Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

10 жовтня 2017 року позивач звернувся з позовом, який згодом уточнив, просив зняти арешт з автомобіля Пежо 305, 1985 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] та яким він користується. Свої вимоги мотивує тим, що користується вказаним автомобілем на підставі довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №560 від 15 лютого 2011 року, яка надає йому широкі права щодо користування автомобілем, а саме: здавати в оренду, від імені власника укладати правочини, тощо. У травні 2017 року позивачу стало відомо, що даний транспортний засіб перебуває під арештом, який був накладений у 2002 році в.о. начальника Зарічного ВДВС. Із повідомлення Зарічного ВДВС м. Суми від 19 травня 2017 року позивачу стало відомо, що Зарічний відділ ДВС позбавлений можливості зняти арешт, бо первинні документи було знищено за закінченням строку зберігання. Позивач вказує, що даний арешт, накладений на автомобіль, порушує його право користування та розпорядження автомобілем, та просить ухвалити рішення про його зняття. У судове засідання позивач не зявився, направив заяву, в якій просив позов задовольнити, справу розглянути 22 грудня 2017 року за наявними в справі матеріалами. Відповідач та третя особа про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення до суду не направили, заперечень проти позову не направили. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки Пежо 305, 1985 року випуску, державний номер реєстрації 18443 СА, який належав на праві власності [PERSON] (а.с.5). Власник [PERSON] 15 лютого 2011 року нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила [PERSON] розпоряджатися належним їй автомобілем марки Пежо 305, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (продавати, обмінювати, здавати в оренду чи ренту тощо), експлуатувати автомобіль та керувати ним. Ця довіреність видана з правом передоручення іншим особам і дійсна до 15 лютого 2020 року (а.с. 9). Як вбачається з картки арешту АМТ, на автомобіль марки Пежо 305, реєстраційний номер [NUMBER] (власник [PERSON]І.) накладено арешт посадовою особою - в.о. начальника Зарічного відділу ДВС [PERSON]В на підставі документу вх. 1-02 від 28.10.2002 року вих. 4783 від 07.11.2002 року (а.с.7). Однак, як вбачається з відповіді Зарічного відділу ДВС м. Суми від 01 червня 2017 року, яку було надано позивачу, Порядком роботи з документами передбачено, що виконавче провадження підлягає знищенню відповідно до п. 9.10 Порядку, у тому випадку, коли строки зберігання його закінчилися. Рекомендовано звернутись до суду з позовом про зняття арешту (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду справи, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду справи, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що підставою для звернення до суду є захист права власності позивача та зняття арешту з автомобіля, на який накладено арешт під час виконавчого провадження. На даний час даних про це виконавче провадження не існує, тому неможливо зясувати, в чиїх інтересах було накладено арешт, хто є стягувачем і хто є боржником. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи ту обставину, що позивач [PERSON] на відповідній правовій підставі має право розпорядження та користування вказаним автомобілем, яке обмежено накладенням арешту, і на даний час зясувати підстави накладення арешту не представляється можливим, то позов про зняття арешту підлягає задоволенню. Судові витрати необхідно залишити за позивачем, згідно його заяви.

Outcome: approved