Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

10.08.2021 позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , визначити місце проживання їх спільних дітей з позивачкою. Вказані вимоги мотивовані тим, що спільне подружнє життя між ними припинено, шлюбні відносини між ними неможливі, шлюб існує формально. Зазначає, що відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, спору щодо проживання їх спільних дітей з позивачкою між ними немає. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву від 25.08.2021, в якій просила розглянути справу без її участі, задовольнивши позовні вимоги. Окрім цього подала до суду нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дітей та участь у їх вихованні, в якому сторони досягли згоди зокрема щодо проживання їх спільних дітей з позивачкою. В судове засідання відповідач не з`явився, в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява останнього про визнання позовних вимог в повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Враховуючи позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з положеннями ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 25.02.2006 виконкомом Середнянської селищної ради видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , яким стверджується, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №06. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . У шлюбі у сторін народилася діти: син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 24.11.2006 та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 25.07.2013. Судом встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а відтак суд приходить до висновку про прийняття визнання позовних вимог відповідачем та ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З копії договору між батьками про визначення місця проживання дітей та участь у їх вихованні від 13.08.2021 з`ясовано, що позивачка та відповідач узгодили серед іншого питання проживання їх спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хвастою М.М. за реєстровим №2077. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом не встановлено наявність спору між батьками (позивачкою та відповідачем) щодо визначення місця проживання дітей, більш того сторони узгодили питання місця проживання дітей з матір`ю (позивачкою) нотаріально посвідченою заявою, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивачки щодо залишення проживання дітей з нею. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved