Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

12.02.2021 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А. від 30.06.2017р. за р.№5419, - щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , 219770грн.27коп. на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODXRRC09810011 від 07.02.2007р., а також просить стягнути з відповідача на його, позивача, користь судові витрати в розмірі сплаченого ним, позивачем судового збору - 908грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що спірний вищезазначений виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку позовної давності та за вимогами, які не є безспірними. Вказав, що не підписував ніякої заяви позичальника і не отримував кредитних коштів, більш того, ніколи не був у Чернігові, де кредитний договір було оформлено, до того ж - він оформлений на паспорт, який був втрачений ним ще у 2007році, тобто, який був вже на момент вчинення нотаріальної дії недійсним. Крім того, позивач стверджує, що він не був повідомлений відповідачем про намір звернення до нотаріуса з відповідною заявою та про наявність в нього кредитних правовідносин з ним, з-за чого він, позивач, був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування строку позовної давності та надати пояснення нотаріусу по суті, або вирішити питання іншим чином. Наведене дає підстави вважати, що кредит був оформлений іншою особою, про що представнику АТ КБ «Приватбанк» було відомо, або він цілком мав змогу це знати на стадії оформлення заяви про видачу кредиту. Отже, оскільки борг не є безспірним, нотаріус цього не перевірив, а тому не мав жодного права вчиняти виконавчий напис, який не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, що змусило його, позивача, звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду відзив, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності. Треті особи: приватний нотаріус Завалієв А.А. та представник першого Київського ВДВС у місті Одесі Південного МУ Мінюсту, що були повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, - до суду не прибули, а нотаріус письмовими поясненнями, не заперечуючи проти вимог позову, - просив розглянути справу за його відсутністю. Крім того, приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Завалієв А.А. на виконання ухвали суду від 17.02.2021р. надіслав належним чином завірені копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис №5419 від 30.06.2017 року. Позивач надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Дослідивши надані докази, суд з`ясував наступне. 30.06.2017 приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис за р.№5419, - яким з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 219770,27грн. - заборгованість за період з 07.02.2007р. до 28.04.2017р. за кредитним договором №ОДХRRC09810011 від 07.02.2007р. (а.с.8). Виконавчий напис вчинено на підставі заяви АТ КБ «Приватбанк» від 30.06.2017р. та доданих до заяви документів, а саме: заяви позичальника №ОДХRRC09810011 від 07.02.2007р., виписки з рахунку боржника; вимоги про усунення порушень за кредитним договором; документів, що підтверджують факт направлення боржнику даної вимоги (а.с.23-34). Першим Київським відділом ДВС у місті Одесі Південого МУ Мінюсту винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55495467 з виконання вищевказаного виконавчого напису. Порядок вчинення виконавчих написів визначається Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). За нормою статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що підтверджують заборгованість. Відповідно до статті 88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу наведених норм можна зробити такі висновки. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, мало існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису мала існувати, і, крім того, - також мала бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Водночас, вид таких документів у Переліку не зазначений, а відтак це може бути будь-який документ, на підставі якого встановлюється безспірність зобов`язання, а саме: певна розписка, акт звіряння розрахунків, направлена боржнику вимога про усунення порушень зобов`язання, тощо. Однак сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, та 50,87, 88 ЗУ «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто, нотаріус має впевнитися у наявності у стягувача такого права шляхом перевірки дійсності отриманих документів. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Верховний Суд у постанові від 18.06.2018 у справі №199/183/17 та у постанові від 04.07.2018 у справі №757/29988/17-ц зазначив, що суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до вимог частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у статті 627 цього Кодексу закріплено принцип свободи договору, яка полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Статтею 1055 цього Кодексу встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У заяві позичальника №ОДХRRC09810011 від 07.02.2007 зазначено, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 12056,99грн. на строк з 07.02.2007р. до 07.02.2009р. з умовами сплати за користування кредитом відсотків в розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Рострочка Стандарт) строки. Отже, виходячи із загальних ознак зобов`язань, зафіксованих у вищевказаній заяві, суд дійшов висновку, що між АТ КБ «Приватбанк» та позичальником було укладено кредитний договір на умовах публічного договору приєднання. Водночас позивач заявляє про недійсність заяви позичальника №ОДХRRC09810011 від 07.02.2007р. (кредитного договору) та відсутність в нього боргу перед АТ КБ «Приватбанк» посилаючись на те, що цю заяву позичальника він не підписував. За приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За нормою частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. На підтвердження вимог позову позивачем надано копію паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданий Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області 14.04.2009р. (а.с.7). Водночас зі змісту оспорюваного договору вбачається, що позичальником було пред`явлено в банку паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий Болградським РВ УМВС в Одеській області 09.02.2005 року. Співставленням даних паспорта особи, якій було надано кредит, та чинного паспорта позивача встановлено, що в них не співпадають відомості про зареєстроване місце проживання особи - у заяві позичальника зазначено, що він проживає та зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , в той час як у чинному паспорті позивача у графі «Місце проживання» наявний запис про те, що з 12.06.2006р. зареєстрованим місцем його проживання є [ADDRESS] . Отже враховуючи, що належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не підтв5ерджується наявність волевиявлення гр. [PERSON] на укладення кредитного договору, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для визнання його недійсним. Зважаючи на те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, у банку не виникло право на стягнення сум за кредитним договором №ОДХRRC09810011 від 07.02.2007, а відтак є обґрунтованими та доведеними і вимоги позову про визнання виконавчого напису, який вчинено на підставі недійсного договору, таким, що не підлягає виконанню. Оскільки відсутність безспірності вимог є достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не дає оцінку доводам позову про вчинення його поза межами строку позовної давності. На підставі аналізу норм цивільного та цивільного процесуального закону, які визначають способи судового захисту порушених прав та інтересів, положень статті 216 ЦК України та статті 88 Закону України «Про нотаріат» суд дійшов висновку, що набрання законної сили рішенням суду про визнання договору недійсним та визнання вчиненого на підставі недійсного договору виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в повному обсязі поновить порушені права позивача. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 908,00 грн.

Outcome: approved