Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

1. 21 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачеві належала квартира [ADDRESS] . 23.12.2015 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, за яким відповідач придбав належну позивачеві квартиру. Насправді позивач уклав цей договір лише для того, аби допомогти приятелеві з грошима, під час укладення правочину перебував у стані сильного нервового потрясіння. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.12.2015 (т. 1 а.с.а.с. 1 - 3, 90 - 93). 2. 25 вересня 2017 року суд за заявою [PERSON] забезпечив його позов, наклавши арешт на спірну квартиру (т. 1 а.с. 21). 3. 20 жовтня 2017 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шатковську І.Ю., яка посвідчила договір купівлі-продажу. 4. 24 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що після укладення договору купівлі-продажу відповідач перешкоджає новому власникові користуватися придбаним нерухомим майном. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про усунення йому перешкод у здійсненні права власності на придбану квартиру шляхом виселення з неї відповідача (т. 1 а.с.а.с. 40, 41). 5. Ухвалою від 25.10.2017 суд прийняв зустрічний позов до спільного розгляду з позовом [PERSON] . 6. 02 грудня 2020 року суд постановив ухвалу про залишення позову [PERSON] без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 7. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, пояснивши, що відповідачеві належала квартира [ADDRESS] . 23.12.2015 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав вказану квартиру. Після укладення договору купівлі-продажу відповідач перешкоджає новому власникові користуватися придбаним нерухомим майном, не надає до нього доступу. 8. Раніше представниця відповідача у судових засідання заперечувала проти позову, зазначивши, що насправді відповідач уклав цей договір лише для того, аби допомогти приятелеві з грошима, а під час укладення правочину перебував у стані сильного нервового потрясіння. У судове засідання 02.12.2020 відповідач (його представник) не з`явився, був повідомлений належним чином. 9. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 10. Судом встановлено, що відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2001, виданого ДЖКП «Південне» згідно з розпорядженням від 29.01.2001 №90-01, належала квартира [ADDRESS] (тепер - Дніпрі) (т. 1 а.с.а.с. 76, 78). 11. 23 грудня 2015 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким позивач придбав у відповідача належну останньому квартиру. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. і зареєстрований у реєстрі за №1696 (т. 1 а.с.а.с. 23, 43, 75). 12. 16 травня 2017 року відповідача було знято з реєстрації у спірній квартирі (т. 1 а.с. 44). 13. 10 жовтня 2017 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про звільнення спірної квартири (т. 1 а.с.а.с. 45, 46). 14. Тепер у спірній квартирі фактично мешкає лише відповідач, про що додатково свідчить зміст заявленого ним у справі позову. 15. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого Протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції») закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. 17. Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. 18. Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 26. Судом встановлено, що спірною квартирою користується лише відповідач, який продав цю квартиру позивачеві і якого було знято з реєстрації у ній. 27. Відтак, установивши, що відповідач проживає у спірній квартирі без згоди її власника, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову. 28. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація його судових витрат у сумі 640,00 грн (т. 1 а.с. 39). 29.

Outcome: approved