Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

11.06.2018 [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні прав власника житла шляхом визнання особи, такою що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS] На обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що вона є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] У вказаному будинку на даний час зареєстровані позивач [PERSON], її правнук [PERSON], відповідач [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON]. Вказує, що [PERSON] з її неповнолітніми дітьми була зареєстрована в спірному будинку зі згоди власника 28.08.2015 і в той же час [PERSON] склала заповіт на користь відповідача, з огляду на те, що [PERSON] зобов?язувалась доглядати за позивачем. Стверджує, що взяті на себе зобов'язання по догляду за [PERSON], [PERSON] не виконувала, в спірному будинку не проживала та не здійснювала догляд за власницею житла [PERSON] В зв'язку з цим, позивач анулювала попередній заповіт та 13.06.2016, дала згоду зареєструвати у вищезазначеному будинку правнука [PERSON] та склала заповіт на ім?я матері останнього [PERSON], у будинку якої за адресою: [ADDRESS] з січня 2016 року по даний час проживає [PERSON], а [PERSON] здійснює догляд за позивачем. Вказує, що відповідач [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми проживає у квартирі своєї матері за адресою: [ADDRESS] Також зазначає, що у дітей є батько, який може дати дозвіл на реєстрацію їх місця проживання за адресою свого проживання. Стверджує, що вона змушена сплачувати комунальні послуги, які нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб. Крім того, вона мала намір переоформити право власності на вказаний будинок на [PERSON], однак враховуючи, що у житлі, належному на праві власності позивачу зареєстровані неповнолітні діти, вона позбавлена абсолютного права власника на розпорядження своїм майном. Зазначає, що відповідач [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми понад рік без поважних причин відсутня по місцю реєстрації та проживає за адресою : [ADDRESS] Вважає, що наявність в квартирі зареєстрованих осіб, а саме відповідача з її неповнолітніми дітьми, порушує право власності позивача, в тому числі право розпорядження, користування та володіння. Просить усунути перешкоди в здійсненні прав власника житла шляхом визнання [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], такими що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив їх задоволити. Наголосив, що відповідач зі своїми неповнолітніми дітьми не проживала у будинку [PERSON] з моменту реєстрації і не проживає там на даний час. Ніхто не чинив їй перешкод у користуванні житлом, вона не мала наміру вселятися туди протягом останніх трьох років. Зазначив, що відповідачу на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи, що відповідач разом з неповнолітніми дітьми не проживає в будинку позивача понад один рік без поважних причин, ніхто і ніколи не чинив їм перешкод у користуванні житлом, вважає, що [PERSON] та неповнолітні діти відповідача [PERSON], [PERSON] втратили право на користування житлом, належним позивачу. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми зі згоди власниці будинку з 2014 року почали проживати в [PERSON], яка приходиться їй тіткою. Наголошують, що у них був спільний побут, разом харчувалися, оформляли субсидію на оплату комунальних послуг, сплачували на половину комунальні послуги. Позивач свідомо зареєструвала її та з дозволу органу опіки і піклування дітей відповідача у своєму житлі. Відповідач наголошує, що 26.12.2015 Вказують, що з 26.12.2015 року позивач захворіла і до видужання вирішила разом з дітьми перейти на проживання до своєї подруги. Таке рішення відповідач прийняла самостійно, оскільки не хотіла спричиняти зайвих клопотів позивачу, яка, з огляду на поважний вік, не сприймала дитячих пустощів. Відповідач зазначила, що залишивши житло належне [PERSON], в будинку останньої залишила продукти харчування і все необхідне для неї та дітей. Зазначає, що 30.12.2015 їй зателефонувала онука позивача [PERSON] та повідомила, що вони забрали [PERSON] до себе. Відповідач вважала, що на час її хвороби, позивач там погостює і повернеться додому. [PERSON] зазначає, що повернулася до спірного житла 5-6 січня 2016 року, однак ворота на подвір?я та вхідні двері до будинку виявились зачиненими. Вона не мала можливості зателефонувати до позивача та родичів у яких на той час перебувала [PERSON], оскільки номер мобільного [PERSON] не зберегла, а точної адреси проживання останньої, не знала. З огляду на такі обставини, вона викликала працівників поліції, які повідомили, що дії позивача є правомірними. 11.01.2016 відповідач прийшла до будинку, однак не потрапила туди з огляду на вище вказане. Зазначає, що зверталася в поліцію, прокуратуру і Старо-Порицьку сільську раду Іваничівського району. Відповідач та її представник зазначили, що [PERSON] не мала можливості потрапити в житло, оскільки ключів у неї не було, їх дублікат для себе не виготовляла, так як позивач завжди знаходилась вдома та відчиняла їй двері. Також наголосили, що 11.01.2016 до відповідача зателефонувала [PERSON] та повідомила, що заповіт на користь [PERSON] скасований. Крім того, поставила вимогу про зняття останньої з реєстрації, оскільки вона втратила права на користування будинком, так як позивач залишиться проживати з онукою. Не заперечили, що на праві спільної сумісної власності [PERSON] належить 1/3 квартири в м.Нововолинську на мікрорайоні Шахтарський 31/34. Співвласниками цього житла в рівних частках є мати та рідний брат відповідача. Ця квартира знаходиться в аварійному стані, сантехніка не відремонтована, тому вона з дітьми проживає у подруги за адресою [ADDRESS] Зазначили, що в лютому 2016 року [PERSON] викликала майстра, який замінив замок на воротах подвір?я та вхідних дверях будинку, що належить позивачу та де значиться її з дітьми реєстрація. Коли приїхала позивач разом з онукою [PERSON], відповідач вручила їм дублікати ключів. Оскільки котел був вимкнений, в будинку було холодно, продукти харчування відсутні, посуд також, тому відповідач фізично не змогла залишитися там проживати з дітьми і змушена була йти до подруги. В березні 2016 року знову повернулась до спірного будинку, однак там вже були відсутні меблі. Також не було сільськогосподарського реманенту, в зв'язку з чим вона не змогла обробляти город. Не заперечила, що протягом літа-осені 2016 року ключі від будинку знаходились у неї, вона працювала на присадибній ділянці,збирала урожай, однак проживати в будинку не могла, так як звідти постійно пропадали речі. Після 26.05.2018 відповідач до спірного будинку не навідувалася. Фактично постійно проживала у ньому в період з червня-липня 2014 року до кінця грудня 2015 року. Також ствердила, що в поліцію вона зверталася лише в січні 2016 року з приводу того, що не може потрапити у спірний будинок. Наголосила, що вільний доступ до будинку вона мала лише в період лютого-травня 2016 року. З червня 2016 року не могла проживати в будинку, оскільки з березня 2016 там було припинено водопостачання, також відключена газова плита, відсутні меблі, в тому числі ліжка, матраци і ковдри. Вказала, що до 11.06.2018 року вона не зверталася до суду з позовом про вселення у спірне житло, також не зверталася до відділу поліції з приводу крадіжки вищезазначеного майна. Не могла проживати в квартирі матері, де має частку у власності, оскільки мати мала намір продавати це житло. Батько дітей проживає в селі Старосілля Маневицького району. Іншого житла, де б діти мали право власності чи користування немає. Сторона відповідача вважає реєстрацію [PERSON] разом з дітьми в будинку правомірною, а від так позовні вимоги [PERSON], безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки та піклування, яка зазначила, що у випадку задоволення позовних вимог необхідно зобов'язати відповідача зареєструвати її неповнолітніх дітей у житловому приміщенні, що належить на праві власності [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], які ствердили, що [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми у спірному будинку з моменту реєстрації ніколи не проживала, там відсутнє її майно, предмети побуту, вона лише рідко навідувала тітку, не працювала по господарству, а в кінці 2015 року [PERSON] на Новий 2016 рік залишилася в похилому віці сама, без догляду та продуктів харчування і тому змушена була виїхати на до родичів у Іваничівський район, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 30.05.1986 року на Ѕ частину житлового будинку (а.с. 8), копією свідоцтва про право на спадщину від 19 травня 1994 року на Ѕ частину вказаного житлового будинку за законом після [PERSON] (а.с.9). Відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти: [PERSON]-[INFO], [PERSON]-[INFO] з 28.08.2015 року зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS] Волинської області, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.12-14). Як зазначено в акті від 27.03.2018, складеному комісією представників ЖЕК №3 (а.с.16) відповідач [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми не проживає за адресою : [ADDRESS] з 2015 року. [PERSON] в січні-лютому 2016 року зверталася до Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП України у Волинській області та Володимир-Волинської місцевої прокуратури із письмовими зверненнями з приводу перешкоджання їй у користуванні будинком по місцю реєстрації, яке чинить племінниця власниці будинку [PERSON] (а.с. 102-105), що були розглянуті в порядку Закону України «Про звернення громадян» і рекомендовано заявниці звернутися до суду з цивільним позовом. З копії письмової заяви відповідача судом встановлено, що [PERSON] 23.03.2016 року зверталася до органу опіки і піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради і просила взяти на контроль питання щодо захисту прав неповнолітніх на користування спірним будинком, зокрема прийняття, у разі звернення зацікавлених осіб, висновку про відмову у дачі згоди на відчуження будинку, в якому зареєстровані неповнолітні діти. На підтвердження факту проживання неповнолітніх синів у будинку, що належить на праві власності [PERSON], відповідач надала суду довідку видану [PERSON] для пред'явлення за місцем вимоги директором НВК «Нововолинська спеціалізована школа 1-Ш ступенів № 1-колегіум», де вказано, що учні [PERSON], [PERSON] навчаються в закладі з 2014 року і проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.108). Вказана довідка не може бути взята до уваги судом, як належний і допустимий доказ, оскільки містить інформацію, що суперечить твердженням відповідача [PERSON],яка в суді пояснила, що не проживає у спірному будинку, оскільки немає такої можливості, а також спростовується комісійним актом працівників ЖЕК № 3 від 27.03.2018 року та актом обстеження житлово-побутових умов сім?ї неповнолітнього від 01.10.2018, затвердженого директором НВК «Нововолинська спеціалізована школа 1-Ш ступенів № 1-колегіум» (а.с.84), яким підтверджено факт проживання [PERSON] з неповнолітніми синами в квартирі за адресою: [ADDRESS] Твердження відповідача та її представника на заперечення підставності позовних вимог [PERSON], спростовуються показаннями допитаних за клопотанням сторони позивача свідків [PERSON] та [PERSON], які проживають по сусідству з будинком, належним [PERSON] Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що коли у спірному будинку проживала позивач, вона неодноразово провідувала її. Також зазначила, що до [PERSON] протягом чотирьох років поспіль приходили працівники соціальної служби, однак у зв'язку з тим що за даною адресою були зареєстровані інші особи, вказані працівники припинили здійснювати догляд за [PERSON] Ствердила, що [PERSON] весь часу проживала сама, надіялась, що племінниця забере її проживати до себе. Вона, на прохання [PERSON] разом з нею телефонували до [PERSON] і домовлялися про те, щоб вона доглядала [PERSON] Вказала, що [PERSON] разом з дітьми приходила до позивача, однак там ніколи не проживали, не залишалися ночувати. Інколи за частину коштів, які їй давала позивач, [PERSON] приносила [PERSON] деякі продукти харчування. Аналогічні показання надала суду свідок [PERSON], яка ствердила, що [PERSON] зрідка навідувалась до позивача, ніколи не проживала у спірному будинку, оплачувала комунальні послуги за кошти, які їй давала позивач. Відомо, що через реєстрацію відповідача з дітьми в будинку позивача, [PERSON] була позбавлена можливості оформити субсидію, яку отримувала до 28.08.2015. Показала, що в січні 2016 року, відповідач приходила разом з адвокатом до будинку, зламали двері, тому вона викликала поліцію. Крім того, у 2018 році відповідач приходила до спірного будинку, викопувала кущі малини, вивозила речі та перелазила через огорожу. Вказала, що [PERSON] не доглядала грядки біля хати, не працювала по господарству, не була сусідкою, оскільки у цьому будинку, як член сім?ї власника, ніколи не проживала. Предметом спору у даній справі є питання захисту права приватної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин. Житловий будинок [ADDRESS] Волинської області належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], а відповідач [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], будучи зареєстрованими за вказаною адресою, порушують право власності позивача, в т.ч. можливості на свій розсуд здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження своїм майно. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. В суді встановлено, що [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] понад один рік без поважних причин відсутні по місцю зареєстрованого місця проживання, і не належать до переліку осіб, за яким, у відповідності до ст.71 ЖК України, зберігається житло понад зазначений строк. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому суд визнає [PERSON] разом з її неповнолітніми дітьми такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст.405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. Як встановлено судом, 28.08.2015 відповідач разом з двома неповнолітніми дітьми зареєструвалась в будинку позивача, але з власної волі залишила житло за місцем реєстрації 26 грудня 2015 року, забравши з собою, як мати і законний представник, своїх неповнолітніх дітей. При цьому, як встановлено судом, разом з дітьми пішла проживати до своєї знайомої і протягом 2016-2018 років не зверталася за захистом своїх прав і, як законний представник, прав своїх неповнолітніх дітей, з позовом до суду про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення. У своїх звернення до відділення поліції та місцевої прокуратури, що датовані січнем-лютим місяцями 2016 року, [PERSON] вказувала на неправомірну поведінку гр. [PERSON], а не власниці будинку [PERSON], яка з початку січня 2016 року відсутня у будинку і в силу обставин та віку, стану здоров?я, як особа, що потребує догляду, проживає в [ADDRESS], що не заперечила відповідач. При цьому відповідач неодноразово зазначала в суді, що мала доступ до будинку, де зареєстрована з дітьми, оскільки в січні 2016 року змінювала замки на воротах і вхідних дверях, однак не вселилася в будинок, мотивуючи тим, що у ньому було відсутнє водопостачання. Такі твердження відповідача спростовані інформацією за підписом начальника підприємства «Нововолинськводоканал» від 31.01.2019, з якої вбачається, що нарахування за послуги водопостачання проводились до моменту виконання робіт по опломбуванню водопровідного вводу за адресою: [ADDRESS] - 22.01.2019, згідно з актом та заяви [PERSON] (а.с.98). За таких обставин, суд дійшов до висновку, що збереження за відповідачем права на користування спірним будинком та реєстрація у ній, порушують законні права позивача, створюють їй перешкоди у здійсненні всіх складових права власності, в тому числі права розпорядження належним майном. Тобто право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту шляхом визнання [PERSON] разом з її неповнолітніми дітьми, такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.1 та ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону, діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення. За приписами ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов сім?ї неповнолітніх, складеного комісією за участі класного керівника, класовода та заступника директора з виховної роботи НВК «Нововолинська спеціалізована школа І-ІІІ ст. №1 - колегіум» від 01.10.2018 (а.с.84), учні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають разом з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Зі слів [PERSON] дане житло належить її подрузі. У квартирі є спальні місця для дітей, та всі необхідні меблі для навчання та проживання. В судовому засіданні встановлено, що відповідач має у спільній сумісній власності житлову квартиру [ADDRESS] що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.03.2019 (а.с.112). Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що відповідач [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], разом з дітьми ніколи в спірному житлі не проживали і не проживають без поважних причин на даний час, тобто житловий будинок [ADDRESS] ніколи не був місцем постійного проживання відповідача та її неповнолітніх дітей, а лише місцем реєстрації вказаних осіб, суд позов задовольняє, і вважає, що в даному випадку жодним чином не порушено права неповнолітніх на визначене законом місце проживання з одним із батьків. При цьому суд враховує, що відповідач, тобто мати неповнолітніх не є власником чи співвласником вищевказаного будинку, а має у спільній сумісній власності квартиру, а будинок [ADDRESS] належить позивачу, порушене право власності якої підлягає судовому захисту. При цьому, суд виходить з того, що діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Права малолітніх осіб, на користування житловим приміщенням є також похідним від права їх батьків на яких відповідно до норм чинного сімейного законодавства покладається обов'язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування непонолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач згідно з статтею 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном суд приходить до висновку, що слід усунути [PERSON], перешкоди в користуванні власністю житловим будинком № 8 по вулиці Нахімова в м. Нововолинську Волинської області, та визнати [PERSON], та її непонолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] Волинської області. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача 704, 80 грн. сплаченого судового збору, що підтверджеється документально (а.с.1).

Outcome: approved