Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

11.11.2015 року [PERSON] звернулась з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що з 22.12.2006 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Шлюб між сторонами розірваний 26.09.2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього [PERSON], [INFO], який знаходиться на її вихованні та утриманні. Позивач стверджувала, що відповідач не піклується про сина, не приймає участі в його вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Враховуючи викладене, [PERSON] просила в порядку ст. 164 Сімейного Кодексу України позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина як особу яка ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2006 року між сторонами був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №1268. В шлюбі [INFO] у сторін народився син [PERSON] (свідоцтво про народження, видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №1521). 26.09.2015 року шлюб між сторонами розірваний (свідоцтво про розірвання шлюбу видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №215). На час розгляду справи [PERSON] проживає разом із матір'ю, що підтверджується довідкою Нерубайської сільської ради за №3933. Позивач займається вихованням дитини, піклується про фізичний і духовний розвиток сина, утримує його. Вказані обставини визнані відповідачем та відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. За ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В порядку ст. 165 Сімейного Кодексу України особа, в сім'ї якої проживає дитина може звернутися з позовом про позбавлення батьківських прав. Поряд із тим, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських прав. Зі змісту зазначеної Постанови вбачається, що істотним значенням для вирішення такого спору судом є конкретні обставини справи, доведеність винної поведінки когось із батьків, ставлення батьків до дитини. В процесі розгляду справи судом в порядку статті 19 СК України судом був отриманий письмовий висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.04.2016 року щодо розв'язання спору в частині позбавлення відповідача батьківських прав. Так, згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] є недоцільним. В процесі розгляду справи відповідач пояснив, що любить сина, неодноразово намагався спілкуватися із ним, однак, враховуючи неприязні відносини сторін, [PERSON] категорично забороняє йому спілкуватися та виховувати дитину. З показань опитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що відносини сторін не склалися, відповідач створив іншу сім'ю, що призвело до виникнення спірних правовідносин в частині виконання відповідачем свого обов'язку по вихованню дитини, спроби спілкування відповідача із дитиною призводять до сварок, матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надає. Враховуючи конкретні обставини справи, а саме взаємовідносини сторін, які не склалися, ставлення відповідача до дитини, судом не встановлено винної поведінки [PERSON] по ухиленню від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що виключає застосування до нього такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. [PERSON] в процесі розгляду справи пояснив суду, що має мінливий дохід, періодично працює без офіційного оформлення, має дитину від другого шлюбу, сім'я існує за рахунок державної допомоги на утримання цієї дитини. Доказів на підтвердження майнового стану відповідача, наявності такого та його розміру позивачем в судовому засіданні відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, за якою сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано. Поряд із тим, суд вважає, що зазначені обставини не можуть бути підставою відмови у позові та, виходячи з інтересів дитини, аліменти підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі, що не суперечить ст. 184 Сімейного Кодексу України. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. Так, при вирішенні спору суд враховуючи, як положення статті 192 СК України, так і вимоги ст. 182 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року та мінімальний розмір аліментів відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». За ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» в 2016 році прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме: - дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня становить 1531 гривень. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обставин, які б перешкоджали відповідачеві виконанню обов'язку по утриманню дитини судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 459,30 грн. щомісячно, що не є меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial