Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

11.11.2016 року позивач ПАТ «УкрСоцбанк» звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за Договором кредиту № 2006/32/5 від 29.09.2006 року у розмірі 995\~640,56 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], загальною площею 53,9 кв.м., яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, ціну на предмет іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження. При цьому позивач посилається на те, що 29.09.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір №2006/32/5, відповідно до умов якого відповідач отримала у кредит кошти у розмірі 60 000 дол. США зі сплатою 13,00 % річних до 28.09.2021 року. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 29.09.2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передала Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань, позивач змушений звернутись до суду з позовом. До судового засідання представник позивача ПАТ «УкрСоцбанк» не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У судовому засіданні 26.01.2017 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, проте в подальшому представник Банку до судового засідання повторно не зявився. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявилася, повідомлялася належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. 07.12.2016 року відповідач надала до суду заяву про відкладення судового засідання на іншу дату у звязку із проходженням лікування в онкодиспансері. У звязку із чим судом було оголошено перерву, однак в подальшому відповідач до судового засідання повторно не зявилася. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 29.09.2006 року між УКБСР «УкрСоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2006/32/5, відповідно до умов якого відповідач отримала у кредит кошти у розмірі 60\~000,00 дол. США зі сплатою 13,00 % річних до 28.09.2021 року /а.с. 6-9/. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №2006/32/5 від 29.09.2006 року, того ж дня, а саме 29.09.2006 року між УКБСР «УкрСоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передала Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 53,9 кв.м., яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07.07.2005 року приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], реєстровий №2855, право власності на яку зареєстровано згідно з Витягом № 8571316 про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» від 07.10.2005 року у реєстровій книзі № 583пр-190, запис № 923, реєстраційний № 11330437 /а.с. 10-15/. Відповідно до наявної в матеріалах справи заяви на імя [PERSON] про видачу готівки № 1 від 02.10.2006 року УКБСР «УкрСоцбанк» виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів у повному обсязі. /а.с. 16/. У відповідності до ч. 5 розділу XVІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про акціонерні товариства» УКБСР «УкрСоцбанк» змінило найменування, правонаступником якого є ПАТ «УкрСоцбанк». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідач [PERSON] не виконала зобовязання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушила умови кредитного договору, що вбачається з довідки про розрахунок заборгованості станом на 05.07.2016 року /а.с. 17-20/, з якої вбачається, що заборгованість відповідача складає 40\~121,20 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 995\~640,56 грн., з яких: -30\~150,10 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 748\~199,55 грн. сума заборгованості за кредитом; -9\~971,10 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 247\~441,01 грн. сума заборгованості за відсотками; Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або еналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При прийняття рішення по справі суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у поставові від 05.10.2016 року по справі № 6-1582цс16, відповідно до якої, за вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» під час розгляду справи та викладення змісту судового рішення суд повинен вирішити такі питання: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобовязань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду. Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова продажна ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України вже сформулював у постановах від 13 травня 2015 року (справа № 6-63цс15), наданій заявницею для порівняння, та у постановах від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 8 червня 2016 року (№ 6-1239цс16), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15). Таким чином, заявлені позивачем ПАТ «УкрСоцбанк» позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження; ціну на предмет іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження, - на порушення вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» не містять необхідних складових, передбачених цією нормою, зокрема пріоритету та розміру вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону. При цьому, посилання ПАТ «УкрСоцбанк» у позовній заяві на встановлення ціни предмету іпотеку на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, що в розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем ПАТ «УкрСоцбанк» всупереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано доказів ціни предмета іпотеки, а саме квартири [ADDRESS], у грошовому вираженні. Разом з тим, розглядаючи справу відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, а саме у межах заявлених ПАТ «УкрСоцбанк» вимог і на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, суд позбавлений можливості на виконання положень Закону України «Про іпотеку» визначити ціну предмета іпотеки у грошовому вираженні. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «УкрСоцбанк» не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Outcome: dismissed