Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

10.08.2021 до Турківського районного суду Львівської області від Городоцького районного суду Хмельницької області за територіальною юрисдикцією (підсудністю) надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.05.2020 позивач [PERSON] надала відповідачу позику - грошові кошти в сумі 2700 Євро, 400 доларів США та 10 000,00 грн. на строк до серпня 2020, про що відповідачем власноручно складено та підписано розписку від 01.05.2020. У вказаний строк відповідач кошти не повернув, написав розписку від 20.04.2021, у якій зобов`язався повернути отримані кошти - 01.05.2021. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, добровільно позичені кошти не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання, тому змушена звернутись до суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 11.08.2021 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Флис В.В., який бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав повністю з підстав та мотивів, які викладені в позовній заяві. Зазначив, що сторони були давно знайомі, [PERSON] - це прізвище позивачки, яке було в неї до реєстрації шлюбу і так її знав відповідач. Пояснив, що в двох розписках зазначено одну і ту саму суму, але в першій розписці не було конкретної дати повернення боргу, тому відповідач написав другу розписку із датою повернення боргу. [PERSON] - це мама позивачки, яка передавала самій позивачці кошти для того, що прозичити відповідачу, тому він і вказав її в розписці. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, в судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Ухвалою суду від 05.10.2021 без виходу до нарадчої кімнати постановлено проводити заочний розгляд даної цивільної справи за згодою представника позивача. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 01.05.2020 між сторонами було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав кошти в сумі 2700 Євро, 400 доларів США та 10 000,00 грн. в [PERSON] , які згідно розписки від 20.04.2021 зобов`язався повернути до 01.05.2021. На підтвердження отримання вищевказаної суми [PERSON] власноручно написав розписки від 01.05.2020 та від 20.04.2021, підписав такі. Оригінали розписок знаходяться в матеріалах справи. Добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повертає позивачу, а тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості. Заборгованість за договором позики становить: суму неповернутої позики в розмірі 2700 Євро, 400 доларів США та 10 000,00 грн., що становить 108 105, 42 грн., які і просить стягнути в її користь з відповідача. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України. Вирішуючи спір, суд виходить з наступних положень закону та відповідних правовідносин. Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Досліджуючи надані позивачем розписки, суд встановив, що відповідач [PERSON] отримав кошти в сумі 2700 Євро, 400 доларів США та 10 000,00 грн. в [PERSON] , які зобов`язався повернути до 01.05.2021. Як видно з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.06.2021 (№ витягу 00031343207), 20.02.1994 виконавчим комітетом Радковицької сільської ради Городоцького району Хмельницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно з копією паспорта громадянина України, прізвище прізвище ім`я по батькові позивача - [PERSON] . Відтак, суд приймає до уваги доводи представника позивача, що відповідачем під час написання розписки було вказано позивача за її дівочим прізвищем. Окрім цього, саме позивач є держателем оригіналів розписок, а тому вважається позикодавцем. Разом з тим, суд зазначає, що допущені описки в прізвищі позикодавця при написанні позичальником розписки не можуть тлумачитися проти особи, яка є держателем розписки та яка надала грошові кошти в борг без спростування факту неправомірного заволодіння позивачем розпискою чи написання її іншою ніж відповідач особою, вказане не може бути підставою для невиконання позичальником своїх обов`язків згідно з укладеним договором позики. Водночас, наявність оригіналів боргових розписок у позивача, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Так, ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, з урахуванням встановлених конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що між сторонами був укладений договір позики на суму 2700 Євро, 400 доларів США та 10 000,00 грн., що підтверджено розписками, які в свою чергу, як документи, підтверджують укладення самого договору, його умови та засвідчують отримання вказаної грошової суми. При цьому, розписки містять зобов`язання про повернення боргу позичальником. У своєму рішенні Велика Палата Верховного Суду від 27.11.2019 року по справі №340/385/17, зробила висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорі позики (розписці) або у національній одиниці - гривні. Відтак, враховуючи те, що відповідач не виконав зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики в сумі 2700 Євро, 400 доларів США, які позивач просить стягнути у національній одиниці - гривні, що становить 2700 Євро - 87 185,70 грн, 400 доларів США - 10 919,72 грн., тому вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача, не розцінюється судом, як визнання позовних вимог та/або обставин, якими вони обґрунтовуються, з огляду на те, що подання заперечень на позов це право, а не обов`язок відповідача. Водночас, цим правом відповідач не скористався та не спростував обставини, викладені в позові та докази, якими вони обґрунтовуються. Відтак, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази з точки зору їх належності, достатності, достовірності, враховуючи, що будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду відповідачем надано не було, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення і на користь позивача необхідно стягнути з відповідача заборгованість за договором позики (розписки) від 01.05.2020, від 20.04.2021 в розмірі 2700 Євро, що еквівалентно 87 185,70 грн, 400 доларів США, що еквівалентно 10 919,72 грн. та 10 000,00 грн., а всього 108 105, 42 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1081,05 грн.

Outcome: approved