Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

12.03.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частку земельної ділянки, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що вищевказане майно належить її чоловіку [PERSON] . [INFO] року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. Спадкоємцем за законом першої черги являються дружина [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] . Позивач прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини. Відповідачі від прийняття спадщини відмовились на користь матері [PERSON] . При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що у правовстановлюючих документах, а саме: свідоцтві про право власності [NUMBER] , яке видане виконкомом Ізмаїльської міської ради 15 червня 2004 року, та Державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER] , який виданий Ізмаїльською міською радою 12.05.2003 року, не визначено частку спадкодавця у спільній сумісній власності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить: - житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , яке видане виконкомом Ізмаїльської міської ради 15 червня 2004 року; - земельна ділянка, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 12.05.2003 року. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частці житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.05.2017 року органом РАЦС Москви №21 Багатофункціональним центром надання державних послуг району Зюзіно, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частка земельної ділянки, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55532284 від 20.03.2019 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] року - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 04.10.1973 року; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.11.1974 року; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.05.1986 року. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк відмовились від прийняття спадщини на користь матері [PERSON] . Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджено відповідною заявою в матеріалах спадкової справи, тобто позивач вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І., № 85/02-14 від 12.02.2019 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що у правовстановлюючих документах, а саме: свідоцтві про право власності [NUMBER] , яке видане виконкомом Ізмаїльської міської ради 15 червня 2004 року, та Державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER] , який виданий Ізмаїльською міською радою 12.05.2003 року, не визначено частку спадкодавця у спільній сумісній власності. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у зв`язку з тим що, визнання права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі , в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved