Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

10 березня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь для утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), посилаючись на те, що він навчається на 1 курсі заочної форми навчання навчально-наукового інституту ресторанно-готельного бізнесу та туризму, термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.03.2010 року [PERSON] позбавлено батьківських прав. Після досягнення сином повноліття, добровільно матеріальну допомогу на його утримання не надає, хоча є працевлаштованим, отримує стабільну заробітну плату в розмірі 7000 гривень, а тому вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Третя особа не з`явився, належним чином про день час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, що викладена у її письмовому клопотанні, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 22.09.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с.6) Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.03.2010 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 19.03.2010 року ( а.с.7). [PERSON] є студентом першого курсу заочної форми навчання Донецького Національного Університету Економіки і Торгівлі імені Михайла Туган-Барановського , за спеціальністю 241 «Готельно-ресторанна справа». Термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 рік за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб, що підтверджується довідкою, виданою Донецького Національного Університету Економіки і Торгівлі імені Михайла Туган- Барановського № 004-33/509 від 25.02.20 року ( а.с.8). Відповідно до довідки про місце реєстрації проживання особи, виданою Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого Комітету Покровської районної в місті ради [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с.10-11). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України встановлено: особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За змістом статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Встановлені ч. 1 ст. 166 СК України юридичні наслідки позбавлення батьківських прав стосуються лише втрати всіх юридичних прав, пов`язаних зі спорідненістю, з боку відповідача. За змістом зазначеної норми дитина втрачає лише право на отримання від такої особи виховання та інших немайнових прав. Позбавлення батьківських прав не звільняє особу від утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст.10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Тому до спірних правовідносин за аналогією закону підлягають застосуванню вимоги ч. 2 ст. 166 та ст. 199 СК України щодо обов`язку батька, який позбавлений батьківських прав, утримувати повнолітню доньку (сина), яка продовжує навчання. Приписами статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням наведених у позовній заяві обставин, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок, не зважаючи на позбавлення батьківських прав, надавати матеріальну підтримку синові, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем не надано, тому виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає доцільним стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, тобто з 10 березня 2020 року та до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років. Оскільки це рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved