Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

11 вересня 2019 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулися позивачі [PERSON] та [PERSON] із зазначеним позовом. Предметом позовних вимог є визнання частки померлого [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі Ѕ частини та визнання права власності кожного позивача в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] є сином, а позивачка [PERSON] - колишньою дружиною спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] . Звернувшись до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримали відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно , які перебувають у відповідача, яка також є спадкоємцем померлого [PERSON] і через що виникла між сторонами суперечка що слугувало підставою для звернення до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 25 жовтня 2019 року, яке за клопотанням сторін було відкладено на 22 листопада 2019 року, 11 грудня 2019 року, 09 січня 2020 року, 07 лютого 2020 року тощо . 27 січня 2020 року відповідач у справі [PERSON] надала до суду письмовий відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] за змістом якої не погодилась з обставинами , викладеними у позовній заяві, вважає, що спірна квартира, яка є об`єктом спадкування була придбана спадкодавцем [INFO] за власні , особисті кошти під час фактичного припинення шлюбних відносин тому не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя - спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . На підставі зазначених обставин заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд залишити їх без задоволення. Під час проведення підготовчого судового засідання Ухвалою суду від 09 січня 2020 року за клопотанням позивачів судом витребувано у якості доказів з другої державної нотаріальної контори копію спадкової справи, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та з КП ДОР «Криворізьке БТІ » архівну довідку про право власності на спірне спадкове майно. Також Ухвалою суду від 07 лютого 2020 року за клопотанням відповідача [PERSON] витребувано у якості доказів з архіву Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області копію рішення суду щодо розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 07 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 06 березня 2020 року, з різних підстав розгляд справи було відкладено на 06 березня 2020 року, 17 березня 2020 року, 19 березня 2020 року, 15 квітня 2020 року, 16 квітня 2020 року, 01 червня 2020 року тощо. В судовому засіданні позивач [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені вимоги, зазначили , що спірна квартира є спільною власністю подружжя та позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти заявлених вимог та зазначила, що на час смерті спадкодавця [PERSON] перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2018 року та є спадкоємцем першої черги за законом і саме їй належить квартира [ADDRESS] де вони мешкали разом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] суду пояснив, що покійний [PERSON] розлучився з дружиною та купив квартиру за свої власні кошти, квартиру купляв сам. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позичала в 1996 році 1000 доларів США родині [PERSON] . Через рік кошти повернула сестра. У 2004 році [PERSON] пішов із сім`ї. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в серпні 1996 року [PERSON] позичала 300 доларів США на квартиру. Покійний [PERSON] пішов з родини в 2004 році. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що в 1996 році давав 800 доларів США на квартиру, родина жила разом до 2004 року. Покійний [PERSON] та [PERSON] жили разом з 1992 року по 2004 рік. Свідок [PERSON] суду пояснив, що літом 1996 року прийшла [PERSON] та позичала 300 доларів США, покійний [PERSON] пішов з родини у 2004 році. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є донькою вже покійного продавця квартири квартири [ADDRESS] - [PERSON] . Вирішила забрати матір до себе, а тому шукала покупця на квартиру. Вона разом працює з позивачем по справі [PERSON] . [PERSON] повідомила ії, що хоче купити квартиру. Зустрілися у нотаріуса, покійна матір підписала договір, та вона та мати отримали грошові кошти від [PERSON] за продану квартиру. Також свідок [PERSON] окремо в письмових поясненнях, що були долучені до суду позивачем зазначила, що її матір продала належну тоді їй квартиру [ADDRESS] у серпні 1996 року за 2800 доларів США подружжю [PERSON] - і засвідчила той факт , що визначену суму грошей передавала матері (продавцю) особисто [PERSON] . Під час угоди був присутній її чоловік [PERSON] . Під час з`ясування нотаріусом шлюбних стосунків між [PERSON] - вони відповіли що перебувають у шлюбі на час вчинення нотаріальної угоди - купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні, під час розгляду справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1985 року (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 23.11.1985, актовий запис № 405, зареєстрований Інгулецьким відділом РАЦС) по 21 жовтня 1996 року (згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 603). Згідно отриманої на підставі Ухвали суду у якості доказу копії рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] - шлюб між подружжям розірвано на підставі рішення суду від 08 жовтня 1993 року, що набрало законної сили 18 жовтня 1993 року. Під час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі у них народилась спільна дитина - сина [PERSON] , який народився [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ) у якому вони записані батьками та спору з цього приводу не існує у сторін. 30 серпня 1996 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS] (договір зареєстровано в реєстрі № 950, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною А.В.). Право власності квартиру [ADDRESS] на виконання вимог ст. 227 ЦК України (в редакції , що діяла на момент реєстрації) [PERSON] зареєстрував у Криворізькому бюро технічної інвентаризації 05 вересня 1996 року. Згідно акту, складеному мешканцями будинку [ADDRESS] від 30 серпня 2019 року встановлено , що подружжя [PERSON] мешкали разом в квартирі [ADDRESS] до серпня 2004 року , після чого [PERSON] пішов мешкати в квартиру [ADDRESS] , яку придбала родина в серпні 1996 року та в період з моменту придбання зазначеної квартири та до 2004 року у зазначеній квартирі мешкали квартиранти . Отже, судом з`ясовано , що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1985 року та фактично шлюб між ними було розірвано згідно рішення суду від 08 жовтня 1993 року, однак розірвання шлюбу було фактично зареєстровано в органах РАЦС лише 21 жовтня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та відміткою у свідоцтві про реєстрацію шлюбу - і саме ця дата є припиненням шлюбу зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між спадкодавцем [PERSON] та позивачкою [PERSON] виникли до 01 січня 2004 року, а тому застосуванню підлягають положення Кодексу про шлюб та сім'ю України. Так, згідно ст.39 КпШС України розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану. Як вбачається з положень ст.44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки спірна квартира [ADDRESS] , яка увійшла до спірного спадкового майна сторін була придбана спадкодавцем [PERSON] саме [INFO] , тобто до моменту припинення шлюбу з [PERSON] , тому її слід визнати спільною власністю подружжя, право власності на яке є рівним - по Ѕ частині. Згідно свідоцтва про шлюб, що надається до матеріалів справи та міститься в матеріалах спадкової справи [PERSON] 14 лютого 2018 року уклав шлюб з [PERSON] (далі за текстом - відповідач) (актовий запис № 61, здійснений Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, яке видане повторно та міститься в матеріалах справи - І- КИ № 857581 від 12.02.2019, актовий запис № 2025 й після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - квартиру [ADDRESS] де й був зареєстрований спадкодавець на момент смерті. Згідно матеріалів спадкової справи, наданої суду на підставі ухвали від 09 січня 2020 року - із заявами про отримання спадщини після смерті [PERSON] звернулись його син - [PERSON] , дружина [PERSON] (відповідач), [PERSON] (позивач, яка є колишньою дружиною померлого спадкодавця). Згідно довідки, що міститься в матеріалах спадкової справи відповідачка Також чинним на той час законодавством було передбачено, що згідно ч.2 ст.28 КпШС України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них, однак відповідачка [PERSON] не надала належних доказів в підтвердження цієї обставини [PERSON] була зареєстрована разом із спадкодавцем у квартирі [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса від 21 червня 2019 року позивачам - [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину , відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з наявністю суперечки між спадкоємцями, оскільки відповідачка у справі - [PERSON] своєю письмовою заявою від 21.06. 2019 року повідомила нотаріуса про свою незгоду зі своєю часткою у спадщині через незгоду з фактом подружньої частки [PERSON] у нерухомості та зазначила, що зазначену квартиру спадкодавець купував поза шлюбом за власні кошти. Також постановою державного нотаріуса від 08.08.2019 року позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у виборчі свідоцтва про право на спадину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] що й слугувало підставою звернення позивачів до суду. Так, з огляду на зазначене, оскільки спірна квартира була придбана спадкодавцем [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] ( 30.08.1996 ), тому слід вважати, що в подружжя виникла спільна сумісна власність на квартиру [ADDRESS] , тому за нормами діючого на той час законодавства позивачці [PERSON] належить 1 /2 частина спірної квартири , тому до складу спадщини після смерті [PERSON] слід вважати що увійшла належна йому Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто спадкодавцями померлого [INFO] є син - [PERSON] та дружина [PERSON] , яка в розумінні статті 1270 ЦК постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - й кожному з них має належати у рівних частинах по ј частини спірної нерухомості. Також чинним на той час законодавством було передбачено, що згідно ч.2 ст.28 КпШС України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них, однак відповідачка [PERSON] не надала належних доказів в підтвердження цієї обставини. Розглядаючи справу та виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана у період шлюбу спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] та позивача [PERSON] оскільки відповідачем [PERSON] не надано належних та достовірних доказів щодо придбання спірної квартири за власні кошти спадкодавця під час шлюбу, однак під час їх роздільного проживання та фактичного припинення шлюбу, а тому позовін вимоги про визначення, що частка померлого частка померлого [INFO] [PERSON] в праві сумісної власності подружжя на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить Ѕ частина та визнання за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер № [NUMBER] , право власності на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя, підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на законі. Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на ј частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , підлягають задоволенню, оскільки позивач прийняв спадщину після смерті батька та нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину, що підтверджується постановою від 21 червня 2019 року.

Outcome: approved