Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

11.01.2018 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 05 жовтня 2000 року уклав шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Дрогобицького міськвиконкому, актовий запис № 406. Від даного шлюбу [ADDRESS] року у них народився син [PERSON]. 11.01.2018 року суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області - Крамар О.В. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про місце та час проведення судового засідання була повідомлена вчасно та належним чином, через сайт «Судова влада України», причини неявки суду невідомі. Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. З»ясувавши обставини справи, дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Із свідоцтва про шлюб виданого відділом РАГСу Дрогобицького міськвиконкому, серія [NUMBER], вбачається, що 05 жовтня 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Дрогобицького міськвиконкому, актовий запис за №406, після укладення шлюбу дружині присвоїно прізвище «[PERSON]». За час перебування в шлюбі, у сторін [ADDRESS] року народився син [PERSON]. Судом встановлено, що подружнє життя з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. На даний час вона прийшла до висновку, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, оскільки за наданий час на примирення сторони так і не помирилися. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved