Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

11 квітня 2017 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує додержання підприємствами, установами, організаціями та громадянами вимог законодавства про державне соціальне страхування стосовно пенсійного забезпечення, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства. [PERSON] 24 листопада 2005 року звернулась до Самарського Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з заявою про призначення пільгової пенсії по списку № 1. Для призначення зазначеного виду пенсії, відповідачем до заяви про призначення пільгової пенсії по списку №1 були надані: копія паспорта та ідентифікаційного коду; копія трудової книжки; довідка яка уточнює особливий характер роботи необхідний для призначення пільгової пенсії; довідка про заробіток для обчислення пенсії. Відповідно до заяви про призначення пільгової пенсії та наданих документів, відповідачу 19.12.2005 була призначена пільгова пенсія по сприску №1 відповідно до розділу XV Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 100 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», яку вона отримувала по 31 березня 2011 року. Протоколом виїмки від 07.11.2011 співробітниками УГСБЕП було вилучено пенсійну справі [PERSON] у зв'язку з підозрою про наявність недостовірної інформації в матеріалах пенсійної справи, в результаті чого виплата [PERSON] була зупинена з 01 квітня 2011 року. При розгляді кримінальної справи в Ленінському районному суду м. Дніпропетровська [PERSON] було пред'явлено обвинувачення за ч. 2 ст.190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України виходячи з того, що обвинуваченою для призначення пільгової пенсії були надані до УПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська паспорт громадянина України, трудову книжку в якій містилися підсобні записи стосовно працевлаштування [PERSON] на ОАО «Красный Прорфинтерн» довідку № 08/104 від 15 лютого 2004 року, довідку № 1485 від 04 жовтня 2004 року видану від підприємства ОАО «Красный Прорфинтерн», завдяки яким [PERSON] набула право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах при наявності пільгового стажу зі зниженням пенсійного віку. В результаті розгляду даної кримінальної справи по суті було встановлено, що введені в оману працівники УПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська у відповідності до заяви [PERSON] від 24 листопада 2005 року, склали протокол №9301 від 28 лютого 2006 року яким [PERSON] було призначено щомісячне пенсійне забезпечення в розмірі 376 грн. 11 коп. В результаті чого [PERSON] через ПАО «Приватбанк» був відкритий банківський пенсійний рахунок для керування яким, співробітниками банківської установи, було надано [PERSON] банківську пенсійну картку та код доступу до неї. В період часу з 19 грудня 2005 року по 31 березня 2011 року управлінням Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська на пенсійний ті ::к [PERSON] були перераховані грошові кошти в розмірі 49862 гри. 68 коп. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року [PERSON] було визнано винною у скоєні та призначено їй покарання. На момент винесення вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року по справі № 1/205/8/14 громадянкою [PERSON] в добровільному порядку було повернуто грошові кошти на загальну суму 6200 грн. на розрахунковий рахунок управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська. На підставі викладеного з урахуванням останніх уточнень від 22.06.2017 року просять суд стягнути [PERSON] [INFO], ін. [NUMBER] яка мешкає за адресою [ADDRESS] на користь Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду країни в м. Дніпрі (р/р 25601340634468 в ДОУ ВАТ Ощадбанк МФО 305482 Код ЄДРПОУ 40380265) завданий матеріальний збиток спричинений злочином на суму 22662,68грн. та судові витрати покласти на відповідача (а.с.2-5, 72-73, 79-80). Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у ньому та просив задовольнити уточнені позовні вимоги, оскільки відповідач частково добровільно сплатила борг. Відповідач в судове засідання не з'явилася про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлялася. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справм, дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до заяви про призначення пільгової пенсії та наданих документів відповідачу 19.12.2005 року була призначена пільгова пенсія по списку № 1, яку вона отримувала по 31.03.2011 року. (а.с.6-10) 25 грудня 2014 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська визнано, зокрема [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину відповідно до ч.2 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено їй покарання за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на два роки; за ч.3 ст.358 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік; за ч.4 ст.358 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три місяці. Відповідно до ст.70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки. Відповідно до ст.75 КК України [PERSON]. звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком. На підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» [PERSON] від відбування призначеного покарання (а.с.35-67). Вироком встановлено, що було [PERSON] для призначення пільгової пенсії була надана до УПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська паспорт громадянина України, трудову книжку в якій містилися підроблені записи стосовно працевлаштування [PERSON] на ВАТ «Красний Прорфинтерн», довідку №08/104 від 15.02.2004 року, довідку №1485 від 04.10.2004 року видану від підприємства ВАТ «Красный Прорфинтерн», завдяки яким вона набула право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах при наявності пільгового стажу зі зниженням пенсійного віку. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто зазначеним вироком суду була встановлена винність відповідача у скоєнні кримінального правопорушення, що виразилося в привласненні коштів. Цим же вироком встановлено, що введені в оману працівники УПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська у відповідності до заяви [PERSON] від 24.11.2005 склали протокол № 9301 від 28.02.2006 року яким [PERSON] було призначено щомісячне пенсійне забезпечення в розмірі 376грн. 11коп. Таким чином, вказані обставини були підтверджені вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року і тому, доказуванню не підлягають. Під час кримінального провадження до початку судового розгляду цивільний позов до підсудної не пред'являвся. Відповідачем в процесі розгляду справи добровільно сплачено на рахунок позивача 20000,00грн. та 1000,00грн. (а.с.74, 81). Вищевказані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, спрямованих на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 ст.50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, надміру виплачені внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Пунктом 7 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, цей вирок обов'язковий для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з роз'ясненнями п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Так, доводи представника позивача, щодо спричинення шкоди відповідачем [PERSON] знайшли своє підтвердження та підтверджуються матеріалами цивільної справи, а також вироком суду. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в заявлений спосіб. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved