Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

11.12.2017 року позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просили суд визнати недійними договори оренди землі №133 та №135 від 29.03.2007 року, укладені між позивачами кожним окремо та відповідачем та які були зареєстровані у Харківській регіональній філії «Центр державного земельного кадастру» 28.12.2007 року. Ухвалою судді Кочнєва О.В. від 13.04.2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.06.2018 року було задоволено клопотання позивачів про призначення судової почеркознавчої експертизи, провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи. 02 липня 2018 року після закінчення строку відрядження судді Кочнєва О.В. справа була передана на автоматичний розподіл, однак не була розподілена у зв'язку з відсутністю у суді суддів, уповноважених на здійснення судочинства. Указом Президента України №271/2018 від 07.09.2018 року «Про призначення суддів» суддя Шабас О.С. була призначена на посаду судді Золочівського районного суду Харківської області. 12.09.2018 року суддя Шабас О.С. приступила до виконання обов`язків, справа була розподілена судді Шабас О.С. 17.09.2018 року. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування позову зауважили, що 2007 року вони передали в оренду відповідачу обидві свої земельні ділянки, підписавши відповідні договори строк яких, за домовленістю сторін становив 10 років, тобто до 2017 року. Копію даного договору позивачі не отримали, так як всі примірники зберігалися у відповідача, копії їм не надавали, вони отримували лише орендну плату. По закінченню 10 літнього строку договору, позивачі звернулись за поверненням своїх ділянок до відповідача, який їм повідомив що строк ще не сплине 5 років, так як в договорі зазначено 15 літній строк. Після цього позивачі одразу звернулись до Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, де їм видали спірні договори, де дійсно було зазначено, що ними нібито підписувалися договори строком на 15 років, проте договори не містили їх підписів, тобто від їх імені підписи було підроблено, після чого вони звернулися до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача Степанова М.О. проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень вказала, що позивачі уклали з ТОВ «Золочівське» у 2007 році договори оренди належних їм земельних ділянок строком на 15 років, договори пройшли державну реєстрацію. Увесь час дії спірних договорів позивачі отримували орендну плату, відповідно були обізнані з приводу наявності договорів в зв'язку з чим строк позовної давності має обраховуватися з моменту укладення договорів - з 2007 року. В зв'язку з пропуском строку позовної давності просила у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 листопада 2002 року розпорядженням Золочівської районної державної адміністрації № 321 передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 4,7944 гектарів в межах згідно з планом на території Золочівської селищної ради Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], дане право засвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 11 грудня 2002 року (а.с.19). 25 листопада 2002 року розпорядженням Золочівської районної державної адміністрації №321 передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 4,7877 гектарів в межах згідно з планом на території Золочівської селищної ради Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], дане право засвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 11 грудня 2002 року (а.с.29). 14 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] Відділом у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області направлено копії договорів оренди земельних ділянок №135 та №133 від 29 березня 2007 року (а.с.13,22). Так, зокрема в Договорі №135 від 29 березня 2007 року зазначено, що [PERSON] передав ТОВ «Золочівське» належну йому земельну ділянку площею 4,7944 га в оренду строком на 15 років. Договір містить відмітку про державну реєстрацію у Харківській регіональній філії центру земельного кадастру 28 грудня 2007 року. У Акті визначення меж земельної ділянки №24, що є невід ємною частиною договору відповідно до п. 43 Договору, зазначений кадастровий номер земельної ділянки переданої в оренду - [NUMBER]. Земельна ділянка передана за актом приймання передачі (а.с.14-21). В Договорі №133 від 29 березня 2007 року зазначено, що [PERSON] передав ТОВ «Золочівське» належну йому земельну ділянку площею 4,7877 га в оренду строком на 15 років. Договір містить відмітку про державну реєстрацію у Харківській регіональній філії центру земельного кадастру 28 грудня 2007 року. У Акті визначення меж земельної ділянки №23, що є невід ємною частиною договору відповідно до п. 43 Договору, зазначений кадастровий номер земельної ділянки переданої в оренду - [NUMBER] Земельна ділянка передана за актом приймання передачі (а.с. 23-30). Згідно наданих суду заяв про видачу товарно-матеріальних цінностей, видаткових накладних, видаткових касових ордерів, заяв про перерахування грошових коштів, платіжних доручень [PERSON] та [PERSON] отримали від ТОВ «Золочівське» орендну плату за землю у 2015-2017 роках. Факт сплати ТОВ «Золочівське» та отримання позивачами орендної плати за оренду земельних ділянок за вказані періоди не заперечується сторонами (а.с.55-66) Висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №19033/25496 від 19 листопада 2018 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] в договорі оренди №135 від 29 березня 2007 року в графі орендодавець виконаний не [PERSON], а іншою особою; підпис від імені [PERSON] в договорі оренди №133 від 29 березня 2007 року в графі орендодавець виконаний не [PERSON], а іншою особою. Вартість проведеного експертного дослідження становить 8866 гривень, тобто кожним з позивачів сплачено 4433 грн (а.с.123-133). Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані наступними нормами закону - положеннями Конституції України, Земельного Кодексу України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV в редакції, що діяли на момент виникнення правовідносин, а також судом використано Постанову Верховного суду від 22 серпня 2018 року (справа № 596/2472/16-ц, провадження № 61-13028св18). Стаття 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом та на підставі вказаної частини статті Кодексу та статті 125 ЗК України є укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої, п'ятої та шостої статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до роз'яснень викладених у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відтак, оцінюючи докази на предмет дотримання вказаних вимог закону, суд дійшов висновку, що 29 березня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (кожним окремо) та ТОВ «Золочівське» укладено договори оренди №133 та №135 належних позивачам земельних ділянок (кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER]), вказані договори пройшли державну реєстрацію 28 грудня 2007 року, відтак оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів оренди землі відповідно до положень ст. 210 ЦК України, вони є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними згідно вимог ст.215 ЦК України. Водночас, висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №19033/25496 від 19 листопада 2018 року судом встановлено, що підпис від імені [PERSON] в договорі оренди №135 від 29 березня 2007 року та підпис від імені [PERSON] в договорі оренди №133 від 29 березня 2007 року виконані іншими особами, таким чином спірні договори були укладені без волевиявлення [PERSON] та [PERSON], а тому суд доходить висновку про недійсність спірних договорів на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. Відповідач просив про застосування позовної давності, в зв'язку з чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В ході розгляду справи, позивачі визнали, що дійсно отримували орендну плату від відповідача за оренду їх ділянок, вважаючи, що це плата за попереднім договором оренди, які укладалися між ними та відповідачем в 2007 році строком на 10 років. Копію даних договорів їм не надавали, позивачі не мали в них потреби та за їх отриманням не зверталися. Вважаючи, що закінчено дію договорів 2017 року вони звернулися за поверненням своїх ділянок, саме після цього вони дізналися про порушення їхнього права, а саме наявність спірних договорів оренди. Встановлені судом обставини відповідачем не спростовані. Доказів обізнаності позивачів щодо порушення їхніх прав в більш ранній період відповідачем не надано. Таким чином, судом встановлено, що позивачі дізналися про порушення свого права, тобто про наявність спірних договорів оренди, лише 2017 року (отримавши копії договорів у Відділі у Золочівського районного Головного управління Держгеокадастру у Харківській області), що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є початком перебігу строку позовної давності. Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивачі отримували плату за користування землею, суд визнає таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України. Враховуючи задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню документально підтверджені понесені судові витрати, що складаються ( окремо для кожного з позивачів) з 4433 грн. витрат за проведення експертного дослідження та 640 гривень судового збору сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: approved