Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

10.12.2019р. Дніпровський державний аграрно-економічний університет (далі ДДАЕУ) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за навчання, інфляційних втрат, пені, трьох процентів річних (а.с.№ 2-5). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Дніпропетровським державним аграрним університетом (в подальшу назву змінено на Дніпровський державний аграрно-економічний університет) та відповідачем був укладений договір № Оаз-536 від 21.08.2012р. про підготовку фахівця [PERSON] за спеціальністю 6.030509 «Облік і аудит». Наказом № 1835 від 28.08.2012р. [PERSON] було зараховано студентом 1 курсу ДДАЕУ. Відповідно до умов вищевказаного договору на університет покладався обов,язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що і виконувалось в повному обсязі. Натомість, відповідач був зобов`язаний своєчасно, до початку навчального року (семестру) вносити оплату за освітню послугу у розмірі 4 500 грн. щорічно, що ним не виконувалось, оскільки за період проходження його навчання було нараховано суму до сплати за навчання у розмірі 6 750 грн., а сплачено лише 4 500 грн. Наказом № 427 від 28.02.2014р. відповідача було відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Таким чином, станом на 28.02.2014р. заборгованість по оплаті за навчання відповідача склала - 2 250 грн. Відповідачу було надіслано претензію, проте відповіді не було отримано. Крім того, на підставі п. 6.2. договору від 21.08.2012р. відповідачу належить сплатити пеню, розмір якої не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ. Сума пені за час прострочення оплати за навчання з 01.09.2013р. по 01.11.2019р. складає 4 514,82 грн. З урахуванням викладеного, посилаючись на положення договору, норми ст.ст. 526, 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача суму основної заборгованості по оплаті за навчання у розмірі 2 250 грн., пеню за час прострочення зобов`язання у розмірі 4 514,82 грн., 3 % річних у розмірі 416,28 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 380,50 грн., а разом 9 561,60 грн. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 27.12.2019р. позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 34). 29.01.2020р. від представника відповідача - адвоката Мельниченко В.М. (діє на підставі договору про надання правової допомоги № 02/20 від 27.01.2020р. та ордеру про надання правничої допомоги від 27.01.2020р. - а.с. № 39-40, 41) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача посилався на те, що вимоги позивача заявлені понад встановлені законом строки позовної давності, оскільки право вимоги у позивача виникло з 02.09.2012р., у зв`язку з чим просив застосувати строки позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. № 38). Представник позивача в судове засідання 15.04.2020р. не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином,про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с. № 52). 14.04.2020р. від ректора ДДАЕУ - [PERSON]. до суду надійшла заява, в якій останній позовні вимоги підтримав, проти винесення по справі заочного рішення не заперечував та просив розглянути справу без участі представника позивача (а.с. № 56). Відповідач в судове засідання 15.04.2020р. також не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення (а.с. №53). 14.04.2020р. від представника відповідача Мельниченко В.М. надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити за відсутності сторони відповідача, застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. № 57-58). За таких обставин та на підставі ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд 15.04.2020р. розглянув справу за відсутності обох сторін (їх представників) та без технічної фіксації судового процесу технічними засобами. Враховуючи, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував, але з огляду на відсутність сукупності умов, встановлених ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення (надання відзиву на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в зв`язку зі спливом строків позовної давності і цій позиції буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами у справі), суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.08.2012р. між Дніпропетровським державним аграрним університетом ( в подальшу назву змінено на Дніпровський державний аграрно-економічний університет) та відповідачем був укладений договір № ОАз-536 про підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації фахівця або надання додаткових освітніх послуг у Дніпропетровському державному аграрному університеті, відповідно до п.1.1. якого, виконавець (позивач) взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника ( [PERSON] ) здійснити підготовку фахівця [PERSON] за спеціальністю 6.030509 «Облік і аудит» (а.с. № 11-12). Наказом № 1835 від 28.08.2012р. [PERSON] було зараховано студентом 1 курсу факультету обліку і фінансів ДДАЕУ (а.с. № 13). Згідно з довідкою про розрахунок заборгованості по оплаті за навчання, за період проходження навчання відповідача, було нараховано суму до сплати за навчання у розмірі 6 750 грн. (перший курс, період нарахування 2012/2013 у розмірі 4 500 грн. та другий курс період нарахування 2013/2014 у розмірі 2 250 грн.). Відповідачем сплачено 4 500 грн. (а.с. № 7). Наказом № 427 від 28.02.2014р. відповідача було відраховано з 2 курсу 2 семестру групи Оаз1-12 факультету обліку і фінансів за напрямом підготовки «Облік і аудит» ОКР-«Бакалавр» заочної форми навчання за невиконання вимог навчального плану та умов договору (а.с. № 14). Відповідно до п.5.3. вищевказаного договору, замовник (відповідач) здійснює оплату освітньої послуги при вступі (на момент укладення договору) за перший рік навчання не пізніше 14-ти календарних днів після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводить до 1-го вересня за один рік навчання або посеместрово на умовах визначених виконавцем. Така оплата є пропорційною частиною від вартості освітньої послуги за весь строк навчання. Як вбачається з довідки про розрахунок заборгованості по оплаті за навчання, відповідачем було оплачено вартість навчання за 1-й курс (період 2012/2013н.р.), оплата освітніх послуг за 2 курс (2013/2014 н.р.) відповідачем не здійснювалась. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання перед позивачем у частині сплати за надані послуги з освіти не виконував у повному обсязі та вимоги позивача є правомірними. Разом з тим, відповідач [PERSON] заявив клопотання про застосування строків позовної давності відповідно до положень ч. 3 ст. 267 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 1 ст. 266 ЦК України). За змістом ч. 3, ч.4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, відповідно до п.3.1. вищевказаного договору на відповідача було покладено обов`язок до початку навчального року (семестру) вносити оплату за освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором. Як вже зазначалось вище, відповідно до умов п.5.3. договору, відповідач повинен був здійснювати оплату освітньої послуги при вступі за перший рік навчання не пізніше 14-ти календарних днів після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводить до 1-го вересня за один рік навчання або посеместрово на умовах визначених виконавцем. Як вбачається з довідки про розрахунок заборгованості, заборгованість виникла за 2 курс 1 семестру, після чого наказом № 427 від 28.02.2014р. відповідача було відраховано з 2 курсу 2 семестру, тобто оплата за відповідний семестр повинна була бути здійснена до 1-го вересня 2013р., а тому суд вважає, що саме з 02.09.2013р. у позивача виникло право вимоги за договором. Таким чином, позивач пропустив строк позовної давності за вказаними вимогами, оскільки такий строк сплинув 02.09.2016р., тоді як з позовом до суду Дніпровський державний аграрно-економічний університет звернувся лише 10.12.2019р. , тобто з пропуском строку позовної давності, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову. Клопотання про поновлення строку позовної давності, з обґрунтуванням причин його пропуску, позивачем заявлено не було, незважаючи на те, що відзив, в якому заявлено про застосування позовної давності, було направлено позивачу 28.01.2020р. (а.с. № 44) та для ознайомлення з яким за клопотанням представника 27.02.2020р. і було відкладено розгляд справи (а.с. № 48,50). Між тим, правом відповіді на відзив представник позивача впродовж встановленого законом строку не скористався. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову через пропуск строку позовної давності, суд критично оцінює твердження відповідача стосовно того, що право вимоги за договором виникло у позивача з 02.09.2012р., з тих підстав, що оплата за перший рік навчання - 1 курс 2012/2013н.р. була сплачена відповідачем, а заборгованість виникла саме з 1 семестру 2 курсу, оплата за який, повинна була бути проведена до 01.09.2013р. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності, про який заявлено відповідачем, що в силу вимог ст.267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позову. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору (а.с. № 6) покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed