Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

10 лютого 2015 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру (а.с.1-3). В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що на праві приватної власності їй належить квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1995 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження №6/988-95 від 12.10.1995 року. Позивачка зверталась до органу приватизації управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою про видачу їй дублікату свідоцтва про право власності на вищевказане житло, яке загублено. Але, у зв'язку із тим, що 17.10.1995 року КП\~«ДМБТІ» було видано довідку-характеристику №10630 для продажу квартири, їй було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності. У звязку із тим, що відсутність правовстановлюючого документа на квартиру перешкоджає позивачці реалізувати своє право власності на належне їй нерухоме майно, вона вимушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на на квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,5 кв.м., житловою 43,4 кв.м., що складається з кімнати площею 12,5 кв.м., кімнати площею 17,1 кв.м., кімнати площею 13,8 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 3,2 кв.м., коридору площею 5,9 кв.м., вбудованої шафи площею 0,4 кв.м., балкону площею 1,0 кв.м., лоджії 2,0 кв.м. Позивачка у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Її представник за довіреністю [PERSON], надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с.85). Відповідач в особі свого представника за довіреністю в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду представником за довіреністю [PERSON], надано письмову заяву, в якій зазначає, що не може приймати участь у справі у зв'язку із відпусткою (а.с.71). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, одними із засобів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права та визнання правочину недійсним. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення до суду позивачки є захист майнових прав та інтересів, повязаних із реалізацією права власності. Суд, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12\~жовтня 1995 року виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.10). В квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.18). Згідно відомостей КП «Дніпропетрвоське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, право власності зареєстровано за [PERSON] (а.с.7). Крім того, встановлено, що позивачці 17 жовтня 1995 року КП «Дніпропетрвоське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради була видана довідка-характеристика №10630 від 17.10.1995 року для продажу, але відомостей про перехід права власності на квартиру [ADDRESS] відсутні (а.с.8). Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових право на нерухоме майно, відомості про реєстрацію прав на квартиру [ADDRESS] відсутні (а.с.38). Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.ст.316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, суд приходить до висновку, що позивачка має всі законні підстави для визнання за нею права власності на квартиру №564 розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул..\~Моніторна, буд.№10, так як нею дійсно було втрачено оригінал свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру виданий під час її приватизації, що не позбавляє її фактичного права користування, володіння та розпорядження нерухомим майном. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог вважає позовні вимоги [PERSON] є законними, у повному обсязі доведеними, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд враховуючи те, що позивачка не заявляла вимоги щодо відшкодування судових витрат, вважає, що сплачений нею судовий не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved