Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

11.04.2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати факт сумісного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті не менше 6 місяців та визнати за ним право власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що після смерті йогоматері [PERSON], 29.09.2008 року, відкрилась спадщина, що складалась із земельних ділянок, які розташовані на території Лебедівської сільської ради, та майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства.Позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом з матірю з 2008 р. У звязку з відсутністю у нього факту прийняття спадщини після смерті спадкодавця, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, позивач позбавлений права на спадкування. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідачі проти позову заперечували. Посилались на те, що позивач проживав з матірю до її смерті незначний час 3 місяці. Відповідачі також доглядали її та претендують на спадщину. У лютому 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 29.09.2008 року. Розгляд справи на теперішній час не завершений. У випадку його задоволення, відповідач отримає право на частку в спадковому майні. Свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що є сусідами позивача та підтвердили, що він доглядав свою матір [PERSON] декілька місяців до дня її смерті. Точний час спільного проживання свідки не памятають. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. 29.09.2008 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП № 102216 від 30.09.2008 року. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.01.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю факту прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки Лебедівської сільської ради від 26.01.2017 р. слідує, що спадкодавець [PERSON] проживала без реєстрації у сина [PERSON], за адресою: вул. Матвіїївська, 29 с. Яворівка, Новоград-Волинський район. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. В п. 23 Постанови зазначено, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Факт проживання позивача зі спадкодавцем підтверджується показами свідків та поясненнями відповідачів. Тривалість проживання позивача з матірю не має юридичного значення, оскільки закон повязує прийняття спадщини лише з фактом постійного проживання. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач постійно проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Отже, позов у частині встановлення такого факту підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Главою 86 ЦК України а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат» (далі Закон), підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до\~ст. 67 Закону свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За ст. 49 Закону\~на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус\~\~або\~\~посадова\~\~особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в\~\~письмовій\~\~формі\~\~і роз'яснити\~\~порядок\~\~її\~\~оскарження. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст. 50 Закону). Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо у складі спадщини є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). За наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Судом встановлено, що єдиною перешкодою для оформлення нотаріусом спадкових прав позивача була відсутність доказів прийняття спадщини. Задоволення позову в частині встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем усуває таку перешкоду. Суд, розглядаючи справу, не вправі підміняти собою інші органи, до компетенції яких віднесено здійснення певних дій і видача документів, зокрема не вправі перебирати на себе повноваження і функції нотаріуса по видачі свідоцтва про право на спадщину щодо конкретного майна у разі відсутності будь-якого спору з цього приводу. Крім того, в провадженні суду перебуває справа за позовом іншого спадкоємця - [PERSON], про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, вимога позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на все спадкове майно є передчасною.

Outcome: partial