Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

10.10.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в листопаді 2006 року по вул. Запорізькій в м. Оріхів Запорізької області, на території АЗС позивач зустрів чоловіка, який назвався [PERSON] та мав намір продати автомобіль марки «OPEL Calibra». Оглянувши автомобіль, позивач вирішив його придбати. Його господар зазначив ціну автомобіля в 4500 доларів США з урахуванням переоформлення документів на ім`я позивача. Ціна позивача влаштувала, тому він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США в якості авансу за подальший продаж автомобіля, а останній передав йому автомобіль та ключі від нього. 06.04.2007 року позивач передав продавцеві грошову суму в розмірі 2500 доларів США в якості повного розрахунку за автомобіль, після чого в цей же день власник автомобіля на ім`я позивача оформив довіреність на право використання та розпорядження транспортним засобом та посвідчив довіреність нотаріально у приватного нотаріуса в м. Запоріжжя. Після нотаріального посвідчення довіреності на право використання та розпорядження автомобілем марки «OPEL Calibra», реєстраційний номер [NUMBER] , позивачу було передане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 20.11.1998 року. 01 травня 2007 року при проведенні перевірки працівниками ДАІ було встановлено, що придбаний позивачем автомобіль реєстраційний номер [NUMBER] , з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 20.11.1998 року, не відповідає базі даних ДАІ, в базі даних ДАІ з цими реєстраційними номерами знаходиться інший автомобіль, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу виявилося підробним. 15.06.2007 року за фактом підроблення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на придбаний позивачем автомобіль, Жовтневим PB ЗМУ УМВС України в Запорізькій області було порушено кримінальну справу №6110703 за ч.1 ст.358 КК України. 28.09.2007 року досудове слідство по вказаній кримінальній справі було призупинене за п.3 ст.206 КПК України до встановлення особи, яка скоїла даний злочин. З листопада 2006 року по теперішній час позивач відкрито, безперервно володіє легковим автомобілем марки «OPEL Calibra», 1991 року випуску, червоного кольору, номер кузова [NUMBER] , тип двигуна бензиновий, робочий об`єм двигуна 1998 см. куб., номер двигуна [NUMBER] . Протягом зазначеного періоду часу ніхто не пред`являв до позивача вимог по поверненню вказаного автомобіля. На теперішній час цей автомобіль марки «OPEL Calibra» знаходиться в позивача, однак відсутність реєстраційних документів не дозволяє йому користуватися та розпоряджатися своєю власністю (продати чи використовувати його за призначенням), чим порушуються його права як власника. З урахуванням зазначеного позивач просить суд визнати за ним право власності на вищевказаний автомобіль за набувальною давністю. Ухвалою суду від 15.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 04.11.2019 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки позивач володіє вказаним автомобілем на підставі довіреності, тобто він знає, кому належить спірний автомобіль. Вказане унеможливлює визнання права власності за набувальною власністю. Ухвалою суду від 15.11.2019 року витребувано докази з Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. Ухвалою суду від 18.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Також ухвалою суду від 23.01.2020 року витребувано докази з Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області щодо реєстрації транспортного засобу Opel Calibra, 1991 року випуску, червоного кольору, номер кузова [NUMBER] , тип двигуна бензиновий, робочий об`єм двигуна 1998 см.куб., номер двигуна [NUMBER]. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує на підставах, вказаних в позові. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог заперечує з підстав, зазначених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 06.04.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М. було посвідчено довіреність від імені [PERSON] на право розпорядження та продаж автомобіля марки «OPEL Calibra», реєстраційний номер [NUMBER] , 1991 року випуску, червоного кольору, номер кузова [NUMBER] , тип двигуна бензиновий, робочий об`єм двигуна 1998 см. куб., номер двигуна [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 20.11.1998 року. Довіреність була видана на ім`я позивача та [PERSON] . Як вказує позивач, він сплатив особі, яка представилась [PERSON] грошову суму за вказаний автомобіль в розмірі 4500,00 доларів США. Тобто з 06.04.2007 року позивач володіє та користується вказаним автомобілем. 01 травня 2007 року при проведенні перевірки працівниками ДАІ було встановлено, що придбаний позивачем автомобіль реєстраційний номер [NUMBER] , з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 20.11.1998 року, не відповідає базі даних ДАІ, в базі даних ДАІ з цими реєстраційними номерами знаходиться інший автомобіль, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу виявилося підробним. 15.06.2007 року за фактом підроблення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на придбаний позивачем автомобіль, Жовтневим PB ЗМУ УМВС України в Запорізькій області було порушено кримінальну справу №6110703 за ч.1 ст.358 КК України. 28.09.2007 року досудове слідство по вказаній кримінальній справі було призупинене за п.3 ст.206 КПК України до встановлення особи, яка скоїла даний злочин. Як видно із матеріалів вказаної кримінальної справи, автомобіль марки «OPEL Calibra», 1991 року випуску, номер кузова [NUMBER] на території Запорізької області не реєструвався. Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] та державні номери [NUMBER] на автомобілі OPEL Calibra не видавались. Згідно до пояснень [PERSON] , які надавалися слідчому по вищевказаній кримінальній справі, він наприкінці березня 2007 року загубив свій паспорт громадянина України, про що писав заяву в Жовтневий відділ поліції. Автомобіля OPEL Calibra у нього ніколи не було. Згідно до листа в.о. заступника начальника Запорізької митниці, який міститься в матеріалах кримінальної справи, встановити особу, яка ввезла на територію України вищевказаний автомобіль, встановити не вдалося. 10.06.2007 року спірний автомобіль був переданий позивачу працівниками Жовтневого PB ЗМУ УМВС України в Запорізькій області для відповідального зберігання. 28.09.2007 року досудове слідство по вказаній кримінальній справі було призупинене за п.3 ст.206 КПК України до встановлення особи, яка скоїла даний злочин. На теперішній час вказане досудове слідство не відновлене. Згідно до інформації Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області від 04.02.2020 року, згідно бази даних інформація щодо реєстрації транспортного засобу Opel Calibra, 1991 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , у територіальних сервісних центрах МВС України відсутня. Як видно із висновку експертного дослідження № 08/2345/1533 від 08.10.2019 року, проведеного експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] наданого на дослідження транспортного засобу OPEL Calibra, не змінювалися. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для рухомого майна такий строк складає п`ять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Позивач в момент заволодіння вказаним автомобілем (в квітні 2007 року) не знав (і не міг знати) про неправомірність заволодіння майном. Як встановлено судом, [PERSON] у травні 2007 року дізнався, що автомобіль, яким він до цього користувався на підставі довіреності, не належить особі, яка видала довіреність, та довіреність була видана за втраченим паспортом. Тобто фактично видана довіреність є нікчемною. 10.06.2007 року спірний автомобіль був переданий позивачу працівниками Жовтневого PB ЗМУ УМВС України в Запорізькій області для відповідального зберігання. З того часу позивач добросовісно заволодів чужим майном, власник якого не відомий, і продовжує з цього часу володіти цим автомобілем, не приховуючи це. На підставі наведеного суд вважає, що позивач добросовісно набув вищевказаний транспортний засіб у 2007 році, безперервно володіє ним з 2007 року, тобто протягом більш ніж п`ять років, а тому існує достатньо підстав визначених у ст. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності на зазначене вище рухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: approved