Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

12.05.2020 року представник позивача подав до суду позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором від 12.08.2011 в загальному розмірі 189 231 грн. 21 коп. і сплачений судовий збір у розмірі 2 838 грн. 47 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 12.08.2011 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Однак, оскільки [PERSON] умови кредитного договору не виконувала, у неї перед банком виникла заборгованості, яка станом на 30.04.2020 року становить в загальному розмірі 200 398 грн. 32 коп., яка складається з такого: 484 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом; 193 014 грн. 22 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6 900 грн. - заборгованість за пенею. Проте, з власних міркувань, позивач вважає, що сума заявлена у позові до стягнення, в достатній мірі відновить його порушені права та інтереси. Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області відповідачка змінила 06.09.2016 року прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідачці, на адресу зареєстрованого місця проживання, була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками. Також на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет 27.11.2020 року було викладено оголошення про виклик до суду, в якому зазначено, що в провадженні суду знаходиться вказана вище справа та роз`яснено відповідачці її право щодо направлення до суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, висновків експертів та заяв свідків, що підтверджують заперечення відповідачки. Проте, відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавала. Заяв, клопотань та заперечень до суду не надходило. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 12.08.2011 року між [PERSON] та банком був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, отримавши в користування доступ до кредитних коштів, [PERSON] свої зобов`язання з погашення кредиту та відсотків за його використання належним чином не виконувала. Вказані обставини підтверджені копією відповідної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка складена та підписана від імені [PERSON] , розрахунком заборгованості за клієнтом банку [PERSON] . Як вбачається з копії заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.09.2016 року, з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 12.08.2011 року в розмірі 12 225 грн. 47 коп., з яких: - 484 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом; 7683 грн. 01 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3000,00 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. -штраф (фіксована частина); 558.36 грн. - штраф (процентна складова) та сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у у 2016 році до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника [PERSON] . Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, а також правові висновки у подібних спірних правовідносинах, які містяться у постановах ВП ВС від 31.10.2018 № 202/4494/16-ц (14-318цс18), 28.03.2018 № 444/9519/12 (14-10 цс 18), 04.07.2018 № 310/11534/13-ц (14-154цс18) суд доходить висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця у даному випадку забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, зважаючи на те, що матеріали справи не містять даних про те, чи виконувалось боржником рішення суду від 30.09.2016 про стягнення заборгованості, суд позбавлений можливості встановити, чи мало місце прострочення з боку боржника виконання грошового зобов`язання, якщо так, то з якого часу та на яку суму заборгованості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed