Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 25 квітня 1999 року померла її тітка [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,31 га, розташовану на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №002995 від 21 березня 1996 року, виданим на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації від 20 березня 1996 року №86. Своєчасно спадщину після тітки вона не прийняла. На даний час вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном, так як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після тітки [PERSON], яка померла 25 квітня 1999 року тривалістю в один місяць. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 23). Представник відповідача Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання також не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 17). Представник третьої особи Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився. Завідувач нотконтори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи без участі їх представника, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 21). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 25 квітня 1999 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 527 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Судом встановлено, що 25 квітня 1999 року в с. Сульське Білопільського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №053469 (а. с. 5). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 27 січня 2016 року, яке набрало законної сили 19 лютого 2016 року, встановлено юридичний факт родинних відносин про те, що [PERSON], яка померла 25 квітня 1999 року була рідною тіткою [PERSON], [INFO] по лінії батька [PERSON], який помер 13 липня 1987 року (а. с. 7-8). Згідно з наявною в матеріалах справи копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №002995, виданого 21 березня 1996 року на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 20 березня 1996 року №86, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності акціонерно-пайового товариства закритого типу «Сула», розташованого в с. Верхосулка Білопільського району Сумської області, розміром 4,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 6). З довідки Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області від 04 грудня 2015 року №673 вбачається, що згідно з записами погосподарських книг за 1964-2000 роки [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала в [INFO] з дня свого народження по 21 грудня 1985 року. З даного періоду вибула в м. Суми. Повернулася 27 червня 2000 року і до цього часу зареєстрована та проживає в [INFO] (а. с. 9). У відповідності до довідки Верхосульської сільської ради від 19 червня 2012 року спадкоємцем померлої [PERSON] є її племінниця [PERSON], яка до дня смерті своєї тітки проживала разом із нею, спільно вела підсобне господарство, а після смерті тітки розпорядилася її речами, зберігала сертифікат на право на земельну частку (пай) (а. с. 24). Відповідно до довідки ТВБВ №10018/080 філії Сумського управління АТ «Ощадбанк» 13 квітня 2004 року [PERSON] переоформила компенсаційний рахунок 91551201, відкритий на імя [PERSON] на суму 4 667 грн. 98 коп., по заповіту, складеному 24 жовтня 1985 року на користь [PERSON] (а. с. 10). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 23 березня 2016 року спадкова справа після [PERSON], яка померла 25 квітня 1999 року, не заведена (а. с. 22). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ч. 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1265 ЦК України інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно мають право на спадкування за законом у пяту чергу, при цьому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1266 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Частиною 3 статті 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивачка має право на спадщину за законом після померлої 25 квітня 1999 року тітки [PERSON], однак вона не може реалізувати його у звязку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після померлої тітки так як вважала, що прийняла її фактично. Суд вважає вказані вище причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved