Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

11.08.2016 року заявник [PERSON] звернувся в Миколаївський районний суду Миколаївської області із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України. В своїй заяві, заявник [PERSON] зазначив, що він народився 10 листопада 1953 року в с.Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області. 06 липня 1976 року відділом внутрішніх справ Миколаївського районного виконавчого комітету Миколаївської області йому виданий паспорт громадянина СРСР серії I-ФП № 552737. 10 січня 1984 року цим же відділом в його паспорт вклеєна нова фотокартка. З 28 серпня 1976 року по 27 жовтня 1989 року він був одружений, і у шлюбі у нього народився син [PERSON], про що в його паспорті зроблені відповідні штампи. Також заявник зазначив, що з 07 лютого 1989 року по 02 серпня 1994 року він постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. З метою отримання паспорта громадянина України 06 липня 2016 року він звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, однак листом № С-14-кц від 13 липня 2016 року йому було відмовлено, оскільки документального факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року не доведено. Посилаючись на необхідність отримання паспорту громадянина України, заявник [PERSON], просив встановити факт його постійного проживання на території України. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтвердив викладені в заяві обставини і просив встановити факт його постійного проживання на території України. Представник заявника [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні також підтримав заявлені заявником вимоги і просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в судове засідання не з'явився, проте направив на адресу суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності і ухвалити рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення заявника, його проедставника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з повного витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00017153912 заявник [PERSON] народився 10 листопада 1953 року в с.Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області. 06 липня 1976 року відділом внутрішніх справ Миколаївського районного виконавчого комітету Миколаївської області заявнику [PERSON] виданий паспорт громадянина СРСР серії I-ФП № 552737. 10 січня 1984 року відділом внутрішніх справ Миколаївського районного виконавчого комітету Миколаївської області в паспорт заявника [PERSON] вклеєна нова фотокартка (а.с.4,5). Як вбачається з паспорту заявника [PERSON] (поспорту громадянина СРСР) з 07 лютого 1989 року по 02 серпня 1994 року останній був зареєстрований за адресою: [INFO]. З записів до трудової книжки заявника [PERSON] вбачається, що трудову книжку заявнику видано 04 липня 1975 року і останню відмітку в ній зроблено 20 вересня 1979 року. Крім того, з довідки Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 19.05.2016 року також вбачається, що заявник [PERSON] дійсно проживає, але не зареєстрований в [INFO] з 1990 року і по теперішній час. Факт постійного проживання заявника [PERSON] на території України з моменту його народження і по теперішній час також в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], які є його сусідами. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України Про громадянство України і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про громадянство України громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України № 215 від 27 березня 2011 року, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України Про громадянство України безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно п. 5 ч. 2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 оку передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст.273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України заявнику [PERSON] необхідно для отримання паспорта громадянина України. З наданих суду документів та з досліджених у судовому засіданні обставин, достовірно підтверджується факт постійного проживання заявника [PERSON] на території України з моменту його народження і по теперішній час, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року, а тому суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved