Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

10.09.2015 року Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 250 000,00 грн., суму інфляційних витрат в розмірі 186 500,00 грн., 3% річних в розмірі 18 000,00 грн., та судовий збір в розмірі 4 545,00 грн. В позові посилається на те, що 20.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого Позивач надав 250 000,00 грн. у позику Відповідачу, строком на 6 місяців, які останній зобов'язався повернути, про що складено відповідний договір позики та розписку. Позивач посилається, що Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув Позивачу вищезгадану суму коштів в розмір 250 000,00 грн. Таким чином, у зв'язку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань, Позивач просить стягнути з Відповідача суму боргу в розмір 250 000,00 грн., суму інфляційних витрат за період з квітня 2013 року по липень 2015 року в розмірі 186 500,00 грн. та 3% річних за період з квітня 2013 року по липень 2015 року в розмірі 18 000,00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 20.09.2012 року було укладено договір позики, згідно з умовами якого Позивач надав 250 000,00 грн. у позику Відповідачу, строком на 6 місяців з моменту передачі всієї грошової суми, які останній зобов'язався повернути (а.с.5). Згідно п.3.3. Договору позики, підтвердженням отримання позики позичальником є розписка видана позикодавцю. Вбачається, що 20.09.2012 року [PERSON] була складена розписка про отримання від [PERSON] коштів у розмірі 250 000,00 грн. згідно з умовами Договору позики, тобто до 20.03.2013 року (а.с.6). Відповідно до п.3.6. Договору позики, підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику. Так, відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані. Вбачається, що оригінал розписки від 20.09.2012 року знаходився у Позивача та не повернутий Відповідачу. В договорі позики та в розписці від 20.09.2012 року чітко зазначено про те, що Відповідач отримав кошти в розмірі 250 000,00 грн. та зобов'язався їх повернути Позивачу у тому ж розмірі до 20.03.2013 року, тобто отримано кошти в борг. З огляду на викладене, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності боргових зобов'язань перед Позивачем за договором позики від 20.09.2012 року та відсутності факту укладання договору позики. За таких обставин, суд вважає, що договір позики від 20.09.2012 року та розписка про отримання кошів від 20.09.2012 року в розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання Відповідачем у позику від Позивача коштів у розмірі 250 000,00 грн. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та суму боргу у розмірі 250 000,00 грн. в строк до 20.03.2013 року Позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача боргу за договором позики від 20.09.2012 року у розмірі 250 000,00 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вбачається, що прострочення платежу у Відповідача виникло з 21.03.2013 року, разом з тим в позовні заяві та в своїх розрахунках Позивач просить стягнути з Відповідача індекс інфляції в розмірі 186 500,00 грн. та 3% річних в розмірі 18 000,00 грн. за період з квітня 2013 року по липень 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині позову та стягнення з Відповідача на користь Позивача індексу інфляції за період з 01.04.2013 року по 31.07.2015 року в розмірі 186 500,00 грн., 3% річних за період з 01.04.2013 року по 31.07.2015 року в розмірі 17 506,85 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4540,87 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial