Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

10 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на свою користь суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 45 697,70 грн., пеню у розмірі 3 893,64 грн., 3 % річних у розмірі 451,00 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 1 850,21 грн., а всього підлягає стягненню 51 892,55 грн., а також суму судового збору у розмірі 640,00 грн. та суму витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 22 травня 2017 року у м. Києві по пр-ту Науки, 62А відбулась ДТП, за участю автомобіля «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вказана пригода відбулася з вини [PERSON] У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна», [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про виплату суми страхового відшкодування. Сторонами було погоджено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер [NUMBER], сплачується [PERSON] з подальшою компенсацією таких витрат страховиком. Вартість відновлювального ремонту склала 95 353,46 грн., разом з тим, за наслідками розгляду наданих позивачем документів, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило компенсацію понесених витрат у розмірі 49 655,76 грн. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно занижено реальний розмір страхового відшкодування, при визначенні суми завданого матеріального збитку невірно застосовано Методику товарознавчої експертизи і оцінки транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395. Вважає, що через прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме невиплати суми страхового відшкодування у повному обсязі, до відповідача підлягають застосуванню санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, а також пеня, у відповідності до п. 35.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі викладеного звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року відкрито провадження у справі. 13 березня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено заяву позивача про витребування доказів та витребувано у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» заяву потерпілої сторони [PERSON] на виплату страхового відшкодування [PERSON], акт огляду пошкодженого транспортного засобу, фото-знімки пошкодженого транспортного засобу, звіт суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] від 29 травня 2017 року № 264/17. 13 квітня 2018 року через канцелярію суду представником ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній не погодився з вимогами позивача, посилаючись на те, що страхове відшкодування було виплачено позивачеві на підставі Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 264/17 від 29 травня 2017 року, складеного ФОП [PERSON]. За таких обставин, вважає, що розмір страхового відшкодування виплачено у повному обсязі у відповідності до вимог законодавства. Стосовно розрахунку пені, інфляційних виплат та 3 % річних, зазначає, що спеціалізованим законом передбачений інший порядок обрахунку штрафних санкцій, ніж застосований позивачем. Також, вказує, що до матеріалів позову не долучено розрахунок, яким обґрунтовано витрати на правову допомогу, та відсутні документи, які підтверджують її оплату. У судовому засіданні, що відбулося 25 квітня 2018 року, позивачем надано заперечення на відзив, згідно яких зауважує, що у Звіті № 264/17 від 29 травня 2017 року безпідставно застосовано коефіцієнт зносу до пошкодженого транспортного засобу, тоді як автомобіль «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER], 2015 року випуску, а відтак у відповідності до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи і оцінки транспортних засобів коефіцієнт зносу дорівнює нулю. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, з підстав, що викладені у ній. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 травня 2017 року о 09 годині 10 хвилин в м. Київ по пр-ту Науки, 62А, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «BMW», реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно полісу № АК/5239136 від 07 грудня 2016 року. У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Положення статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. 22 травня 2017 року [PERSON] до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було подано письмову заяву про виплату страхового відшкодування. З метою оперативного ремонту пошкодженого транспортного засобу, між страхувальником, потерпілим [PERSON] та страховиком було погоджено, що вартість відновленого ремонту сплачується винною особою [PERSON] самостійно з подальшою компенсацією таких витрат страховиком. Вартість відновлювального ремонту склала 95 353,46 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № 514 від 08 червня 2017 року, та була сплачена позивачем в повному розмірі, що вбачається із копії квитанції № Р24А239693732А80761 від 08 червня 2017 року. Позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із пакетом документів, який підтверджує дійсну вартість відновленого ремонту пошкодженого транспортного засобу та понесені витрати. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до п 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п.34.2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Разом з тим, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 49 655,76 грн., що не заперечується стороною відповідача, оскільки у відповідності до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «BMW», реєстраційний номер [NUMBER], № 264/17 від 29 травня 2017 року, складеного ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 49 655,76 грн. Відповідно до статті 29 Закону Україну «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Розрахунок фізичного зносу колісного транспортного засобу (КТЗ) здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи і оцінки транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395. Згідно з п. 8.5.6., 8.5.10. та 8.5.11. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), у разі документального підтвердження відновлення КТЗ чи його складової частини на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві розрахунки вартості ремонтно-відновлювальних робіт проводяться на підставі вартості однієї нормо-години ремонтних робіт цього підприємства. Дані про вартість складових частин КТЗ, які підлягають заміні, беруть відповідно до додатка 8, інформаційного забезпечення від виробника КТЗ, а також інших джерел, які містять у собі необхідну інформацію щодо оригінальних складників. До оригінальних складових частин належать: - складові, які поставляє виробник КТЗ до своєї сервісної мережі пунктів технічного обслуговування та гарантійного ремонту або уповноважених ним суб'єктів підприємницької діяльності; складові, які поставляє виробник складових частин виробнику КТЗ, який їх продає, зокрема своїм дистриб'юторам; складові, які не поставляють відповідному виробнику КТЗ, проте виготовляють згідно з технічними умовами і виробничими стандартами виробника КТЗ. Пріоритетними є дані про вартість складових частин, які поставляє виробник КТЗ у мережу своїх офіційних дилерів у регіоні. Крім того, п. 7.38. вказаної Методики передбачає, що значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових машин. З наведеного випливає, що страховиком всупереч чинного законодавства використано під час розрахунку страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту згідно Звіту без врахування того факту, що транспортний засіб було відремонтовано на спеціалізованому для BMW підприємстві з використанням складових частин від офіційних дилерів виробника транспортного засобу та неправомірно відмовлено позивачеві у здійсненні перегляду суми страхового відшкодування на підставі акту виконаних робіт. Незаконним також є застосування коефіцієнту фізичного зносу для транспортного засобу 2015 року випуску. Твердження про наявність підстав для застосування винятків із п. 7.38. Методики щодо транспортного засобу BMW д.н.з. [NUMBER] не відповідає дійсності, є недоведеним та не знаходить ніякого підтвердження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 45 697,70 грн. (95 353,46 - 49 655,76). Слід зазначити, що з метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся зі скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з проханням посприяти у виплаті мені страхового відшкодування у повному розмірі та пені за порушення строків страхової виплати. Листом від 31 жовтня 2017 року за № 8622/13-12 позивачем було отримано відповідь, згідно якої зазначено, що розрахунок розміру страхового відшкодування здійснений на підставі Звіту складеного СОД [PERSON] від 29 травня 2017 року №264/17 згідно з яким вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого транспортного засобу «BMWX6» д.р.н. [NUMBER] становить 49 655,76 грн. на підставі якої і було проведена часткова виплата. Відповідно до п. 36.2. статті 36 Закону виплата страхового відшкодування має бути здійснена страховиком не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Пунктом 36.5. статті 36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як вбачається із розрахунку пені, що наведений позивачем у позові та перевірений судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 3 893,61 грн. Що стосується вимог про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне. Верховний суд України у справі № 6-1003цс16 від 21 грудня 2016 року прийшов до висновку, що стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Отже, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 19 квітня 2013 року, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. За таких обставин, не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на спеціалізований закон, яким передбачений інший порядок обрахунку штрафних санкцій, ніж передбачено ст. 625 ЦК України, оскільки такі висновки повністю спростовуються правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України у справі № 6-1003цс16 від 21 грудня 2016 року. Перевіривши розрахунок, наведений [PERSON] у позові, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 451,00 грн., сума інфляційних витрат у розмірі 1 850,21 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. У відповідності до квитанції №48583 від 28 грудня 2017 року позивачем за подання відповідного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. Крім того, у відповідності до п. 3.1 Угоди про надання правової допомоги від 02 жовтня 2017, укладеної між [PERSON] та [PERSON], за надання правової допомоги у відповідності до умов цієї угоди клієнт сплачує виконавцю гонорар у розмірі 5 000 грн. в порядку, встановленому за усним погодженням сторін. Згідно розписки [PERSON] від 02 жовтня 2017 року, останньою отримано від [PERSON] аванс у розмірі 50 % суми договору у розмірі 2 500 грн. Відтак з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] суму судового збору у розмірі 640 грн., а також суму витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Outcome: approved