Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

11.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки TOYOTA моделі TUNDRA ЗНГ, 2007 року випуску, VIN/№ кузова 5TFCV54167X001296 № двигуна 3UR5004295 та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником автомобіля марки TOYOTA моделі TUNDRA ЗНГ, 2007 року випуску, VIN/№ кузова 5TFCV54167X001296, № двигуна 3UR5004295 (надалі автомобіль TOYOTA TUNDRA, 2007 р. випуску), який придбав 20.02.2013 р. на підставі довідки-рахунку серії ААВ №009413 від 20.02.2013 р. 26.03.2013 р. позивач отримав в Чернігівському ВРЕР ДАІ Чернігівської області свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САО665958 з номерними знаками СВ9695ВА. В особливих відмітках свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО665958 зазначено, що [PERSON] має право користуватись транспортним засобом. Після придбання та державної реєстрації автомобіля TOYOTA TUNDRA, 2007 р.в., позивач передав даний автомобіль у володіння своєму син [PERSON]. 09.04.2014 р. невстановлена особа незаконно заволоділа автомобілем TOYOTA TUNDRA, 2007 р. в., який перебував за адресою м. Київ, вул. Гетьмана, 1-А. у законному володінні [PERSON]. Разом з автомобілем невстановлена особа заволоділа свідоцтвом про реєстрацію ТЗ та ключами, які знаходились в салоні автомобіля. 30.04.2016 р. за фактом незаконного заволодіння автомобілем TOYOTA TUNDRA, 2007 р. в. на підставі заяви позивача від 29.04.2016 р. були внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12016100090005066, правова кваліфікація ч.3 ст. 289 КК України, орган досудового розслідування Соломянське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. На даний час досудове розслідування триває, підозра нікому не предявлена, позивач визнаний потерпілим. Після неправомірного вибуття у квітні 2014 р. з володіння сина позивача автомобіль кілька разів відчужувався поза волею позивача власника автомобіля. Останній ніколи не видавав довіреностей жодній особі стосовно зняття з обліку та розпорядження автомобілем TOYOTA TUNDRA, 2007 р. в. Вперше після незаконного заволодіння автомобіль був знятий з обліку для реалізації 20.05.2014 р. у Києво-Святошинському РЕВ ДАІ [PERSON] на підставі довіреності в порядку передоручення від 20.05.2014 р., НАА 427421, реєстровий № 1588, посвідченої нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Зазначена довіреність в порядку передоручення була видана [PERSON] [PERSON] на підставі довіреності від 16.05.2014 р., ВТТ 806034, реєстровий № 100, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до зазначеної довіреності від 16.05.2014 р. позивач уповноважив [PERSON] бути його представником, у т.ч. з правом зняття автомобіля з обліку, укладення договорів цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, вчинення інших юридично значимих дій. Постановою слідчого Соломянського УН ГУНП у м. Києві від 17.01.2017 р. у кримінальному провадженні № 12016100090005066 була призначена почеркознавча експертиза стосовно достовірності підписів позивача на довіреності від 16.05.2014 р., ВТТ 806034. Згідно висновку експерта Київського міського науко-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 23.01.2017 р. №79/тдд підпис в довіреності ВТТ №806034 від 16.05.2014 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Зазначене свідчить, що автомобіль вибув з володіння позивача та особи, якій він передав автомобіль у користування, не з їхньої волі. Відповідно до даних Головного сервісного центру МВС України після зняття з обліку для реалізації 20.05.2014 р. автомобіль реєструвався та перереєстровувся на 6 власників: - [PERSON] 23.07.2014 р., підрозділ реєстрації ВВНТПРЕД ЦБДР та АС при МВС України, - [PERSON] 23.09.2014 р., підрозділ реєстрації Києво-Святошинське РЕВ ДАІ, - [PERSON] 23.10.2014 р., підрозділ реєстрації - Києво-Святошинське РЕВ ДАІ, - [PERSON] 23.12.2014 р., підрозділ реєстрації 4-ВРЕР УДАІ УМВС в Тернопільській обл., - [PERSON] 23.12.2014 р. та 19.05.2015 р., підрозділ реєстрації 4-ВРЕР УДАІ УМВС в Тернопільській обл., - [PERSON] 02.10.2015 р., підрозділ реєстрації Вільшанське ВРЕР ДАІ УМВС України в Кіровоградській області. На даний час автомобіль TOYOTA TUNDRA, 2007 р.в., VIN/№ кузова 5TFCV54167X001296, № двигуна 3UR5004295, зареєстрований за [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], свідоцтво про реєстрацію ТЗ СХТ422588 від 02.10.2015 р., днз ВЕ2108ВО. Відповідно до реєстраційних даних [PERSON] придбав автомобіль на підставі довідки-рахунку № ААЕ407764 від 30.09.2015 р. Факт реєстрації автомобіля на своє імя [PERSON] підтвердив у ході досудового слідства. Таким чином, відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем автомобіля TOYOTA TUNDRA, 2007 р.в. 31.05.2016 р. [PERSON] видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], якою уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатись автомобілем TOYOTA TUNDRA, 2007 р.в., VIN/№ кузова 5TFCV54167X001296. Дії відповідача [PERSON] свідчать про невизнання права власності позивача на автомобіль TOYOTA TUNDRA, 2007 р.в. 13.06.2016 р. ухвалою слідчого судді Соломянського районного суду м. Києва надано слідчому Соломянського УП ГУНП у м. Києві тимчасовий доступ з правом тимчасового вилучення автомобіля TOYOTA TUNDRA, 2007 р.в., № 5TFCV54167X001296, днз ВЕ2108ВО, всіх комплектів ключів, документів на вищевказаний автомобіль, що знаходиться у володінні [PERSON] 16.06.2016 р. на посту ДАУ смт. Пісочин 2 472 км автодороги Київ-Харків Харківської області на підставі ухвали суду слідчим Соломянського УП ГУНП у м. Києві у [PERSON] був тимчасово вилучений автомобіль TOYOTA TUNDRA, 2007 р.в., № 5TFCV54167X001296, днз ВЕ2108ВО, ключ з брелком сигналізації та свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля. 17.06.2016 р. ухвалою слідчого судді Соломянського районного суду м. Києва накладено арешт на автомобіль TOYOTA TUNDRA, 2007 р.в., № шасі 5TFCV54167X001296, днз ВЕ2108ВО, який зареєстрований за [PERSON], [INFO] На даний час автомобіль TOYOTA TUNDRA,2007р.в., № шасі 5TFCV54167X001296, днз ВЕ2108ВО, перебуває в Соломянському УП ГУНП м. Києва. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс 14, за положеннями норм права статей 330, 387, 388 ЦК України, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом предявлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15 видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] є останнім добросовісним набувачем автомобіля, який вибув з володіння власника (позивача) та особи, якій він передав майно, не за їх волею (шляхом використання підробленої довіреності від імені позивача) відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, позивач (власник) має право витребувати автомобіль від набувача та захистити свої майнові права шляхом визнання права власності на автомобіль. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити, так як вважає його недоведеним в звязку з незакінченням досудового слідства по кримінальному провадженню, розпочатого за заявою позивача. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ксерокопіями довідки-рахунку від 20.02.2013 року (а.с.11), заяви № 15048780 від 26.03.2013 року (а.с.13) та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.12) підтверджено те, що позивач [PERSON] є власником автомобіля марки TOYOTA моделі TUNDRA ЗНГ, 2007 року випуску, VIN/№ кузова 5TFCV54167X001296, № двигуна 3UR5004295, а [PERSON] має право користування вказаним автомобілем. Із копії реєстраційної карти транспортного засобу (а.с.14-18) видно це ж саме, а також те, що наступним користувачем став [PERSON] на підставі довіреності в порядку передоручення [PERSON] (а.с.24,25), який діяв на підставі довіреності від 16.05.2014 року виданої нібито [PERSON] (а.с.22). Із копії витягу з ЄРДР (а.с.27) видно, що 30.04.2016 р. за фактом незаконного заволодіння автомобілем TOYOTA TUNDRA, 2007 р.в. на підставі заяви позивача від 29.04.2016 р. були внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань з № кримінального провадження 12016100090005066, правова кваліфікація ч.3 ст. 289 КК України, орган досудового розслідування Соломянське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. Однак, згідно висновку експерта №79/тдд від 23.01.2017 року (а.с.28-32) підпис посередині між друкованим текстом підпис та рукописним текстом «[PERSON]И.» в довіреності ВТТ №806034 від 16.05.2014 року виконане не [PERSON], а іншою особою. Із копії реєстраційної карти транспортного засобу (а.с.14-18) та відомостей Головного сервісного центру МВС України від 09.06.2017 року (а.с.19-20) видно, що на теперішній час власником спірного автомобіля являється [PERSON] - відповідач по даній справі. Останній довіреністю від 13.05.2016 р., посвідченою приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] (а.с.46), уповноважив [PERSON]та [PERSON] розпоряджатись автомобілем TOYOTA TUNDRA, 2007 р.в., VIN/№ кузова 5TFCV54167X001296, свідоцтво про реєстрацію ТЗ СХТ 422588 від 02.10.2015 р., днз ВЕ2108ВО. Із копій протоколу тимчасового вилучення майна від 16.06.2016 року ( а.с.34) та ухвали слідчого судді Соломянського райсуду м. Києва від 17.06.2016 року (а.с.35) видно, що спірний автомобіль був вилучений слідчим Соломянського УПГУНП в м. Києві та арештований. Ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтсья або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Ст. 330 ЦК України передбачає, що якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. Ст. 388 ч.1 ЦК України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у набувача, у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з його волі інших шляхом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс 14, за положеннями норм права статей 330, 387, 388 ЦК України, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом предявлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, враховуючи, що представник відповідача обґрунтовував свої заперечення проти позову фактично лише тим, що незакінчене досудове слідство по кримінальному провадженню по факту незаконного заволодіння транспортним засобом, належного позивачу, а відповідач [PERSON] є останнім добросовісним набувачем автомобіля, який вибув з володіння власника (позивача) та особи, якій він передав майно, не за їх волею (шляхом використання підробленої довіреності від імені позивача) відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, позивач має право витребувати автомобіль від набувача та захистити свої майнові права шляхом визнання права власності на автомобіль, а тому суд знаходить позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved