Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

10 лютого 2015 року перший заступник прокурора Чернігівської області (далі Прокурор) в інтересах держави в особі Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Позивач 1) та Департаменту з питань цивільного захисту та оборонної роботи Чернігівської обласної державної адміністрації (Позивач 2) звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання частково недійсними результатів аукціону, договору купівлі - продажу частини не житлової будівлі з підстав, передбачених ч.1-2 ст.203, ст.215 ЦК України, вважаючи, що правочини вчинені з порушенням п.г ч.2 ст.5 Закону України „Про приватизацію державного майна, та просив повернути у власність територіальної громади сіл [PERSON] сільської ради незаконно продане підвальне приміщення, яке знаходиться у не житловій будівлі будинку культури в с. Сираї за адресою вул. Київська,42. Одночасно, прокурор просив поновити строк позовної давності, мотивуючи таке клопотання тим, що інформація про незаконні правочини надійшла до прокуратури лише у 2015 році. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року Прокурору поновлено строк не звернення до суду , позов задоволено повністю. Додатковим рішенням суду першої інстанції від 26 травня 2015 року визначено ціну позову та вирішене питання розміру судового збору та розподілу судових витрат: з [PERSON] на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 3654,00 грн , а з [PERSON] сільської ради на користь держави стягнуто 243,60 грн судового збору. [PERSON] рішення суду першої інстанції та додаткове рішення вважає незаконними, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, без обєктивного зясування всіх обставин справи, та таким, що ґрунтується на неналежних , не допустимих і нікчемних доказах, що мають ознаки фальсифікації, містять суперечливу інформацію, не узгоджуються між собою. Просить зазначені рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити. Також апелянт вважає, що суд безпідставно послався на закони, якими спірні правовідносини не регулюються, оскільки підвальне приміщення будинку культури в с. Сираї по вул. Київській,42 , яке було продане 27.04.2007 року за результатами аукціону, проведеного 23.04.2007 року,не мало статусу захисної споруди (протирадіаційного укриття), жодних офіційних документів про це не існувало, їх зараз сфальсифікували позивачі, він, як сторона правочину, не знав і не міг знати про неможливість придбання у власність будівлі будинку культури в цілому. Додаткове рішення щодо визначення дійсної ціни позову, розміру судового збору та порядку розподілу судових витрат між відповідачами, апелянт вважає теж незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки позивач не підтвердив належними доказами, а суд, не встановив дійсну ціну позову на момент розгляду справи, що вплинуло на правильність вирішення питання розміру та розподілу між відповідачами судового збору. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить її відхилити, зазначає, що доводи апелянта не заслуговують на увагу, так як спростовуються наявними у справі доказами. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] апеляційні скарги підтримав та просив задовольнити, пославшись на обставини, викладені у їх обґрунтуванні. Представник відповідача [PERSON] сільської ради сільський голова [PERSON] апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить відхилити, позов прокурора визнає, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Чи були у сільській раді у 2007 році якісь офіційні документи щодо статусу підвального приміщення будівлі будинку культури, як захисної споруди, йому не відомо, у бухгалтерських документах окремо підвальне приміщення будинку культури не обліковувалось, як протирадіаційне укриття. Саме тому не виконано ухвалу апеляційного суду, постановлену відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України про надання всіх доказів статусу будівлі будинку культури по вул. Київській ,42 у с. Сираї, за яким обліковувалась ця будівля на балансі сільської ради на момент відчуження. У зв»язку з чим відбулося відчуження будівлі, сільський голова достовірно не знає, особисто вважає таке відчуження звичайним розпродажем майна територіальної громади. Також, представнику [PERSON] сільської ради не відомо, чи приймалось або існувало прийняте раніше рішення сільської чи районної ради про затвердження місцевої програми приватизації на 2007 рік, чи приймалось рішення про перелік обєктів комунальної власності, які не підлягають приватизації, що відповідно до ст.26 п.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є компетенцією органу самоврядування, сільський голова пояснити теж не зміг, зазначивши, що на посаді сільського голови він працює лише з 2010 року. Прокурор та представники Позивача 1 і Позивача 2 на пропозицію суду щодо встановлення та дослідження додаткових доказів для повного, всебічного зясування всіх обставин у справі відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України клопотань не заявили, апеляційні скарги просили відхилити, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції вважають достатньо обґрунтованим тому просили залишити їх без змін. Розбіжності, виправлення та недостовірна інформація у обліковій картці та у паспортах сховища (протирадіаційного укриття) сторона позивача та представник Сільської ради, вважають повязаними з недбалістю виконавців цих документів та відповідальних осіб, проте такі факти не є суттєвими для спростування позову. Журнал розрахунку площі з технічного паспорту будівлі, який містить інформацію стосовно трьох кімнат у підвалі, як бомбосховищ, а також облікова картка штабу цивільної оборони , яка заведена на об»єкт «протирадіаційне укриття» у с. Сираї ( без зазначення адреси розташування), позивачі вважають достатніми доказами статусу захисного обєкту у підвальному приміщенні будівлі будинку культури с. Сираї, отже відчуження такого приміщення було протизаконним. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції пославшись на докази, надані стороною позивача - технічний паспорт будівлі, облікову картку протирадіаційного укриття, яка заповнена у 1981 році, Журнал обліку споруд цивільної оборони, що знаходяться на території Чернігівської області, а також врахувавши покази свідка [PERSON] стосовно неточностей у багатьох документах, та,

Outcome: dismissed