Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

11.03.2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. За даною адресою також зареєстрований [PERSON], [INFO], який в квартирі не мешкає з 2011 року, речей [PERSON] в квартирі немає. Добровільно знятися з реєстрації в квартирі позивача відповідач не бажає, що чинить позивачу перепони в користуванні та розпорядженні власним майном, йому доводиться нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, а також він не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Позивач та відповідач мешкають окремо, спільним побутом не пов'язані, взаємних прав та обов'язків не мають. Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач просить позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду телеграму, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору дарування квартири від 12.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3809, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS]. (а. с. 4) Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 12.11.2014 року, власником [ADDRESS] є позивач [PERSON] (а. с. 5) У відповідності до довідки, виданої головою правління ОСББ «СТОЖАРИ 27», окрім [PERSON], у квартирі [ADDRESS] зареєстровані дружина позивача [PERSON], малолітні сини позивача [PERSON] та [PERSON], та відповідач [PERSON] (а. с. 6) З акту від 06.03.2015 року, складеного головою правління ОСББ «СТОЖАРИ 27» в присутності свідків - сусідів позивача [PERSON] та [PERSON], [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 2011 року. На теперішній час, у зв'язку з виїздом до Росії, особистих речей [PERSON] у квартирі немає. Квартира належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 22.11.2014 року. (а. с. 9) Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2011 року, він не є членом сім'ї позивача, а також не є особою, яка може бути прирівняна до членів сім'ї згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, а тому він має бути позбавлений права користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS], оскільки його право користування житловим даною квартирою перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved