Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

11 листопада 2020 року [PERSON] подала до Балаклійського районного суду Харківської області позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Балаклійський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), у якій просила скасувати арешт, накладений на майно [PERSON] . Ухвалою судді від 21.12.2020 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 04.01.2021 у встановлений судом строк в порядку виконання ухвали від 21.12.2020 до суду надійшли доповнення до позовної заяви [PERSON] про скасування арешту майна. Позивач просить скасувати арешт, накладений на: 1) автомобіль марки «ВАЗ», модель 21093 ЗНГ, 1998 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] ; 2) все майно [PERSON] , на яке було накладено арешт згідно постанови слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Санкіна А.В. від 19.10.2012 та протоколу обшуку від 29.08.2012. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що на все майно її сина - [PERSON] було накладено арешт у кримінальній справі за його обвинуваченням. Під час проведення обшуку за його місцем проживання 29.08.2012 було вилучено вказаний вище автомобіль та інші речі. У подальшому вилучене майно не було визнано знаряддям вчинення злочину та речовими доказами. Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 23.09.2019 кримінальну справу стосовно [PERSON] було закрито у зв`язку з його смертю, однак питання щодо майна, на яке було накладено арешт, судом не вирішено. Після смерті [PERSON] вона прийняла спадщину. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкове майно складається з автомобіля марки «ВАЗ», модель 21093 ЗНГ, 1998 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] . У зв`язку з тим, що на все майно [PERSON] було накладено арешт, вона не може користуватися автомобілем. Ухвалою судді від 05.01.2021 відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування арешту майна, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Балаклійський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про скасування арешту майна, призначено судове засідання у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та доповненнях до неї, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за їх зареєстрованим місцем проживання, однак у судове засідання повторно не з`явилися, відзиву на позовну заяву та заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про судове засідання відповідачів у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Ізюм Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.08.2019 виконавчим комітетом Бражківської сільської ради Ізюмського району Харківської області (а.с. 65). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2020, виданого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Живолуп І.В., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1990 р.н., який помер [INFO] , є його мати - [PERSON] , [INFO] , в цілому, з урахуванням 1/2 частки, від якої відмовився батько спадкодавця, [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з автомобіля марки «ВАЗ», модель 21093 ЗНГ, 1998 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований у ВРЕР № 1 ГУМВСУ м. Харкова 07.11.2009, належного померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ВРЕР № 1 ГУМВСУ м. Харкова 07.11.2009 (а.с. 5). Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Санкіна А.В. від 19.10.2012 у кримінальному провадженні № 81120512 було накладено арешт на майно, що належить обвинуваченому [PERSON] , [INFO] , де б таке не знаходилось (а.с. 29). Згідно протоколу накладення арешту на майно від 19.10.2012, складеного старшим слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області Санкіним А.В., арешт було накладено на майно, що належить обвинуваченому [PERSON] , яке було вилучено під час обшуку за місцем його проживання: 1) мінірадіопрогравач з навушниками б/в; 2) мобільний телефон «Самсунг» б/в; 3) мобільний телефон «Сіменс» б/в; 4) карту пам`яті б/в; 5) ювелірну прикрасу у вигляді православного хреста із металу білого кольору б/в; 6) каблучку із металу жовтого кольору б/в; 7) підвіску хрест із металу білого кольору б/в; 8) бласлет із металу білого кольору б/в; 9) ланцюжок із металу білого кольору б/в; 10) перстень із металу білого кольору з вставкою у вигляді каменю білого кольору б/в; 11) каблучку із металу жовтого кольору б/в; 12) коронку із металу жовтого кольору б/в; 13) ДВД-програвач б/в. У протоколі також зазначено, що перераховані у пунктах 1-13 предмети опечатано і передано на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУМВС України в Харківській області. З протоколу обшуку від 29.08.2012, проведеного на підставі постанови Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2012 за місцем проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , убачається, що під час обшуку було вилучено, зокрема, автомобіль ВАЗ 21093, д.н.з. [NUMBER] , 1998 року випуску, зареєстрований на ім`я [PERSON] , та майно, зазначене у вказаному вище протоколі накладення арешту на майно від 19.10.2012. Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 23.09.2019 кримінальну справу № 2016/4714/2012, провадження № 1/610/1/2019, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України було закрито у зв`язку з його смертю (а.с. 9, 10). Відповідно до ч.1 ст. 248 КПК України (в редакції 1960 року), за наявності обставин, передбачених статтею 6 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу. В силу ч. 1 п. 8 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) кримінальна справа не може бути порушена, а порушена справа підлягає закриттю відносно померлого, за виключенням випадків, коли провадження по справі необхідно для реабілітації померлого. Спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2828/19, провадження № 14-516цс19. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України (в редакції 1960 року), чинного на час накладення слідчим арешту на майно сина позивача - обвинуваченого [PERSON] , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Особи, яким передано майно, попереджались під розписку про кримінальну відповідальність за його незбереження. Накладення арешту на майно скасовувалось постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Як убачається з постанови слідчого від 19.10.2012 арешт на майно обвинуваченого [PERSON] було накладено з метою забезпечення виконання вироку в частині конфіскації майна. Кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] було закрито постановою суду від 23.09.2019 у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Питання про скасування арешту майна обвинуваченого не вирішувалося. Позивач є спадкоємцем [PERSON] за законом. За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] має гарантоване право на вільне розпорядження своїм майном (спадщиною після смерті [PERSON] ), яке обмежено накладенням арешту, необхідність в якому відпала, суд вважає, що таке обтяження має бути скасоване, а тому позов є обґрунтованим. Разом з цим суд не знаходить підстав для скасування арешту з всього невизначеного майна [PERSON] . З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту з належного [PERSON] майна, вилученого 29.08.2012 під час проведення обшуку за місцем його проживання, а саме автомобіля марки «ВАЗ», модель 21093 ЗНГ, 1998 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , та майна, вказаного у протоколі накладення арешту на майно від 19.10.2012, тобто майна, накладення арешту на яке підтверджено дослідженими судом доказами. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатила 840,00 грн судового збору (а.с. 1). Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розмір ставки судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 1 статті 4 цього Закону передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Позовна заява [PERSON] подана до суду 11.11.2020. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2020 року встановлено у розмірі 2102 гривні. Беручи до уваги вищенаведене, за подання вказаної позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір у сумі 840,80 грн, натомість позивачем сплачено 840,00 грн судового збору. Тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави недоплачена сума судового збору 0,80 грн.

Outcome: partial