Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

12.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що йому, [PERSON], на праві власності належить автомобіль марки ВАЗ 21102, 2002 року випуску, державний номер АН 4464 IT. 24.02.2017р. о 09год. 30хв. [PERSON], керуючи автомобілем MERSEDES BENZ SPRINTER, держ. номер [NUMBER] по вул. В. Стуса в м. Краматорську біля буд.49 рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності свого маневру для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль марки «ВАЗ-21102» номерний знак АН4464IT, який належить йому. В наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до Постанови Краматорського міського суду Донецької області від 20.06.2017р. по справі №234/3621/17-п (провадження №3/234/909/17) [PERSON] визнаний винним в правопорушенні, передбаченому ст.124 КУпАП. Відповідно до Звіту №52/17 від 07.03.2017р. експертного автотоварознавчого дослідження вартість матеріальної шкоди, нанесеної власнику автомобіля [NUMBER], складає 3199,60грн. Вартість експертного дослідження склала 500,00грн. Цивільна правова відповідальність Відповідача застрахована не була. Таким чином відповідач повинен компенсувати йому матеріальний збиток у сумі 3699,60грн. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням добровільно компенсувати йому суму матеріальної шкоди. До теперішнього часу відповідач не погасив (сплатив) йому суму матеріальної шкоди. У звязку з цим він вимушений звертатися до суду з даним позовом. Разом із стягненням матеріальної шкоди він вимушений ставити питання про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, яку він оцінює в 2000,00грн. Допустивши порушення Правил дорожнього руху України та пошкодивши мій автомобіль, відповідач, позбавив його можливості деякий час експлуатації автомобіля, що порушило звичний уклад його життя. Замість того, щоб звично працювати, він вимушений звертатися за правовою допомогою до адвокатів, звертатися до експерта, щоб оцінити матеріальний збиток. Просить стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] на його користь матеріальну шкоду в сумі 3199,60грн., моральну шкоду в сумі 2000,00грн., суму витрат по проведенню експертизи 500,00грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640,00грн. Позивач у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив позов задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заперечення до позовної заяви суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що 24.02.2017р. о 09-30год. в м. Краматорську [PERSON] керуючи автомобілем MERSEDES BENZ SPRINTER держ. №АН4888ІК по вул. В. Стуса біля буд.49, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності свого маневру для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON], який знаходився позаду у нерухомому стані. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальних збитків, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП. Постановою судді Краматорського міського суду Донецької області від 20.06.2017р. винним у даній ДТП був визнаний відповідач по справі [PERSON], а саме, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, але провадження по справі було закрито, взязку із закінченням на час розгляду матеріалу строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до висновку №52/17 від 07.03.2017р. вартість відновлюваного ремонту автомобіля «ВАЗ-21102», номерний знак [NUMBER] складає 3199,60грн. Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України, особа, яка спричинила шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки повинна відшкодувати цю шкоду. Згідно із правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною в постанові від 04.06.2014 року по справі №6-49цс14, системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього п.3 ч.1 ст.988, ст.1194 ЦК України, п.32.7 ст.32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України). Як встановлено у судовому засіданні, відповідач, визнаний винним у скоєнні ДТП, що сталася 24.02.2017р. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач на власний розсуд обирає з кого вимагати відшкодування матеріальної шкоди - з винної в ДТП особи чи з страховика, який застрахував цивільно - правову відповідальність винуватця ДТП, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Визначаючись щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із такого. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом установлено, що внаслідок вчиненого правопорушення відповідачем, позивач зазнав моральних страждань, дія вчинена відповідачами призвів до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, останній зазнав душевних страждань. При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення правопорушення сплинув тривалий період часу, проте відповідач не вжив заходів щодо повного відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним правопорушення. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачем правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, можливість відновлення немайнових втрат, недопущення безпідставного збагачення позивача, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 2000,00грн. Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, внаслідок чого позивачу було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, а тому його позов належить задовольнити. Задовльняючи позов суд відповідно вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 640грн. 00коп. та витрати на проведення експертного дослідження в сумі 500грн. 00коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved