Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

11.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], з участю третьої особи садівничого кооперативу «Львівський залізничник-Південний» про визнання права спільної сумісної власності на садовий будинок та земельну ділянку, поділ подружнього майна. Просила постановити рішення яким визнати садовий будинок [NUMBER], що знаходиться в урочищі «Клепарів» Шевченківського району м. Львова та відноситься до садівничого кооперативу «Львівський залізничник-Південний» спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати земельну ділянку площею 0,0600 га, яка знаходиться в урочищі «Клепарів» Шевченківського району м. Львова та у відповідності до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЛВ № 40506326 від 20 жовтня 1999 року була надана [PERSON] для ведення садівництва в садівничому кооперативі «Львівський залізничник-Південний» у м. Львові спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON]; поділити садовий будинок [NUMBER], що знаходиться в урочищі «Клепарів» Шевченківського району м. Львова та відноситься до садівничого кооперативу «Львівський залізничник-Південний», як майно набуте подружжям за час шлюбу, виділивши 1/2 ідеальної частини садового будинку [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частини садового будинку [NUMBER], що розташований в урочищі «Клепарів» Шевченківського району м. Львова та знаходиться в садівничому кооперативі «Львівський залізничник-Південний» та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частини земельної ділянки площею 0,0600 га, що знаходиться в урочищі «Клепарів» Шевченківського району м. Львова та надана для ведення садівництва в садівничому кооперативі «Львівський залізничник-Південний». В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 26 липня 1984 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Подружнє життя з відповідачем не склалось. Відповідач зловживав спиртними напоями, у зв'язку з чим вона [PERSON] звернулась з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2004 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Для реєстрації розірвання шлюбу вона звернулась в Галицький відділ РАЦС Львівського МУЮ та 15 березня 2005 року їй було видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Вказала, що під час подружнього життя за кошти подружжя у 1992 році ними було збудовано садовий будинок за [NUMBER] в урочищі «Клепарів», що знаходиться у Шевченківському районі м. Львова та розташований в кооперативі «Львівський залізничник-Південний». Загальна площа будинку складає 26,7 м.кв., з них: житлова - 14,6 м.кв., кухня - 5,1 м.кв., коридор - 7,0 м.кв. Також до будинку належить погріб площею 10,7 м.кв., вбиральна площею 1 м.кв., ворота та огорожа, що підтверджується технічним паспортом, складеним 7 лютого 2013 року обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «БТІ та ЕО». Дійсна вартість садового будинку становить 68 693 гривні. Державна реєстрація будинку здійснена на відповідача, що підтверджується свідоцтвом на право власності серії САК №896874 від 30 квітня 2014 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності від 30 квітня 2014 року. На підставі ухвали 5-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради №327 від 27.05.1999 року відповідачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0600 га для ведення садівництва в садівничому кооперативі «Львівський залізничник-Південний» в урочищі «Клепарів», що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 20 жовтня 1999 року. 3 квітня 2014 року на дану земельну ділянку було видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зазначила, що перебуваючи у шлюбі вона не заперечувала щодо оформлення необхідних документів на будівництво будинку. Вона протягом усього подружнього життя та на даний час користується даним садовим будинком та земельною ділянкою. Відповідача фактично не цікавить дане майно, він не дбає про стан будинку, не обробляє земельну ділянку. Відповідач фактично не проти визначити частки у праві спільної сумісної власності, однак звернутись у нотаріальну контору для виділення часток не бажає, у зв'язку з чим, для захисту своїх прав, позивач вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримала та надала пояснення, що аналогічні до викладеного в тексті позовної заяви. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору №51 про надання правової допомоги від 27.01.2015 року та ордеру серії ЛВ №058888 від 27.01.2015 року підтримав заявлений позов з підстав, наведених у заяві і просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції та наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач та представник позивача не заперечили проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Третя особа - садівничий кооператив «Львівський залізничник-Південний» не з'явився в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції. Позивач та представник позивача висловили думку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 26 липня 1984 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2004 було розірвано (а.с. 9). В період шлюбу сторонами по справі було збудовано садовий будинок за [NUMBER] в урочищі «Клепарів», що знаходиться у Шевченківському районі м. Львова в садівничому кооперативі «Львівський залізничник-Південний», що підтверджується технічним паспортом [NUMBER] від 07.02.2013 року і не оспорюється сторонами (а.с. 17-19). Державна реєстрація будинку здійснена на відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на право власності серії САК №896874 від 30 квітня 2014 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на право власності від 30 квітня 2014 року (а.с. 10, 11). На підставі ухвали 5-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради №327 від 27.05.1999 року відповідачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0600 га для ведення садівництва в садівничому кооперативі «Львівський залізничник-Південний» в урочищі «Клепарів», що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ 40506326 від 20 жовтня 1999 року (а.с. 6). 03 квітня 2014 року на дану земельну ділянку було видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 2 ст. 370 цього Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, суд вважає, що спірне майно, а саме садовий будинок за [NUMBER], що знаходиться в урочищі «Клепарів» Шевченківського району м. Львова в садівничому кооперативі «Львівський залізничник-Південний» та земельна ділянка площею 0,0600 га, яка знаходиться в урочищі «Клепарів» Шевченківського району м. Львова в садівничому кооперативі «Львівський залізничник-Південний» (кадастровий номер 4610137500:10:002:0404) належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як таке, що набуте подружжям за час шлюбу. В силу ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, при вирішенні питання про визнання права власності, суд враховує вимоги ст. ст. 69-71 СК України згідно яких дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності; дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою; у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] майно не ділили, шлюбного договору чи домовленості щодо майна між ними не було. Відповідач інших варіантів поділу майна не пропонував. Таким чином, садовий будинок за [NUMBER], що знаходиться в урочищі «Клепарів» Шевченківського району м. Львова в садівничому кооперативі «Львівський залізничник-Південний» та земельна ділянка площею 0,0600 га, яка знаходиться в урочищі «Клепарів» Шевченківського району м. Львова в садівничому кооперативі «Львівський залізничник-Південний» (кадастровий номер 4610137500:10:002:0404) є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь позивача.

Outcome: approved