Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

11.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в грудні 2013 року [PERSON] позичив в неї грошові кошти в загальній сумі 450 000 грн, які зобов'язувався повернути через 4 місяці після отримання, зі сплатою 4% за користування гро-шима, але свої зобов'язання не виконав. Позивачка зазначила, що вона зверталася до [PERSON] з вимогами повернути борг, але він просив пролонгувати договір позики, а через деякий час трагично пішов з життя. З урахуванням наведеного, позивачка [PERSON] просила суд стягнути на її ко-ристь суму боргу, наданого [PERSON], зі спадкоємця останнього. Ухвалою Каховського міськрайонного суду від 07.12.2015 року виконано заміну первісного відповідача [PERSON] на його спадкоємця - неповнолітнього [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON]. Ухвалою Каховського міськрайонного суду від 15.07.2016 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, притягнуто відділ у справах дітей виконавчого комітету Каховської місь-кої ради. У судовому засіданні представник позивача, - [PERSON], який діє на підставі довіренності від 05.08.2015 року, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Представник відповідача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позов не визнала та пояснила, що відповідачем [PERSON] до моменту його смерті було повернуто борг позивачці. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові мате-ріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задо-вольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до письмовим розпискам (а.с.13,14), позивачка [PERSON], дійсно, надала 07.12.2013 року та 24.12.2013 року у позику громадянину [PERSON] грошові суми 350 000 грн та 150 000 грн, відповідно, які останній зобов'язувався повернути протягом 4 місяців з моменту їх отримання, зі сплатою 4%, щомісячно, за користування грошовими коштами. Зазначені обставини підтверджуються власноручними розписками [PERSON] (а.с.13-14, а.с.106-107). Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (пози-кодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначе-ні родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є ук-ладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 цього Кодексу визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який по-свідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю правовою природою розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової су-ми. З огляду на вищевказані положення закону розписки [PERSON], які посвідчують передання йому [PERSON] грошових коштів з умовою їх повернення та сплатою відсотків, розцінюються судом як доказ укладення договорів позики. За приписом частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позико-давцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. [INFO] року [PERSON] помер, що визнається представниками обох сторін по справі. Судом встановлено, що свої зобов'язання за договорами позики [PERSON] не виконав. Невиконання [PERSON] боргових зобов'язань підтверджується наявністю у позивачки оригіналів розписок померлого. Доказів, які б підтверджували протилежне, стороною відповідача не надано. На розписках немає написів, які б свідчили про часткове виконання [PERSON] пози-кових зобов'язань. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до положень стат-ті 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов'язки спадкодавця за винятком тих з них, які є невідчужуваними, нерозривно пов'язані з його особою, а відтак не здатні передаватися іншим суб'єктам. Позикові зобов'язання не є зобов'язаннями, які нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, а отже вони також входять до складу спадщини на загальних підставах. Оскільки заповіту [PERSON] не залишив, право на спадкування за законом отримали спад-коємці першої черги - дружина [PERSON], син [PERSON], [INFO], та батьки [PERSON] та [PERSON]. Згідно повідомленню державного нотаріуса [PERSON] (а.с.43) після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №8/2015. По вказаній спадковій справі заявами від 30.06.2015 року №16 та №17 [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщинипісля смерті сина [PERSON]. Заяву про прийняття спадщини за №18 подано [PERSON] в інтересах неповно-літнього [PERSON]. Відтак до відповідача [PERSON] перейшли як права на спадкування пі-сля смерті батька усього належного йому майна, так і позикові зобов'язання спадкодавця. Відповідно до положень статті1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця на-лежить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку ви-моги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спад-щину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Судом встановлено, що дізнавшись про смерть [PERSON], позивачка [PERSON] 04.08.2015 року за №23 вх.№127/20-14 зареєструвала претензію кредитора, як це передбачено частиною 2 статті 1282 ЦК України (а.с.10). Оскільки зазначені вимоги були пред'явлені до спливу шести місяців від дня смерті спадко-давця, посилання сторони відповідача на пропуск позивачами визначеного законом строку пред'яв-лення вимоги та недоведеність часу, коли вони дізналися про смерть [PERSON], є необґрунтова-ними. Та обставина, що серед одержувачів вимоги не був зазначений син спадкодавця - відповідач [PERSON], який наразі є єдиним спадкоємцем, правового значення для вирішення цього спору не має, оскільки на той час відповідач був неповнолітнім, а вимога була адресована в тому числі і його матері, яка є його законним представником. Окрім того, за змістом цивільного закону кредитор спадкодавця може і не володіти інфор-мацією про особи спадкоємців померлого боржника, а визначальним є сам факт заявлення вимоги до спадкоємців у встановлений законом строк, але не пізніше одного року від настання строку вимоги. Згідно з приписами статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кре-дитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду ци-вільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами зако-нодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням поло-ження статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зо-бов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені пози-чальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Судом встановлено, що вимоги позивачки-кредитора відповідачем не виконані. Клопотання про проведення оцінки вартості успадкованого відповідачем майна сторони не за-явили і на те, що вартість одержаного у спадщину майна є меншою від суми заборгованості, сторона відповідача відповідними доказами не довела. Передумовою застосування передбаченого частиною 2 статті 1282 ЦК України такого способу задоволення вимог кредитора як накладення судом стягнення на спадкове майно є його передача спадкоємцям в натурі, а оскільки свідоцтво про право на спадщину відповідачем не отримане, суд вбачає підстави для судового захисту порушеного права позивачки шляхом примусового стягнення суми боргу. Відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від по-зичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Укладені між позивачами та спадкодавцем договори позики передбачають право позикодавців на отримання процентів в розмірі 4% від суми позики в місяць. Представник позивачки наполягає на стягненні з відповідача на користь позивачки [PERSON] суми основного боргу в розмірі 450 000 грн та процентів за користування позикою, що нараховані за 14 місяців (з моменту отримання позики до моменту смерті [PERSON]) і складають за розра-хунком представника позивачки суму 455 760 грн, а всього просив стягнути 905 760 грн. Оскільки суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, до стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] суд присуджує суму основного боргу в розмірі 450 000 грн (150 000 (розписка 24.12.2013 року) + 300 000 грн (розписка від 07.12.2013 року), проценти за користування позикою, нараховані за 14 місяців, що становить 252 000 грн. (450 000 х 4%) х 14 місяців). Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивачки, суд, на підставі положень статті 88 ЦПК України, присуджує з відповідача понесені позивачкою витрати на сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial