Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

10.07.2020 року Виконавчий комітет Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області, як орган опіки і піклування в інтересах малолітньої дитини (далі - позивач) звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] (далі - відповідач), відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що згідно свідоцтва про народження матір`ю дитини значиться відповідачка, батько дитини записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідачка не забезпечує необхідні умови проживання та розвитку малолітньої дитини, у зв`язку з тим, що виникла безпосередня загроза життю та здоров`ю дитини, позивач просить позбавити батьківським прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] . Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідачки в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлялася належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, які повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній за адресою», що свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток та відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачці належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Арцизької районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування в судове засідання також не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідачки, повідомленої належним чином, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням матері від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.11.2018 року [PERSON] народилася [INFO] , її матірю вказана [PERSON] (а. с. 15). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, вбачається, що батьком [PERSON] зазначений [PERSON] (а. с. 16). [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , до складу її сім`ї входить донька [PERSON] , яка також зареєстрована за вказаною адресою (а. с. 17, 24). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 19.11.2018 року, 14.06.2019 року, 16.07.2019 року, 20.07.2019 року, санітарний стан помешкання частково відповідає санітарним нормам, матері рекомендовано доглядати за дитиною, змінити ставлення до дитини (а. с. 20-23). [PERSON] характеризується незадовільно, схильна до вживання спиртних напоїв, веде аморальний спосіб життя, не здійснює належний догляд за дитиною, не створює відповідних умов для її проживання, на зауваження не реагує (а. с. 25, 26). З доповідних записок фельдшера [PERSON] вбачається, що [PERSON] неодноразово намагалася піти з дому, залишає дитину без догляду, не зацікавлена у вихованні та догляду за дитиною (а. с. 26-27, 28). Згідно доповідної сільського голови Кам`янської сільської ради Арцизького району Одеської області [PERSON] не має постійного місця проживання, відсутній запас продуктів харчування, не має умов для купання та дитини, у зв`язку з чим просив вирішити питання про негайне відібрання дитини (а. с. 29). Рішенням Виконавчого комітету Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області № 18 від 29.07.2019 року «Про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] » та актом про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, що їх замінюють від 30.07.2019 року малолітня дитина негайно відібрана від матері [PERSON] та тимчасово влаштована до дитячого відділення Арцизької ЦРЛ (а. с. 11, 14). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.01.2020 року в результаті обстеження встановлено, що у будинку відсутній водопровід, е має газової чи електричної плити, матері рекомендовано обов`язково навідувати дитину у дитячому будинку (а. с. 31). Дитина знаходилася у педіатричному відділенні Арцизької ЦРБ з 30ю07ю2019 року, що підтверджується довідкою КНП «Арцизька центральна районна лікарня» від 05.07.2019 року (а. с. 13). Відповідно до акту № 02/06/16 від 12.03.2020 року про результати відвідування та піклування дитиною внаслідок перевірки встановлено, що [PERSON] , яка перебуває на повному державному забезпеченні у КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» з 16.08.2019 року мати - [PERSON] жодного разу не відвідувала дитину, не цікавилася її долею, фактично самоусунулася від виховання дитини (а. с. 32). Згідно протоколу бесіди від 16.03.2020 року з матір`ю малолітньої [PERSON] - [PERSON] було вирішено найближчим часом відвідати дітну у закладі, та попереджена про можливість позбавлення її батьківських прав (а. с. 33). Виконавчим комітетом Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області були прийняті рішення № 19 від 29.07.2019 року, № 21 від 07.07.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] (а. с. 12). Згідно висновку виконавчого комітету Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області,як органу опіки та піклування, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а. с. 8-9, 10). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому у кожному випадку слід виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позивачем надано суду достатні відомості, які безумовно свідчать про злісне ухиляння відповідача [PERSON] від виховання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення їх батьківських прав. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачкою не надано суду жодного доказу, який би свідчив про виконання нею батьківських обов`язків. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В силу ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні з досліджених судом доказів встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріально не забезпечує, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не відвідує її у дитячому будинку. Невиконання батьківських обов`язків відповідачкою підтверджується письмовими доказами по справі. В судовому засіданні встановлено, що на даний час дитина перебуває у КНП «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» та знаходяться на повному державному утриманні. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідачки від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи усі вищевикладені обставини, що мають істотне значення для справи, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини. На підставі ст. ст. 15, 150, 152, 155, 164, 165, 166, 171 СК України, ст. ст. 7, 8, 19, 76-81, 128, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 280-281, 284, 289 ЦПК України, суд -

Outcome: approved