Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

12.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свій позов [PERSON] обґрунтувала тим, що шлюб із відповідачем було зареєстровано 01.11.2013 року виконкомом Красноторської селищної ради м. Краматорська Донецької області, актовий запис № 35. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх декількох років стосунки з відповідачем поступово погіршувались, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Відповідач матеріально не забезпечує родину. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливо. Внаслідок чого, просить шлюб розірвати, після розірвання позивачка просить змінити своє прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Також у зв`язку з тим, що перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини, просить визначити місце проживання дитини з позивачем. Ухвалою від 18.11.2020 року вимоги в частині визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] були залишені без розгляду за заявою позивачки [PERSON] . Позивачка [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, задовольнити позов та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Із заявою про розгляд справи у відсутність відповідача та з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надавав. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб виконкомом Красноторської селищної ради м. Краматорська Донецької області, актовий запис № 35. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх з відповідачем спільне життя не склалося, шлюбні відносини між ними припинено, не пов`язані спільним побутом, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] , збереження їх сім`ї неможливе і суперечить інтересам позивача, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] про повернення її дошлюбного прізвища - [PERSON] , то в цій частині позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Вказана в ч. 8 ст. 294 ЦПК України норма поширюється лише при розгляді справ окремого провадження про розірвання шлюбу, а при розірванні шлюбу на загальних підставах діє норма, відповідно до якої зміна прізвища після розірвання шлюбу відноситься до компетенції органів державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки позивач не позбавлена права в загальному порядку звернутись до державного органу реєстрації актів цивільного стану із заявою про зміну прізвища, крім того спору з цих вимог у сторін не виникає. Тому суд вважає за необхідне у задоволенні вимог [PERSON] про повернення її дошлюбного прізвища відмовити, оскільки позивачкою подано позов, який судом розглядався у позовному провадженні, а не в окремому. У зв`язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. Аналізуючи вищезазначене,

Outcome: approved