Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

12.07.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] в мінімальному розмірі аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві пояснила, що вона та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03.08.2016 року шлюб між ними розірвано. Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Між нею та відповідачем не укладено письмової домовленості про способи виконання ними обов»язку утримувати доньку, тому вона змушена звернутись до суду. 10.10.2017 року позивачкою подано до суду уточнення, згідно якого вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з»явилася, але надала до суду заяву від 26.10.2017 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він проживає разом з позивачкою та донькою в одному домоволодінні по вул. Набережній, 125а в смт. Компаніївка Кіровоградської області, вони пов»язані спільним побутом, він бере участь у вихованні дитини, в її матеріальному утриманні, давав кошти позивачці для придбання донці одягу, взуття, продуктів харчування, тому просить відмовити в задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, прийнявши до уваги заяву позивача, пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заочним рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03.08.2016 року шлюб між сторонами розірваний. (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ОЛ № 105472 від 10.03.2004 року сторони є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с.5). Згідно довідки № 2116 від 12.07.2017 року, виданої Компаніївською селищною радою Кіровоградської області до складу сім»ї позивачки входить донька [PERSON], [INFO]. (а.с.11). Як вбачається з довідки № 2802 від 01.11.2017 року, виданої Компаніївською селищною радою Кіровоградської області, відповідач проживає [INFO] разом з колишньою дружиною та донькою [PERSON], [INFO]. (а.с.37). \~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов»язані утримувати дітей до повноліття. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. \~Частиною 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, в редакції закону чинного з 8 липня 2017 року, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті вказано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~Відповідач [PERSON] є здоровою працездатною людиною, ніде не працює, непрацездатних осіб на утриманні не має і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~\~\~\~\~\~ Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). \~\~\~\~ Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз»яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв»язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов»язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Між сторонами по справі не досягнуто домовленості щодо витрат на дитину про що свідчить звернення позивача до суду. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~\~ Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~ Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідачем по справі не надано належних доказів про добровільну сплату дитині аліментів у сумі, достатньої для задоволення її розумних потреб чи у сумі, яка належить за законом та доказів домовленості з позивачем щодо першочергових витрат на дитину, тому позивач має право на присудження аліментів в грошах. Суд, враховуючи вищевикладене, бере до уваги склад сім»ї, матеріальне становище сторін, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Частина 1 ст. 191 СК України зазначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Пунктом 1 статті 367 ЦПК передбачено, що рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, належний до сплати судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі п.2 ч.3 ст. 79 та ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 360 грн., які документально підтверджені (а.с. 6-10). \~\~\~\~\~\~

Outcome: approved