Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

10.10.2018\~року представник\~позивача [PERSON]\~звернулася до\~суду із\~позовною заявою,\~в якій\~просить визнати\~за позивачем\~право на\~земельну частку\~(пай)\~із земель\~колективної власності\~КСП «Огульчанське» [PERSON] сільської ради Валківського району Харківської області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 029060 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 28.04.2017 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 28.04.2017 року помер чоловік позивача, який за життя набув права на земельну частку (пай). Через втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) за життя не оформив право власності на належну йому земельну ділянку. Спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] Оформити спадщину на право на земельну частку «пай» згідно сертифікату серії ХР №029060 в Валківській державній нотаріальній конторі не вбачається можливим у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу сертифікату на право на земельну частку (пай). Посилаючись на вимоги п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.9,55,124 Конституції України, ст.ст.16,1220,1261,1218,1225 ЦК України, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95, ст.2 абзацу 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі на (місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток», п. 11 XV розділу Конституції України, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», представник позивача просить задовольнити позов, оскільки вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 16.10.2018 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та розяснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 28.11.2018 року представник відповідача [PERSON] сільської ради Валківського району Харківської області сільський голова [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що сільська рада не має підстав для відмови в задоволенні позовних вимог та не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі у відповідності до вимог чинного законодавства. Просила проводити розгляд справи за відсутності представника сільради. Представник позивача [PERSON] просила проводити розгляд справи зі її відсутності. При цьому вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Інші учасники судового провадження, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не зявилися, заяви про відкладення розгляду справи не направили. Правом на подання відзиву, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористалися. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується даними Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ВЛ №310430, виданого 10.08.1974 року [PERSON] сільським ЗАГС Валківського району Харківської області, актовий запис № 15. [PERSON] помер 28.04.2017 року, що підтверджується даними Свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №589770, виданого 03.05.2017 року [PERSON] сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 13. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач [PERSON], про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49498265 від 18.10.2017 року. Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру в Харківській області Міжрайонне управління у Валківському та Коломацькому районах від 12.10.2017 року №31-20-0.23,141-856/121-17 відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Валківською районною державною адміністрацією ПСП «Огульчанське» на імя [PERSON] 28.07.1996 року за №62 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 029060 з приміткою «немає». Видача дублікатів сертифікатів не належить до повноважень управління. Інформація про видачу Державного акта [PERSON] відсутня. У довідці Валківської районної державної адміністрації в Харківській області від 30.10.2017 року № 01-44/2413 підтверджено факт наявності прізвища [PERSON] в списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР 06-00-000660 за № 354, але через відсутність бланків сертифікатів рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай). Згідно листа [PERSON] сільської ради Валківського району Харківської області від 14.03.2018 року №141/02-19 для проведення жеребкування невитребуваних нерозподілених земельних часток (паїв) необхідно надати документ, що посвідчує право на земельну частку(пай), у випадку позивача - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З інформації Валківської Державної нотаріальної контори Харківської області № 1549/01.16 від 02.11.2018 року слідує, що 18.10.2017 року нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 196/2017 рік щодо майна померлого 28.04.2017 року [PERSON] на підставі поданої дружиною спадкодавця [PERSON] заяви про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 566. Будь-які інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від неї станом на 02.11.2018 \~ \~ \~ \~року до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відомості про наявність посвідченого заповіту спадкодавця - відсутні. З наданих до нотаріальної контори документів та позовної заяви [PERSON] вбачається, що до складу спадкового майна входить право на земельну частку (пай) розміром 6,37 в умовних кадастрових гектарах у землі ПСП «Огульчанське» Валківського району Харківської області. На підтвердження наявності цього спадкового майна Міжрайонне управління у Валківському та Коломацькому районах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 12.10.2017 року надало інформацію за № 31-20-0.23.141-856/121-17 про наявність сертифікату серії ХР № 029060 на імя спадкодавця [PERSON], виданого на підставі рішення Валківської РДА. Однак, вказаний сертифікат відсутній та не наданий для оформлення спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, при цьому нотаріус обовязково перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, наявність заповіту, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи які підтверджують вказані факти (п.п.4.12 і п.п.4.14 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 року за № 282/20595). В звязку з відсутністю документа (сертифіката), що стверджує право власності на рухоме майно померлого 28.04.2017 року [PERSON], Валківська державна нотаріальна контора не може оформити спадкові права [PERSON]. Питання спадкування належного спадкодавцю права на земельну частку (пай) має бути вирішене спадкоємцем у судовому порядку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Обєктом відносин спадкування виступають права та обовязки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). Ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств (далі КСП), сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Крім того, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. П.17 Перехідних положень ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Європейський суд з прав людини в своїх рішення, а саме: «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що померлий [PERSON] на час смерті мав право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Огульчанське» [PERSON] сільської ради Валківського району Харківської області відповідно до Сертифікату серії ХР № 029060, який в передбаченому законом порядку зареєстрований, дані про його скасування відсутні. Враховуючи,\~що незаконність\~набуття померлим\~права на\~земельну частку\~(пай), судом не встановлено, позивач у справі є спадкоємцем за законом першої черги, яка в передбаченому законом порядку прийняла спадщину, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved