Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

12.09.2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що у його власності перебуває будинок [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане Другою Київською державною нотаріальною конторою 19.06.1991 року за реєстром № 4-3947 та зареєстроване в БТІ м. Києва 11.07.1991 року, яке підтверджує право власності на 4/6 зазначеного будинку, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане Другою Київською державною нотаріальною конторою 20.12.2007 року за реєстром № 439/2007 та зареєстроване в БТІ м. Києва 10.01.2008 року, яке підтверджує право власності на 1/6 зазначеного будинку, ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2011 року про визнання мирової угоди, яка підтверджує право власності на 1/6 зазначеного будинку. З 17.11.1965 року у зазначеній квартирі було зареєстровано [PERSON] Проте майже 40 років, а саме з 1975 року він у будинку не проживає, не користується ним. Його речей у будинку немає. За цей час він ніколи не ставиви питання про вселення до нього. При укладенні мирової угоди 26.08.2011 року відповідач фактично відмовився від своєї власності, а саме на 1/6 частину будинку [ADDRESS], у зв»язку з чим його право власності на цю частку в будинку данною ухвалою суду було припинено. Зазначив також, що сплатив відповідачу грошову компенсацію за належну йому 1/6 частину зазначеного будинку. У відповідності до п. 6 мирової угоди погодився не знімати відповідача з реєстраційного обліку, оскільки [PERSON] зобов»язався самостійно знятися з реєстрації. Однак до цього часу не вчинив ніяких дій, що підтверджено довідкою КП «ЖЕО - 103 Голосіївського району». Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з»явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, у судове засідання не з»явився, направлений судовий виклик за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання, повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом за фактичним місцем проживання за адресою - [ADDRESS], однак судовий виклик повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. З огляду на викладене, врахувавши думку позивача, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених до [PERSON] позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить приватний будинок [ADDRESS], що підтверджено: свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Другою Київською державною нотаріальною конторою 19.06.1991 року за реєстром № 4-3947 та зареєстрованим у БТІ м. Києва 11.07.1991 року; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим Другою Київською державною нотаріальною конторою 20.12.2007 року за реєстром № 439/2007 та зареєстроване в БТІ м. Києва 10.01.2008 року; ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2011 року про визнання мирової угоди (а.с. 16-18, 10, 11, 12). За даними довідки форми № 3 на будинок [ADDRESS], у будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] з 13.06.1992 року; [PERSON] з 20.01.1980 року, [PERSON] з 17.11.1965 року (а.с. 9). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] поселився до спірного будинку та був зареєстрованим в якості власника 1/6 частки зазначеного будинку. За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджує, що 26.08.2011 року між ним та [PERSON] було укладено мирову угоду, відповідно до умов якої останній отримав грошову компенсацію у розмірі 55 000, 00 грн. і у зв»язку з цим відмовився від належної йому на праві власності 1/6 частини спірного будинку. Також було визначено, що [PERSON] погоджується не знімати [PERSON] з реєстраційного обліку у буд. [ADDRESS] до 01.09.2014 року. За правилами ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наразі, приймаючи до уваги, що відповідач був зареєстрований та проживав у спірному будинку в якості власника 1/6 його частки, а 26.08.2011 року уклав мирову угоду про відчуження належної йому 1/6 частки спірного будинку позивачу, зобов»язався до 01.09.2014 року самостійно знятися з реєстраційного обліку в буд. [ADDRESS], а позивач зобов»язався не знімати [PERSON] з реєстрації в буд. [ADDRESS] до 01.09.2014 року, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved