Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

10 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1994 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2015 року належить квартира № 37 у будинку № 32 по вул. 9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі Донецької області. У даній квартирі зареєстровані позивач, його колишня дружина, а також неповнолітні діти сторін [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач разом із дітьми виїхала до Російської Федерації вже рік тому та до теперішнього часу у зазначеній квартирі не проживає, вивезла свої речі, а також речі дітей. Проте відповідач не бажає виписатись із квартири позивача та не виписує дітей. Посилаючись на ст.ст. 29, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, просить визнати [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житлом, у звязку не проживанням у квартирі № 37 в будинку № 32 по вул. 9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі Донецької області більше одного року. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, від його представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в судове засідання не зявилась, надіслала до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову та визнання її, [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою № 37 у будинку № 32 по вул. 9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі Донецької області. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог та визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою № 37 у будинку № 32 по вул. 9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі Донецької області не заперечувала, оскільки останні за зазначеною адресою не проживають більше одного року та виїхали на проживання до Російської Федерації. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч. 2ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч. 4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1994 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2015 року є власником квартири № 37, яка розташована в будинку 32 по вулиці 9-ої Авіадивізії у місті Маріуполі Донецької області. Сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають від шлюбу спільних дітей [PERSON], який згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 13 червня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, народився 04 червня 2008 року, про що зроблено актовий запис за № 693, та [PERSON], який згідно із свідоцтвом про народження, виданим 11 квітня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, народився 01 квітня 2011 року, про що зроблено актовий запис за № 405. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02.06.2014 року (справа № 263/2188/14-ц, провадження № 2/263/1439/2014), яке набрало законної сили 13.06.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до копії особового рахунку № 6637 у квартирі № 37 в будинку № 32 по вул. 9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі Донецької області є зареєстрованими позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 150 Житлового кодексу Української РСР(надаліЖК України) передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частина 2 ст. 405 ЦК Українипередбачає, що член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючись знятись з реєстрації самій та відмовляючи позивачеві в дачі згоди на зняття з реєстрації неповнолітніх дітей, які більш ніж рік не проживають в спірній квартирі, значно обмежує права позивача як власника житла. При таких обставинах для відновлення права власності позивача суд вважає за можливе визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири № 37 в будинку № 32 по вул. 9-ої Авіадивізії в місті Маріуполі Донецької області.

Outcome: approved