Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

10 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду позовом до [PERSON], в якому, після уточнення позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №CNCUGL0000000001 від 23.04.2008, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 21947,27 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 4132,32 доларів США, заборгованості за винагородою в розмірі 105,57 доларів США, заборгованості з пені у розмірі 32066,49 грн, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору. 08.11.2016 [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору №CNCUGL0000000001 від 23.04.2008. Позов обґрунтовується тим, що в оспорюваному кредитному договорі визначення суми платежів у доларах США не відповідає вимогам закону, відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту. В судовому засіданні представник позивача-відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» первісний позов підтримав та просив його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив застосувати до зустрічниих позовних вимог строк позовної давності. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували та в разі задоволення судом позовних вимог, просили застосувати строки позовної давності щодо вимог про стягнення пені, та просили задовольнити зустрічний позов. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. У судовому засіданні встановлено, 23.04.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», перейменоване у ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNCUGL0000000001, з Додатком №1 до кредитного договору №CNCUGL0000000001 від 23.04.2008, за умовами якого Банк зобовязувався надати позичальникові кредит у розмірі 25390,5 доларів США зі строком погашення до 23.04.2028 із сплатою відсотків у розмірі 11,04 % - річна процентна ставка на залишок по кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 %, разової винагороди за надання фінансового інструменту 1% від суми наданого кредиту, а позичальник зобовязувався повернути кредит та сплатити проценти, штрафи, пеню та винагороду у строки та обсязі, встановлені кредитним договором . Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору №CNCUGL0000000001 від 23.04.2008 сторони погодили здійснити страхування майна у розмірі 0,20% від вартості нерухомості(39000 доларів США), що становит 393,9 грн(еквівалент 78 доларів США) та особисте страхування у розмірі 0,25% від суми кредиту, що становить 315,63 грн(еквівалент 62,5 доларів США). 23.04.2008 між ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та [PERSON] було укладено договір страхування майна №CNCUGL0000000001, відповідно до якого застраховано [ADDRESS], зі страховим тарифом 0,200 % від вартості нерухомості, страховий платіж становить 393,98 грн. 23.04.2008 між ЗАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та [PERSON] було укладено договір особистого страхування №CNCUGL0000000001, відповідно до якого застраховано [PERSON], зі страховим тарифом 0,250 % страхової суми, зазначеної в п.8 [PERSON](126250 грн), страховий платіж становить 315,63 грн. Вищезазначені страхові платежі перераховані Банком на рахунки Страховика, що підтверджується відповідними копіями платіжних доручень. 23.04.2008 ЗАТ КБ «ПриватБанк» було виписано меморіальний валютний ордер №3 про надання [PERSON] 25000 доларів США, що в гривневому еквівалетні становить 126250,00 грн, з призначенням платежу видача кредиту за кредитним договором №CNCUGL0000000001 від 23.04.2008. На підтвердження перерахування коштів в сумі 25000 доларів США по кредитному договору № CNCUGL0000000001 від 23.04.2008, представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надано копію заяви на видачу готівки № 5 від 24.04.2008. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). Відповідно до ст. ст.\~1049,\~1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № CNCUGL0000000001 від 23.04.2008, Виписки з 23.04.2008 по 07.11.2016 вбачається, що за вказаним кредитним [PERSON] у [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 07.04.2016, мається заборгованість за кредитом у розмірі 21947,27 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 4132,32 доларів США, заборгованості за винагородою в розмірі 105,57 доларів США, заборгованосість з пені у розмірі 1187,71 долар США, що в гривневому еквіваленті становить 32066,49 грн. Суд критично ставиться до заперечень представника відповаідача-позивача [PERSON] [PERSON] щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, оскільки з Виписки по рахунку встановлено, що останній платіж було здійснено [PERSON] 18.04.2016, що згідно до положень ст.264 ЦК України, свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, з розрахунку заборгованості вбачається, що пеня розрахована позивачем в межах встановленого ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~строку позовної давності. Враховуючи доведеність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, первісний позов необхідно задовольнити. Що стосується вимог заявлених у зустрічному позові, щодо визнання недійсним кредитного договору № CNCUGL0000000001 від 23.04.2008, слід зазначити таке. За загальним правилом\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, як одну з підстав недійсності кредитного договору, [PERSON] вказує, що визначення суми платежів у доларах США не відповідає вимогам закону. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях\~47\~та\~49\~цього\~Закону\~визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено\~Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2\~статті 5 цього Декрету. При цьому, судом враховується наявність в ЗАТ КБ «ПриватБанк», станом на дату видачі кредиту банківської ліцензії, виданої НБУ за № 22 від 04 грудня 2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2\~ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~та дозволу, з додатком, які видані НБУ за № 22-2 від 4 грудня 2001 р. на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4\~ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в тому числі операції з валютними цінностями. Враховуючи наведене вище, визначення суми платежів за спірним кредитним договором у доларах США не суперечить чинному законодавству України. Також не суперечить чинному законодавству України стягнення судом заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 в справі № 6-190цс15. З приводу доводів зустрічного позову щодо відсутності детального розпису сукупної вартості кредиту, слід зазначити таке. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168\~(далі - Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил). За змістом статей\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім того, відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, є нечесною підприємницькою практикою, а тому встановлено заборону на таку діяльність. Пунктом 2 ч. 1\~ст. 19 вказаного Закону\~визначено, що практикою, яка вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема, таких, як її наявність, переваги, очікувані результати споживання, є підприємницька практика, що спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Також згідно частини 2 вказаної статті Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Недотримання зазначених вимог відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону є підставою для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики. Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши, що валютні ризики під час виконання зобов'язань покладені на позичальника, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що вбачається із підписаних позивачем [PERSON], додатку №1 до [PERSON] Загальної вартості кредиту, додатку №2 до [PERSON] - графіку погашенння кредиту. Крім того, волевиявлення [PERSON] на укладення кредитного договору на умовах (з врахуванням отриманої від банку інформації, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону) підтверджується наявними в матеріалах справи фінансовими документами, систематичною сплатою протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору. Вказане також свідчить про схвалення [PERSON] укладенеого правочину та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні [PERSON]. Отже, доводи [PERSON] про відсутність в договорі орієнтовної сукупної вартості кредиту та детального розпису загальної вартості кредиту, є безпідставними, тому суд прийшов до висновку про те, що зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредиту недійсним задоволенню не підлягає. Також суд погоджується з доводами позивача-відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо пропуску [PERSON] строку позовної давності, оскільки кредитний договір був укладений між сторонами 23.04.2008, а позов предявлено [PERSON] в листопаді 2016 року, заяву про застосування якої зроблено Банком в запереченнях на зустрічну позовну заяву та в судовому засіданні, що відповідно до ст.267 ЦК України також є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову.

Outcome: approved