Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

11.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області про захист честі, гідності, ділової репутації та про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.04.2015 року на пленарному засіданні сесії Львівської обласної ради на питання депутата [PERSON]: «Чи правда, що вашою інспекцією затримувався громадський діяч [PERSON] за браконьєрство і мало того, в усіх маршрутках м. Червонограда висіли фотографії його браконьєрства?», начальник управління [PERSON] надав наступну відповідь: «дійсно, в 2011 році за цими матеріалами, які в нас є в управлінні, до адміністративної відповідальності раніше притягувався цей громадянин, що стосується цих фактів, які ви назвали по 2014 році, такий факт мав місце». Таким чином, [PERSON] поширив проти [PERSON] недостовірну інформацію, яка ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. [PERSON] є громадським діячем, активно допомагає органам рибоохорони боротись з браконьєрством, є регіональним представником ГО «Громада рибалок України», членом громадської ради при Львіврибоохорони, а також громадським рибінспектором. За багаторічну діяльність у сфері охорони довкілля неодноразово нагороджувався грамотами і подяками державних органів та громадських організацій. Тому [PERSON] просить визнати, що поширена начальником управління [PERSON] інформація не відповідає дійсності, шкодить діловій репутації та наносить шкоду інтересам [PERSON] Також він просить зобов'язати начальника управління [PERSON] простувати поширену ним інформацію шляхом виступу на сесії Львівської обласної ради та принести публічні вибачення. Крім того, своїми діями начальник управління [PERSON] заподіяв [PERSON] моральну шкоду, яку останній оцінює в 50000 грн. та просить стягнути з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі. При цьому позивач та його представник пояснили, що [PERSON] ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності, тому висловлювання [PERSON], які не відповідають дійсності, принизили позивача та завдали шкоду його репутації, а також моральну шкоду, оскільки призвели до душевних страждань та погіршення стану здоров'я. Представник відповідача та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що відносно позивача складалися протоколи про адміністративне правопорушення та на нього накладалося адміністративне стягнення. Тому інформація, яка містилася у словах [PERSON], відповідає дійсності. Також відповідають дійсності слова [PERSON] про те, що в маршрутках м. Червоноград висіли фотографії позивача. Тому представник відповідача та третьої особи просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 30.04.2015 року відбулося пленарне засідання Львівської обласної ради, на якому виступив начальник Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області [PERSON], який робив доповідь про роботу Управління. Під час виступу депутатом обласної ради [PERSON] було задано наступне питання: «Чи правда, що вашою інспекцією затримувався громадський діяч [PERSON] за браконьєрство і мало того, в усіх маршрутках м. Червонограда висіли фотографії його браконьєрства?». Відповідь начальника Управління [PERSON], була наступною: «Дійсно, в 2011 році за тими матеріалами, які в нас є в управлінні, до адміністративної відповідальності раніше притягувався цей громадянин. Щ стосується цих фактів, які ви назвали по 2014 році, такий факт мав місце». Позивач вважає, що у відповіді міститься інформація, яка не відповідає дійсності, шкодить діловій репутації, наносить шкоду його інтересам та заподіяла йому моральну шкоду. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 Конституції України честь та гідність людини визнаються в Україні найвищою цінністю. Згідно зі ст. 28 Конституції ніхто не може бути підданий такому, що принижує його гідність, поводженню. Відповідні положення закріплені також в ст. ст. 5, 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. ст. 7, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є честь та гідність, що зазначено в ч. 1 ст. 201 ЦК України. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими та фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України). Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та на її захист. Статтею 1167 ЦК передбачено, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їхні законні права, відшкодовується особою, котра заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що за змістом норм законодавства, які регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна шкода відшкодовується особі, права якої були порушені неправомірними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п. 3 постанови при розгляді цивільних справ про захист честі, гідності і ділової репутації суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, порочать вони честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Поширенням відомостей також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а так само розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою ганьблять честь, гідність або ділову репутацію громадянина або організації. До відомостей, що ганьблять особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Таким чином, суд має перевірити, чи є інформація розповсюдженою, чи є вона неправдивою, чи принижує вона честь і гідність позивача та чи завдало це позивачу моральної шкоди. Інформація, яка була висловлена начальником Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області [PERSON] на пленарному засіданні сесії обласної ради є поширеною, оскільки була повідомлена в публічному виступі. В той же час, поширену [PERSON] інформацію не можна вважати такою, що не відповідає дійсності. Так, на питання депутата про розміщення фотографій [PERSON] в маршрутках м. Червоноград в 2014 році, [PERSON] відповів, що такий факт мав місце. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2014 року водій маршрутного таксі [PERSON] в м. Червоноград розповсюджував листівки із зображенням позивача та з написом «[PERSON] в овечій шкурі» «Громадський діяч [PERSON] черговий раз попався на браконьєрстві під час нересту на розливі 2-ї шахти». Вказана обставина встановлена рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.06.2015 року, яке набрало законної сили та відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Тобто, стверджуючи, що факт розповсюдження фотознімків позивача в маршрутках м. Червоноград в 2014 році мав місце, начальник Управління [PERSON] говорив про факт, який дійсно мав місце. Також, на питання депутата про затримання позивача працівниками Управління за браконьєрство, [PERSON] відповів, що «за матеріалами, які є в управлінні, до адміністративної відповідальності раніше притягувався цей громадянин». Позивач посилається на те, що постанова від 14.04.2011 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за браконьєрство скасована судом, тому позивач вважається таким, що жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності. Тому позивач вважає, що інформація про притягнення його до адмінвідповідальності за браконьєрство не відповідає дійсності. Суд не може погодитись з позивачем. При цьому суд виходить з наступного. Відносно позивача складалися протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 85 КпАП України - порушення правил рибальства. Ця обставина підтверджується витягом з журналу обліку справ про адміністративні правопорушення, де під № 168 значиться протокол № 5272 від 10.04.2011 року відносно [PERSON] за вилов риби вудкою на водойми біля шахти № 1 в м. Червоноград. На підставі цього протоколу постановою від 14.04.2011 року на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн., яка постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 21.06.2011 року скасовано. Крім того, постановою № 255 від 07.06.2010 року на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 85 КК України у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Посилання представника позивача на те, що позивачу нічого невідомо про постанову від 07.06.2010 року, не заслуговує на увагу. Посилання позивача та його представника на те, що через скасування постанови від 14.04.2011 року позивача не можна вважати таким, що притягався до відповідальності, суд вважає безпідставним. Особа вважається залученою до адміністративної відповідальності з моменту складання адміністративного протоколу. Це вбачається з аналізу норм, зазначених в ч. 2 ст. 254, ст. 256, ч. 4 ст. 257, ч. 4-6 ст. 258, ч. 1 ст. 268, ч. 1 ст. 277, ч. 2 ст. 279 КпАП України, де йдеться про «особу, яка притягається до адміністративної відповідальності», а тому числі і при складанні протоколу. Зі змісту ч. 2 ст. 294 КпАП України можна зробити висновок, що особа вважається притягнутою до відповідальності незалежно від того, набрала постанова законної сили, чи ні. Отже, етап притягнення до адміністративної відповідальності у справах про адміністративні правопорушення настає з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення і полягає у діях компетентних органів, спрямованих на те, щоб довести факт правопорушення, вину особи у його вчиненні та накладення санкцій за це. У статтях КпАП України, які регулюють цю стадію юридичної відповідальності, мова йде про особу, яка притягається до відповідальності, навіть якщо цю особу тільки намагаються притягнути до відповідальності. Адміністративна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи. Підставою адміністративної відповідальності є наявність у діяннях особи складу правопорушення, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила правопорушення, конкретних адміністративних заходів примусового характеру. Поняття «притягнення до відповідальності» не тотожне поняттю «відповідальність», оскільки притягнення до відповідальності передує відповідальності. Отже, адміністративна відповідальність настає з моменту набрання законної сили постанови про накладення адміністративного стягнення, а притягнення до адміністративної відповідальності, як стадія адміністративного переслідування, починається з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення. В судовому засіданні встановлено, що відносно позивача складалися протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 85 КпАП України. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не можна вважати підтвердженням того, що позивач не притягувався до адміністративної відповідальності. Вказані свідки в судовому засіданні лише зазначили, що позивач активно допомагає органам рибоохорони боротись з браконьєрством, але не спростовують того, що відносно позивача складалися протоколи про адміністративне правопорушення. Факт складення відносно позивача протоколів про адміністративне правопорушення не заперечується і самим позивачем. Отже, факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності, як стадії адміністративного переслідування, в 2011 році мав місце. Крім того, 07.06.2010 року на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 85 КК України, яке до теперішнього часу не визнано протиправним. Таким чином, слова начальника Управління [PERSON] про те, що позивач притягувався до адміністративної відповідальності, є достовірними. За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання інформації, яка була розповсюджена в ході виступу начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області [PERSON] на пленарному засіданні сесії Львівської обласної ради, такою, не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed