Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

12 березня 2016 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.06.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № 1406-мк. Перебуваючи з [PERSON] в шлюбі, позивач поручилася перед Банком за виконанням ним його зобовязань по кредитному договору та уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» договір поруки № 1406-мк. 30.07.2013 року між Банком та позичальником був укладений додатковий договір № 1 до кредитної угоди № 1406-мк від 21.06.2007 року, а між Банком та поручителем (позивачем) також був укладений договір про внесення змін № 1 до договору поруки № 1406-мк від 21.06.2007 року, яким було змінено всі істотні умови договору поруки, тобто укладено новий договір поруки на нових умовах (новація договору). Останній платіж за кредитним договором позичальник [PERSON] здійснив у лютому 2014 року, після чого позичальник не здійснював погашення заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що відповідно до п.А.3 кредитного договору, термін повернення кредиту до 15.07.2021 року. У разі порушення позичальником будь-яких зобовязань, передбачених графіком погашення кредиту понад 30 днів, датою погашення заборгованості є 31 день, і вся заборгованість по кредиту починаючи з наступного дня, який за днем повернення кредиту вважається простроченою. Позивач вказує, що 25.04.2014 року [PERSON] надіслав позичальнику [PERSON] повідомлення про дострокове виконання зобовязань за кредитом. Позивач вказує, що договором поруки встановлено, що він діє до повного виконання зобовязань за кредитом. Оскільки основний позичальник припинив виплати по кредиту ще в лютому 2014 року, і [PERSON] звернувся до позичальника з вимогою про повне дострокове погашення заборгованості по кредиту у квітні 2014 року, то позивач вважає, що кредитор ([PERSON]) змінив строк виконання основного зобовязання, а тому мав право звернутися з вимогою до поручителя протягом шести місяців починаючи від 25.04.2014 року (моменту звернення з вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом). Позивач вважає, що в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, так як кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя, то порука є припиненою. Крім того, позивач вказує, що 28.01.2016 року [PERSON] надіслав повідомлення з вимогою про погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором тіла кредиту, відсотків та штрафних санкцій позичальнику [PERSON], а також і позивачу поручителю [PERSON], тобто на даний час існує спір, оскільки [PERSON] не визнає факт припинення поруки, а тому поручитель звертається з позовом про захист своїх прав в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі, пояснив, що на даний час Банком вже предявлена вимога до поручителя як до солідарного боржника про погашення заборгованості за кредитом, тобто даною вимогою [PERSON] не визнає, що порука припинена, тому позивач і звертається з позовом про визнання поруки припиненою. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» проти позову заперечував, з тих підстав, що строком виконання зобовязань [PERSON] вважає строк зазначений в кредитному договорі, тобто до 15.07.2021 року, а тому вважає, що [PERSON] не пропустив шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя як солідарного боржника. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в таких підстав. Судом встановлено, що 21.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1406-мк строком до 20.06.2012 року, на суму кредиту 25000 доларів США, з погашенням згідно графіку погашення (а.с. 8-14). 30.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № 1406-мк від 21.06.2017 року, згідно якого ліміт кредиту визначений 543450,33 грн., термін повернення кредиту згідно з графіком зменшення поточного ліміту згідно Додатку № 1 Договору до 15.07.2021 року (а.с.15-22). Додатковим договором № 1 від 30.07.2013 року визначено (п. А.3), що у разі порушення Позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених в Графіку погашення кредиту понад 30 днів: датою погашення заборгованості є 31 день, і вся заборгованість по кредиту починаючи з наступного дня, який за днем повернення кредиту вважається простроченою (а.с.15). В забезпечення кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 21.06.2007 року був укладений договір поруки № 1406-мк, який 30.07.2013 року був укладений в новій редакції, згідно якого позивач поручилась перед кредитором за виконання позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором (а.с.23-23а). Відповідно до довідки-розрахунку Банку від 10.02.2016 року, [PERSON] має прострочену заборгованість по тілу кредиту 447958,37 грн., заборгованість за процентами в сумі 15552,90 грн., нарахована пеня в сумі 708088,34 грн., а всього заборгованість по кредитному договору становить 1\~171\~599, 61 грн. (а.с.54). З даної довідки банку також вбачається, що сума поточної заборгованості за тілом кредиту була переведена в прострочену заборгованість з 29.03.2014 року (а.с.54). Також судом встановлено, що 25.04.2014 року [PERSON] направив позичальнику [PERSON] повідомлення, в якому [PERSON] вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції (а.с.39). 28.01.2016 року [PERSON] направив повідомлення і позичальнику [PERSON], і поручителю [PERSON] в якому [PERSON] вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, а також зазначив про відповідність поручителя перед кредитором (а.с.40-41). Таким чином, вбачається, що на даний час кредитор ([PERSON]) не визнає факт припинення поруки на підставі закону, так як [PERSON] звернувся до поручителя з претензією про стягнення заборгованості по кредитному договору. Наявність вимог до поручителя (тобто наявність спору) підтвердив також і представник Банку. Виходячи з системного аналізу норм закону, що регулюють поруку, вбачається що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Відповідно до п. 4.1 договору поруки в новій редакції від 30.07.2013 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.23а). Таким чином, умови договору поруки, укладеного з [PERSON], про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Як встановлено судом, та не спростовано відповідачем, боржник [PERSON] порушив свої зобовязання за кредитним договором ще на початку 2014 року, і [PERSON] відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та відповідно до умов кредитного договору ще 25.04.2014 року використав право достроково вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту і повязаних з ним платежів (а.с.39). Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор ([PERSON]) відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобовязання і був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦУК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Припинення поруки у разі відсутності спору відбувається відповідно до закону і не потребує звернення до суду. За наявності спору, коли кредитор не визнає або заперечує факт припинення поруки на підставі закону, поручитель вправі звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права. На даний час є підстави вважати, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає факт припинення поруки на підставі закону, так як 28.01.2016 року [PERSON] звернувся до поручителя [PERSON] з повідомленням про стягнення заборгованості по кредитному договору (а.с.40-41). Наявність вимог до поручителя (тобто наявність спору) підтвердив також і представник Банку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не предявив до поручителя вимогу протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, то порука вважається такою, що припинена, а тому позов про визнання поруки припиненою підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved