overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

12.05.2014 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 1 113 грн. 52 коп. та судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся в установленому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.06.2007 року товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 003-24066-150607 для придбаннч певного майна. Відповідно до п. 2.3 Договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 12% на рік, за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 1,95 % в місяць. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 1073 грн.. про що свідчить меморіальний ордер від 15.06.2007 року. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20.03.2014 року виникла заборгованість в сумі 1 113 грн. 52 коп., яка складається з: 897 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом, 28 грн. 47 коп. - заборгованість за відсотками, 187 грн. 44 коп. - заборгованість за комісіями. Відповідно до ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком ( а.с.3-4) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

12.05.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був укладений 08.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 274. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось. Подружжя не знаходить спільної мови, не ведуть спільного господарства, а шлюб носить виключно формальний характер. Спільне подружнє життя припинилось з липня 2011 року. Позивач також категорично зазначила про недоцільність надання їм строку на примирення. Фактично сім'я розпалася та її подальше збереження є абсолютно неможливим. Дані обставини й змусили позивача звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не з'явилась, завчасно подала до канцелярії суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем по справі, категорично заперечувала в наданні подружжю строку на примирення /а.с.11/. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився також, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував /а.с.12/. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явились, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

12.05.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 19.12.2003 року. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Сторони через канцелярію суду подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх особистої участі, при цьому позивач наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 19 грудня 2003 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

12.05.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 03.07.2012 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 03.07.2012 року, актовий запис № 717, від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

12.05.2014 року позивач звернулася до суду з позовом. Зазначала, що від спільного життя з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відносини в сімї не склалися. Син знаходяться на утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. У зв'язку із цим позивачка просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до її повноліття. Позивач просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с.3). Відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов позивачкою подано 12.05.2014 року (а.с. 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає, вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано письмових заперечень проти позову і доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. З огляду на це, суд вважає, що, згідно із ст. 183 СК України, розмір аліментів може бути визначений у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. Позивач при зверненні до суду від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

12.05.2014 року позивачка звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити Відповідач у судове засідання позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні підлягають задоволенню з наступних підстав: Між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб 16.04.2011 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO] року. Дитина сторін мешкає з матір'ю [PERSON]. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.181 СК України засоби виконання батьками обов'язків по утриманню дитини визначаються батьками за згодою. З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою і відповідачем по даній справі згоди на виконання обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини не досягнуто. У відповідності зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітної плати/доходу/ матері, батька, що буде утримуватися як аліменти, визначається судом. Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст. 182 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

12.05.2014 року позивачка звернулася до суду із позовом, які в подальшому уточнила (а.с. 50) та свої вимоги мотивувала тим, що з 02.06.1989 року по 09.11.2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу подружжям був придбаний автомобіль Opel Movano білого кольору, держ. номер [NUMBER]. Оскільки шлюб між сторонами розірвано, вважає, що вказане майно підлягає поділу відповідно до ст. 60,70 СК України та її належить ? частина спірного майна. Тому просила постановити судове рішення, яким поділити автомобіль між колишнім подружжям в рівних частинах, визнавши їх частки рівними, тобто по ? частині за кожним та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості належної її частки у розмірі 47239,50 грн., що еквівалентно 3500 доларів США та вирішити питання розподілу судових витрат. Представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав вимоги довірителя. Відповідач подав заперечення проти позову (№ реєстрації 22832 від 11.11.2014 р.) , в якій зазначив, що факту належності в рівних долях спірного автомобіля він не заперечує, але грошову компенсацію виплатити не бажає, оскільки матеріальної можливості на даний час не існує. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення грошової компенсації. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.1989 року до ,29.10.2012 року (а.с.6). Під час шлюбу подружжям придбано спірний автомобіль, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу (а.с. 18). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Також, відповідно до ч. 1 ст. 70 вказаного кодексу визначено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів про укладення угоди чи домовленості між подружжям щодо часток у спільній сумісній власності у матеріалах справи відсутні. Суд вважає за необхідне прийняти до уваги ту обставину, що відповідач заперечує проти вимог позивачки стосовно сплати йому грошової компенсації за вартість її частки у спірному майні. Тому суд вважає, що відповідно до положень ч.4, 5 ст. 71 СК України з урахуванням того, щодо наявності обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а в даному випадку згоди від відповідача не отримано, грошова компенсація позивачем на депозитний рахунок не внесена, в цій частині вимог [PERSON] не підлягають задоволенню. За таких обставин, вимоги позивача щодо поділу спільного сумісного майна підлягають задоволенню частково та за [PERSON] необхідно визнати право власності на ? частину спірного майна.В іншій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

12.05.2014 року прокурор Амвросіївського районук звернувся до суду в інтересах Білоярівської сільської ради із заявою про визнання спадщини відумерлою. Заява мотивована тим, що [INFO] померла [PERSON], яка є власником земельної частки (паю) площею 1,67 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Білоярівської сільської ради. З моменту смерті власника земельної частки ніхто із спадкоємців спадщину не прийняв. Тому прокурор просить визнати спадщину [PERSON] відумерлою з послідуючим переходом права власності на зазначену земельну частку територіальній громаді. Прокурор підтримала заяву, просить її задовольнити та визнати відумерлою спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] Заслухавши прокурор, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] на підставі сертифікату ДН № 0248703 є власником земельної частки (паю), площею 1,67 умовних кадастрових гектарів, з грошовою оцінкою 29489грн. 25 коп., яка знаходиться на території Білоярівської сільської ради. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується актовим записом про смерть № 38 від 21.09.1998 року. Статтями 1269, 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно не проживав разом із спадкодавцем, і бажає прийняти спадщину, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Така заява подається протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За вимогами ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заковітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Така заява подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Тобто, ніхто з можливих спадкоємців [PERSON] з дня смерті спадкодавця до закінчення шестимісячного строку не звертався до нотаріальної контори по місту відкриття спадщини і не робив ніяких дій, що свідчили б про їх намагання прийняти спадщину. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні заяви сільської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

12.05.2014 року Прокурор Заводського району м.Миколаєва звернувся до суду в інтересах держави в особі управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Миколаївській області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 21 760 грн., посилаючись на те, що відповідачем були завдані збитки рибному господарству, які заподіяні внаслідок незаконного вилову риби: плітка - 13 кг. в кількості 256 шт. У судовому засіданні прокурор прокуратури Заводського району м.Миколаєва позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. З'ясувавши пояснення прокурора прокуратури Заводського району м.Миколаєва, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні 09.08.2013 року відповідач [PERSON] знаходячись на річці Південний Буг у Малій Коренихі в м.Миколаєві, здійснив з дюралевого човна «Херсонка» промисловим знаряддям лову - сіткою меси новою незаконний вилов риби - плітка, загальною вагою 13 кг. в кількості 256 шт. Таким чином, [PERSON] порушив вимоги п.3,15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15.02.1999 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за № 269/3562, 28.04.1999 року. Згідно виконаного службовими особами Миколаїврибоохорона розрахунку шкоди заподіяної рибним запасам незаконним ловом риби, відповідачем [PERSON] рибним запасом України заподіяно шкоду на загальну суму 21 760 грн. За вказаним фактом працівниками Миколаївдержрибоохорона , відносно [PERSON] складено протокол № 003309/1605 від 09.08.2013 про адміністративне правопорушення за ознаками складу правопорушення передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП, який розглянуто Заводським районним судом м.Миколаєва та постановою суду по справі 3/487/2171/13 відповідача визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченного ч.4 ст.85 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. На підставі Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про тваринний світ», Положення про Державний департамент рибного господарства, затверджений постановою КМУ №1226 від 04.08.2000 року та наказом Мінагрополітики України №14 від 19.04.2005 року та 198 від 12.05.2005 року, ст.1166ЦК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму завданої шкоди у розмірі 21 760 грн. Також на підставі ст.88ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

12.05.2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» надалі (ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 6562,10 грн., а також судовий збір в розмірі 243,60 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що остання не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання по виплаті кредиту. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 23.10.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк»Дельта» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та відповідачем [PERSON], шляхом акцептування Банком, пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви №001-14903-231012. Згідно договору, позивач відкриває відповідачу картковий рахунок № 26251907054050 на суму 5 000 грн., обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до Тарифів, що є невід'ємною частиною договору. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] скористалася кредитною лінією, але станом на 20.02.2014р., виникла прострочена заборгованість на загальну суму 6562,10 грн., яка складається з: - Тіло кредиту: 2324,60грн.; - прострочене тіло кредиту: 1962,50 грн.; - Заборгованість за комісіями: 2275,00грн. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Але відповідач свої зобов'язання за укладеним договором не виконує. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, а тому вимоги ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі. Також з відповідача необхідно стягнути судові витрати згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved