Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

11.05.2019 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 39335,18 грн. на підставі кредитного договору №26256028540163 від 01.11.2013, укладеного з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». 19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший український міжнародний банк». У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 22.04.2019 виникла заборгованість у розмірі 89122,53 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. З метою визначення підсудності справи цьому суду та встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача у справі, відповідно до ст. 187 ЦПК України, 13.05.2019 було зроблено запити до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради та відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Остання відповідь надійшла до суду 27.05.2019. Ухвалою від 08.07.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 08.08.2019 та в режимі відеоконференції в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва. Представник відповідача адвокат Калінін С.К. надіслав суду відзив на позов, в якому виклав свої заперечення проти заявлених позовних вимог. Вважає кредитний договір неукладеним (нікчемним), оскільки [PERSON] 01.11.2013 підписав пропозицію укласти договір (оферта) з АТ «Банк Ренесанс Капітал», проте, у подальшому кредитний договір Банк із відповідачем не укладав та [PERSON] не отримував кредит в розмірі 39335,18 грн.. Таким чином, сторони не підписували кредитного договору, не досягли згоди щодо істотних умов договору, а отже договір не був укладений. Переказ та отримання суми кредиту відповідачем нічим не підтверджено. Позивачем не додано належним чином оформленого розрахункового документу, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно кредитного договору та встановити рахунок на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також представником відповідача заявлено клопотання про витребування від позивача доказів, та подано заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про застосування строку позовної давності та клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№14199 від 01.08.2019 р.). Представник позивача надіслала суду заяву про розгляд справи 08.08.2019 р. без її участі та про підтримку позовних вимог (вх.№14688 від 08.08.2019 р.). Ухвалою від 08.08.2019 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Калініна С.К. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відкладено розгляд справи на 10.09.2019, визначено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва за участі представника позивача та в приміщенні Ковпаківського районного суду міста Сум за участю представника відповідача, а також за клопотанням представника відповідача витребувано докази від АТ «ПУМБ». 10.09.2019 сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача надіслала суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю явки в судове засідання через зайнятість в іншому судовому процесі, а також повідомила про направлення на адресу суду витребуваних доказів (вх.№16785 від 10.09.2019). Ухвалою від 10.09.2019 розгляд справи відкладено та зобов`язано позивача до 07.10.2019 належним чином виконати вимоги ухвали від 08.08.2019 про витребування доказів. Представник позивача надіслав до суду клопотання про продовження строку для виконання ухвали про витребування доказів (вх.№18494 від 07.10.2019). 07.10.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 06.11.2019 для виклику представника позивача. 06.11.2019 справа не розглядалась у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Наступне судове засідання призначене на 22.01.2020 Представник відповідача надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача [PERSON] , а також про невизнання позовних вимог у повному обсязі (вх.№1170 від 22.01.2020). На виконання вимог ухвали від 08.08.2019 позивачем направлено суду копію кредитної справи за кредитним договором №26256028540163 від 01.11.2013 та виписки про рух коштів по даному договору (вх.№1070 від 21.01.2020). 22.01.2020 справа не розглядалась у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Наступне судове засідання призначене на 03.03.2020. Ухвалою від 03.03.2020 відкладено розгляд справи на 08.04.2020 в зв`язку з зобов`язанням позивача виконати у повному обсязі ухвалу від 08.08.2019 про витребування доказів. Представник позивача надіслав суду клопотання про продовження строку для виконання ухвали про витребування доказів в зв`язку з отриманням банком вказаної ухвали 25.03.2020 та з урахуванням запровадженого у країні карантину (вх.№6358 від 01.04.2020). Ухвалою від\~08.04.2020 відкладено розгляд справи на 18.05.2020 в зв`язку з зобов`язанням позивача виконати у повному обсязі ухвалу від 08.08.2019 про витребування доказів. Представник позивача надіслав суду клопотання про долучення доказів та розгляд справи за відсутності представника банку (вх.№8348 від 05.05.2020). 18.05.2020 сторони у судове засідання не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.11.2013 року укладено договір кредиту між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] , шляхом підписання сторонами пропозиції укласти договори (оферта) та підписання [PERSON] загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків в ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с.117-120). Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2013 року [PERSON] підписав пропозицію укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферту), відповідно до якої він запропонував АТ «Банк Ренесанс Капітал» укласти з ним договір страхування та договір карткового рахунку (а.с. 8, 118). Відповідно до вказаної оферти відповідач пропонував укласти з ним договір строком на 36 місяці, тобто до 01.11.2016 року встановивши йому ліміт овердрафту в розмірі 7500 грн. з платою за користування овердрафтом в розмір 24% річних. Комісію за обслуговування Овердрафту встановити в розмірі 2%. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с. 15). 13.04.2018 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу, в якій повідомляв відповідача про наявність у нього заборгованості перед позивачем в сумі 33482,92грн. та вимагав погасити утворену заборгованість за кредитним договором в строк до 20.04.2018 року. (а.с. 10). З наданої позивачем виписки з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором 26256028540163 (а.с.14) вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 89122,53грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 15884,22грн., прострочена заборгованість за процентами 19051,32грн., строкова заборгованість за процентами 725,84грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту 49787,35грн.. В статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Відповідно до статті 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Згідно статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2013 року [PERSON] підписав Пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта). В даній пропозиції зазначено валюту рахунку гривні (пункт 2.2), ліміт овердрафту 7500 грн (пункт 2.3), строк користування овердрафтом 36 місяців (пункт 2.4), проценту ставку за користування овердрафтом 0,0001% річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту); - 24,00% річних при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) (пункт 2.6), проценту ставку за користування несанкціонованим овердрафтом 24,00% річних (пункт 2.7), реквізити карткового рахунку (пункт 2.8) та реквізити сторін. Крім того, вказана Пропозиція містить загальні умови договору кредитування, відкриття та ведення рахунків. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. За приписами частин 1-3статті 9Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Згідно з частиною 6 цієї ж статті у разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999року №679-XIV Національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Частинами 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-III передбачено, що банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до абзацу 1 підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями (що було чинним на час виникнення правовідносин), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 Глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 р. № 254 (чинного на час виникнення правовідносин) визначено, що інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Згідно з пунктом 5.4. цього Положення Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 5.6 Положення від 18 червня 2003 р. №254). Постановою Правління Нацбанку від 04 липня 2018 року № 75 були визнані такими, що втратили чинність постанова Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 р. № 566 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банківських установах України» та постанова Правління Нацбанку України «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» від 18 червня 2003 р. № 254. Згідно п. 42 Положення від 04 липня 2018 року № 75 підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 57 цього Положення інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Вказана норма є аналогічною за змістом п. 5.1 Положення від 18 червня 2003 року № 254. Пунктом 51 Положення від 04 липня 2018 року № 75 визначено, що первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку (п. 52 Положення від 04 липня 2018 року № 75). Надана позивачем Виписка з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором 26256028540163, не може бути підтвердженням існування боргу, оскільки з наданої довідки неможливо встановити період, за який утворився борг, його складові, зокрема, проценти, неустойка, а також суми на погашення заборгованості, що вносив відповідач. Зазначена виписка містить тільки загальні суми боргу, що не підтверджуються відповідними проведеними банківськими розрахунками, що позбавляє можливості встановити наявність підстав для задоволення вимог у відповідному розмірі. Отже, суд дійшов висновку, що надана позивачем виписка не є належним та допустимим доказом, з якого можна встановити наявність суми заборгованості та період, за який вона утворилася. Дана виписка фактично є довідкою банку про наявність заборгованості та її розмір станом на 24 квітня 2019 року, але не замінює собою виписку з особового рахунку клієнта. Проте, суд вважає неможливим в даному випадку застосування позовної давності. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 серпня 2019 року, справа № 2004/1979/12, у правовому висновку звернула увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, та у пунктах 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані і з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed