Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

10 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому уточнивши позовні вимоги згідно заяви від 13 квітня 2021 року, просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 10459 грн. 85 коп. Обгрунтовано позов тим, що позивач є донькою відповідача. На даний час позивач навчається в Національному університеті харчових технологій МОН України. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 27 листопада 2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2018 року і до закінчення навчання в Національному університеті харчових технологій МОН України - 30 червня 2022 року включно. Відповідач свій обов`язок щодо сплати аліментів виконував не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка сплачена відповідачем, однак із великим простроченням, а тому позивач має право на стягнення пені відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що заборгованість по аліментам була лише в період дії карантину та утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з відсутністю постійної роботи та в період дії карантину. Так, 15 листопада 2019 року відповідач звільнився з роботи і з цього часу не мав можливості влаштуватися на постійну роботу, а мав лише періодичні заробітки. Крім того, 06 грудня 2013 року ним було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому він змушений виконувати ще й кредитні зобов`язання. Також, відповідач просив зменшити витрати на правову допомогу та відмовити в їх стягненні. Представник позивача у судовому засіданні вказав, що позивач підтримує позовні вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви від 13 квітня 2021 року. Також, зазначив, що відповідач звільнився з роботи в ТОВ «Торговий дім «Міст Експрес» 15 листопада 2019 року за угодою сторін на підставі п. 1 статті 36 КЗпП України, а тому самостійно вчинив дії щодо свого звільнення з роботи і є винним у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Наявність укладеного договору іпотеки від 06 грудня 2013 року не знімає з відповідача вину за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки цей договір не заважав йому вчасно сплачувати аліменти раніше. Відповідач у судовому засіданні вказував на те, що його вини у виникненні заборгованості не було. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 27 листопада 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2018 року і до закінчення навчання в Національному університеті харчових технологій МОН України - 30 червня 2022 року включно. На виконання вказаного рішення суду позивачу було видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні в Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). З розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем 25 березня 2021 року, вбачається, що відповідач аліменти сплачував, проте не своєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 01 січня 2021 року утворилась заборгованість у сумі 10675 грн. 91 коп., станом на 01 лютого 2021 року - 10459 грн. 85 коп. (а.с. 92-93). Вказана заборгованість була погашена відповідачем 03 лютого 2021 року. Частиною третьою статті 195 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно зі статтею 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Аліменти є періодичним платежем і повинні сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16 та від 25 квітня 2018 року в справі 572/1762/15-ц. Пеня за прострочення сплати аліментів, яка розрахована позивачем по 31 січня 2021 року, складає 22548 грн. 56 коп., однак позивач просить стягнути пеню в сумі 10459 грн. 85 коп., що становить 100 відсотків заборгованості, яка була у відповідача станом на 31 січня 2021 року. Вказаний розрахунок пені відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунком від 25 березня 2021 року, наявну заборгованість відповідач сплатив лише 03 лютого 2021 року, а тому суд вважає вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, яка становить 100 відсотків заборгованості, що була у відповідача станом на 31 січня 2021 року, обгрунтованими, такими, що передбачені положеннями частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи, що позивач згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Крім того, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Вольфовський С.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 09 лютого 2021 року (а.с. 12-13). Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правової допомоги від 09 лютого 2021 року надана позивачу адвокатом юридична допомога включає: підготовку позовної заяви, подання позову до суду та супроводження справи в Деснянському районному суді м. Чернігова, та в разі необхідності, супроводження справи в Чернігівському апеляційному суді. Квитанцією до прибуткового касового ордера № 12 від 09 лютого 2021 року підтверджується, що позивач сплатила Адвокатському об`єднанню «Міжнародний правовий захист» 6000 грн. гонорару за договором про надання правової допомоги від 09 лютого 2021 року (а.с. 14). Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у відзиві на позов та у судовому засіданні просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, посилаючись на відсутність коштів для їх відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Проаналізувавши перелік наданих адвокатом позивачу послуг, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи та ціну позову, беручи до уваги фінансовий стан відповідача та його клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд вважає, що справедливим, співмірним і пропорційним є зменшення розміру витрат позивача і стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у даній справі в сумі 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved