позовом до суду та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 1331,69 грн.., мотивуючи тим, що вона працювала у відповідача на посаді машиніста машин і установок цеху фасувального відділення з 18.11.2016 року по 16.02.2017 року. При звільненні з нею не був проведений розрахунок. Борг відповідача по заробітній платі складає 1331,69 грн.. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання ним судової повістки, причини неявки свого представника суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач у період з 18.11.2016 року по 16.02.2017 року працювала у відповідача на посаді машиніста машин і установок консервного цеху фасувального відділення, що підтверджується копією трудової книжки серії ВК №024150 (а.с.2). При звільненні відповідачки, позивач з нею не розрахувався і заборгованість по заробітній платі становить 1331,69 грн. (а.с.9). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1331,69 грн. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

12.05.2017 року головний лікар Берегівської обласної психіатричної лікарні звернулася в суд з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON]. Заява мотивована тим, що останній 11.05.2017 року поступив в Берегівську обласну психіатричну лікарню за направленням лікаря психіатра Мукачівської ЦРЛ [PERSON], у звязку з тим, що в нього наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для оточуючих. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня. Оскільки [PERSON] страждає психічним захворюванням та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тому необхідне рішення суду про його госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку. Представник обласної психіатричної лікарні [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав та пояснив, що 11.05.2017 року [PERSON] був доставлений до обласної психіатричної лікарні для обстеження та лікування. Останній страждає на шизофренію, параноїчної форми, що являє собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Його згода на госпіталізацію на даний час відсутня. Доставлений в судове засідання [PERSON] пояснив, що психічним розладом не хворіє та непотрібно його госпіталізовувати. Заслухавши пояснення представника обласної психіатричної лікарні, думку прокурора, яка вважала за доцільним задовольнити заяву та думку особи, щодо якої розглядається питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Із заяви головного лікаря Берегівської обласної психіатричної лікарні вбачається, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих і згідно висновку комісії лікарів психіатрів №1186 від 12 травня 2017 року, страждає на шизофренію, параноїчної форми, що являє собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Оскільки [PERSON] добровільно не погодився на госпіталізацію в психіатричний заклад та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тому суд вважає за необхідне госпіталізувати [PERSON] в психіатричний заклад в примусовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

12.05.2017 року до Вінницького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов позивач мотивувала тим, що 15.06.1997 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. В шлюбі у сторін народилась 15.01.1997 року донька Мадлін, яка на даний час є повнолітньою. На даний час подружнє життя у сторін не склалося, вони втратили повагу один до одного, з 2002 року вони припинили шлюбні відносини. На думку позивачасім'я фактично перестала існувати, і збереження сім'ї суперечить їх інтересам. Тому, вважає, що подальше проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить їхнім інтересам, в звязку з чим вона звернулась із даним позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, проте надала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у її відсутність, в разі неявки відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] [PERSON], в судове засідання двічі не зявився, по невідомим суду причинам, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у зв'язку з чим, суд виніс ухвалу про заочний розгляд даної справи. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез'явившихся осіб. Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 червня 1997 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №1131, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно (а.с.8). В шлюбі у сторін народилась 15.01.1997 року донька Мадлін, яка на даний час є повнолітньою. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

12.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] «Про розірвання шлюбу», посилаючись на те, що з 29.10.2011 року вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через постійні непорозуміння, різні за характером та поглядами на життя. Близько трьох років вони проживають окремо. Кожен з них живе своїм життям, збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з та матеріалів справи вбачається те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.10.2011 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського управління юстиції, актовий запис № 2074. Від вказаного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, на протязі тривалого часу сторони разом не мешкають, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору не мають, діти мешкають разом з матір'ю, питанням матеріального утримання дитини вирішено в добровільному порядку. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

12.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між ним і відповідачем, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, оскільки вони разом не проживають, збереження шлюбу неможливо, між ними досягнута домовленість про місце проживання і утримання сина, [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про слухання справи за їхньою відсутністю, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, розглянувши позовні вимоги, дослідивши надані докази та матеріали, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 23 березня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського району Одеської області (свідоцтво про одруження [NUMBER] видане 23.03.1996 року, актовий запис №25). Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. народження (свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER], виданого 17.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, а/з №183). Сторони стверджують, що спору між ними про місце проживання дитини немає, оскільки вона проживає з матір'ю - відповідачем. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, оскільки вони продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує у заяві, що сторони фактично не проживають разом, відповідач не заперечує проти задоволення позову, спору між сторонами про місце проживання сина і його утримання немає - дитина залишається проживати з відповідачем. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання їх права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу, що не суперечить вимогам законодавства України.

Outcome: approved