Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

10 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві зазначав, що від шлюбу з відповідачкою має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29.03.2013 року, стягнуто на користь [PERSON] на утримання дочки аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дочка проживає разом з відповідачкою. На момент ухвалення рішення не працював, але хоча на сьогоднішній день і працює в ПП «Агроцентр 2000» та отримує заробітну плату, зважаючи на те, що створив нову сім'ю та в нього народилася дитина, а дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, вважав, що має право на зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що на даний час не працює та перебуває на обліку в районному центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю, яку невдовзі буде скорочено, інших видів заробітку не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони мають одну спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], на яку позивач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини свого доходу на підставі рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29 березня 2013 року (а.с. 11, 12). Позивач на час подання позовної заяви створив іншу сім'ю, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, шлюб зареєстровано 30 травня 2014 року (а.с. 9), у відповідача [INFO] року народилася дитина - син [PERSON] (а.с. 8), який перебуває на його утриманні. Відповідно до довідок наданих позивачем (а. с. 10, 22), позивач в середньому сплачував в 2014 році аліменти за місяць = (9559,18 грн. / 12 місяців) 796,60 грн., а в 2015 році = (сума (березень, квітень, травень, червень, липень)/5 місяців) 506,00 грн. Відповідачка проживає разом зі своєю малолітньою дочкою (а.с. 42), з березня 2015 року не працює, перебуває на обліку в районному центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю (а.с. 44). Згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, поліпшення або погіршення здоров'я когось із них. Суд враховує, що разом із зміною сімейного стану позивача, змінився його і матеріальний стан, на час винесення рішення суду щодо стягнення з нього аліментів він не працював, на сьогодні він працює на сезонній роботі. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» прожиткові мінімуми для дитини віком від 6 до 18 років встановлено в сумі 1455 гривень, відповідно до наведених розрахунків, позивач на сьогодні не сплачує і половини зазначеної суми, а тому підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів суд не вбачає. Створення нової сім'ї та народження дитини не звільняє позивача від обов'язку як батька, відповідно до ст. 180 СК України, забезпечувати належне утримання доньки. Куруючись ст. 192 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 27, 60, 62, 64, 208, 214, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed