Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

12.06.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу для виїзду за межі Україні до Турецької Республіки на строк з 01.07.2018 року по 01.08.2018 року неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON], у супроводі її матері [PERSON]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що вона перебувала з 01.09.2007 року у зареєстровані шлюбі з [PERSON], який було розірвано 16.09.2015 року, в шлюбі у них народилась дитина - донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з нею. Відповідач після розірвання шлюбу не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, не спілкується з позивачкою, змінив номер телефону та не повідомляє, де він проживає, тому отримати у батька нотаріальний дозвіл на виїзд дитини неможливе. На теперішній час у неї з'явилась можливість виїхати до Туреччини в м. Марамарис та оздоровити дитину у період з 01.07.2018 року по 01.08.2018 року. Ухвалою від 05.07.2018 року відкрите провадження у справі. 04.10.2018 року позивач надала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила про надання дозволу для виїзду за межі Україні до Об'єднаних Арабських Еміратів та Єгипту на строк з 15.12.2018 року по 28.01.2019 року неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON], у супроводі її матері [PERSON]. 12.11.2018 року позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав та не надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, позивач [PERSON] (прізвище [PERSON] змінено на підставі свідоцтва про шлюб, зареєстрованого 30.12.2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №803) перебувала з 01.09.2007 року у зареєстровані шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано 16.09.2015 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва. Від спільного життя у сторін народилась дочка - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з матір'ю. Позивачка разом з дитиною зареєстровані та проживають в [ADDRESS], [PERSON] навчається у Миколаївської ЗОШ№6 1-111 ступенів в другому класі. У позивача є можливість та потрібність вивезти дитину на відпочинок та оздоровлення за межі України до Об'єднаних Арабських Еміратів та Єгипту на строк з 15.12.2018 року по 28.01.2019 року. Проте, відповідач після розірвання шлюбу не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, не спілкується з позивачкою та дитиною, змінив номер телефону та не повідомляє, де він проживає, тому позивач позбавлена можливості отримати у відповідача нотаріальний дозвіл на виїзд дитини. Згідно ст. 313 ч. 3 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У ст. 141 СК України визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. Крім того, враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради РСР від 27.02.1991 року №789-Х11, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні нотаріальної згоди відповідача на виїзд дитини за межі України, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, суд приходить до висновку про доцільність задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved