Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

10 липня 2017 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS], які чинить [PERSON], шляхом вселення його у квартиру. Стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 1000,00грн. та судові витрати по справі (а.с.3-5). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить 1/5 частина квартири за адресою [ADDRESS]. 29 квітня 1992 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] та також мають дитину дружини від попереднього шлюбу дружини - [PERSON] У 2004 році він отримав для постійного мешкання квартиру за адресою [ADDRESS], яка ним та членами його сім'ї одним з яких є відповідачка була приватизована у 1997 році. Загальна площа квартири 41,3 кв.м., житлова площа 14,8 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності на житло спірна квартира належала на праві щільної сумісної власності йому, [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Наразі спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності йому (1/5 частина) та [PERSON] (3/5 частини) та малолітній дочці [PERSON] - [PERSON] (1/5 частина). Весною 2016 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Починаючи з жовтня 2016 року він позбавлений можливістю користуватися квартирою, оскільки [PERSON] чинить йому перешкоди, а саме: в квартирі замінені замки на вхідних дверях, ключів йому не дають та до квартири не пускають. Він неодноразово намагався вирішити спір з відповідачкою мирним шляхом, але так і не зміг знайти спільної мови та відповідачка на день подання позову продовжує перешкоджати йому користуватися квартирою, належною йому на праві спільної сумісної власності. Також він неодноразово звертався до органів поліції за фактом перешкоджання йому з боку інших співвласників користуватися квартирою. Таким чином дії відповідачки порушують його права власності та користування квартирою. Крім того діями відповідача йому також спричинена й моральна шкода, яка полягає у вимушеному, незапланованому, та непередбачуваному пошуку іншого житла, в додаткових зусиллях на організацію свого життя, побуту, необхідності шукати додаткові кошти на оплату оренди житла, хвилюванні та невизначеності через можливість припинення оренди, незручностях, що полягають у вимушеній зміні всього укладу життя, пов'язаним із зміною місця проживання в іншому місті, у втраті та ускладненні всіх соціальних зв'язків, неможливості користуватися власним майном, та майном що знаходиться у сумісній власності, у хвилюваннях, які спричиняла відповідачка кожного разу відмовляючи у вселенні та тривалості неправомірних дій відповідачки, неможливості усвідомити, чи будуть такі дії припинені. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову з підстав викладених у ньому. Також позивач надав письмові пояснення по справі, в яких зазначає, що на сьогоднішній день не може скористатися своїм правом на користування, розпорядження належною йому власністю, оскільки відповідач перешкоджає проживати у квартирі, так як змінила замки на вхідних дверях до неї, не надає можливості проживати у квартирі і з цього приводу він звертався до Самарського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, де у письмовій відповіді роз'яснено, що в ході проведення перевірки за його заявою до указаної квартири потрапити не вдалося і він має право звернутися до суду. Вважає дії відповідача, які виразились у перешкоджанні йому у користуванні квартирою [ADDRESS], порушують його права закріплені в ст. ст. 317, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України на користування належним майном і ці права мають бути захищені судом, шляхом вселення у спірну квартиру та усуненням цих перешкод. Крім цього відповідач у своїх запереченнях не заперечує щодо його доводів за цим позовом про те, що він у квартирі не проживає і доступу до неї наразі не має. Відповідач посилається на те, що він не може проживати у зазначеній квартирі, через те, що у цій квартирі проживає неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], однак відповідно до довідки від 8 лютого 2018 року № 12 наданої комунальним закладом освіти «Спеціалізована школа № 71 художньо-архітектурного напрямку» Дніпровської міської ради, остання проживає за адресою - [ADDRESS] (а.с.92-93). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] за довіреністю від 31.07.2017 року, дійсною до 31.07.2020р., в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити. Також представник відповідача 07.08.2017р. надав через канцелярію суду, письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що [PERSON], має право володіти та користуватись належною їй 3/5 частки та 1/5 частку належною її малолітній дочці [PERSON], 2004р.н., квартири за адресою: [ADDRESS]. Вважають, що спосіб захисту обраний позивачем порушує відповідача, права, як законного володільця 3/5 частки та 1/5 частки квартири її дочки, законним представником якої вона виступає у суді. Відповідно до часток власності сторін за умови відсутності можливості поділу майна між співвласниками, та враховуючи ту обставину, що між сторонами постійно виникають конфлікти, спільне володіння та користування майном мною її та позивачем є неможливим. Враховуючи те, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності є незначною, [PERSON] письмово (через нотаріуса) зверталась до [PERSON] з повідомленням про намір придбати у нього його частку та намір продати квартиру, однак, ніякої відповіді вона не отримала. Також, недоведеними є доводи [PERSON] про спричинення нею останньому начебто моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 1 000 (однієї тисячі) грн. [PERSON] не доведено факту заподіяння йому душевних страждань, яких начебто зазнав позивач з підстав, зазначених ним у позовній заяві (а.с.35-37). Третя особа, Орган опіки та піклування Самарської районної у місті Дніпрі ради06.03.2018 року подали до суду заяву, в якій просили справу слухати за їх відсутності та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, враховуючи інтереси дитини (а.с.96). 10 липня 2017 року по справі відкрито провадження та призначено справу до попереднього розгляду (а.с.21). 07.08.2017 року представником відповідача подано до суду клопотання про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Управління-службу у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради (а.с.38). 31.08.2017 року судом залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради. 31 серпня 2017 року відповідачем [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року (а.с.48-49). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року (а.с.63). 01 лютого 2018 року позивачем [PERSON] подано до суду клопотання про витребування доказів (а.с.75-76). Ухвалою суду від 01.02.2018 року витребувано з комунального закладу освіти «Спеціалізована школа №71 художньо-архітектурного напрямку» Дніпровської міської ради ( що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Василя Жуковського, буд. 10) відомості про фактичне місце проживання [PERSON], [INFO] (а.с.79). Ухвалою від 20 лютого 2018 року закрито підготовче засідання у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.86). Вислухавши доводи та пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить 1/5 частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.12.2004р. виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, згідно розпорядження № 7/191-04, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 3455783, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 09.06.2016р. № 7701 (а.с.6). 30 березня 2004 року Виконавчим комітетом Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська видано [PERSON] ордер з родиною з 4-х осіб на право зайняття житлового приміщення житловою площею 14,8кв.м, загальною площею 41,3кв.м, яке складається з однієї кімнати в квартирі ізольованій за адресою [ADDRESS]. Склад сім'ї: основний квартиронаймач - [PERSON], дружина - [PERSON], донька - [PERSON], син - [PERSON] (а.с.7). Позивач [PERSON] неодноразово звертався до Самарського ВП з заявами, що його не пускають до квартири по [ADDRESS]. Вході розгляду його заяв встановлено, що його не пускають до квартири. В даному повідомленні вбачається цивільно-правові відносини, які вирішуються тільки в суді (а.с.8-12). 02.10.2016 року [PERSON] направляв на адресу [PERSON] заяву в якій просить повідомити його, як співвласника, коли він може отримати ключі від квартири для користування та проживання (а.с.13-14). З паспорта позивача [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що з 24 травня 2004 року він зареєстрований [ADDRESS] (а.с.15-16). Відповідач [PERSON] 01.09.2016 року через нотаріуса зверталася до [PERSON] з заявами, в яких повідомляє про намір продажу належної їй та її доньці частки квартири [ADDRESS]. та пропонує придбати ним її 4/5 частини. У зв'язку з неможливістю спільного проживання та користування квартирою пропонує придбати у [PERSON] його 1/5 частину квартири (а.с.17-18). З довідки Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради Комунальний заклад освіти «Навчально-виховний комплекс № 71 «Спеціалізована школа художньо-архітектурного напрямку - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» Дніпровської міської ради № 12 від 08 лютого 2018 року вбачається, що при зарахуванні до школи мати [PERSON] - [PERSON] вказала адресу мешкання сім'ї [ADDRESS] (а.с.83-84) Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 1, 9 ЖК УРСР кожен має право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права спільної часткової власності передбачено положеннями статті 358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Судом встановив, що позивач неодноразово намагався потрапити до свого житла, однак не зміг, у зв'язку із тим, що [PERSON] поміняла замки на вхідних дверях спірного житлового приміщення, тим самим йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою. Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи викладене та на підставі наданих доказів, встановивши факти позбавлення позивача використовувати права співвласника спірного жилого приміщення, що відповідно до норм статей 386, 391 ЦК України є підставою для усунення порушень прав [PERSON], як співвласника та наявності перешкод у здійсненні ним свого права користування спільним майном, суд доходить висновку про задоволення позову шляхом його вселення до квартири [ADDRESS]. При цьому, також відповідачем неспростовні доводи [PERSON] щодо наявності створених відповідачем перешкод для доступу до належного йому житла, що також є достатніми підставами для задоволення позову. Щодо посилань відповідача у запереченнях на позов про неможливість спільного проживання сторін у спірній квартирі у зв'язку з постійними конфліктами, то суд вважає, що особисті відносини сторін не можуть виступати законною підставою для обмеження права власності позивача. Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 19 березня 2018 року справа № 331/749/17-ц, провадження № 61-2692св18. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди виходячи з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому завдано душевних страждань, з підстав, зазначених ним у позовній заяві, внаслідок неправомірних дій відповідача, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00грн. Також при зверненні до суду позивачем було також сплачено судовий збір і за вимогу майнового характеру (про стягнення моральної шкоди) у розмірі 1600,00грн., тоді як мав сплатити 640,00грн. відповідно до чинного на той час ЗУ «Про судовий збір», тому суму у розмірі 960,00грн. слід повернути позивачу, як надміру сплачену.

Outcome: partial