Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

11 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В заяві зазначив, що 01 липня 2008 року між ним і [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 50га терміном на 49 років. За умовами договору, орендна плата була сплачена за всі 49 років наперед у розмірі 120000 доларів США, що на той час відповідало курсу національної валюти 4,85грн. і становило 582000грн. Вказані кошти отримав за дорученням син власника земельної ділянки [PERSON] Позивач користувався вказаною земельною ділянкою протягом чотирьох років. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відповідач звернувся до суду з позовом і 01 липня 2011 року рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області за ним визнано право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року за позовом відповідача договір оренди земельної ділянки розірвано. Орендна плата за рік складала 18242грн.30коп., за чотири роки користування земельною ділянкою оренда плата становить 72968грн., 582000грн.-72968грн.=509032грн., шкода яку зазнав від дострокового розірвання договору оренди позивач. На підставі ст.ст.1212, 1282 ЦК України кошти у сумі 509032грн., які отримала [PERSON] наперед за оренду земельної ділянки, слід стягнути з відповідача як спадкоємця майна після смерті [PERSON] Враховуючи, що після смерті [PERSON] між сторонами постійно через суди вирішувалося питання щодо користування позивачем спірною земельною ділянкою, він пропустив строк подачі заяви, передбачений у ст.1281 ЦК України, з поважних причин, а тому просив суд про їх поновлення. 19 листопада 2013 року в своїй заяві позивач змінив підставу позову і просив суд задовольнити його вимоги на підставі ст.ст.1281-1282 ЦК України. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю і просив суд про їх задоволення. Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти вимог позивача, суду пояснив, що його дружина [PERSON] кошти за оренду земельної ділянки від позивача не отримувала. Договір оренди земельної ділянки укладався з ініціативи сина [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] і саме він отримав кошти за оренду землі від позивача та витратив їх на власні потреби для погашення боргів. Враховуючи, що [PERSON] від позивача не отримала кошти за оренду землі, вона не мала боргів перед [PERSON], а він як спадкоємець не повинен відповідати перед позивачем. Крім цього, позивачем пропущені терміни для пред'явлення вимог до спадкоємців. Просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Дослідив докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.1281-1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Судом встановлено, що 01 липня 2007 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір оренди трьох земельних ділянок загальною площею 50га, яка належала [PERSON] на підставі акту на право власності на земельну ділянку, виданого Горохівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 28 січня 1994 року. Договір укладено на 49 років з орендною платою 18242грн.30коп. щорічно, тобто 3% від нормативної вартості землі у сумі 608076грн.98коп. Згідно з п.4.3 Договору, орендна плата повинна була вноситися за всі 49 років одразу після підписання договору. Кошти у сумі 120 000 доларів США за оренду земельної ділянки на підставі доручення [PERSON] отримав її син [PERSON] (а.с.38). [INFO] року [PERSON] померла. За життя нею було складено заповіт на користь відповідача, за яким на підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2011 року визнано право власності на 50га землі у порядку спадкування за законом. Після смерті [PERSON] та визнання права власності у порядку спадкування на земельну ділянку за [PERSON] між сторонами відбувся спір з приводу використання земельної ділянки. Рішенням від 31 жовтня 2012 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказаний договір оренди земельної ділянки відповідно до п.12.6 Договору розірваний. В силу ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. З моменту розірвання договору у позивача виникло право пред'явлення вимог до відповідача на захист своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У грудні 2012 року, тобто у межах строку позовної давності, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошей, отриманих [PERSON] в рахунок орендної плати, але ним було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Рішенням суду від 28 лютого 2013 року вимоги позивача задоволені на підставі ст.ст.215-216 ЦК України. Непогодившись з таким рішенням, відповідач оспорив його і рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] 05 вересня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу [PERSON] на рішення апеляційного суду Миколаївської області відхилив. 11 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом на захист своїх прав про стягнення 509032грн. заподіяних йому збитків з спадкоємця після смерті [PERSON] Суд вважає, що за таких обставин позивачем не було пропущено строк позовної давності, так як ним у межах строків позовної давності пред'являлися вимоги до відповідача про відшкодування орендної плати у сумі 509032грн., яка була сплачена за договором оренди землі спадкодавцеві [PERSON] Враховуючи положення ст.ст.59-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів цивільної справи №2-1150/2008 року (а.с.30-34), ухвалою від 07 листопада 2008 року Снігурівського районного суду Миколаївської області закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору оренди недійсним та повернення земельної ділянки, у зв'язку з відмовою позивача від позову. З вказаних матеріалів цивільної справи вбачається, що інтереси позивачки представляв [PERSON] і в своїй заяві від 06 листопада 2008 року визнав факт укладення договору оренди земельної ділянки з позивачем та отримання грошових коштів за оренду землі, у зв'язку з чим просив справу провадженням закрити. Але 03 грудня 2008 року повторно в інтересах [PERSON] пред'явив позов про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки (а.с.3-5 цивільної справи 2-62/2009 року). Рішенням суду від 05 серпня 2009 року [PERSON] у позові до [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки відмовлено. Рішення набрало законної чинності і з нього вбачається, що кошти, які отримали від оренди земельної ділянки [PERSON] і її син [PERSON], витратили на погашення кредитів в банках та повернення боргів (а.с.15-18). У судовому засіданні 29 січня 2009 року у справі №2-62/2009 року [PERSON] підтвердив про те, що частину грошей, отриманих від оренди земельної ділянки, виплачених [PERSON], він передав матері [PERSON], а частину витратив на погашення боргів матері та своїх, які вони мали на той період. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила ту обставину, що навесні 2006 року до неї зверталася [PERSON] з проханням позичити 10000 доларів США, які вона надала їй у борг, а влітку 2008 року приїхав до неї її син [PERSON], віддав їй 10000 доларів США, а вона повернула йому розписку, яку надавала [PERSON] Таким чином, вказані докази свідчать про те, що, як [PERSON], так і [PERSON] знали про укладення договору оренди земельної ділянки та отримали від позивача грошові кошти за оренду земельної ділянки за всі 49 років наперед. Відповідач заперечуючи проти вимог позивача, посилається на ту обставину, що [PERSON] гроші від [PERSON] за оренду земельної ділянки не отримувала, але з таким висновком погодитися неможливо, так як за життя як власниця земельної ділянки, так і відповідач у справі давали непослідовні свідчення, визнавали факти укладення договору оренди і отримання грошових коштів, у зв'язку з чим відмовлялися від позову, а потім знову порушували питання про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, є членами однієї родини, а докази, які надав позивач свідчать про те, що [PERSON] та інші члени родини використали грошові кошти від оренди земельної ділянки, які були сплачені наперед позивачем, на власні потреби. За такого, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи, що відповідач відмовляється погасити борги спадкодавця, суд покладає обов'язок по відшкодуванню цього боргу шляхом звернення стягнення на земельну ділянку, яку відповідач отримав у спадщину від спадкодавця. За ст.ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по сплаті на користь позивача судового збору у сумі 3441грн.

Outcome: approved