Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

12 березня 2021 року кредитна спілка «Альянс» звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №3858, який укладено 22 березня 2016 року між КС «Альянс» та [PERSON] в сумі 16 657 грн. 07 коп., з яких: сума заборгованості по сумі кредиту 4606 грн. 27 коп., сума заборгованості по процентах - 12 050 грн. 80 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що [PERSON] , яка отримала кредит у розмірі 5000 грн. строком на 12 місяців з платою за користування в розмірі - 66 відсотків річних, а також її поручитель [PERSON] не виконують належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Ухвалою суду від 23 червня 2021 року заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2021 року за позовом Кредитної спілки «Альянс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано і справу призначено до розгляду в спрощеному порядку. В судове засідання представник КС «Альянс» позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечила про наявність заборгованості за кредитним договором, однак просила застосувати до вимог позивача строк позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про застосування строків позовної давності по справі. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 березня 2016 року між КС «Альянс» та [PERSON] укладено кредитний договір №3858, за умовами якого спілка надала [PERSON] кредит в розмірі 5000 грн. строком на 12 місяців. За умовами договору [PERSON] взяла на себе зобов`язання згідно встановленого графіка, що є додатком до договору кредиту, повернути у визначений строк отримані грошові кошти та проценти за користування ними в розмірі 66% річних /п.3.1 договору/. Сторони також передбачили, що процентна ставка, визначена п.3.1 договору збільшується вдвічі при порушенні позичальником строків та розмірів погашення кредиту та виплати процентів, передбачених графіком розрахунку, та застосовується протягом фактичної кількості днів прострочення платежу /п.3.2 договору/. Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №3858 від 22 березня 2016 року, між кредитною спілкою «Альянс» та [PERSON] було укладено договір поруки №, за умовами якого, у разі несплати грошових коштів, він, як поручитель, зобов`язується нести разом із боржником солідарну відповідальність перед кредитором з повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним, неустойки, відшкодування збитків тощо. [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, оскільки починаючи з першого платежу порушила взяті на себе зобов`язання та сплатила в неповному обсязі. На неодноразові пропозиції Позивача, щодо погашення заборгованості, Відповідач не звертав уваги. Позивач, змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених і охоронюваних законом інтересів. Внаслідок порушення [PERSON] зобов`язання з повернення кредиту станом згідно розрахунку заборгованості виникла заборгованість по основному кредиту в сумі 16 657 грн. 07 коп., з яких: сума заборгованості по сумі кредиту 4 606 грн. 27 коп., сума заборгованості по процентах - 12 050 грн. 80 коп. Ці обставини підтверджуються: кредитним договором №3858 від 22 березня 2016 року; договором поруки № від 22 березня 2016 року, укладеним між кредитною спілкою «Альянс» та [PERSON] ; паспортом споживчого кредиту; розрахунок сум заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №3858 від 22.03.2016 року; заявою [PERSON] від 22 березня 2016 року №3858 на відкриття кредиту; листами-вимогами від 15 вересня 2020 року, які направлялись на адресу відповідачів, щодо необхідності погашення заборгованості та попередження про можливість стягнення кредитної заборгованості по кредиту в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів КС «Альянс». У відповідності до ст.553 ч.1 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. В силу ст.554 ч.ч.1, 2 цього Кодексу у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, з врахуванням позовних вимог, умов договорів поруки та в силу ст.533 ЦК України [PERSON] та несе перед КС «Альянс» таку ж відповідальність, як і сам боржник - [PERSON] .. Вирішуючи питання щодо клопотання відповідача та її представника про застосування у справі строків позовної давності, суд враховує наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною четвертою ст.267 ЦК України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Таким чином аналізуючи вказані положення законодавства суд доходить до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі №6-127цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі №6-133цс14 та від 01 жовтня 2014 року у справі №6-134цс14, від 30 вересня 2015 року №6-154цс15, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права. Як вбачається з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, а саме договору кредиту № 3858 від 22 березня 2016 року, кредит надається на 12 місяців, тобто з 22 березня 2016 р. по 22 березня 2017 р. з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 22 березня 2017 року/ п.2.1 договору кредиту. При цьому згідно додатку до договору кредиту № 3858 [PERSON] зобов`язана була здійснювати щомісячне погашення заборгованості за кредитним договором до 22 числа кожного місяця. Отже, не здійснивши погашення частини заборгованості за кредитним договором шляхом сплати чергового щомісячного платежу до 22 березня 2017 року відповідач [PERSON] порушила свої зобов`язання за кредитним договором. Викладене свідчить, що з моменту порушення відповідачем своїх зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, розпочався перебіг визначеного законодавством трирічного строку позовної давності. У вказаний період відповідач жодних дій, які б свідчили про визнання ним своїх зобов`язань не вчиняв, позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором позивачем не пред`являвся. У даному випадку, в ході розгляду даної справи, судом встановлено, що початок спливу строків позовної давності пов`язано з кінцевим терміном погашення кредиту зазначеного в договорі кредиту 22 березня 2017 року, а тому строк позовної давності сплинув 22 березня 2020 року Межами позовної давності для стягнення суми заборгованості в даному спорі слід рахувати з 22 березня 2017 року (строк кінцевого виконання договору) по 22 березня 2020 року (загальний строк позовної давності). Однак, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості 12 березня 2021 року, тобто після спливу загального строку позовної давності. Викладене свідчить, що з моменту порушення відповідачем своїх зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, розпочався перебіг визначеного законодавством трирічного строку позовної давності. У вказаний період відповідачі жодних дій, які б свідчили про визнання ним своїх зобов`язань не вчиняли, позов про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором позивачем не пред`являвся. При цьому суд враховує відсутність будь-яких належних доказів того, що сторони погоджували більший, ніж визначено законодавством, строк позовної давності. Крім того, за загальним правилом, визначеним у ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набранням ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. Сплив строків до набрання чинності, і не мають зворотної дії у часі. Сплив строків до набранням Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІV від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, разом із відсутністю норми про зворотню дію цього закону у часі дають підстави стверджувати, що строки, які сплинули у період із 12.03.2020 по 02.04.2020, не є продовженими. За таких обставин, суд, беручи до уваги відповідне клопотання відповідача [PERSON] та її представника, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судовий збір з відповідачів стягненню не підлягає. Враховуючи викладене, та

Outcome: dismissed