Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

10.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] (іпн [NUMBER]), який мешкає за адресою [ADDRESS] прострочену заборгованість по Кредитному договору № ТРІ-ПЖ-170908-1 від 17 вересня 2008 року в сумі 4\~578 дол. США 63 центи та 260 гривень, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 3\~991, 91 дол. США, заборгованість по відсоткам 457,79 дол. США, три проценти річних від суми простроченого зобовязання 112,92 дол. США, три проценти річних від суми несвоєчасно сплачених відсотків по кредиту 16,01 дол. США, пеня за порушення умов Кредитного договору (несвоєчасно сплачені відсотки по кредиту та порушення графіку погашення кредиту) 260 гривень, а також судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 17 вересня 2008 року між ВАТ «[PERSON] розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та гр. [PERSON] було укладено Кредитний договір № ТРІ-ПЖ-170908-1, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався надати Позичальнику кредит у сумі 95\~000 дол. США зі сплатою 16 % річних, та строком повернення до 16 вересня 2016 року. Позивач стверджує, що Відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту належним чином не виконує, в результаті чого має заборгованість за кредитом, що і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що ПАТ «БГ Банк» не є належним позивачем, так як передав своє право вимоги за кредитним договором. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобовязаннями щодо кредитного договору. В судовому засіданні встановлено, що 17 вересня 2008 року між ВАТ «[PERSON] розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та гр. [PERSON] було укладено Кредитний договір № ТРІ-ПЖ-170908-1, відповідно до п.1.1. умов якого [PERSON] в поряду та на умовах передбачених вказаним Договором, надав Відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 95\~000 дол. США зі сплатою 16 % річних за користування Кредитом. 14 травня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено договір № 1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № ТРІ-ПЖ-170908-1 від 17 вересня 2008 року. Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику повністю в межах суми, зазначеної в п.1.1 Договору на підставі письмової заяви позичальника, викладеної у формі, передбаченій Кредитним договором. Згідно п. 1.3 строком повернення кредиту є 16 вересня 2015 року, або строк встановлений у відповідності до пунктів 2.7, 2.8 вказаного Договору. При укладанні Кредитного договору Відповідач взяв на себе зобовязання, викладене в п. 2.3. Кредитного договору, повертати Кредит шляхом внесення визначеної згідно Додатку № 3 вказаного договору, суми грошових коштів не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, вказаним у графіку погашення Кредиту та в день закінчення строку погашення, готівкою через касу банка або безготівковим шляхом. Згідно з пунктом 2.4 Кредитного договору відсотки за користування Кредитом нараховуються Банком у валюті кредиту з дня надання кредиту по дату настання строку погашення на суму щоденного залишку заборгованості Позичальника за кредитом. У відповідності до п. 2.4.3. Кредитного договору після закінчення строку погашення відсотки не нараховуються, [PERSON] нараховує, а Позичальник сплачує пеню, інші штрафні санкції, збитки передбачені умовами цього Кредитного договору. Позивач свої зобовязання до Договором виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит в сумі 95\~000 доларів, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок № 2620450120233 відкритий в Одеській філії ВАТ «УБРП». У своїй позовній заяві позивач зазначає, що у звязку з неналежним виконанням покладеного на Позичальника обовязку з повернення кредиту, станом на 04.08.2016 року сума заборгованості за кредитним договором становить 4\~578, 63 дол. США та 260 гривень, з яких: Заборгованість по основній сумі кредиту 3\~991, 91 дол. США; Заборгованість по відсоткам 457, 79 дол. США; Пеня за порушення умов Кредитного договору (несвоєчасно сплачені відсотки по кредиту та порушення графіку погашення кредиту) 260 гривень; Три проценти річних від суми простроченого зобовязання - 112, 92 дол. США; Три проценти річних від суми несвоєчасно сплачених відсотків по кредиту 16, 01 дол. США. Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Кредитний Договір оформлений згідно вимог цивільного законодавства, скріплений підписами працівника Банку та печатками з однієї сторони і підписами Відповідача з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором.. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави Позика, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні, 14 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло» було укладено Договір про відступлення права вимоги, який було посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 1025. Відповідно до умов вказаного договору п.1.1 у звязку укладанням Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2014 року між Первісним Іпотекодержателем/Заставодержателем та Новим Іпотекодержателем/Заставодержателем, за яким Первісний Іпотекодержатель/Заставодержатель передав Новому Іпотекодержателю/Заставодержателю, права вимоги за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1до даного Договору (надалі Кредитні договори) укладеними між Первісним Іпотекодержателем/Заставодержателем та Новим Іпотекодержателем/Заставодержателем, перелік яких міститься в Додатку № 1до даного Договору (надалі-боржники), що забезпечені іпотекою/заставою за Договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного Договору (надалі Договори забезпечення), укладеними між Первісним Іпотекодержателем/Заставодержателем (в договорах забезпечення іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель») та Боржниками/третіми особами (в Договорах забезпечення іменуються - «Іпотекодавець» чи «Заставодавець»). Згідно з Додатком № 1 вбачається, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло» перейшло право вимоги й за Кредитним договором № ТРІ-ПЖ-170908-1 від 17 вересня 2008 року, де боржником виступає [PERSON]. В подальшому, 05 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір про відступлення права вимоги, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марко Поло» та Публічним акціонерним товариством «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД», відповідно до умов якого Первісний кредитор передав Новому кредитору право вимоги в тому числі й за Кредитним договором № ТРІ-ПЖ-170908-1 від 17 вересня 2008 року де боржником виступає [PERSON]. Та згодом, 14 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СОЛІД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «АГРО ФАКТОР» було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Первісний кредитор передав Новому кредитору право вимоги в тому числі й за Кредитним договором № ТРІ-ПЖ-170908-1 від 17 вересня 2008 року де боржником виступає [PERSON]. Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 1205. Окрім того, в подальшому 23 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «АГРО ФАКТОР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АДЛІБІТУМ» було укладено Договір про відступлення права вимоги, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого Первісний кредитор передав Новому кредитору право вимоги в тому числі й за Кредитним договором № ТРІ-ПЖ-170908-1 від 17 вересня 2008 року де боржником виступає [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. Також слід зазначити, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 495/6510/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Агро Фактор» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості. Як вбачається з копії позовної заяви в редакції від 28 серпня 2015 року, предметом розгляду даної справи є заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № ТРІ-ПЖ-170908-1 від 17 вересня 2008 року. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» на теперішній час вже не є Кредитором за Кредитним договором № ТРІ-ПЖ-170908-1 від 17 вересня 2008 року де боржником виступає [PERSON], а від так не наділений правом на звернення до суду з даним позовом, так як інше у судовому засіданні доведено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, на теперішній час залишилось незрозумілим, яке саме порушене право захищає позивач, звернувшись до суду з даним позовом, а від так у задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість та безпідставність. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи сторона позивача не скористалася своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме факту того, що ПАТ «БГ Банк» є належним позивачем у даній справі. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~ Відповідно до\~ст. 1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.\~\~\~ Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2\~ст. 3 ЦПК України\~зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ З \~матеріалів справи не вбачається порушення прав чи інтересів позивача ПАТ «БГ Банк». \~Відповідно до вимог\~\~ст. 214 ЦПК України\~\~під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.\~\~\~ \~\~\~У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено У звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відшкодування не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed