Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

12.10.2020\~року \~до \~ суду\~звернувся \~позивач \~ АТ\~ «ПЕРШИЙ \~УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ\~БАНК» з позовом\~ до [PERSON] , про стягнення заборгованості. 06.11.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2020 року відкрите провадження по цивільній \~ \~ \~ \~ справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадженні без виклику сторін на 17.12.2020 року. 30.11.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 33560 грн. 39 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: 30.11.2017 року між ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК » та відповідачем був укладений кредитний договір № 200924253401 на підставі якого відповідачеві видана кредитна картка на суму 12059 грн., яка згодом збільшена до 22100.00 грн. 21.12.2018 року ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» змінило тип товариства з публічного на акціонерне. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе обов`язки за укладеним кредитним договором. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21.09.2020 року складає 33560.39 грн., з яких: -19069.23 грн., заборгованість за кредитом; -13979.64 грн., заборгованість по процентах; -511.52 грн., заборгованість за комісією. Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. \~ \~ \~ \~Відповідач \~відповідно \~до \~наданого \~ відзиву\~проти задоволення\~ позовних\~вимог заперечував. Свої заперечення обґрунтовував тим, що на підтвердження заявлених вимог позивачем надано кредитний договір № 200924253401 від 30.11.2017 року. Проте сума виданих йому кредитних коштів є суперечливою та мінливою, оскільки у заяві від 30.11.2017 року сума кредиту зазначена 12059 грн, а позивачем зазначено, що кредит йому виданий в сумі 22100.00 грн. Виписка із рахунку із зазначенням суми заборгованості не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки з неї не можливо встановити період утворення заборгованості за кредитним договором, його складові, а також суми на погашення заборгованості. Даний розрахунок не містить первинних та зведених облікових документів, що передбачені положеннями статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і п. 61 положення. Крім того правочин вчинений із порушенням письмової форми його вчинення. Вказаний договір містить положення які порушують його права як споживача послуг банку. Оскільки споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування з конкретним кредитним договором, який укладається у вигляді заяви про приєднання до комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Крім того банк просить стягнути з нього заборгованість за комісією, але не зазначив за які саме послуги, що надаються позивачеві сплачується комісія. За даних обставин просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. \~ \~ Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається між сторонами виник спір з кредитних правовідносин. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Судом встановлено, що 30.11.2017 року між ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК » та відповідачем був укладений кредитний договір № 200924253401 на підставі якого відповідачеві видана кредитна картка на суму 12059 грн., яка згодом збільшена до 22100.00 грн., що підтверджується копією заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб 21.12.2018 року ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК » змінило тип товариства з публічного на акціонерне. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Надана суду копія заяви містить підпис відповідача [PERSON] , та банку, містить особисті дані відповідача [PERSON] та істотні умови договору. Таким чином у розумінні статті 207 ЦК України кредитний договір був укладений ПАТ «ПУМБ» з відповідачем [PERSON] . Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). За умовами укладеного договору відповідачеві видано кредит в сумі 12059 грн. , який згодом був збільшений і відповідач проти цього не заперечував. Тому доводи відповідача, що кредитний договір укладений в неналежній формі та сума кредиту є мінливою суд вважає безпідставними. Судом встановлено, що банк виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, а відповідач скористалася наданим кредитом так як не заперечує факт користування кредитними коштами. Крім того з наданої суду виписки по особовим рахункам відповідача за період з 30.11.2017 року по 21.09.2020 року вбачається, що відповідач досить активно користувався кредитними коштами за укладеним кредитним договором. Тобто фактично виконував взяті на себе зобов`язання. Згідно зі ст.\~526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із публічним акціонерним товариством ПАТ «ПУМБ»\~ \~ кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач [PERSON] , порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 21.09.2020 року складає 33560.39 грн., з яких: -19069.23 грн., заборгованість за кредитом; -13979.64 грн., заборгованість по процентах; -511.52 грн., заборгованість за комісією Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612\~Цивільного кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом сторонами не надано, тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача у відповідності із обраним ним способом захисту порушених прав, який передбачений \~ \~ \~ \~ ст. 16 ЦК України та з яким погоджується суд. А саме про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредиту та відсотків суми комісії. Так як така відповідальність передбачена умовами кредитного договору і відповідач підписавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти погодився з нею. Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості по кредиту відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. В свою чергу виписка по банківському рахунку відповідача містить всі операції з банківським рахунком, з чітким визначенням банківської операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції та є належним доказом у справі. Крім того відповідач, як споживач послуг та сторона договору має можливість в будь-який час звернутись до банку, перевірити розрахунки заборгованості, первинні документи, провести звірку внесених ним сум, але будь-яких з цих дій не вчинив. та у відзиві висловив лише свої сумніти та заперечення. не підтвердивши їх будь-якими доказами Доводи відповідача про одностороннє збільшення Банком кредитного ліміту. Та зміни процентної ставки не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України - якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. Таким чином відповідач міг погасити заборгованість за укладеним кредитним договором за відсотковою ставкою, яка була встановлена початково, що мало б наслідком припинення зобов`язань за укладеним кредитним договором. Доводи відповідача, що укладений договір містить для нього несправедливі умови, як для споживача, не є підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Оскільки відповідач протягом тривалого періоду користувався кредитними коштами, не ставив вимог щодо визнання недійсним договору або окремих його умов, в зв`язку з порушенням його прав як споживча, тобто погоджувався з умовами укладаного договору. Аналогічно, щодо доводів відповідача стосовно стягнення з нього заборгованості за комісією, якщо відповідач вважав дану умову несправедливою, то міг відмовитись від укладення договору, або мав право ставити вимогу щодо визнання даної умови укладеного договору недійсною, про що зазначено і в постанові ВС України від 27.12.2018 року № 695/3474/17, на яку посилається відповідач у своєму відзиві, але будь-яких дій з цього приводу не вчиняв. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що \~ відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, та враховуючи, що судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору 2102.00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог .

Outcome: approved