Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

10 квітня 2014 року [PERSON]. звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила розірвати укладені між нею та відповідачем договори оренди земельної ділянки, зобов'язати відповідача передати земельну ділянку та виплатити існуючу заборгованість з орендної плати за 2014 роки у сумі 7551,46 грн. а також суми недоплати за 2011-2013 роки, та за 2010 рік в сумі 1031,38 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказала, що дійсно між нею та відповідачем 04 травня 2007 року укладено договір оренди земельної ділянки, що належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР [NUMBER] від 08 червня 2005 року. 04 травня 2007 року укладено договір оренди земельної ділянки, що належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР [NUMBER] від 08 червня 2005 року. 04 травня 2007 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, що належав померлій їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР [NUMBER] від 08 червня 2005 року. Вказану земельну ділянку позивач успадкувала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідно з переходом усіх прав орендодавця. Проте відповідач свої зобов'язання за договорами не виконує, орендну плату не сплачує або виплачує не у повному обсязі. Так, в повному обсязі ним не сплачено у 2014 році, недоплачено у 2011-2013 роках, так як або взагалі не виплачено в грошовій формі, або видано у натуральній формі за завищеними цінами. Добровільно розірвати договори відповідач не погоджується, в зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду, сплативши судовий збір. В судове засідання з'явився представник позивача [PERSON]., яка просила позовні вимоги задовольнити з наведених у позові мотивів. Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти позову заперечував у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зауважив, що, дійсно, між сторонами існують договірні відносини з приводу оренди земельних ділянок позивача. Проте орендна плата виплачувалася у вказаному у договорі розмірі у вигляді натуральної продукції та на момент отримання позивач погоджувалася із цінами на продукцію. Крім того, невиплата орендної плати існує за один рік - 2014, що, відповідно, не свідчить про системність невиконання своїх обов'язків за договором, тому не може слугувати підставою для їх розірвання. Щодо вимог про стягнення заборгованості за 2010, 2011-2013 роки просив про застосування позовної давності. Стосовно довідки про недоплату у 2010 році зауважив, що вона спростовується пізнішою довідкою, де зазначено про відсутність заборгованості. Просив про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за 2010 рік. Представник третьої особи надав суду письмові заперечення, в яких просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника відділу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04 травня 2007 року позивач [PERSON] з одного боку як орендодавець та відповідач Сільськогосподарське товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівське», в особі директора Шевченка П.Є., з- другого як орендар, уклали договір оренди землі (Надалі Договір 1). 04 травня 2007 року [PERSON] з одного боку як орендодавець та відповідач Сільськогосподарське товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівське», в особі директора Шевченко П.Є., - з другого як орендар уклали договір оренди землі (Надалі Договір 2). 10 січня 2012 року у віці 94 років померла [PERSON]., про що Одноробівська сільська рада Золочівського району Харківської області в той же день у книзі реєстрації смертей зробила відповідний актовий запис №01 та видала відповідне свідоцтво серії 1-ВЛ [NUMBER]. Згідно відмітки на державному акті про право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON], що засвідчував її право на земельну ділянку площею 4,9394 га у межах згідно з планом на території Золочівської селищної ради Харківської області, вказану ділянку за заповітом успадкувала [PERSON]. Згідно п. 1 Договору 1 та Договору 2 (надалі Договорів) орендодавець приймає, а орендар передає в строкове платне користування земельну ділянку площею (4,9756 га та 4,9394 га) сільськогосподарського призначення, що знаходяться на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, що належить позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР [NUMBER] від 08 червня 2005 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.10.2012 року, реєстровий номер 2182. Договори укладено строком на 15 років. Пункт 9 Договорів вказує, що орендна плата за договорами визначається у грошовій формі на загальну суму 684 гривні, передбачена можливість внесення орендної плати як у грошовій так і у натуральній формі за цінами не вище державних закупівельних цін. Сторони в судовому засіданні визнали, що в подальшому, без укладення додаткової угоди, орендна плата сплачувалася із розрахунку 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відповідно до рекомендацій Указу Президента України. Граничним строком сплати орендної плати визначено 20 число місяця після закінчення календарного року, за який вноситься орендна плата. Визначено п.п. 15-17 Договорів, що земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції, умови збереження: використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням. Пункт 38 Договорів визначає, що договір припиняється за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Договори зареєстровано у відділі Держкомзему у Золочівському районі Харківської області 18 січня 2008 року. Земельні ділянки за актами приймання-передачі земельної ділянки було передано орендодавцю, що засвідчено підписами сторін та печаткою юридичної особи (а.с.5-7, 11-13). Довідкою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівське» від 11 березня 2011 року вих. № 34 визначено, що між [PERSON] та СТОВ «Петрівське» укладено договір оренди від 04 травня 2007 року строком на 15 років, тобто до 2022 року, з виплатою щорічно орендної плати у розмірі 2231,38 гривень. В довідці також зазначено, що за 2010 рік [PERSON]. сплачено в якості орендної плати лише 1200 гривень. Ухвалами суду у відповідача витребовувалася інформація щодо сплати орендної плати фактично за усі роки існування договірних відносин. Так, на виконання вимог суду відповідачем надано інформацію. Згідно довідки СТОВ «Петрівське» вх№2509 від 27.05.2015 року відомості про сплату орендної плати, як первинний бухгалтерський документ, зберігають за нормами Податкового Кодексу України п.п. 44.1, 44.3 ст. 44 не більше 1095 днів, що, відповідно, унеможливлює подання відомостей про сплату орендної плати за період 2008-2010 роки. Проте згідно наданої довідки СТОВ «Петрівське» вх. №3731 від 30.07.2015 року підприємство зазначає, що [PERSON]. було здійснено виплати 2008 року на суму 1427,22 гривень, 2009 року на суму 2028,88 гривень, 2010 року 2148,38 гривень, 2014 року 3772,73 гривень. Згідно довідки Золочівської районної державної адміністрації Управління агропромислового розвитку від 29 грудня 2014 року №497 гривень надало інформацію про середні ціни на вироблену продукцію по сільськогосподарським підприємствам Золочівського району згідно статистичних даних за формою №50-сг(річна) «Вартість виробничої продукції сільськогосподарського господарства з економічних показників роботи сільськогосподарських підприємств Золочівського району». Так, зокрема, вартість тонни сільськогосподарської продукції: у 2010 році кукурудзи становила 1072 гривні, пшениці 1027 гривень у 2011 році кукурудзи 807 гривень, пшениці 933 гривні, у 2012 році кукурудзи 1200 гривень, пшениці 1200 гривень, у 2013 році кукурудзи 1200 гривень, пшениці 1004 гривень, ячменю 1440 гривень. За інформацією СТОВ «Петрівське», що підтверджена відомостями про виплату грошових коштів та накладними на видачу сільськогосподарської продукції, орендодавець [PERSON]. від орендаря СТОВ «Петрівське» в якості орендної плати отримала у березні 2011 року 696,76 гривень, 25 серпня 2011 року пшеницю на суму 825 гривень, 20 грудня 2011 року кукурудзу на суму 1162,50 гривень, 17 грудня 2012 року кукурудзу на суму 2205,90 гривень, 12 грудня 2012 року пшениці на суму 1000 гривень, 17 грудня 2012 року кукурудзи на суму 2205,90 гривень, 12 грудня 2012 року пшениці на суму 1000 гривень, 20 грудня 2013 року пшениці та ячменю на суму 1800 гривень, 25 грудня 2013 року кукурудзи на суму 4613,50 гривень (а.с.43-54). Відповідачем надано копії наказів по підприємству СТОВ «Петрівське» про встановлення цін на натуральну продукцію. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (надалі Закон), Земельним кодексом України (надалі Кодекс), Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 № 92/2002 (надалі Указ), Податкового кодексу України. При розгляді справи суд також керувався висновком Верховного суду України, викладеного у рішенні від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12, судом прийнято до уваги п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобов'язання. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 611 ЦК України передбачає, правові наслідки порушення зобов'язання. Відтак, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки. Статтею 21 Закону надано поняття орендної плати. Так, орендною платою за землю є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Стаття 24 Закону перелічує права та обов'язки орендодавця. Зокрема, орендодавець має право серед іншого вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; своєчасного внесення орендної плати. Стаття 32 Закону коментує підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Наслідки розірвання договору оренди обумовлені у ст. 34 Закону. Так, зокрема, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Положеннями ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Стаття 96 Земельного Кодексу України перелічує обов'язки землекористувачів. Так, серед іншого, землекористувачі зобов'язані: в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі. Частина 4 ст. 124 Земельного кодексу України визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Статтею 125 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 141 Земельного кодексу України перелічує підстави припинення права користування земельною ділянкою. Серед іншого, до них відносяться: г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати. Частиною 1 Указу визначається пріоритетним завдання пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Відповідно до п.п.164.2.5 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід від надання майна в оренду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 цього Кодексу. За п.п.170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Згідно з п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих). Підпункт 168.1.1 пункту 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України встановлює, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 27 ЦПК України обумовлює строки подання доказів, так зокрема особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відтак, судом встановлено, що 04 травня 2007 року між сторонами було укладено договори оренди, відповідно до положень ст. 124 ЗК України. Один з договорів було укладено спадкодавцем [PERSON] - [PERSON], проте відповідно до положень статей 32 Закону та 1218 Цивільного Кодексу України, позивач як спадкоємець за заповітом набула прав орендодавця за вказаним договором. Сторонами було погоджене платне користування СТОВ «Петрівське» земельними ділянками належними позивачу. Розмір орендної плати у Договорах визначений у сумі 684 гривні, проте сторонами у судовому засіданні визнано, що після виходу Указу, за взаємною згодою сторін, виплата орендної плати здійснювалася на рівні 3% від вартості земельної ділянки з відповідними індексами. Обов'язки сторін, визначені у Договорі, дублюють положення ст. 96 Земельного кодексу України, ст. 24, 32 Закону. Державна реєстрація Договорів проведена 18 січня 2008 року. Відповідно до норм Податкового кодексу України СТОВ «Петрівське як податковий агент сплачувало податок з прибутків позивача. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 125 ЗК України реєстрації підлягає лише право оренди, суд визначає спірні договори укладеними 04 травня 2007 року, коли сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи в договорі. Відповідно, з цього часу, тобто з 04 травня 2007 року, суд і обраховує строк, з якого відповідач мав сплачувати орендну плату позивачу. В якості підстави для розірвання договорів оренди позивач вказує недоплату орендної плати у 2010 році, 2011-2013 роках та несплату взагалі у 2014 році, що, на його думку, утворює системність порушень прав позивача. Так, зокрема, з наданих та досліджених судом довідок судом встановлено, що на момент винесення рішення виплата орендної плати позивачу по обох договорах оренди за 2014 рік не здійснена, сума заборгованості становить 7545 гривень 46 копійок, тобто по 3772,73 по кожному з договорів, дана обставина визнана сторонами. Щодо недоплати орендної плати за 2010 рік суд доходить наступного. Так, матеріали справи містять дві довідки, що протирічать одна одній. Зокрема, довідкою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівське» від 11 березня 2011 року вих. № 34 зазначено, що за 2010 рік [PERSON]. сплачено 1200 гривень орендної плати, довідкою цього ж підприємства вх.№3731 від 30.07.2015 р., наданою для розгляду даної цивільної справи сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівське», визнано, що в 2010 році Пивовар нараховано та сплачено 2148,38 гривень з врахуванням податку. В останній довідці визначено розмір орендної плати на рівні 3% від вартості земельної ділянки, що у 2010 році дорівнювала 71612,80 гривням. Оцінюючи дані довідки в частині відомостей про сплату орендної плати за 2010 рік, суд виходить з того, що первинно, ще до існування судового спору, відповідачем в 2011 році видано довідку позивачу про наявність заборгованості по сплаті орендної плати у 2010 році. В ході розгляду справи відповідачем первинні бухгалтерські документи на спростовування відомостей, викладених в первинній довідці від 11 березня 2011 року вих. № 34, не надані, проте, для розгляду справи надана інформація у формі довідки, що заборгованість за 2010 рік відсутня. Одночасно відповідачем вказано, що первинні бухгалтерські документи про сплату орендної плати на підприємстві за строком збереження за цей рік вже відсутні. Таким чином, за відсутності доказів, що спростовують відомості, викладені у довідці від 11 березня 2011 року вих. № 34, суд вважає відомості викладені у ній достовірними, тому що на момент її видачі у 2011 році підприємство мало первинні бухгалтерські документи щодо виплат орендної плати та на підставі них і видало відповідну довідку. В той же час, як відомості про відсутність заборгованості надані для розгляду справи документально не підтверджені та надані підприємством вже за відсутності первинних бухгалтерських документів. За таких обставин суд доходить висновку про наявність заборгованості у відповідача по сплаті орендної плати за 2010 рік. Щодо доводів позивача про недоплату орендної сплати у 2011-2013 роках, суд виходить з наступного. Так, відповідно до п.9 обох спірних Договорів сторони домовилися про можливість внесення орендної плати не лише у грошовій формі, а і у натуральній формі за цінами не вище державних закупівельних цін. Позивачем надано довідку Золочівської районної державної адміністрації Управління агропромислового розвитку від 29 грудня 2014 року №497, якою закріплені державні закупівельні ціни по Золочівському району Харківської області з 2011 по 2013 роки включно. Водночас відповідачем надано відомості про виплату орендної плати у натуральній формі, що відображено у накладних на видачу сільськогосподарської продукції, наказах по підприємству про встановлення цін на натуральну продукцію. Аналізуючи вказані накладні та накази на предмет відповідності державним закупівельним цінам по Золочівському району Харківської області з 2011 по 2013 роки включно, суд знаходить доводи позивача про завищеність цін відповідачем обґрунтованими та, погоджуючись з приведеним позивачем розрахунком встановлює, що недоплата по першому паю за 2011-2013 роки становить 2582,17 грн, по другому паю - 2135, 00 грн. Відтак, суд, розглядаючи справу, виходячи з наявних доказів, встановлює, що відповідач, орендувавши земельні ділянки позивача, у 2010, 2011-20113 роках та 2014 р. включно не сплачував позивачу орендну плату або сплачував не у повному розмірі за користування землею, що, безумовно, є систематичним невиконанням його зобов'язань за договорами оренди від 04 травня 2007 року по сплаті орендної плати, що є самостійною та достатньою підставою для розірвання договорів в розумінні положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.38 Договорів. Оскільки судом встановлено систематичне невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати, права позивача мають бути захищені. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає допущеному порушенню, відтак, позовні вимоги підлягають в цій частині задоволенню у повному обсязі, договори оренди земельних ділянок мають бути розірвані із стягненням заборгованості за 2014 рік у повному обсязі. Щодо вимог про стягнення сум недоплати орендної плати за 2010 рік суд виходить з того, що оскільки позивачу було відомо про порушення його права, але звернувся позивач до суду лише у квітні 2014 року, ним пропущено строк позовної давності, на застосуванні якого наполягав представник відповідача, в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні даної частини позовних вимог. Одночасно, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог, з відповідача також підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволеної частини вимог, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial