Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

10 березня 2015 року позивачі звернулись до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] «Донецькпродторг» про стягнення заробітної плати. (а.с. 1-7). Позивачі у позовній заяві та у представник позивачів у судовому засіданні, в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] працювали за трудовим договором в [PERSON] «Донецькпродторг». 26 січня 2014 року наказом «Про звільнення» № 07/к позивачі були звільнені з роботи за ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивачів, відповідач не виплати позивачам всі суми, що належать їм від відповідача в день звільнення, внаслідок чого у відповідача перед позивачами виникла заборгованість зі сплати заробітної плати за період з 01 грудня 2014 року по 26 січня 2015 року у сумі 11\~925 грн. 55 коп. Також на момент звільнення у позивачів залишилася невикористання частина щорічної основної відпустки, тому позивачі просили суд стягнути з відповідача на свою користь виплату компенсації за невикористану частину щорічної відпустки. Окрім вищевикладеного, позивачі просили суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникам сум на день фактичного розрахунку, а також стягнути на свою користь відповідно до Постанови КМУ № 663 від 07.05.1998 року індексацію заробітної плати. Враховуючи вищевикладене, позивачі звернулись до суду та просили суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати заробітної плати, компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати та індексацію заробітної плати. (а.с. 1-7) В судовому засіданні представник позивачів підтримала заявлений позов та, посилаючись на викладені в позові підстави, а також долучені до матеріалів справи письмові пояснення позивачів просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 155-158) Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач у день звільнення позивачів видав останнім трудові книжки та провів з ними повний розрахунок. У звязку з тим, що відповідачем у повному обсязі було виплачено позивачам всі суми, що належать їм до виплати від відповідача на час звільнення, а отже всі інші заявлені позовні вимоги (сплата середнього заробітку за час затримки, індексація заробітної плати та інше) мають похідний характер та є необґрунтованими. Враховуючі викладене, представник відповідача посилався на те, що позивачами не були доведені та обґрунтовані позовові вимоги до відповідача, тому просив суд відмовити позивачам у задоволені позову в повному обсязі, внаслідок безпідставності заявлених позовних вимог. (а.с. 104-106, 158) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Встановлено, що згідно наказу № 52/К від 18.04.2002 року позивача [PERSON] було прийнято на посаду водія з випробним терміном 2 місяці, з окладом згідно з штатним розкладом, а 26.01.2015 року на підставі наказу № 07/к позивача [PERSON] було звільнено з посади водія вантажних автотранспортних засобів за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки, копією наказу № 52/К від 18.04.2002 року, копією наказу № 07/к від 26.01.2015 року та довідкою відділу кадрів [PERSON] «Донецькпродторг» від 26.01.2015 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 33, 38, 43, 140-144) Судом встановлено, що згідно наказу № 167/К від 01.10.2003 року позивача [PERSON] було прийнято на посаду водія з випробним терміном 2 місяці, з окладом згідно з штатним розкладом, а 26.01.2015 року на підставі наказу № 07/к позивача [PERSON] було звільнено з посади водія вантажних автотранспортних засобів за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням та зобовязано Відділ бухгалтерії нарахувати та виплатити позивачу [PERSON] компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 6 календарних днів, що підтверджується копією трудової книжки, копією наказу № 167/К від 01.10.2003 року, копією наказу № 07/к від 26.01.2015 року та довідкою відділу кадрів [PERSON] «Донецькпродторг» від 26.01.2015 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 34, 40, 46, 124-133) Також судом було встановлено, що згідно наказу № 135/К від 18.09.2006 року позивача [PERSON] було прийнято на посаду водія з випробним терміном 2 місяці, з окладом згідно з штатним розкладом, а 26.01.2015 року на підставі наказу № 07/к позивача [PERSON] було звільнено з посади водія вантажних автотранспортних засобів за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням та зобовязано Відділ бухгалтерії нарахувати та виплатити позивачу [PERSON] компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 32 календарних дня, що підтверджується копією трудової книжки, копією наказу № 135/К від 18.09.2006 року, копією наказу № 07/к від 26.01.2015 року та довідкою відділу кадрів [PERSON] «Донецькпродторг» від 26.01.2015 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 35, 39, 43, 134-139) Встановлено, що згідно наказу № 120/К від 05.07.2004 року позивача [PERSON] було прийнято на посаду водія з випробним терміном 2 місяці, з окладом згідно з штатним розкладом, а 26.01.2015 року на підставі наказу № 07/к позивача [PERSON] було звільнено з посади водія вантажних автотранспортних засобів за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням та зобовязано Відділ бухгалтерії нарахувати та виплатити позивачу [PERSON] компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 10 календарних днів, що підтверджується копією трудової книжки, копією наказу № 120/К від 05.07.2004 року, копією наказу № 07/к від 26.01.2015 року та довідкою відділу кадрів [PERSON] «Донецькпродторг» від 26.01.2015 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 36, 41, 45, 112-123) Судом встановлено, що згідно наказу № 122/К від 01.08.2011 року позивача [PERSON] було прийнято на посаду водія з випробним терміном 2 місяці, з окладом згідно з штатним розкладом, а 26.01.2015 року на підставі наказу № 07/к позивача [PERSON] було звільнено з посади водія вантажних автотранспортних засобів за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням та зобовязано Відділ бухгалтерії нарахувати та виплатити позивачу [PERSON] компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 12 календарних днів, що підтверджується копією трудової книжки, копією наказу № 122/К від 01.08.2011 року, копією наказу № 07/к від 26.01.2015 року та довідкою відділу кадрів [PERSON] «Донецькпродторг» від 26.01.2015 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 37, 42, 47, 107-111) Встановлено, що 26.01.2015 року в день звільнення позивачам була видана довідка від відповідача [PERSON] «Донецькпродторг» про дохід та суму к виплаті заробітної плати за період з 01.08.2014 року по 26.01.2015 рік, а саме позивачу [PERSON] була нарахована заробітна плата к виплаті у розмірі 7\~007 грн. 50 коп., позивачу [PERSON] у розмірі 8\~295 грн. 91 коп., позивачу [PERSON] у розмірі 6\~799 грн. 52 коп., позивачу [PERSON] у розмірі 7\~261 грн. 88 коп. та позивачу [PERSON] у розмірі 7\~231 грн. 84 коп., що підтверджується довідками [PERSON] «Донецькпродторг» від 26.01.2015 року та письмовими поясненнями позивачів від 24.04.2015 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 43-47, 155-157) Також судом встановлено, що у відповідача перед позивачами виникла заборгованість щодо невиплаченої заробітної плати за грудень 2014 року та січень 2015 року, яка складається з заборгованості з невиплаченої заробітної плати перед позивачем [PERSON] у сумі 1\~922 грн. 32 коп., позивачем [PERSON] у сумі 3\~329 грн. 02 коп., позивачем [PERSON] у розмірі 2\~388 грн. 27 коп., позивачем [PERSON] 1\~743 грн. 53 коп. та позивачем [PERSON] у розмірі 2\~542 грн. 41 коп., а разом складає 11\~925 грн. 55 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості щодо невиплаченої заробітної плати за грудень 2014 року та січень 2015 року, наявним в матеріалах справи. (а.с. 48) Встановлено, що розмір заборгованості відповідача щодо виплати грошової компенсації за невикористану відпустку позивачам разом дорівнює 2\~833 грн. 54 коп., та складається з розміру компенсації за невикористані дні відпустки перед позивачем [PERSON] (32 невикористані дні відпустки) - 1\~534 грн. 40 коп., пере позивачем [PERSON] (6 невикористаних днів відпустки) - 305 грн. 88 коп., перед позивачем [PERSON] (10 невикористаних днів відпустки) 446 грн. 90 коп. та позивачем [PERSON] (12 невикористаних днів відпустки) 546 грн. 36 коп., що підтверджується розрахунком щодо виплати грошової компенсації за невикористану відпустку, наявним в матеріалах справи. (а.с. 49-51) Судом встановлено, що середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівнику сум відповідачем за листопад 2014 року та грудень 2014 року склав 10\~234 грн. 66 коп., та складається з середнього заробітку за весь час затримки розрахунку перед позивачем [PERSON] у розмірі 3\~326 грн. 62 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку перед позивачем [PERSON] у розмірі 3 175 грн. 18 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку перед позивачем [PERSON] у розмірі 3 365 грн. 02 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку перед позивачем [PERSON] у розмірі 3 345 грн. 59 коп. та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку перед позивачем [PERSON] у розмірі 3 086 грн. 92 коп., що підтверджується розрахунком щодо сплати сплати середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівнику сум, наявним в матеріалах справи. (а.с. 52) Крім того, судом встановлено, що загальна сума індексації внаслідок невиплати відповідачем заробітної плати позивачам разом становить 2\~229 грн. 29 коп. та складається з індексації заробітної плати позивача [PERSON] за грудень 2014 року та січень 2015 року у сумі 504 грн. 83 коп., індексації заробітної плати позивача [PERSON] за грудень 2014 року та січень 2015 року у сумі 565 грн. 96 коп., індексації заробітної плати позивача [PERSON] за грудень 2014 року та січень 2015 року у сумі 565 грн. 96 коп., індексації заробітної плати позивача [PERSON] за грудень 2014 року та січень 2015 року у сумі 232 грн. 50 коп. та індексації заробітної плати позивача [PERSON] за грудень 2014 року та січень 2015 року у сумі 360 грн. 04 коп., що підтверджується розрахунком щодо вплати індексації заробітної плати, наявним в матеріалах справи. (а.с. 53) Правовідносини які склалися між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України, КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», Постановою пленуму ВС України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди». Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 94 КзпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмо повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства А I групи. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органи належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатите працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підпунктом 2 пункту 8 Порядку про обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, встановлено, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно з ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ст. З ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 ЦК України захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідносини; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Враховуючи вищезазначене, а саме те, що позивач [PERSON] був працевлаштований з 18 квітня 2002 року та звільнений 26 січня 2015 року та приймаючи до уваги, що згідно довідки від 26.01.2015 року про нараховану та виплачену заробітну плату у [PERSON] «Донецькпродторг» перед позивачем [PERSON] наявна заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2014 року по 26 січня 2015 у розмірі 1 922 грн. 32 коп., тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку, суд виходив з того, що відповідачем в день звільнення позивача в порушення вимог закріплених ст. 47 КЗпП України не було проведено розрахунку при звільнені, виходячи з положень ст. 117 КЗпПУ, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] «Донецькпродторг» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2\~089 грн. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved