Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

10.11.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам, мотивуючи тим, що 09.07.2015 р. у справі № 484/2354/15-ц з нього, за рішенням суду, було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх доходів на утримання двох неповнолітніх дітей. У жовтні 2018 р. він дізнався, що відносно нього відкрито виконавче провадження № 57353093 від 05.10.2018 р. по вказаному рішенню суду. З моменту відкриття виконавчого провадження, позивач став вчасно та у повному обсязі сплачувати аліменти, але йому була нарахована заборгованість за минулий час, тобто з моменту звернення до суду, з 16.06.2015 р. по жовтень 2018 р. Загальна заборгованість за аліментами складає 57657,51 грн., частина якої, а саме 55944,69 грн. утворилась за той період часу, коли вони з відповідачкою та їхніми неповнолітніми доньками проживали разом. [PERSON] не може погодитися з такою сумою заборгованості з наступних підстав. До моменту відкриття виконавчого провадження, він навіть не знав, що з нього було стягнуто аліменти. У рішенні було зазначено, що він в суд двічі не з`явився, не надав відзив, не оспорив розмір аліментів, вчасно був повідомлений про розгляд справи, про що є відповідні повідомлення про вручення поштових відправлень. Але він не розписувався у жодних повідомленнях, скоріш за все, за нього зробив це хтось інший. Отже, заборгованість виникла не з його вини. Також в рішенні суду про стягнення з нього аліментів вказано, що позивач проживає окремо від дітей та не надає матеріальну допомогу. Мова йде про 2015 рік, у якому вони з дружиною посварилися, та він перестав проживати разом з нею приблизно один місяць. Саме в цей період дружина подала до суду з приводу аліментів, про що він навіть не здогадувався. Після вказаної обставини вони знову помирилися та почали проживати разом однією сім`єю разом з дітьми. За цей час у них була повноцінна сім`я, вони спільно вели господарство, спільно виховували та утримували дітей. Кошти були у них спільні. Тобто у цей час позивач повністю виконував свій обов`язок як батько дітей та утримував їх. Факт спільного проживання підтверджується довідкою з квартального комітету. Також є і інші докази, які свідчать про те, що вони спільно проживали як одна сім`я. Одним із таких доказів є сам факт відкриття виконавчого провадження - це жовтень 2018 р. Тобто з моменту отримання рішення суду у 2015 р., про стягнення з нього аліментів, його дружина не пред`являла його до виконання. Пояснюється це лише тим, що у 2015 р. вони почали спільно проживати однією сім`єю та він забезпечував сім`ю, а тому не було жодних підстав для звернення до виконавчої служби, адже виглядало б це неприродно, що вони спільно виховують дітей, в них нормальні стосунки, і тут вона починає примусово з нього стягувати аліменти. Окрім цього, доказом того що вони спільно проживали у період з червня по жовтень 2018 р. є рішення суду про розірвання їхнього шлюбу від 18.09.2018 р. по справі № 484/3899/18. Дійсно, до жовтня 2018 року вони проживали разом однією сім`єю в шлюбі, а з жовтня почали проживати окремо. В жовтні цього ж року, його викликали до виконавчої служби та повідомили про те, що він має сплачувати аліменти на дітей і, з листопада 2018 року, він почав їх сплачувати. Таким чином, ті обставини, що вони проживали разом, він приймав активну участь в утриманні дітей, в утворенні заборгованості його вини немає, являються тими обставинами, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач та його представник адвокат Макогоненко Є.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка надіслала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступне. Відповідачка підтвердила факт проживання їх з відповідачем за однією адресою в період з 2015 по 2018 р., та стягнення з нього аліментів за рішенням суду від 09.07.2015 р. Однак зазначила, що він про це рішення знав, отримував повістки з суду власноручно, крім того секретар судового засідання неодноразово йому телефонувала та повідомляла про слухання справи, також вона з дітьми говорили йому про це рішення для того щоб [PERSON] , можливо добровільно почав хоча б дітям надавати кошти. З 2015 року по 2018 рік вони проживали в одному будинку, оскільки винаймати окреме житло з двома дітьми вона не могла, власного житла на той момент не було. Відповідачка просила позивача залишити їй з дітьми будинок, а він щоб придбав собі щось інше, проте [PERSON] , не погоджувався, неодноразово він кидався в бійку і погрожував, що якщо вона подасть виконавчий лист до виконавчої служби, то він вижене їх з дітьми на вулицю. Не витримавши постійних скандалів, вони разом з дітьми з`їхали на винайману квартиру і в 2018 році подала на розлучення та подала виконавчий лист на виконання. З 2015 по 2018 рік в них не було спільного господарства, оскільки [PERSON] увесь час працювала медсестрою в амбулаторії на районі «Скала», а позивач жодного дня ні де не працював та не допомагав. Доньки на даний час продовжують навчання та потребують допомоги на їх утримання. Позивач не надав жодної із підстав, за якими можна було б зменшити розмір заборгованості по сплаті аліментів, які б заслуговували на увагу суду. Враховуючи вище викладене, відповідачка заперечує проти задоволення даної позовної заяви, оскільки позивач ні добровільно, ні вже по рішенню суду не сплачує аліменти на дітей, а вона як мати яка працює на одній роботі з мінімальною зарплатою всіх забезпечувати не може. За таких обставин просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та допитавши свідка [PERSON] дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.07.2015 р. у справі № 484/2354/15-ц з позивача було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх доходів на утримання двох на той час неповнолітніх дітей. Протягом 2015 2018 років відповідач не подавала виконавчий лист за цим рішенням на примусове виконання до виконавчої служби та продовжувала проживати спільно з відповідачем та дітьми. У 2018 році відповідач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який було розірвано судом 18.09.2018 року та подала виконавчий лист на виконання до виконавчої служби. 05.10.2018 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 57353093 з примусового виконання виконавчого листа виданого 22.07.2015 року. Державним виконавцем було нараховано позивачу заборгованість по аліментам з червня 2015 року. Позивач підтвердив суду, що дізнався про виконавче провадження та судове рішення про стягнення аліментів з нього на користь відповідача ще у 2018 році, після відкриття виконавчого провадження. Позивач також повідомив суду, що не оскаржував заочне рішення про стягнення з нього аліментів навіть після того, як за цим рішенням було відкрито виконавче провадження. За таких обставин, суд вважає, що позивач погодився з рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.07.2015 р. у справі № 484/2354/15-ц, а отже і погодився і з обов`язком сплатити аліменти на утримання дітей у розмірі та за період часу, визначений вказаним рішенням. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Будь яких обставин, які б давали суду можливість звільнити позивача від заборгованості по сплаті аліментів, позивач не навів та не довів їх існування. Виходячи з викладеного вище, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Outcome: dismissed