Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

11 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач належним чином не бере участі в матеріальному утриманні їх сумісної дитини - сина [PERSON], чим порушує його права на достатній рівень життя. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування яких зазначила, що з 03 грудня 2002 року по 31 серпня 2009 року вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З листопада 2008 року вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, мешкають за різними адресами, мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Син проживає разом з нею і на його утримання відповідач нерегулярно, у добровільному порядку надає матеріальну допомогу, розмір якої визначає сам. Вона не бажає залежати від волевиявлення [PERSON], а тому вважає необхідним отримувати аліменти за виконавчим листом у порядку визначеному законом. Домовленості з відповідачем про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню дитини не досягнуто. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від середньої заробітної плати по регіону. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав частково, не погодившись з розміром, вказаних нею аліментів та пояснив, що він з 03 грудня 2002 року по 31 серпня 2009 року перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання у них [INFO] народився син [PERSON]. З листопада 2008 року вони припинили з [PERSON] сімейні стосунки і з цього часу проживають за різними адресами, мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Він не працевлаштований, однак не перебуває на обліку у Макіївському міському центрі занятості. Він фізично здоровий, на обліку в медичних установах не перебуває, аліментів нікому не виплачує, на його утриманні не перебувають непрацездатні члени родини. Крім того, він регулярно у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак у зв'язку з тим, що 02 грудня 2013 року він був звільнений з роботи, останні 2 місяці він не надавав позивачці кошти на утримання дитини. Згоден на стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] на користь його матері [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ), установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03 грудня 2002 у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1490. Рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 21 серпня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від спільного проживання подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір*ю і на утримання якої відповідач нерегулярно добровільно надає матеріальну допомогу, розмір якої визначає сам. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір*ю, на утримання якої відповідач нерегулярно, у добровільному порядку надає матеріальну допомогу, розмір якої визначає сам. Відповідач [PERSON] у період з 01 серпня 2013 року по 02 грудня 2013 року був офіційно працевлаштований на комунальному підприємстві «Спецбуд» дорожним робочим, де стабільно отримував заробітну плату, однак 02 грудня 2013 року був звільнений з посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору, на даний момент відповідач офіційно не працевлаштований, він здоровий, на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків не має. Наведені факти та обставини визнані сторонами під час розгляду справи, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З наданих сторонами документів убачається, що [PERSON] працездатний, однак офіційно не працевлаштований. Він проживає окремо від дитини, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Зазначені обставини визнані відповідачем у судовому засіданні. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів не досягнуто. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своєї неповнолітньої дитини, передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини від середньої заробітної плати по регіону, оскільки такий спосіб стягнення аліментів суперечить положенням статті 181 СК України, де визначено, що аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батьків або у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини, майновий і сімейний стан відповідача та визначає аліменти на утримання неповнолітньої дитини у відсотковому співвідношенні - [PERSON] - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) його батька - [PERSON], які у відповідності до приписів ч. 1 ст. 191 СК України присуджуються на користь [PERSON] від дня пред*явлення нею позову за цими вимогами. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial