Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

11.12.2020р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення аліментів на малолітніх дітей (а.с. № 2-4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.01.2021р. позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито і призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 17). В позовній заяві позивачка [PERSON] посилалася на те, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 26.10.2007р. в Жовтневому відділі РАЦС ДМУЮ. Від цього шлюбу мають трьох малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та діти мешкають з позивачкою, знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей. Позивачка [PERSON] 15.02.2021р. надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та розглядати справу за її відсутності, оскільки і відповідач 08.02.2021р. подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. № 28). Відповідач [PERSON] в судове засідання 15.02.2021р. не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах є поштове повідомлення про завчасне отримання судової повістки та довідка про доставку SMS (а.с. № 19,20). В наданій суду 08.02.2021р. заяві, відповідач просив розглядати справу 15.02.2021р. за його відсутності, оскільки буде знаходитись у відрядженні. Позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів на утримання трьох малолітніх синів у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не більше Ѕ частини його доходу до повноліття дітей (а.с. № 22). До заяви долучив копію трудової книжки, з якої вбачається, що він не працює з 30.10.2020р. (а.с. № 26-27). За таких обставин, враховуючи письмові заяви сторін, суд розглянув цивільну справу 15.02.2021р. за відсутності обох сторін. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи 15.02.2021р. здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З огляду на те, що відповідачем надана заява про часткове визнання позовних вимог, то підстав для ухвалення заочного рішення у справі немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши долучені до позову докази, надавши належну оцінку запереченням відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що батьком малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Жовтневим ВРАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області - а.с. №6), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Жовтневим ВРАЦС Дніпропетровського МУЮ - а.с. № 7) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Жовтневим ВДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ - а.с. № 8) є відповідач. Малолітні діти мешкають зі своєю матір`ю [PERSON] . Ці обставини не спростував і відповідач в заяві до суду від 08.02.2021р. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, встановленого ч.5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України від 03.07.2018р.). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 частини 1 ст. 182 СК України (в редакції Законів України від 17.05.2017р. та 03.07.2018р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, при цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021р.» прожитковий мінімум для дитини віком дітей до 6 років: з 1 січня - 1921 грн., з 1 липня - 2013 грн, з 1 грудня - 2100 грн., а від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн. Позивачка в позовній заяві просила стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, такий розмір аліментів не узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 СК України та є завищеним, отже в цій частині позовних вимог позивачці слід відмовити. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 70 закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Таким чином, стягнення аліментів у заявленому позивачкою розмірі, буде перевищувати 50 % заробітної плати (або) інших доходів відповідача. Суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки на рівні 1/2 частини, тобто по 1/6 частині на кожну дитину від всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитини відповідного віку щомісячно. В іншій частині позовних вимог позивачки слід відмовити, у зв`язку з відсутністю в позовній заяві обґрунтування необхідності стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на кожну дитину. При прийнятті даного рішення, судом також враховано, що відповідно до положень ч. 1 ст. 140 СК України, позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дітей, як і відповідач і доказів того, що вона має можливість сплачувати на утримання дитини 1/3 від своїх доходів на кожну дитину нею суду не надано. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості та враховуючи матеріальне становище відповідача (відповідач не працює з 30.10.2020р. (а.с. № 26-27), проте знаходиться у працездатному віці), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітніх дітей аліменти в розмірі 1/2 частини, тобто по 1/6 частині на кожну дитину від всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11.12.2020р. до досягнення дітьми повноліття, стягуючи аліменти на користь матері дітей [PERSON] . Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.) та вищезазначеними положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021р.». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу аліментів за один місяць на кожну дитину. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне з урахуванням часткового задоволення позову, стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840грн.80коп.(мінімальна ставка судового збору на 2020р. за майновими вимогами). На підставі викладеного,

Outcome: partial