Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

11 листопада 2014 року Тернопільським міськрайонним судом винесено рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], який укладений 25 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Воловець М.А. і зареєстрований в реєстрі за №3-6623, та витребуванні квартири за вищевказаною адресою від [PERSON] - відмовлено. Скасовано забезпечення позову: арешт на квартиру [ADDRESS], та заборону [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо квартири [ADDRESS], які накладено на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 25 червня 2014 року - зі вступом рішення в законну силу. На виконання ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2014 року про усунення недоліків суд ухвалює додаткове рішення. Учасники судового розгляду в судове засідання не з'явилися, а тому суд у відповідності до змісту ч.3 ст.220 ЦПК України ухвалює додаткове рішення за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 листопада 2014 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], який укладений 25 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Воловець М.А. і зареєстрований в реєстрі за №3-6623, та витребуванні квартири за вищевказаною адресою від [PERSON] - відмовлено. Скасовано забезпечення позову: арешт на квартиру [ADDRESS], та заборону [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо квартири [ADDRESS], які накладено на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 25 червня 2014 року - зі вступом рішення в законну силу. Як вбачається із ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2014 року, судом при ухваленні рішення не було вирішено питання про стягнення судових витрат за позовні вимоги немайнового характеру. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається зі позовної заяви, [PERSON] звернулась до суду із позовом, що має одночасно майновий та немайновий характер. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для майнового та немайнового характеру. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви немайнового характеру - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. На день винесення судом рішення, ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановлена у розмірі 243, 60 грн. (0,2 розміру мінімальної заробітної плати). Таким чином, з урахуванням положень ч.3 ст.6, п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору, що підлягає до стягнення з [PERSON] в користь держави, повинна складати 243,60 грн. За вказаних обставин, суд вважає за доцільне постановити додаткове рішення до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 листопада 2014 року, яким додатково стягнути з [PERSON] в користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved