Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

10.08.2017 ТОВ «НФС»» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 26.05.2014 між ПАТ «Ідея банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р24.173.73804, згідно якого відповідач отримав кошти у сумі 35000, 00 гривень зі сплатою 10, 0% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. 17.11.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» було укладено договір факторингу №17/11-1, відповідно до якого до ТОВ «ФК»Рантьє» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 28.02.2017 між ТОВ «ФК «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке змінило назву ТОВ «Нью Файненс Сервіс» був укладений договір факторингу № 28/02-1, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Рантьє» відступило позивачу право вимоги до відповідача, за тим же кредитним договором. В той же час, у порушення умов кредитного договору № Р24.173.73804 від 26.05.2014 відповідач, зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 27.07.2017 має заборгованість 13449,60 гривень, яка складається з: 9480,78 грн. - тіло кредиту; 3968,82 грн. - відсотки та комісія. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість в розмірі 13449,60 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся, в справі наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у содовому засіданні позов визнав, пояснив, що дійсно укладав кредитний договір з ПАТ «Ідея банк» кошти отримував, однак на сьогодні у нього відсутня можливість повернути кошти позивач, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 26.05.2014 між ПАТ «Ідея банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р24.173.73804 згідно якого відповідач отримав кошти у сумі 35000, 00 гривень зі сплатою 10, 0% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів (а.с.5-6). 17.11.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» було укладено договір факторингу №17/11-1, відповідно до якого до ТОВ «ФК»Рантьє» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 28.02.2017 між ТОВ «ФК «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет» був укладений договір факторингу № 28/02-1, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Рантьє» відступило позивачу право вимоги до відповідача, за кредитним договором Р24.173.73804 від 26.05.2014 (15-20). Після чого, ТОВ «Фінансова компанія «Серет» на адресу відповідача направлено повідомлення про укладення договору факторингу № 28/02-1, та відповідно про відступлення права вимоги позивачу, разом із вимогою про усунення порушення кредитних зобов'язань (а.с.34). Згідно п. 1 статуту ТОВ «Нью Файненс Сервіс», затвердженої протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «Фінансова компанія «Серет» № 10/2017 від 27.06.2017 (нова редакція), ТОВ «Нью Файненс Сервіс» утворилось внаслідок зміни назви ТОВ «Фінансова компанія «Серет», і є правонаступником всіх його прав і обов'язків (а.с.22). В той же час, у порушення умов кредитного договору № Р24.173.73804 від 26.05.2014 відповідач, зобов'язання за ним належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 27.07.2017 має заборгованість 13449,60 гривень, яка складається з: 9480,78 грн. - тіло кредиту; 3968,82 грн. - відсотки та комісія. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість в розмірі 13449,60 грн. Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved