Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

12.09.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує на те, що їй згідно свідоцтва про право власності на будинок та рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 28.11.2016 року про виділення частки зі спільного майна належить вказаний вище будинок. Відповідачі є зареєстровані в зазначеному будинку, але відповідачі в ньому фактично ніколи не проживали, лише формально зареєстровані, не беруть участі у витратах на утримання будинку. На даний час, відповідачі не проживають у будинку більше 9 років, що підтверджується актами їх фактичного не проживання. Так як вони не проживають у будинку, однак залишаються там зареєстрованими, вона змушена сплачувати за них витрати по утриманню житла, не може отримати субсидію, добровільно знятись з реєстраційного обліку вони не бажають. Позивачка у вступному слові позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Пояснила, що [PERSON] проживає в будинку, що на [ADDRESS] . У спірний будинок він без її відома прописав синів, який водночас є її єдиним житлом. Позов просила задоволити. Представник позивача [PERSON] у вступному слові позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позов просила задоволити. Відповідач [PERSON] позову не визнав, просив у такому відмовити. Пояснив, що відповідачка чинить йому перешкоди, тому він не взмозі проживати у спірному житлі. Його сини, відповідачі по справі, не проживають у спірному житлі у зв`язку з віддаленим місцем праці, зокрема перебуванням в АТО. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи через оголошення на сайт суду. Суд, заслухавши вступне слово учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.05.2011 року, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради серії [NUMBER] житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 92,3 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., такий належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.08.2017 року у цивільній справі №442/7848/15, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.11.2016 року скасовано і ухвалено нове, яким позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Переведено на стягувача [PERSON] права і обов`язки співвласника божника [PERSON] належну йому Ѕ частину в житловому будинку [ADDRESS] . Визнано за стягувачем [PERSON] , право власності на належну власнику-боржнику [PERSON] , Ѕ частину в житловому будинку [ADDRESS] . Припинити право власності [PERSON] на Ѕ частку у вказаному житловому будинку. В задоволені решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою від 15.09.2017 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зупинено виконання даного рішення до закінчення розгляду касаційної скарги. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 06.10.2016 року №5947 КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради у будинку [ADDRESS] є зареєстрованими [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом від 27.09.2016 року КП «ЖЕО» про відсутність ( не проживання ) особи за місцем реєстрацію у спірному будинку, зокрема відповідачі не проживають з 2008 року і їхніх особистих речей немає. Поряд з цим, заочним рішенням Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області від 17.07.2014 року у цивільній справі №442/4264/14 ц, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.06.2017 року - позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково зобов`язано [PERSON] усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом надання [PERSON] ключів від вхідних дверей даного будинку та від брами огорожі. Суд бере до уваги покази свідків, а саме : - [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, про те, що [PERSON] проживає одна. Відповідач [PERSON] з`являвся лише під час будівництва такого будинку , його сини ніколи там не жили і не були; - [PERSON] , який є сусідом для позивачки. Показала, що на даний час позивачка проживає одна у спірному будинку. Відповідачі багато років не проживають разом. Дітей [PERSON] ніколи не бачила. Причини непроживання відповідачів їй не відомі, про будь-які конфлікти та перешкоди не знає. - [PERSON] , яка є подругою позивачки, що показала суду про те, що періодично буває в гостях у позивачки і жодного разу в спірному будинку не бачила її колишнього чоловіка. В даному будинку більше ніхто не проживає, чоловічих речей там не бачила. - [PERSON] , який в судовому засіданні дав показання про те, що знайомий з [PERSON] та [PERSON] з 19-20 років, останні якийсь час проживали разом. Заходив в гості до позивачки, [PERSON] там не бачив. Останній не проживає в спірному будинку, однак з яких причин не відомо. З наведеного вбачається, між [PERSON] та [PERSON] після розірвання\~шлюбу склалися\~не дружні\~відносини,\~між ними\~виникали конфлікти,\~що стало\~підставою для\~їх окремого\~проживання.Продовжує тривати спір щодо можливості останнього користуватися спірним житлом. Відтак суд, вважає, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному житлі з поважних причин. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Так, у першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. В даному випадку, що стосується частини вимог до відповідача [PERSON] як до колишнього власника не можливо застосовувати, у зв`язку з продовженням процедури оскарження рішення суду, за якою власність [PERSON] у спірному житлі було припинено. Що стосується відповідача [PERSON] , так як вбачається з довідки від 16.04.2018 року №01-5-вих 18, сил антитерористичної операції Військової прокуратури [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій прокуратурі сил антитерористичної операції ( вул. Маяковського,21, м. Краматорськ Донецька область) на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу. Згідно з витягу з наказу №65 від 08.02.2017 року з [PERSON] укладено контракт на проходження військової служби на п`ять років, відряджено до Генеральної прокуратури України. Як вбачається з договору дарування житлового будинку від 20.01.2015 [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . Також приймає\~до уваги, що відповідач [PERSON] перебуває на військовому обліку у Дрогобицько- Бориславському ОРВК. Добровольчий батальйон «ОУН» не входить до складу Збройних Сил України, а від так жодної інформації стосовно командування та місця дислокації цього військового формування у Дрогобицько-Бориславському ОРВК немає ( відповідь військового комісару Дрогобицько-Бориславського ОРВК від 18.12.2017 року №2/3068) . Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Права власника житлового будинку визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~156\~ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї ( в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Згідно ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Крім того, Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів (надалі\~Порядок), розроблений відповідно до\~Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та затверджений\~Наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.11.2012р. за №1077, визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. З роз`яснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил\~статті 89 ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (стст.71, 72, 116, 156 ЖК; ст.405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11). Беручи до\~уваги наведене\~та те,\~що відповідачі\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~фактично добровільно\~залишили спірне\~житло і\~в ньому\~не проживають\~понад встановлені\~законом терміни\~-\~понад один\~рік,\~ ще\~задовго,\~а саме\~з 2008\~року,\~як встановлено\~відповідними актами,\~ніж з\~моменту проходження\~служби в\~зоні антитерористичної\~операції,\~ \~їх особисте\~майно в\~будинку відсутнє,\~тривала відсутність\~свідчить \~про те,\~що вони\~мають інше\~постійне місце\~проживання,\~то суд\~дійшов висновку\~про те,\~що такі\~їх дії\~свідчать про\~втрату інтересу\~до вказаного\~житла.\~Окрім цього,\~будь-яких\~доказів щодо\~наявності домовленостей\~щодо порядку\~користування житловим\~будинком між\~позивачем та\~вказаними відповідачами\~ не\~здобуто,\~а з\~наданих доказів\~вбачається,\~що вони\~ніколи не\~проживали чи\~самостійно залишили жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалися вселитись у таке, що вказує не стільки на існування вагомих (у контексті цієї справи) об`єктивних причин, пов`язаних з проведенням в АТО, скільки на вільний усвідомлений вибір відповідачів, який ґрунтується не в останню чергу на особистих причинах. Зокрема, суд дійшов висновку, що відсутність, зокрема, відповідача [PERSON] в спірному будинку з 08.02.2017 року ( наказ про відрядження) включно була обумовлена поважними причинами, але причини його відсутності в будинку з 2008 року до цього часу не можна визнати «поважними» в контексті обставин цієї справи, оскільки протилежний висновок призвів би до порушення «справедливого балансу» між суспільними інтересами щодо захисту житлових прав відповідача [PERSON] та інтересами захисту прав власності позивача, на яку в такому разі покладався б надмірний і непропорційний тягар, обумовлений збереженням за вказаним відповідачем права на користування будинком на невизначений період часу. Суд також не може ігнорувати того факту, що вартість житлово-комунальних послуг сьогодні є надзвичайно високою, а тому він вважає вагомими аргументи позивача, що вона має істотні ускладнення з оформленням субсидії через те. Суд враховує те, що субсидія призначається на певний період часу, а тому позивач матиме такі ускладнення знову і знову, кожного разу, коли звертатиметься за їх оформленням. Тому [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування спірним будинком. В позові [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовити у зв`язку з недоведеністю, оскільки суд визнав поважність причин не проживання відповідача у спірному житлі.

Outcome: partial