Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

12.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25.04.2012 року відповідач позичила у неї гроші у розмірі 37000 грн., та зобов'язувалась їх повернути до кінця 2012 року, про що написала відповідну розписку. На неодноразові прохання позивача та усні вимоги щодо добровільного повернення боргу відповідач продовж 2013-2014 років не реагувала і не виявляла бажання повертати борг. Так, в встановлений строк прийняте на себе зобов'язання відповідач не виконала, в добровільному порядку повернути грошові кошти відмовляється, що і слугує підставою для звернення до суду із цим позовом. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь суму боргу в розмірі 37000 грн. та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі викладених обставин. Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій визнавала позовні вимоги в повному обсязі. Беручи до уваги письмові пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 25 квітня 2012 року відповідач [PERSON] написала розписку, відповідно до якої зобов'язалась повернути позивачу [PERSON] суму боргу у розмірі 37000 грн. в строк до кінця 2012 року, що підтверджується розпискою (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В силу п. 1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. Змістом ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання. Враховуючи вище приведені обставини, яким встановлено наявність між сторонами відносин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, стягнувши заявлену суму грошових коштів з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved