Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

10.11.2020 позивач [PERSON] в особі представника адвоката Юрченко А.О. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, у якому просить суд: стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 12 травня 2020 року до винесення рішення у справі, а також одноразову грошову допомогу при звільненні у зв`язку зі скороченням посади у розмірі 112\~950 гривень та судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень (а.с.1-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. З 23.07.2009 він працював на різних посадах в державному підприємстві обслуговування повітряного руху України та був звільнений наказом №493/о від 12.05.2020 з посади водія автотранспортних засобів служби транспорту та механізації РСП «Київцентраеро» Украероруху за п.1 ст.40 КЗПП України. Зазначає, що безперервний стаж позивача на підприємстві становить повних 10 років, а також, що у своїй заяві від 12.05.2020 року він просив відповідача надати матеріальну, яку гарантує адміністрація «Украероруху» відповідно до пункту 6.25.3 колективного договору. Проте отримав письмову відповідь, в якій адміністративний директор повідомив, шо на підставі пункту 14.1 Колективного договору у зв язку з \~ \~ \~ \~фінансовим станом підприємства та відсутністю наявних коштів немає можливості надавати матеріальну допомогу на підставі пункту 6.25.3 Колективного договору. На свій лист від 22.07.2020 року щодо строків виплати матеріальної допомоги позивач отримав з «Украероруху» письмову відповідь за №1-23.2/8223/20 від 13.08.2020 року, в якій т.в.о. адміністративного директора [PERSON] відмовила йому у виплаті матеріальної допомоги. Позивач не погоджується з діями відповідача та вважає, що з ним не було проведено повний розрахунок при звільненні, чим порушені його права. Вважає, що відповідач мав виплатити йому при звільненні матеріальну допомогу в розмірі: посадовий оклад 11295 грн. х 10 років стажу = 112 950 грн, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Зазначає, що відповідно до довідки про середню заробітну плату від 16.10.2020 р. № 138 його середньоденний заробіток становить 629.89 грн., а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на дату подання позовної заяви (06.11.2020 р.) становить: 629.89 грн. х 124 робочих днів) = 78 106.36 грн. Для захисту своїх законних прав позивач 05.10.2020 року уклав договір №1-05/10 про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «ЮРІКС ЛІГАЛ», відповідно до якого сплатив 5000,00 грн. за надання правової допомоги. Ухвалою від 13 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с.58). 28.01.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.63-66), за змістом якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що 26.02.2020 позивач отримав попередження про скорочення посади разом з переліком вакантних посад по підприємству. Позивача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів служби транспорту та механізації РСП «Київцентраеро» Украероруху згідно з наказом Украероруху від 12.05.2021 №493/о. В день звільнення позивач отримав повний розрахунок при звільненні, йому були виплачені всі суми які належали йому від підприємства на день звільнення, відповідно до ст. ст. 44, 116 КЗпП України. Щодо стягнення матеріальної допомоги при звільненні працівника за скороченням посади відповідач зазначає, що в пункті 1.4. Програми соціального захисту, передбачені гарантії соціального захисту працівників зазначених у Програмі: а) працевлаштування за спеціальністю, враховуючи наступні обставини - освіту, кваліфікацію, місце проживання та обмеження за станом здоров`я; б) перепідготовку за рахунок коштів Украероруху на протязі одного року після втрати можливості виконувати трудові обов`язки у повному обсязі (спливу дванадцятого місяця відповідно до п. 6.9 Колективного договору) та наступного працевлаштування в Украерорусі; грошову одноразову - при звільненні працівника. Вказує, що відповідно до п.1.5. Програми, гарантії соціального захисту працівників надаються за черговістю, встановленою у п.1.4 цієї програми. Кожна наступна програма надається за умови неможливості надати попередню, за виключенням підстав зазначених у п. 1.3 (в), (отримання інвалідності (1 або 2 групи) Програми, за якою передбачається надання виключно грошової допомоги. Зазначає, що позивач не скористався своїм правом щодо працевлаштування та жодної заяви на переведення на запропоновані вакантні посади не надав, а тому у відповідача відсутні підстави для виплати позивачу матеріальної допомоги передбаченої в Додатку 19 Колективного договору. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Юрченко А.О. підтримали пред`явлений позов та просили його задовольнити у повному обсязі, в тому числі стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення судового рішення у справі 16.06.2021, що становить: 629,89грн. х 269 робочих днів 169440,41 грн.. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 29.07.2009 по 12.05.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (Украерорух), що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с.21-23). Наказом №12 від 08.01.2020 «Про введення в дію оновленої організаційної структури РСП «Київцентраеро» було введено в дію з 03.02.2020 оновлену організаційну структури регіонального структурного підрозділу «Київцентраеро». Затверджено зміни до штатного розпису РСП «Київцентраеро». Директору РСП «Київцентраеро» наказано здійснити комплекс відповідних заходів, передбачених Кодексом законів про працю України, щодо працівників, посади яких скорочуються або для яких змінюються істотні умови праці (а.с.81-82, 84-86, 87-92). Наказом №64/о від 18.02.2020 «Про персональне попередження працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці» зазначено, що на підставі вищевказаного наказу Украероруху від 08.01.2020 №12 із складу структурних підрозділів РСП «Київцентраеро» виключається ряд посад в різних структурних підрозділах, в тому числі 20 посад водіїв автотранспортних засобів служби транспорту та механізації, на якій працював позивач; також наказано підготовити та вручити персональне попередження про вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням зазначених посад, що тягне за собою наступне розірвання трудового договору у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці, скорочення штату працівників зазначеним працівниками, серед яких позивачу [PERSON] водію автотранспортних засобів (а.с.93-101). 26.02.2020 позивачу було вручене попередження про наступне вивільнення та розірвання договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.102). 28.04.2020 адміністрація РСП «Київцентраеро» Украероруху в особі т.в.о директора Добрівського В. звернулася до первинної профспілкової організації РСП «Київцентраеро» з поданням про надання згоди на звільнення працівників, в тому числі позивача [PERSON] - водія автотранспортних засобів (а.с.179). Згідно з рішенням профкому авіапрацівників РСП «Київцентраеро», зафіксованому у протоколі засідання профкому №79 від 08 травня 2020 року, було вирішено: надати згоду адміністрації РСП «Київцентраеро» на звільнення з роботи в зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці (скорочення штату працівників) згідно п.1 ст.40 КЗпП України та неможливістю працевлаштування водія АТЗ служби Т та М [PERSON] , а також порушено клопотання перед адміністрацією РСП «Київцентраеро» про нарахування грошової одноразової допомоги, визначеної за формулою відповідно підпункту 2.3.2 Розділу 2 «Про гарантії соціального захисту, Програми соціального захисту, Додатку 19 Колективного договору водію АТЗ служби Т та М Охобі М.М. (а.с.181-182). В заяві поданій на ім`я в.о. директора Украероруху Ярмака А.М., датованій 12.05.2020, та зареєстрованій в Украерорусі 13.05.2020 (а.с.24), позивач [PERSON] просив у зв`язку з його звільненням згідно п.1 ст.40 КЗпП України надати йому матеріальну допомогу, яка гарантована адміністрацією Украероруху відповідно до пункту 6.25.3 Колективного договору (а.с.24). Вищевказані обставини визнані сторонами та не оспорюються. Наказом в.о.директора ДП обслуговування повітряного руху України Ярмака А.М. за №493/о від 12 травня 2020 року: позивача [PERSON] , водія автотранспортних засобів служби транспорту та механізації РСП «Київцентраеро» Украероруху звільнено з роботи 12 травня 2020 року за скороченням штату працівників згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.30). Одночасно у вказаному наказі вирішено: виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку на підставі ст.44 КЗпП України та компенсацію за 10 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Згідно з довідкою від 28.10.2020, виданою начальником управління персоналу ДП обслуговування повітряного руху України на дату звільнення 12.05.2020 посадовий оклад позивача згідно штатного розпису становив 11295 гривень (а.с.32). Судом враховано, що стаж роботи позивача в ДП обслуговування повітряного руху України згідно з даними його трудової книжки складає повних 10 років (а.с.21-23), що відповідачем не оспорюється. Як визнано сторонами, станом на день звернення [PERSON] з позовом до суду, який був направлений засобами поштового зв`язку 06.10.2020 (а.с.54-56), та на дату ухвалення судового рішення, зазначена в заяві від 12.05.2020 (а.с.24) матеріальна допомога згідно з п.6.25.2 Колективного договору в розрахованому розмірі 112950 гривень (посадовий оклад 11295 грн. х 10 років стажу) позивачу не виплачена. З відповідей, адресованих ДП Украерорухом позивачу [PERSON] та його адвокату Юрченко А.О., датованих 20.05.2020, 13.08.2020 та 22.10.2020 (а.с.26,27,28-9) вбачається, що відповідач повідомив, що у зв`язку зі складним фінансовим станом не має можливості надавати матеріальну допомогу на підставі п. 6.25.3 Колективного договору. Встановлено, що заперечуючи проти позову, відповідач, крім того, стверджує, що відповідно до п. 1.5. Програми соціального захисту (додаток 19 до Колективного договору), гарантії соціального захисту працівників надаються за черговістю, встановленою у п.1.4 цієї програми. Кожна наступна програма надається за умови неможливості надати попередню, за виключенням підстав зазначених у п. 1.3 (в), (отримання інвалідності (1 або 2 групи) Програми, за якою передбачається надання виключно грошової допомоги. А також, що відповідачем на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України, при скороченні посади позивача, було вручено йому разом з попередженням про скорочення його посади перелік вакансій по підприємству для ознайомлення позивача та прийняття ним відповідного рішення про переведення на обрану ним вакантну посаду, однак, позивач не скористався своїм правом щодо працевлаштування та жодної заяви на переведення на запропоновані вакантні посади не надав. Тому, відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для виплати позивачу матеріальної допомоги передбаченої в Додатку 19 Колективного договору (а.с.65). Проте, такі твердження не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та Колективного договору в редакції, що була чинною на момент звільнення позивача, відповідно до якої відповідач в особі адміністрації, гарантує працівникам при звільненні надання матеріальної допомоги у визначеному Колективним договором розмірі та без будь-яких застережень щодо порядку та умов виплати, зокрема, щодо виплати її в залежності від фінансового стану підприємства або частинами. Так, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Суд звертає увагу, що відповідно ч.1 ст. 12, ст.13 КЗпП України, колективний договір\~укладається між\~власником або\~уповноваженим ним\~органом (особою),\~з однієї\~сторони,\~і первинною\~профспілковою організацією,\~які діють\~відповідно до\~своїх статутів,\~а у\~разі їх\~відсутності -\~представниками,\~вільно обраними\~на загальних\~зборах найманих\~працівників або\~уповноважених ними\~органів,\~з другої\~сторони. Зміст колективного\~договору визначається\~сторонами в\~межах їх\~компетенції. У\~колективному договорі\~встановлюються взаємні\~зобов`язання\~сторін щодо\~регулювання виробничих,\~трудових,\~соціально-економічних\~відносин,\~зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної\~зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій,\~компенсацій,\~пільг;\~ участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності\~профспілкової чи\~інших представницьких\~організацій трудящих; умов\~регулювання фондів\~оплати праці\~та встановлення\~міжкваліфікаційних (міжпосадових)\~співвідношень в\~оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до положення ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди»\~умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. За змістом п. 1.5, п. 1.7 та 3.1. Колективного договору, Колективного договору, укладеного між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками (зі змінами та доповненнями внесеними протягом 2015-2020 років, в редакції яка вступила в дію з 01.02.2020 та діяла на момент звільнення позивача), договір встановлює для працівників підприємства трудові та соціальні гарантії, належні умови праці та порядок регулювання взаємних зобов`язань між сторонами. Жодна зі сторін, що підписали договір, не може в односторонньому порядку припинити виконання його положень. Положення договору поширюється на всіх найманих працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілок (а.с.32-51). Так, відповідно до умов п.6.25.1 Колективного договору на підприємстві діє Програма соціального захисту (Додаток 19) (а.с.49-51). Відповідно до п.п. 1.3 вказаної Програми, підставами виникнення права на соціальний захист є зміни в організації виробництва та праці. Згідно п. 1.4. Програми, гарантіями соціального захисту працівників та інших осіб зазначених у програмі є : а) працевлаштування за спеціальністю, враховуючи наступні обставини освіту, кваліфікацію, місце проживання, та обмеження за станом здоров`я; б) перепідготовка за рахунок коштів Украероруху протягом одного року, після втрати можливості виконувати трудові обов`язки у повному обсязі (спливу дванадцятого місяця відповідно до п. 6.9 Договору) та наступне працевлаштування в Украерорусі, враховуючи фактори; в) грошова одноразова допомога при звільненні працівника. Відповідно до п. 1.5. Програми, гарантії соціального захисту працівників надаються за черговістю, встановленою у п. 1.4. Програми. Кожна наступна гарантія надається за умови неможливості надати попередню, за виключенням підстав зазначених у п. 1.3. (в) Програми, за якою передбачається надання виключно грошової допомоги. Згідно п.2.1. Працевлаштування працівника на підприємстві є головною метою Програми. Так, відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 Програми, працівнику, що не може перебувати на займаній посаді, пропонуються всі наявні в підприємстві посади, з урахуванням факторів. В перчу чергу пропонуються вакантні посади за місцем проживання. Якщо такі посади відсутні, працівникові пропонується робота в регіональних структурних підрозділах підприємства, розташованих в інших адміністративно-територіальних одиницях. При цьому, за змістом п.п.2.1.3 Програми, якщо працівник дає згоду на переведення на роботу в іншу місцевість, йому надаються відповідні пільги та компенсації, передбачені законодавством України та Договором. З наведеного вбачається, що працевлаштування працівника в інші регіональні підрозділи можлива виключно за згодою працівника на переведення на роботу в іншу місцевість. Якщо на підприємстві відсутні вакантні посади за спеціальністю, працівникові пропонується перепідготовка з метою працевлаштування саме на підприємстві та інших вакантних посадах з урахуванням факторів (п. 2.2.1 Програми). Зі змісту п.п.2.2.5 Програми вбачається, фінансування підприємством перепідготовки працівника відбувається за наказом керівника та за згодою працівника. За змістом п. 2.3.1. Програми, грошова одноразова допомога надається працівникові у випадках неможливості підприємством надати гарантії соціального захисту, зазначені у п.п.а) та б) п. 1.4. Програми. За змістом п.2.4 Програми рішення щодо права на одержання працівником грошової одноразової допомоги приймається комісією РСП або апарату управління Украероруху після розгляду усіх документів, які підтверджують наявність підстав для виплати допомоги та при умові дотримання положень п.2.3 і 2.4 цієї Програми. Рішення комісії оформлюється відповідним протоколом. Саме на ці положення посилався відповідач, заперечуючи проти позову, в тому числі щодо встановленої черговості надання гарантій соціального захисту. Разом із цим, згідно п.1.1. Програми, вона поширюється на працівників Украероруху, які не досягли загального пенсійного віку. Оскільки позивач [PERSON] , [INFO] , досягнув пенсійного віку (йому призначено пенсію за віком з 10.16.2007), що підтверджується даними виданого позивачу пенсійного посвідчення (а.с.147), на позивача поширюється інші положення Колективного договору. Так, згідно з підпунктом «г» п. 6.25.3 Колективного договору, працівникам, на яких не поширюється дія «Програми соціального захисту» у випадку звільнення з підприємства у зв`язку із застосування пункту 1 статті 40 КЗпП України адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі, визначеному за формулою: посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови помножений на стаж роботи в Украерорусі. При цьому розмір матеріальної допомоги не може бути більше 400000 гривень (а.с.34-51). Сторонами не оспорюється, що на дату звільнення позивача діяв Колективний договір у вищевказаній редакції, а тому наступні зміни до Колективного договору, відповідно до яких було виключено п.6.25.3 (а.с.72-74), не беруться судом до уваги. Отже, на спірні правовідносини зазначені зміни до колективного договору не поширюються. Враховуючи п.\~6.25.3\~Колективного договору\~(зі\~змінами та\~доповненнями протягом\~2015-2020\~років,\~в редакції\~яка вступила\~в дію\~з 01.02.2020\~та діяла\~на момент\~звільнення позивача)\~ [PERSON] \~має право на отримання матеріальної допомоги у розмірі 10 посадових окладів, що становить 112950 гривень (посадовий оклад 11295 грн. х 10 років стажу). Як вбачається з листа Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №1-17.2/9803/20 від 22.10.2020 року «Про надання інформації адвокату [PERSON] » станом на 12 травня 2020 року залишок коштів на рахунках Украероруху, у тому числі на валютних, складав 1717825,19 грн.; 14706,46 доларів США, 6204827,88 Євро, (у тому числі на резервному рахунку обслуговування боргу - 2\~508902,26 Євро) 1630,83 фунтів стерлінгів (а.с.28-29). З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності у підприємства прибутків та відсутність грошових коштів для виплати позивачу матеріальної допомоги, оскільки прибутки хоч і знизилися, проте були наявними. У той же час, суду не надано жодних доказів неможливості провести повний розрахунок з позивачем при наявності таких показників доходу підприємства. Оскільки відповідач так і не виплатив позивачу передбаченої п. 6.25.3 Колективного договору матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з його звільненням у зв`язку зі скороченням штату та посади, яку займав позивач, ні під час звільнення, ні по день ухвалення судового рішення у справі, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню та з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь позивача належить стягнути вказану матеріальну допомогу в розмірі 112950 гривень. Разом із з цим, в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За положеннями ст.117 КЗпП України, обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. За обставинами справи встановлено, що позивач отримав своєчасно всі суми, які належали йому при звільненні, крім одноразової матеріальної допомоги, передбаченої п.6.25.3 Колективного договору. За змістом даного пункту Колективного договору адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у випадку звільнення працівника з підприємства у зв`язку із застосування пункту 1 статті 40 КЗпП України, проте, не вказано, що така виплата має бути проведена у день звільнення працівника. Нормами\~КЗпП України\~та\~Закону України «Про оплату праці»\~не передбачено такої виплати у складі заробітної плати. Виходячи з того, що така виплата передбачена лише умовами Колективного договору, який не містить положень щодо строків її виплати, тому ця виплата не є такою, що підлягає стягненню при звільнені працівника у розумінні\~ст. 116 КЗпП України, відповідно у разі її не виплати, на роботодавця не можуть бути накладені санкції передбачені\~ст. 117 КЗпП України. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 п.1 ст.133 ЦПК України, судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України\~визначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому за змістом ч. 6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду наступні докази: ордер серія КС №832002, виданий Адвокатським обєднанням ЮРІКС ЛІГАЛа та адвокатом Юрченко А.О. на представництво інтересів [PERSON] в Бориспільському міськрайонному суді Київської області, Київському апеляційному суді, Державному підприємству обслуговування повітряного руху (а.с.6-7); договір про надання правової допомоги №1-05/10 від 05 жовтня 2020 року укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЮРІКС ЛІГАЛ» на представництво інтересів [PERSON] в тому числі в Бориспільському міськрайонному суді Київської області, розмір гонорару за правову допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, за яким становить 5000 гривень (а.с.8-11); копією квитанції Приватбанку від 06.10.2020 на суму 5000 гривень, сплачених АО «ЮРІКС ЛІГАЛ», призначення платежу: правова допомога відповідно до договору №1-05/10 від 05.10.2020 (а.с.13). Надання адвокатом правничої допомоги у даній справі підтверджується наявними у матеріалах справи процесуальними документами складеними і поданими адвокатом Юрченко А.О. в інтересах позивача [PERSON] , протоколами судових засідань, у яких брала участь адвокат. Таким чином, понесені позивачем витрати на правничу допомоги підлягають відшкодуванню в зазначеному позивачем розмірі 5000 гривень. Розумність, обґрунтованість та співмірність понесених позивачем витрат на правову допомогу відповідачем не оспорюється та у суду не викликає сумнівів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при звернення з позовом до суду, належна д сплати сама судового збору (1% від задоволених вимог майнового характеру, що становить 1129 гривень 50 копійок) підлягають стягнення з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial