Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

11.11.2013 року до суду з дійсним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що з 01.12.1995 року з відповідачем [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області 20.09.2012 року. Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.12.2006 року ним та відповідачем [PERSON] нібито був придбаний в рівних частках житловий будинок [ADDRESS] .Це лише частково відповідає дійсності. Так, відповідно цього договору [PERSON] та [PERSON], іменовані як продавці, продали, а він та [PERSON], іменовані як покупці, придбали вказаний будинок. [PERSON] продала 46/100 часток житлового будинку, [PERSON] -54/100 часток, що належали їм на праві приватної власності, а він та [PERSON] придбали будинок в рівних частках. Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 17.04.1990 року були виділені конкретні частки користування спірним будинком, а саме: за [PERSON] - право власності на 54/100 часток домобудівні у вигляді квартири [NUMBER], за [PERSON] - право власності на 46/100 часток будинку у вигляді квартири [NUMBER], після якого наслідувала його донька [PERSON] Завіривши нотаріально оспорюваний договір, нотаріус звів нанівець той факт, що будинок складається з двох окремих квартир. При підписанні оспорюваного Договору вони були невірно поінформовані нотаріусом щодо природи правочину. Насправді, спочатку і продавці і покупці бажали укласти два договори: договір дарування у вигляді квартири [NUMBER] та договір купівлі-продажу у вигляді квартири [NUMBER]. Продавець [PERSON] дійсно бажала подарувати [PERSON] свою частку у вигляді 54/100 часток, його сестра - продавець [PERSON] - досягла згоди про продаж своїх 46/100 часток. [PERSON] насправді подарувала [PERSON] свою частку в спірному будинку, оскільки грошей за цю нерухомість він ніколи їй не платив і умови про це між ними ніколи не було. [PERSON] насправді продала свої 46/100 часток за 16657 грн., які виплачувалися частками через брак грошей в достатній кількості. Будучи особами юридично необізнаними вони взагалі не надали значення тому, що підписали договір, який лише частково відповідає їх намірам. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та наполягає на його задоволенні, посилаючись на те, що спірний договір був складений під впливом помилки, насправді мати позивача [PERSON] подарувала йому свою частку 54/100 у вигляді квартири [NUMBER]. Нотаріус не читав їм сам договір та не повідомив сторонам наслідки укладеного. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що позивач не надав суду належних доказів, що сторони по договору були не вірно поінформовані нотаріусом щодо природи правочину. Також просить суд застосувати вимоги Закону, що стосуються впливу строку позовної давності, оскільки строки за захистом його прав сплили. Відповідач [PERSON] позов визнала та просить його задовольнити, посилаючись на те, що свою частку домобудівлі вона подарувала позивачеві, а не продавала, договір був вчинений під впливом помилки, без її присутності. До суду подала відповідну заяву. В судовому засіданні в якості спеціаліста нотаріус [PERSON], який посвідчував договір купівлі-продажу від 02.12.2006 року, категорично виключив можливість того, що сторонам оспорюваної угоди не роз'яснювалися природа та наслідки посвідчення цієї угоди. При посвідченні угоди від 02.12.2006 року були присутні всі заінтересовані особи родини [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що вона відповідно угоди від 02.12.2006 року продала свою частку домобудівлі брату [PERSON] та невістки [PERSON], а мати подарувала свою частку брату [PERSON] Суд, вислухавши сторони, спеціаліста та свідка приходить до висновку про відмову в позові [PERSON] за необґрунтованістю, на підставі наступного: - Позивач [PERSON] та 1-й відповідач по справі [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.12.1995 року до 20.09.2012 року (а.с. 26). - Відповідно договору купівлі-продажу від 02.12.2006 року [PERSON] (сестра позивача) та [PERSON] ( мати позивача) продали свої частки житлового будинку 46/100 та 54/100 [PERSON] (позивачу) та [PERSON] (1- му відповідачу по справі - колишній дружині позивача) в рівних частках (а.с. 13). - Станом на 25.12.2006 року відповідно даних технічного паспорту на житловий будинок власниками по ? частки були позивач та 1-й відповідач по справі (а.с.20-21). - Позивачем не надано суду доказів про те, що сторони договору були невірно проінформовані нотаріусом щодо природи правочину. Тому утвердження позивача в цій частині є безпідставними. До показання в цей частині 2-го відповідача по справі [PERSON], свідка [PERSON] суд відноситься критично, бо відповідно Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що виходячи зі змісту ст.59 ЦПК України та з урахуванням положень ч.1 ст.218 ЦК України , не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. - Відповідно п.13 вищезазначеного Пленуму ВСУ вирішаючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацію, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Договір дарування сторонами не укладався, тому для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання фактично укладеним між ним та [PERSON] договору дарування 54/100 часток житлового будинку (квартири [NUMBER]), не має жодних правових підстав. - Відповідно до вимог ст.ст.257, 267 ЦК України та за матеріалами справи строки позовної давності протягом яких позивач міг звернутися до суду за захистом своїх прав сплили. 1-й відповідач по справі [PERSON] в цій частині просить його застосувати, оскільки позивач звернувся з позовом майже через 7 років після посвідчення оспорюваного ним договору. Позивач був присутній при укладенні договору і відповідно йому була відома природа правочину. На підставі викладеного у суду є всі законні підстави про відмову позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed