Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

1. 21 жовтня 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Криничанська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом та заповітом. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] - чоловік [PERSON] та батько [PERSON] та відповідачки. За життя останньому належали земельна ділянка площею 9,150 га у [ADDRESS] , 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS] та 1/4 частина квартири [ADDRESS] . У липні 2012 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку своїм дітям. Від червня 2016 року [PERSON] постійно мешкав у належній йому квартирі в м. Дніпрі разом з позивачами, проте був зареєстрований в с. Адамівка Криничанського району Дніпропетровської області. Останні звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса з порушенням шестимісячного строку, у зв`язку з чим він відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину через недоведення факту їхнього спільного проживання разом зі спадкодавцем. Викладені обставини стали причиною звернення позивачів до суду з позовом про встановлення факту їх постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання за [PERSON] права власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS] , 1/12 частину квартири [ADDRESS] , а також права власності на обов`язкову частину у порядку спадкування за заповітом на 2/12 частин земельної ділянки; визнання за [PERSON] права власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS] , 1/12 частину квартири [ADDRESS] , а також визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на 5/12 частин земельної ділянки (а.с.а.с. 1 - 8, 56). 2. 24 листопада 2020 року [PERSON] подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що вважає цілком законною відмову нотаріуса у видачі свідоцтв про право власності на спадщину. Позивачі не довели належними доказами той факт, що батько на час смерті постійно мешкав разом з ними (а.с.а.с. 71, 72, 74). 3. 07 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Криничанська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визначення частки у праві спільної сумісної власності. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона доводиться дружиною [PERSON] . Вона брала участь у приватизації квартири [ADDRESS] , проте частки співвласників цієї квартири не визначено. Третя особа просить суд визначити її частку у справі спільної сумісної власності на спірну квартиру - 1/4. Ухвалою суду від 20.01.2021 позов третьої особи був прийнятий до спільного розгляду з позовом [PERSON] та [PERSON] (а.с.а.с. 78 - 80). 4. 22 лютого 2021 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 95). 5. У судовому засіданні [PERSON] , представник позивачів підтримали первісний позов, не заперечували проти задоволення позову третьої особи, пояснивши, що [INFO] помер [PERSON] - чоловік [PERSON] та батько [PERSON] та відповідачки. За життя останньому належали земельна ділянка площею 9,150 га у [ADDRESS] , 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS] та 1/4 частина квартири [ADDRESS] . У липні 2012 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку своїм дітям. Від червня 2016 року [PERSON] постійно мешкав у належній йому квартирі в м. Дніпрі разом з позивачами, проте був зареєстрований в с. Адамівка Криничанського району Дніпропетровської області. Останні звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса з порушенням шестимісячного строку, у зв`язку з чим він відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину через недоведення факту їхнього спільного проживання разом зі спадкодавцем. 6. [PERSON] у суді свій позов підтримала та не заперечувала проти задоволення первісного позову, пояснивши, що доводиться дружиною [PERSON] . Вона брала участь у приватизації квартири [ADDRESS] , проте частки співвласників цієї квартири не визначено. Рештою співвласників є померлий та позивачі за первісним позовом. 7. [PERSON] у суді заперечувала проти заявлених у справі позовів, пояснивши, що за життя позивачі та третя особа не дбали про спадкодавця. Батько насправді постійно мешкав за місцем реєстрації, отже позивачі за первісним позовом не прийняли спадщину після його смерті. 8. Представник Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області до суду не з`явився, звернувшись з клопотаннями про розгляд справи за його відсутності (а.с. 65). 9. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, представника позивачів за первісним позовом, показання свідків, вивчивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи №203/4096/19, суд дійшов висновку про те, що первісний позов необхідно задовольнити частково, а позов третьої особи - залишити без задоволення, з таких підстав. 10. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , доводиться [PERSON] дружиною, а [PERSON] та [PERSON] - їхніми дітьми. [PERSON] доводиться дружиною [PERSON] (а.с.а.с. 10, 11, 13, 84, а.а. 53, 54 цивільної справи №203/4096/19). 11. За життя [PERSON] належали земельна ділянка площею 9,150 га у с. Адамівка Криничанського району Дніпропетровської області (кадастровий номер - 1222080500-01-021-0224), 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS] та 1/4 частина квартири [ADDRESS] (а.с.а.с. 35, 36, 41, 44). 12. 17 липня 2012 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] . Заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Адамівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області і зареєстрований у реєстрі за №90 (а.с.а.с. 17, 30). 13. [INFO] [PERSON] помер у м. Дніпрі - за місцем його фактичного проживання ( [ADDRESS] ) (а.с.а.с. 14, 27). 14. 04 травня 2018 року [PERSON] звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а. 51 цивільної справи №203/4096/19). 15. 26 вересня 2019 року [PERSON] , [PERSON] також звернулися до Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.а. 77, 78 цивільної справи №203/4096/19). 16. Того ж дня державний нотаріус Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, виконуючий обов`язки Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON] ухвалив постанову про відмову [PERSON] , [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з недоведенням факту їхнього спільного проживання разом зі спадкодавцем (а.с. 29). 17. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини мешкали разом зі спадкодавцем підтверджуються результатами системного аналізу усієї сукупності добутих судом доказів, а саме: -довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 07.10.2019 №9231, згідно з якою [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] від 16.09.1965 та 07.12.1987 відповідно (а.с. 15); -довідкою виконавчого комітету Адамівської сільської ради від 21.10.2019 №658, згідно з якою [PERSON] проживав у селі по серпень 2016 року (а.с. 16); -талоном про відкріплення пацієнта від лікаря, що надає первинну медичну допомогу, згідно з яким [PERSON] 06.06.2016 відкріпився від лікаря за місцем реєстрації у с. Адамівка Криничанського району Дніпропетровської області (а.с. 18); -довідкою комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7» Дніпровської міської ради від 30.09.2019, згідно з якою [PERSON] від 06.06.2016 перебував на диспансерному обліку за адресою: [ADDRESS] (а. 15 цивільної справи №203/4096/19); -довідкою консультативної поліклініки державного закладу «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1» Дніпровської міської ради від 30.09.2019, згідно з якою [PERSON] від 06.06.2016 перебував на диспансерному обліку в уролога за адресою: [ADDRESS] (а. 16 цивільної справи №203/4096/19); -направленнями на медичні аналізи, згідно з якими [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] (а.с.а.с. 21 - 23, 25); -довідкою комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дніпровської міської ради від 02.10.2019 №3, згідно з якою [PERSON] знаходився на території обслуговування Адамівської СЛА ЗПСМ до 06.06.2019 (а.с. 24); -повідомленням Пенсійного фонду України про підвищення пенсії [PERSON] , надісланим на адресу: [ADDRESS] (а.с. 26); -лікарським свідоцтвом про смерть від 18.02.2018 №50, згідно з яким [PERSON] помер за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). 18. З огляду на викладене суд доходить висновку про те, що позов у цій частині підлягає задоволенню. 19. Відповідно до частин 1, 2 статті 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 20. Згідно з частиною 1 статті 357 ЦК частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. 21. За правилами, встановленими частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 21. Судом встановлено, що за життя за [PERSON] було зареєстроване право власності на домоволодіння [ADDRESS] та частину квартири [ADDRESS] . 22. Зміст договору купівлі-продажу жилого будинку від 29.09.1998 свідчить про те, що домоволодіння [ADDRESS] було придбане [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] , отже в силу частини 1 статті 60 СК кожний з подружжя набув право власності на 1/2 частину придбаного нерухомого майна (а.с. 44). 23. Крім того, згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 28.11.1996 участь у приватизації квартири [ADDRESS] (тепер - Дніпрі) взяли чотири особи: [PERSON] (спадкодавець), [PERSON] (його дружина), [PERSON] (син) і [PERSON] (дружина сина). Відтак в силу приписів частини 1 статті 357 ЦК кожний із співвласників набув право власності на 1/4 частину придбаного нерухомого майна (а.с. 41). 24. Статтею 1217 ЦК встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 25. За приписами частини 1 статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 26. Відповідно до статті 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. 27. Згідно зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 28. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] доводиться [PERSON] дружиною, а [PERSON] та [PERSON] - їхніми дітьми, отже після смерті [PERSON] право на спадкування 1/4 частки квартири та спадкового домоволодіння виникло саме у них як спадкоємців першої черги. 29. За правилами, встановленими статтями 1268, 1270 ЦК, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. 30. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцем, отже прийняли спадщину в силу частини 3 статті 1268 ЦК. 31. [PERSON] протягом шести місяців від дня смерті батька звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, а тому, у розумінні закону, також прийняла спадщину. 32. Відтак, аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що заявлений [PERSON] та [PERSON] позов в частині визнання права на спадщину за законом підлягає задоволенню, оскільки вони є спадкоємцями першої черги і прийняли спадкове майно після смерті [PERSON] . 33. З огляду на викладене за кожним з позивачів - [PERSON] та [PERSON] , необхідно визнати право власності на 1/6 частину спадкового домоволодіння та 1/12 частину спадкової квартири. [INFO] . Розв`язуючи первісний позов у частині визнання за позивачами права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, суд виходить з такого. 35. Частиною 1 статті 1222 ЦК встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 36. За приписами абзацу першого частини 1 статті 1241 ЦК малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). 37. Таким чином, зважаючи на складений [PERSON] заповіт, після його смерті залишилися три спадкоємці спірної земельної ділянки: його діти як спадкоємці за заповітом та непрацездатна вдова, який виповнилося 83 роки. 38. Судом було встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину. 39. Відтак суд вважає, що заявлений [PERSON] та [PERSON] позов в частині визнання права на спадщину за заповітом також підлягає задоволенню, оскільки вони є спадкоємцями і прийняли спадкове майно після смерті [PERSON] . 40. З огляду на викладене за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1,525 га спадкової земельної ділянки, а за [PERSON] - на 3,05 га. 41. Розв`язуючи позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та позов третьої особи про визначення часток у праві власності, суд виходить з такого. 42. Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі \-- ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 43. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 44. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 45. Частиною 1 статті 5 ЦПК встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 46. Способи захисту порушеного права встановлено частиною 2 статті 16 ЦК, яка визначає, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 47. При цьому за приписами частин 1, 2 статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 48. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. 49. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК та статті 5 ЦПК. 50. Крім того, стала судова практика визначає додатковий критерій належності обраного позивачем способу захисту порушеного права, згідно з яким такий спосіб має також бути ефективним, тобто таким, що тягне за собою настання для позивача реальних позитивних правових наслідків у вигляді повного або часткового поновлення порушеного права. 51. Судом встановлено, що позивачі у справі звернулися до суду з вимогами про визначення часток у праві власності на нерухоме майно, які не відповідають ані критерію ефективності, ані переліку способів захисту порушеного права, визначеного статтею 16 ЦК. 52. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення вказаних позовних вимог. 53. У порядку статті 141 ЦПК з [PERSON] на користь кожного з позивачів за первісним позовом підлягає стягненню компенсація їхніх судових витрат пропорційно задоволеній частині позовних вимог у сумі 2 522,40 грн. 54.

Outcome: partial