Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

10 серпня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом до [PERSON], який обґрунтовує тим, що з 21 листопада 1998 року до 12 травня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі за договором купівлі-продажу від 22.01.2003 придбали житловий будинок №1, що на вул.Заболоттівська в смт.Ратне, отримали земельну ділянку площею 1500 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і надвірних споруд, а також земельну ділянку площею 372 кв.м. для ведення особистого селянського господарства. У 2012 році згідно із рішенням Ратнівської селищної ради від 30.03.12 спільно здійснили внутрішнє переобладнання житлового будинку. Протягом 2014-2015 року відповідач поводиться неадекватно, був притягнутий до кримінальної відповідальності. З огляду на протиправну поведінку відповідача вона з дітьми проживає хоча і в одному будинку, однак окремо від [PERSON] Просить провести поділ житлового будинку, господарських будівель та надвірних споруд, земельної ділянки для будівництва і обслуговування цих будівель та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, визнавши за нею право власності на ? вказаних обєктів нерухомості. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у заяві. Розглядаючи запропоновані експертом варіанти поділу будинку, просила виділити їй частину будинку, господарських будівель і споруд та частини обох ділянок як другому співвласнику. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судові засідання не з`являвся, про причини неявки не повідомляв, про розгляд справи у його відсутності чи відкладення провадження у справі не клопотав, заперечення проти позову не подав. За таких обставин суд відповідно до ст.ст.224-226 ЦПК України зі згоди позивача постановляє заочне рішення у справі. Позов підлягає до часткового задоволення. Судом установлено, стверджено свідоцтвом про одруження І-ЕГ №018780 від 21.11.1998 та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 12.05.2008, що сторони з 21 листопада 1998 року по 12 травня 2008 року проживали у шлюбі. За час перебування у шлюбі\~\~згідно із договором купівлі-продажу від 22 січня 2003 року [PERSON] придбав житловий будинок у смт.Ратне на вул.Заболоттівська, 1. Відповідно до реєстраційного посвідчення ЮФ №08453, виданого Волинським обласним бюро технічної документації 12.02.2003, вказаний житловий будинок належить на праві приватної власності [PERSON] Рішенням виконкому Ратнівської селищної ради від 30.03.12 №70 [PERSON] надано дозвіл на внутрішнє переобладнання житлового будинку за вказаною адресою. За рішенням Ратнівської селищної ради від 24.11.2005 №19/2 [PERSON] передано у власність дві земельні ділянки на вул.Заболоттівська, 1 у смт.Ратне, зокрема одна ділянка площею 1500 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, інша площею 372 кв.м. для ведення особистого селянського господарства, про що свідчать державні акти на право власності на земельну ділянку, відповідно, ВЛ №095912 від 27.12.2005 та ВЛ №095913 від 27.12.2005. Згідно із ст..22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України) (чинного на час придбання спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст..28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України. Таким чином, придбаний у шлюбі з [PERSON] [PERSON] житловий будинок на вул.Заболоттівська, 1 у смт.Ратне є спільною сумісною власністю подружжя. За вимогою позивача з огляду на її твердження про неможливість спільного проживання будинок, надвірні споруди та господарські будівлі підлягають поділу між ними в рівних частках. Відповідно до висновку експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ №8089-8090, 8104-8105 від 28.01.16 за результатами судової інженерно-технічної експертизи ринкова вартість будинковолодіння на вул.Заболоттівська, 1 у смт.Ратне становить 209762 грн., а поділ даного будинковолодіння в натурі можливий за єдиним варіантом. Із показань допитаного у судовому засіданні експерта установлено, що відсутність інших варіантів поділу будинку зумовлена тим, що даний будинок споруджений у 1925 році й при поділі з метою уникнення руйнування необхідно дотримуватися щонайменших переобладнань. З цих же міркувань виходила експерт, залишаючи у власності позивача весь деревяний сарай та прибудову до нього. Позивач наполягала на виділенні їй у власність приміщень будинку, відображених на схемі розподілу №1 як другому співвласнику. [PERSON] у судовому засіданні зобовязалася власними силами змонтувати перегородку в приміщенні кухні-їдальні 3 з метою влаштування коридору для входу в кімнату 4, а також демонтувати перегородку між приміщеннями кухні-їдальні 3 та кімнати 5 з метою влаштування житлової кімнати площею не менше 15 кв.м. Таким чином, суд, враховуючи прохання позивача та проживання із нею трьох дітей, виділяє їй у власність санвузол 6 площею 4,8 кв.м., кухню 7 площею 8, 2 кв.м., а також кімнату 5 площею 17,6 кв.м. (переобладнану з кімнати 5 та кухні-їдальні), а відповідачу - кімнату 4 площею 24,5 кв.м., кухню-їдальню площею 4,8 кв.м., а також прибудову (а) площею 11,6 кв.м. При поділі надвірних будівель і господарських споруд суд на підставі висновку експерта виділяє у власність позивачу деревяний сарай Б-1 площею 34,40 кв.м., сарай б площею 8,20 кв.м., а також 0,5 частини огорожі. Відповідачу підлягає виділенню убиральня (У) та 0,5 частини огорожі. Крім цього, із пояснень позивача вбачається, що біля будинку споруджено літню кухню гараж, яку остання бажає залишити за відповідачем. Враховуючи із показань експерта самочинність побудови даного приміщення, у звязку з чим воно не було відображено у висновку, тому суд дане приміщення до поділу не включає. Відтак, з урахуванням виділених сторонам будівель та споруд, фактична частка житлового будинку, надвірних та господарських споруд позивача становить 51 % вартістю 107009 грн, відповідача 49% вартістю 102753 грн. При цьому, до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає 4256 грн грошової компенсації за відхилення від вартості, яка приходиться на ідеальні частки будинковолодіння. Вирішуючи питання про поділ належних [PERSON] земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства суд виходить із наступного. Відповідно до положень статті 116, 118 ЗК України 2001 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст.ст.60, 61 СК України, які були чинними на час приватизації [PERSON] спірних земельних ділянок, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, згідно з ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція закріплена у Постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 № 6-2цс15. Відтак, оскільки для обслуговування будинку на вул.Заболоттівська, 1 у смт.Ратне [PERSON] виділена у власність земельна ділянка, то в позивача та відповідача, за кожним із яких визнається право власності на частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування цих частин будинку. Схемою розподілу земельної ділянки №2 висновку експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ №8089-8090, 8104-8105 від 28.01.16. передбачено варіант розподілу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку й господарських будівель та надвірних споруд. Враховуючи виділення позивачу приміщень у будинку як другому співвласнику, тому останній підлягає виділу й передбачена схемою частина ділянки для другого співвласника площею 750 кв.м. вартістю 94522,50 грн. Інша частина земельної ділянки площею 750 кв.м. (як першому співвласнику) такої ж вартості із вказаним цільовим призначенням залишається у власності відповідача. Судом установлено, що зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований та яка необхідна для його обслуговування. Однак такий принцип не діє щодо земельних ділянок, які не повязані з житловим будинком, зокрема ділянок для ведення особистого селянського господарства, незважаючи на те, що така ділянка знаходиться за однією адресою, що й будинок. Враховуючи, що [PERSON] набув ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 372 кв.м. у приватну власність шляхом приватизації, відтак в силу ст..ст.116, 118 ЗК України така ділянка розподілу між подружжям не підлягає. За встановлених обставин суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] про поділ цієї земельної ділянки. Згідно із висновком експерта вартість цієї ділянки становить 23442 грн. Частково задовольняючи позовні вимоги (95% на суму 201531,50 грн), суд відповідно до ст..88 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат. Так, частково до стягнення із відповідача підлягає сплачений позивачем і документально підтверджений судовий збір у розмірі 2026 грн (2132,53 грн*95%/100%), а також витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3271,80 грн (3444 грн*95%/100%), загалом на суму 5297,80 грн.

Outcome: partial