overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

12.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами про стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 17160,05 грн та про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні працівника з роботи з 14.06.2016 року і по день винесення судового рішення у справі, який підтримав в судовому засіданні. Представник відповідача позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що згідно наказу відповідача №128/к від 14.06.2016 року, позивач з 14.06.2016 року був звільнений з роботи за власним бажанням, а 16.06.2016 року був працевлаштований на іншу роботу у Приватне підприємство «ТЕПЛОЕНЕРГОСЕРВІС - ЧЕРНІГІВ» і ці обставини підтверджуються Трудовою книжкою на імя позивача. Відповідач на момент звільнення працівника з роботи не здійснив виплату позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 17160,05 грн. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. У відповідності до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України - підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач, в порушення вимог ст.ст.115, 116 КЗпП України, не виплатив позивачу на момент звільнення належні грошові суми по заборгованості із заробітної плати в розмірі 17160,05 грн (з яких утримані податок та обовязкові платежі), суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні працівника з роботи в розмірі 9465, 37 грн ( 61 робочий день *155,17 грн середньоденного заробітку), із утриманням із вказаної суми податку та обовязкових платежів та заробітної плати за новим місцем роботи позивача з 16.06.2016 року по 11.10.2016 року і ці обставини є підставами для задоволення позову. Судові витрати по справі (за дві позовні вимоги) - необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

12.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 15506 грн 51 коп., які стягнуто з позивача в примусовому порядку за судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.05.2011 № 2-н-920/11, який в подальшому було скасовано ухвалою цього ж суду від 03.06.2016 року, а також процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами в сумі 2461 грн 92 коп. та судових витрат в сумі 1378 грн. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримала і наполягала на задоволенні; представник відповідача позов не визнав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. На підставі судового наказу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.04.2011 № 2-н-859/11 з позивача стягнуто на користь відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 15506 грн 51 коп. На підставі судового наказу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.05.2011 № 2-н-920/11 з позивача на користь відповідача стягнуто таку саме суму заборгованості по заробітній платі (15506 грн 51 коп.). Обидва накази Новозаводського районного суду м. Чернігова виконано реально державною виконавчою службою, що підтверджується постановами державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень (а. с. 8-12). Таким чином, з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі в подвійному розмірі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.06.2016 року судовий наказ від 11.05.2011 № 2-н-920/11 скасовано. Посилаючись на скасування Новозаводським районним судом м. Чернігова свого судового наказу від 11.05.2011 № 2-н-920/11 позивач просить стягнути з відповідача безпідставно одержану грошову суму в розмірі 15506 грн 51 коп., а також проценти за користування безпідставно одержаними грошовими коштами в сумі 2461 грн 92 коп. та сплачену суму судового збору в розмірі 1378 грн. В якості підстави позову позивач посилається на статті 1212-1215 Цивільного кодексу України, які регулюють порядок повернення особою майна, набутого без достатньої правової підстави. Втім, суд не погоджується з правовою позицією позивача, оскільки в даному випадку законом визначено іншу процедуру повернення майна, одержаного за судовим рішенням, яке згодом скасовано, що визначена статтями 380-382 Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні цього позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

12.08.2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1986р., мають спільних повнолітніх дітей. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, фактичні шлюбні відносини припинено, тому позивач просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що на даний час має намір створити іншу сімю, просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Відповідачка у судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачки і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач не заперечує. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25 жовтня 1986 р., актовий запис №1034. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час сторони не підтримують шлюбних відносин, не проживають разом з грудня 2015 року, характер відносин, які склалися, свідчить про повний розпад сімї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

12.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Вона відмовилася від надання судом строку на примирення, при цьому повідомила про бажання змінити своє прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 05.11.1994 року, при цьому мають спільну малолітню дочку [PERSON], 1998 року народження. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З липня 2015 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

12.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Вона відмовилася від надання судом строку на примирення, при цьому повідомила про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 17.09.2005 року, при цьому мають двох спільних малолітніх синів: Єгора, [INFO] і [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. З вересня 2015 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю з відповідачем, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

12.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітнього доньку- Мотузко [PERSON], [INFO], яка перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працездатний, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

12.08.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вказуючи, що 13.07.2015 року померла її мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-АМ №3273656, виданим виконкомом [PERSON] сільської ради Погребищенського району Вінницької області 14.07.2015 року. Після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, розташована на території [PERSON] сільської ради. Протягом шести місяців позивачка до нотаріальної контори для подання заяви на отримання свідоцтва про право на спадщину не звернулась з обєктивних причин, а саме в звязку з відсутністю грошових коштів, які були витрачені на поховання спадкодавця, поминальні обіди та інші витрати повязані з її смертю, а ткож юридичною необізнаністю. Крім позивачки [PERSON], спадкоємцями за заповітом є її брати [PERSON] та [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву за № 215 від 23.08.2016 року, у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, справу просив розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. Ч.1 ст. 61 ЦК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, після померлої 13.07.2015 року [PERSON], однак з поважних причин не подала у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини. Дані правовідносини регулюються ч.3 ст.1272 ЦК України, у відповідності до якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то з метою захисту її майнових прав, необхідно визначити їй додатковий строк, достатній для подання вказаної заяви до нотаріальної контори.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

12.08.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказує, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 20.12.2014 року виконкомом Світлодарської міської ради м. Дебальцеве Донецької області, актовий запис № 64. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони припинили сімейні відносини та проживають окремо, дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, відповідач з червня 2016 року відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини. Позивач просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, про що подав письмову заяву. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони дійсно перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 20.12.2014 року виконкомом Світлодарської міської ради м. Дебальцеве Донецької області, актовий запис № 64. Від шлюбу вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON]. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 3 цього ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька. В судовому засіданні встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

12.08.2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка та відповідач надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивачка підтримала заявлені вимоги, відповідач визнав позов. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач перебували у шлюбі, рішенням Корабельного районного суду міста [PERSON] від 18.05.2015 р. шлюб між ними було розірвано, від спільного життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, що порушує права позивачки передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

12.08.2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, уточнивши який просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 17 вересня 2011 року, від спільного життя мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила стягнути з нього аліменти. Представник позивачки надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 169, 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач перебувають у шлюбі з 17 вересня 2011 р., від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, що порушує права позивачки передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

12.08.2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, уточнивши який просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 17 вересня 2011 року, від спільного життя мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила стягнути з нього аліменти. Представник позивачки надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача надав письмове заперечення на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги [PERSON] визнав частково та просив стягувати з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, посилаючись на те, що у нього на утриманні знаходиться неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач перебувають у шлюбі з 17 вересня 2011 р., від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі викладеного, суд вважає, що позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

12.08.2016 року позивачка звернулась з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], що народився 26.12.2011 року в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 30.07.2011 року і 26.12.2011 року у них народився син [PERSON]. Шлюбні відносини припинені і відповідач допомоги їй на утримання дитини, яка проживає із нею, не надає. В судове засідання позивачка не зявилась, надала заяву в якій підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, а справу просила розглядати в її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав заяву в якій вказав, що позов визнає і проти його задоволення не заперечує, а справу просить розглядати в його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Із копії свідоцтва про народження видно, що [PERSON] народився 26.12.2011 року і його батьками являються [PERSON] та [PERSON], які зареєстрували шлюб 30.07.2011 року, що видно із копії свідоцтва про шлюб. Із копії довідки Грушівської сільської ради Первомайського району від 10.08.2016 року видно, що з позивачкою разом мешкає і її син [PERSON]. Ст.ст. 10 ч.3, 60 ч.1 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 182 ч.1 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Ст. 183 ч. ч. 1, 2 СК України передбачають, що частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі викладеного, враховуючи відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог, суд знаходить позовні вимоги доведеними і підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved