overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

10 вересня 2011 року позивачка та відповідач уклали шлюб, що був зареєстрований в відділом РАЦС Золчоівського РУЮ. Від цього шлюбу у сторін народився [PERSON], 11.03.2012року. Позивачка подала позов про розірвання шлюбу, та про визначення місця проживання їх сина. 31 березня 2016р. ухвалою суду вимоги позову були розєднанні. Суд вирішує вимогу про визначення місця проживання дитини. В підтвердження позову [PERSON] зазаначає, що між нею та відповідачем склалися напружені відносини, часто виникають сварки, свідком яких є їх неповнолітня дитина, що негативним чином впливає на її психологічний стан. Оскільки вони проживають окремо, тому просить визначити місцем проживання дитини разом з матір'ю. Стверджує, що це буде в інтересах дитини, так як вона працює, має стабільний дохід, яким може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку їх сина. Також вона може задовольнити гармонійни розвиток дитини в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідач свої обовязки щодо утримання сина виконує не в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] вимоги позову підтримала, просила його задоволити з підстав викладений у позовній заяві. Представник служби у справах дітей в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав. Відповідач позов визнав, пояснив, що дитина і так проживає з матір'ю, тому він не заперечує, що вона так і надалі проживала з матір'ю. Оцінивши подані докази суд приходить до висновку, що первісний позов слід задоволити з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками [PERSON] [INFO]. Довідкою № 97 від 30.06.2016р. стверджується, що [PERSON] працює вчителем у Підлипецькій ЗОШ І-ІІ ступенів, та її дохід за січень-червень 2016 року становить 16 208,72 грн. З довідки Золочівського районного ВДВС вбачається, що за [PERSON] станом на 29.02.2016р. рахується заборгованість по аліментах в сумі 1 400 грн. З копії вироку Бродівського районного суду Львівської області вбачається, що [PERSON] був засуджений 25.06.2014 року за ст. 307 ч.2 КК України. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, в судовому засіданні сторони дійшли до згоди, що місцем проживання дитини слід визначити разом з її матір'ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

10 вересня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO]. На утримання дочки та на її утримання відповідач коштів не надає в звязку з чим [PERSON] просила ухвалити рішення, яким щомісячно стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2012 року до повноліття дитини, та на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 10 вересня 2012 року до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивачка та відповідач, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивачка подала до суду заяву в якій, уточнивши позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її утримання, просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її утримання коштів в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 10 вересня 2012 року до досягнення дитиною трирічного віку, і справу розглядати у її відсутність. Відповідач подав до суду заяву в якій позов визнав повністю і просив справу розглядати у його відсутність. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) на відповідача покладається обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 183 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно частини 1 статті 84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 цієї статті передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

10 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» м. Дніпропетровськ та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 10594 грн. 76 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення боргу до 30 вересня 2014 року. Позивач, посилаючись на те, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконує, звернувся в суд з позовом про стягнення з нього 11860 грн. 56 коп. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Судом встановлено, що позивач надав [PERSON], а він отримав кредит в сумі 10594 грн. 76 коп. зі сплатою 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення боргу до 30 вересня 2014 року. Відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання Умов та правил продукту кредитних карт відповідач повинен був здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно. В порушення цього відповідач не сплачував своєчасно кредит та відсотки і станом на 9 люте 2014 року допустив заборгованість 11860 грн. 56 коп. (8351 грн. 75 коп. - заборгованість за кредитом, 937 грн. 81 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1530 грн. 02 коп. - штраф, передбачений п.п. 2 Генеральної угоди, 500 грн. - штраф(фіксована частина), 540 грн. 98 коп. - штраф (процента складова). Згідно ст.ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку встановленому договором. Оскільки відповідач не виконав вз'яті по договору на себе зобов'язання, ця заборгованість підлягає стягненню з нього на користь позивача. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому. З відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

10 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 08 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управлінням юстиції м. Дніпропетровська; від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; сімейне життя з відповідачем не склалось, спільним побутом вони не пов'язані, з відповідачем фактично разом не проживають; позивач вважає, що шлюбні відносини припинились та подальше перебування у шлюбі не має жодного сенсу; просила шлюб розірвати. Ухвалою від 26 вересня 2013 року сторонам було надано термін для примирення до 27.01.2014 року. Примирення не відбулось. Позивач у судове засідання, призначене на 27 січня 2014 року не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. 27 січня 2014 року через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання, яке відбулось 27 січня 2014 року не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 27 січня 2014 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розірвати шлюб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 08 вересня 2001 року (а.с. 7). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони тривалий час не ведуть сумісне господарство, не підтримують шлюбні відносини. Їх сім'я розпалася з причини несумісності характерів, постійних сварок, які виникали між подружжям, що в результаті послужило підставою до того, що між сторонами були втрачені почуття любові та поваги та призвело у підсумку до остаточного розпаду сім'ї. Відповідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Дотримуючись ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. При постановлені рішення, суд враховує те, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, а тому приходить до висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно та примирення бути не може.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

10 вересня 2013 року Ганжа Дар`я Володимирівна звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 18 вересня 2010 року; шлюб зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 389. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися в 2013 році і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна сторони не мають. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою. В наданій до суду письмовій заяві позивачка [PERSON] зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18 вересня 2010 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 389 (л.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (л.с. 9). Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна сторони не мають. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою. З письмової заяви відповідача (л.с. 24) вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачкою в позовній заяві. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

10 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцквим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 24985,93 грн., заборгованність за кредитом - 9111,53 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 12952,31 грн, заборгованысть за пенею та комысыэю - 1256,09 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1166,00 грн., всього загальна сума забогованості склала 24985,93 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 вересня 2013 року в розмірі 24985,93 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 10 вересня 2013 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 11100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцквим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 24985,93 грн., заборгованність за кредитом - 9111,53 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 12952,31 грн, заборгованысть за пенею та комысыэю - 1256,09 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1166,00 грн., всього загальна сума заборгованості склала 24985,93 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

10 вересня 2013 року Новоуспенівською сільською радою Веселівського району Запорізької області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 02. Спільних дітей у подружжя немає. У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до свого чоловіка [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що шлюб з відповідачем видався невдалим, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові, поваги одне до одного, всі фізичні та духовні зв'язки. Відповідач не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, постійно нехтував сімейними цінностями, між ними виникали сварки, що кожен раз спричиняло душевні страждання позивачки, а тому з 31 серпня 2016 року шлюбні відносини між ними фактично припинено, вони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Позивачка вважає, що їхня сім'я розпалася, спільне життя і збереження сім'ї стали неможливими та суперечили б її інтересам. Посилаючись на ці обставини просила шлюб розірвати. У судове засідання позивачка не з'явилася, подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'яви\-вся, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин зі згоди позивача, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановляє заочне рішення. Судом встановлено, що з 31 серпня 2016 року сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, тобто шлюбні відносини фактично припинено, втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За таких обставин збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Таким чином, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 18, 55, 104, 105, 110, 112 СК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

10 вересня 2013 року Овідіопольським районним судом Одеської області було ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яким за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її брата, визнано право власності на 48/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 30 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, в якій просить ухвалити додаткове рішення до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 вересня 2013 року у вказаній справі, посилаючись на те, що в рішенні суду від 10.09.2013 року не зазначено склад та площа 48/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, на які за позивачкою визнано право власності. Суд вважає, що заява позивачки [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив майно, яке підлягає передачі. Враховуючи те, що при ухваленні рішення суду від 10 вересня 2013 року не було зазначено площу та склад 48/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], на які за позивачкою визнане право власності, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, при цьому, вказати в резулятивній частині склад і площу 48/100 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], на які за позивачкою визнане право власності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

10 вересня 2013 року позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 05 березня 2008 року між [PERSON] акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №IFIWGA0000000083, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 26350,00 доларів США на строк до 05 березня 2028 року та зобовязувався повернути в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання даного кредитного договору між позивачем та відповідачем 05 березня 2008 року укладений договір іпотеки квартири, згідно п. 33.3 якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру № 82, що знаходиться в місті Івано-Франківську по вулиці Будівельників, будинок № 27, загальною площею 39,4 кв.м, житловою площею 17,2 кв.м, яка належить [PERSON]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2013 року звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором №IFIWGA0000000083 від 05 березня 2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON], в сумі 372\~823,84 грн., що еквівалентно 46\~661,31доларам США, на предмет іпотеки згідно договору іпотеки квартири від 05 березня 2008 року, шляхом надання права іпотеко держателю Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцю. Тому відповідач та усі мешканці квартири підлягають виселенню з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин позивач просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та /або проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку. У судове засідання представник позивача не прибула, проте надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника позивача, підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved