Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

11 листопада 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], 17.09.2014р.н., щомісячно починаючи з жовтня 2016 року, в розмірі у 1500грн. на місяць, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2013р. Шлюб було зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №409. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, починаючи з січня 2016р. сторони не проживають спільно. Рішенням Красногвардійського районного суду №204/4487/2016-2 від 18.10.2016р. шлюб між сторонами розірвано. Від сумісного шлюбу з відповідачем сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], 17 вересня 2014р.н., Дитина проживає разом із позивачем. Зі свого боку позивач докладає всі можливі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє позивачу забезпечити та задовольнити потреби спільної з відповідачем дитини для її повноцінного харчування, придбання необхідного одягу, ліків та на інші життєві повсякденні потреби дитини. Проте, відповідач не вважає за потрібне утримувати свою доньку. На неодноразові прохання та вимоги позивача до відповідача про сплату аліментів на утримання його неповнолітньої дитини в добровільному порядку, відповідач не звертає ніякої уваги. З огляду на вищевикладене, позивач звертається до суду з метою, щоб відповідач сплачував аліменти на утримання його неповнолітньої доньки на підставі відповідного рішення суду у твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн. щомісячно, починаючи з жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням індексації. При цьому, слід зазначити, що відповідач є працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. У судове засідання позивач не зявилась. Від представника позивача надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. У звязку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 03 серпня 2013 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №409, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - донька [PERSON], 17 вересня 2014р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016р. шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 03 серпня 2013р. зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 409, було розірвано (а.с.5). Донька на цей час проживає разом з матірю і знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача. Відповідно до Конституції України,\~ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно із ч.1\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»\~прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму\~Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р., роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2\~ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання, та те, що відповідач є працездатним, має нерегулярний, мінливий дохід, не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Статтями 183, 184 СК України встановлено можливість визначення розміру аліментів у частці від заробітку батька або в твердій грошовій сумі. Зокрема, ст.184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає за можливе визначити розмір аліментів саме в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір, порядок сплати та суму аліментних зобов`язань суд виходить з такого. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає разом із позивачем, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі, досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі підлягають частковому задоволенню, оскільки, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, у звязку з чим не зможе сплачувати аліменти у розмірі 1500грн. на дитину, що може призвести до виникнення заборгованості по сплаті аліментів та наслідків, які із цього випливатимуть. Крім того, позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували необхідність стягнення саме суми, зазначеної у позовних вимогах. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів починаючи з жовтня 2016р., то слід зазначити таке. Як передбачено ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки позивачем не було надано доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, таким чином, суд доходить висновку, що у цій частині позов не обґрунтований, а тому задоволенню не підлягає. Згідно із п.1 ч.1\~ст.367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial