Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

10 грудня 2019 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СТ «Інгосстрах») звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 115 692,63 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 16.03.2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Інгострах» та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №DNHSIIV131239, відповідно до умов якого позивач зобов`язався, у разі настання страхового випадку, відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Договором. Згідно з п.9 Договір укладений на термін з 18.03.2016 по 17.03.2017року. Предметом Договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем VOLKSWAGEN Транспортер державний номерний знак [NUMBER] . 15.12.2016 року близько 16.00 год. в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області по вул. Перемоги, 57, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101, д/н [NUMBER] , виїжджаючи з другорядної дороги по вул.Степовій на головну вул. Перемоги, не надав перевагу у русі автомобілю Mitsubishi, д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який, рухаючись по вул. Перемоги, побачивши що на перехрестя виїжджає автомобіль ВАЗ 2101, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та намагаючись уникнути зіткнення з автомобілем останнього, виїхав на зустрічну смугу, де здійснив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN Транспортер, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. У відповідності до постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля ВАЗ 2101, д/н [NUMBER] , - [PERSON] . В результаті Дорожньо-транспортної пригоди автомобілю потерпілої особи заподіяно матеріальну шкоду. Відповідно до Звіту №116641-2 від 31.03.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ станом на 01.02.2017 року становила 115692,63 грн. Сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі з урахування визначеної Договором страхування відношення страхової суми до дійсної вартості автомобіля, за мінусом франшизи на підставі Страхового акту №И-7250642 від 16.11.2016 року складає 115692,63 грн. Зазначене страхове відшкодування виплачено страхувальнику на підставі заяви потерпілої особи та платіжного доручення №1027487 від 03.04.2017 року в повному розмірі. Таким чином, посилаючись на зальні вимоги щодо відшкодування шкоди, позивач просить стягнути з відповідача зазначену грошову суму. Ухвалою суду від 11 січня 2020 року відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.44). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив справу розглядати у його відсутність, позов підтримав (а.с.5). Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місце проживання (а.с.48,51), причина неявки суду не відома, в зв`язку з чим суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Так, 15.12.2016 року близько 16 годин 00 хвилин в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області по вул. Перемоги, 57, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101, д/н [NUMBER] , виїжджаючи з другорядної дороги по вул.Степовій на головну вул. Перемоги, не надав перевагу у русі автомобілю Mitsubishi, д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухаючись по вул. Перемоги, побачивши що на перехрестя виїжджає автомобіль ВАЗ 2101, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та намагаючись уникнути зіткнення з автомобілем останнього, виїхав на зустрічну смугу, де здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101, д/н [NUMBER] . Крім того, автомобіль VOLKSWAGEN Транспортер, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по зустрічній смузі, відносно автомобіля Mitsubishi, д/н [NUMBER] , виїхавши на зустрічну смугу, також здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101, д/н [NUMBER] . Після удару автомобіль VOLKSWAGEN Транспортер, д/н [NUMBER] , в некерованому стані здійснив наїзд на перешкоду у вигляді електроопори. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017року, у справі №183/270/17, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 7). Зазначені обставини, в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 16 березня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Інгострах» та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №DNHSIIV131239 (а.с.9-10), відповідно до умов якого позивач зобов`язався, у разі настання страхового випадку, відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Договором. Предметом Договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем VOLKSWAGEN Транспортер державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до звіту №116641-2 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного СК «Інгосстрах» в результаті пошкодження автомобіля VOLKSWAGEN Транспортер, д/н [NUMBER] в дорожньо-транспортній пригоді, складеного 31.03.2017 року оцінювачем ПП « [PERSON] », вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП з урахуванням зносудеталей без ПДВ станом на 01.02.2017 року становить 115692,63 грн. (а.с. 21-29). На підставі Страхового акту №И-6659162 від 03.04.2017 року сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі - ПАТ «КБ «Приватбанк» складає 115 692,63 грн. (а.с.30). Зазначене страхове відшкодування виплачено страхувальнику на підставі заяви потерпілої особи (а.с.8) у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №1027487 від 03.04.2017 року (а.с.31). Сторонами не оспорено, що [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц) у пунктах 68-74 вказала наступне. «68.Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. 69. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. 70. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. 71. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 72. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 73. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). 74. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.» Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічне положення закріплено в ст. 993 ЦК України. Таким чином, після виплати страхового відшкодування Страхувальнику, до Страховика (позивача) перейшло право вимоги до відповідальної особи. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі, страхове відшкодування сплачене позивачем на користь потерпілої особи - ПАТ КБ «Приватбанк», підлягає стягненню з відповідача, як особи відповідальної за спричинену шкоду. Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у виді сплаченої суми судового збору у розмірі 1921,00 грн. (а.с.7)

Outcome: approved