Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

11.07.2017 р. Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про витребування майна. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100030015000 від 22.12.2016 р., місцевою прокуратурою встановлено, що квартира [ADDRESS], яка належить територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради вибула із її володіння без волі власника. Встановлено, що будинок по [ADDRESS] на підставі рішення Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 р. «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» включений до переліку об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва вказаного рішення, а отже належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради №1112 від 10.12.2010 р. вказаний будинок віднесено до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Разом з тим, вказане майно було незаконно зареєстровано на праві власності. Установлено, що на підставі рішення виконкому Дарницької районної ради № 1231 від 25.11.1991 [PERSON] видано ордер № 12677 від 06.12.1991 на жиле приміщення жилою площею 29,8 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації № 724 від 22.07.99, [ADDRESS] виключено із числа службових житлових приміщень, переоформлено договір найму квартири на - [PERSON], склад сім'ї [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (онука). За інформацією відділу державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] померла [INFO], [PERSON] померла [INFO], [PERSON] помер [INFO], [PERSON] померла [INFO]. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 17.01.2017, (реєстраційний номер № 455), [PERSON] (продавець) продала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Вказаний посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Згідно з п. 2 вказаного договору відчужувана квартира нібито належить Продавцю ([PERSON]) на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі рішення Київської міської ради VIII сесії IV скликання № 738/2126 від 18.11.2004. Право власності на нерухоме майно зареєстроване державним реєстратором Дуднік О.С., 13.12.2016 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису № 17995736. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. Разом з тим, за інформацією Деснянської районної в м. Києві від 21.03.2017 р. та від 11.05.2017 р. встановлено, що з дня набрання чинності законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» по даний час через відділ приватизації державного фонду та створення ОСББ Управління житлово-комунального господарства не проходила приватизація [ADDRESS]. Рішення про приватизацію зазначеної квартири органом приватизації району не приймалось. Житловий будинок [ADDRESS] належить до територіальної громади м. Києва та перебуває в комунальній власності. Згідно інформації, наданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.05.2017 за № 062/14-5467 (И-2017) право власності на [ADDRESS] не реєструвалось. За інформацією Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» від 12.05.2017 за № 906-721, Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) свідоцтво про право власності на [ADDRESS] [PERSON] не видавалось. Крім того, згідно інформації Державного архіву м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 01.06.2017, у переглянутій справі № 830 «рішення КМР VIII сесії VI скликання № 738/2126 від 18.11.2004» не виявлено. Зазначено, що відчуження комунального майна повинно було відбуватися в рамках приватизаційної процедури у порядку, визначеному законодавчими актами. Однак, право власності територіальної громади перейшло до [PERSON] в обхід встановленої законодавством приватизаційної процедури. Оскільки відчуження спірної квартири відбулось поза волею та без участі дійсного власника майна - територіальної громади, а тому квартира [ADDRESS] була відчужена особою, яка не мала права на її відчуження, без відома та згоди дійсного власника майна. Разом з тим, рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 з 31.10.2010 шляхом ліквідації припинені районні в місті Києві ради. Повноваження районних рад щодо розпорядження майном територіальної громади міста Києва відносяться до компетенції Київської міської ради. Таким чином, у випадку, коли б спірна квартира не була протиправно відчужена невстановленою слідством особою, то територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради могла б здійснювати державний контроль за використанням вказаного об'єкта нерухомості. Згідно з вимогами ст.ст. 330, 388, 658 ЦК України право масності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв'язку з реєстрацією договорів купівлі продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. З огляду на те, що спірне майно незаконно вибуло із власності територіальної громади міста Києва за відсутності її волевиявлення та з порушенням порядку, встановленого законодавством порядку щодо відчуження об'єктів житлового фонду, а тому право власності територіальної громади міста Києва на спірну квартиру не припинялося. Зазначено, що ураховуючи викладене, спірна квартира [ADDRESS] підлягає витребуванню від [PERSON] на підставі ст. 388 ЦК України на користь розпорядника майна - територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. При цьому, право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позову давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються. Органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Київська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Києва. Разом з цим, прокуратурою встановлено неналежне виконання Київською міською радою повноважень щодо контролю за використанням комунального майна. Київською міською радою не вжито жодних заходів щодо повернення спірного майна у судовому порядку, що свідчить про бездіяльність Київської міської ради, а тому саме Київською місцевою прокуратурою № 3 пред'являється позов в інтересах держави. Незаконне вибуття поза волею власника квартири [ADDRESS] порушує майнові інтереси держави в особі Київської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості розпоряджатись та здійснювати державний контроль за використанням вказаного об'єкта нерухомості. На підставі викладеного просять витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади м. Києва кв. [ADDRESS], загальною площею 46.4 кв.м., житловою площею 29.8 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1115852380000 та судові витрати покласти на відповідача, стягнувши їх на користь прокуратури м. Києва. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.08.2017 р. відкрито провадження в цивільній справі за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] про витребування майна та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2017 р. справу прийнято в провадження та призначено справу до судового розгляду (том №2 а.с.13). 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 20.12.2017 р. відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву про визнання особи добросовісним набувачем та визнання право власності на квартиру за цією адресою. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано наступним. 17.01.2017 р. позивач по зустрічному позову придбав у гр. [PERSON] (далі Продавець) у власність кв. [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.01.2017 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованим в реєстрі за №455. Відповідно до цього Договору, вищевказаний об'єкт нерухомого майна належить Продавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого 10.12.2004 р., виконавчим комітетом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі рішення Київської міської VII сесії IV скликання №738/2126 від 18.11.2004 р. Право власності на нерухоме майно зареєстроване державним реєстратором Дуднік О.С. 13.12.2016 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності:17995736, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна:1115852380000. Відповідно до п.3 Договору, актуальність зазначеної вище інформації про Об'єкт нерухомого майна, інформації про державну реєстрацію право власності, відсутності відомостей про реєстрацію речових прав. Крім права власності на Обєкт нерухомого майна, підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №78233145, сформованою 17.01.2017 р. Чуловським В.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Відповідно до п. 5 Договору, за домовленістю сторін Ціна продажу Обєкту нерухомого майна за цим Договором становить 550 783,00 грн., які повністю сплачені Покупцем Продавцю до підписання цього Договору. 17.01.2017 р. право власності Покупця (позивача по зустрічному позову) на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що Державним реєстратором Чуловським В.А. видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу :78266599, дата та час формування витягу:17.01.2017 р. о 13:25:14. Однак, Позивач за первісним позовом просить суд витребувати у Відповідача за первісним позовом квартиру, зазначаючи, що спірне майно незаконно вибуло із власності територіальної громади м. Києва за відсутності її волевиявлення та з порушенням порядку, встановленого законодавством порядку щодо відчуження об'єктів житлового фонду, а отже оспорює або не визнає за Позивачем по зустрічному позову право власності на вказану квартиру. Проте, ст. 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужуване особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 338 УК України, майно не може бути витребуване у нього. Зазначила, що якщо припустити, що квартира була відчужена Продавцем на користь Покупця (позивача за зустрічним позовом) незаконно, тобто коли Продавець не мав права власності на квартиру чи володів цим майном на момент його відчуження за певних правових обставин незаконно або ж без достатніх правових підстав, позивач по зустрічному позову не знав і не міг знати про вказані вище обставини, оскільки в момент вчинення договору купівлі-продажу квартири з боку Продавця були надані всі документи, які підтверджують право власності на квартиру, які були перевірені як нотаріусом, який посвідчував правочин так і Покупцем (позивачем по зустрічному позову). Звертає увагу суду на те, що в момент вчинення договору купівлі-продажу, за відповідачем по зустрічному позову не було зареєстроване в установленому законом порядку право власності на квартиру і як наслідок він не був власником цього майна, а тому це майно не могло бути ним загублене, викрадене або іншим чином бути таким, що вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. Крім того, станом на даний час відсутні судові рішення, якими було визнано незаконність вибуття квартири з власності позивача за первісним позовом (з підстав зазначених в первісному позові) та/або скасовано реєстрацію права власності Продавця на квартиру в момент її продажу Позивачу по зустрічному позову та/або визнано вказаний вище договір купівлі-продажу квартири недійсним та/або скасовано за Позивачем по зустрічному позову право власності на квартиру. Таким чином, позивач по зустрічному позову в будь-якому випадку має статус добросовісного набувача квартири і набув з підстав передбачених ст. 330 ЦК України право власності на цю річ, і тому вона не може бути витребувана у нього, оскільки не містить підстав передбачених ст. 388 ЦК України. З підстав передбачених ст. ст. 330, 388, 382 ЦК України, позивач є добросовісним набувачем квартири, внаслідок чого має право визнати право власності на це майно, пред'явивши відповідний позов як добросовісний набувач до особи яка оспорює або не визнає наявність цього права за позивачем. З урахуванням викладеного позивач [PERSON] за зустрічним позовом просить суд: 1) визнати [PERSON] добросовісним набувачем квартири [ADDRESS]; 2)визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. 15.02.2018 р. представником прокуратури було надано Відзив на зустрічний позов, відповідно до якого просили суд відмовити у задоволені зустрічного позову [PERSON] за наступних підстав. Так, Позивач за зустрічним позовом зазначає, що в силу положень ст. 3858 ЦК України квартира не може бути витребувана у Відповідача за первісним позовом. Спростовуючи доводи Позивача за зустрічним позовом, зазначили, що згідно з вимогами ст. ст. 330, 388, 658 ЦК України право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. На наявність права власника не майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв'язку з реєстрацію договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. З огляду на те, що спірне майно незаконно вибуло із власності територіальної громади міста Києва за відсутності її волевиявлення та з порушенням порядку, встановленого законодавством порядку щодо відчуження об'єктів житлового фонду, а тому право власності територіальної громади міста Києва на спірну квартиру не припинялося і в силу положень ч. 1 ст. 388 ЦК України спірне майно підлягає витребуванню у останнього набувача. Також, вважає хибними доводи Позивача за зустрічним позовом щодо відсутності у територіальної громади міста права власності на спірне майно, у зв'язку з тим, що воно не було зареєстроване в установленому законом порядку, передбаченого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 №7/4819 з 31.10.2010 шляхом ліквідації припинені районні в м. Києві ради. Повноваження районних рад щодо розпорядження майно територіальної громади міста Києва відносяться до компетенції Київської міської ради. Рішенням Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» будинок по [ADDRESS] у Деснянському районі м. Києва включений до переліку об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва в додатку 7 вказаного рішення, а отже належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №1112 від 10.12.2010 вказаний будинок віднесено до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, тобто [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Таким чином, у випадку, коли б спірна квартира не була протиправно відчужена, то територіальна громада міста Києва в особі Київської місцевої ради могла б здійснювати державний контроль за використанням вказаного об'єкта нерухомості. Також, представником прокуратури зазначено, що Позивачем за зустрічним позовом не дотримано вимоги щодо форми та змісту зустрічного позову. Із зустрічного позову вбачається, що він пред'явлений до позивачів за первісним позовом, зокрема і до Київської місцевої прокуратури №3. Відповідно до чинного законодавства органи прокуратури не наділені повноваженнями щодо розпорядження житловим фондом територіальної громади міста. Зі змісту позовних вимог неможливо встановити, яка саме вимога пред'явлена до місцевої прокуратури. Крім того, обставини викладені в зустрічній позовній заяві фактично зводяться до заперечень щодо обставин та вимог, викладених в первісному позові у зв'язку з чим, вважають доводи Позивача за зустрічним позовом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 07.03.2018 р. представником Київської міської ради подано Відзив, в якому зазначено, що з огляду на те, що спірне майно незаконно вибуло із власності територіальної громади міста Києва за відсутності її волевиявлення та з порушенням порядку, встановленого законодавством порядку щодо відчуження об'єктів житлового фонду, а тому право власності територіальної громади м. Києва на спірну квартиру не припинилося. Тому, спірна квартира [ADDRESS] підлягає витребуванню від [PERSON] на підставі ст. 388 ЦК України на користь розпорядника майна - територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Враховуючи вищевикладене, просили суд задовольнити позов Київської місцевої прокуратури №3 в інтересах Київської міської ради в повному обсязі. 12.03.2018 р. представником Київської міської ради подано Відзив на зустрічний позов, відповідно до якого просили відмовити позивачу за зустрічним позовом [PERSON] у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, оскільки спірне майно незаконно вибуло із власності територіальної громади міста Києва за відсутності її волевиявлення та з порушенням порядку, встановленого законодавством щодо відчуження об'єктів житлового фонду, а тому право власності територіальної громади міста Києва на спірну квартиру не припинялося і в силу положень ч. 1 ст. 388 ЦК України спірне майно підлягає витребуванню у останнього набувача. Крім того, доводи позивача за зустрічним позовом є хибними щодо відсутності у територіальної громади міста Києва права власності на спірне майно, у зв'язку з тим, що воно не було зареєстроване в установленому законом порядку. У випадку, коли б спірна квартира не була протиправно відчужена, то територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради могла б здійснювати державний контроль за використанням вказаного об'єкта нерухомості. З огляду на те,що спірне майно незаконно вибуло із власності територіальної громади міста Києва за відсутності її волевиявлення та з порушенням порядку, встановленого законодавством щодо відчуження об'єктів житлового фонду, а тому право власності територіальної громади міста Києва на спірну квартиру не припинилося. Тому, спірна квартира [ADDRESS] підлягає витребуванню від [PERSON] на підставі ст. 388 ЦК України на користь розпорядника майна - територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. 23.04.2018 р. було залучено до матеріалів справи відзив-заперечення відповідача [PERSON] проти позову про витребування майна, у якому просила у позовних вимогах заступника Київської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі позивача Київської міської ради до [PERSON] відмовити повністю. Відзив обґрунтовано аналогічними обґрунтуваннями зустрічного позову. 30.05.2018 р. представником прокуратури подано Відповідь на відзив, у якому надано наступні пояснення. Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» затверджено перелік об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва. До складу вищевказаного майна, у тому числі, увійшов будинок [ADDRESS], який розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» передано до сфери управління Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації. Рішення щодо оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] не приймалися, свідоцтво про право власності на зазначену квартиру не видавалось. Житловий будинок [ADDRESS] належить до територіальної громади м. Києва та перебуває в комунальній власності, що підтверджується інформацією Деснянської районної в місті Києві від 21.03.2017 та від 11.05.2017. Крім того, за даними Комунального підприємства Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації від 12.05.2017 за № 062/14-5467 (И-2017) встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] не реєструвалось. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі рішення Київської міської ради VIIII сесії IV скликання № 738/2126 від 18.11.2004, серія та номер: [NUMBER], виданого 10.12.2004. Водночас, матеріали цивільної справи містять достатньо доказів того, що свідоцтво про право власності [NUMBER] від 10.12.2004 взагалі не видавалось уповноваженим органом, а тому не породжує правових наслідків. Право власності територіальної громади перейшло до [PERSON] в обхід встановленої законодавством приватизаційної процедури. Оскільки відчуження спірної квартири відбулось поза волею та без участі дійсного власника майна - територіальної громади, а тому квартира [ADDRESS] була відчужена особою, яка не мала права на її відчуження, без відома та згоди дійсного власника майна. Разом з тим, рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 з 31.10.2010 шляхом ліквідації припинені районні в місті Києві ради. Повноваження районних рад щодо розпорядження майном територіальної громади міста Києва відносяться до компетенції Київської міської ради. Таким чином, право комунальної власності на вказане майно не припинялось. Тобто, квартира [ADDRESS], є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради, оскільки нею вказане майно не відчужувалося, право власності територіальної громади м. Києва на вказане майно не припинялося, а [PERSON] не набула права власності на майно у встановленому законом порядку. Отже, твердження представника відповідача про недоведеність факту належності спірної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва не відповідають дійсним обставинам справи. Також, представник відповідача безпідставного зазначає, що з урахуванням відсутності реєстрації права власності на нерухоме майно за територіальною громадою таке право є не доведеним. Посилання представника відповідача на відсутність державної реєстрації права власності за територіальною громадою міста Києва згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є безпідставним оскільки таке право виникло задовго до прийняття та набрання чинності указаного закону У відповідності до вимог ст.ст. 330. 388 ЦК України право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника у зв'язку з реєстрацією правочинів за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Наявність державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем не є перешкодою для задоволення позову про витребування майна, оскільки саме рішення про таке витребування є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Таким чином, витребування спірного майна з чужого незаконного володіння [PERSON] є єдиним вірним та дієвим способом захисту порушеного права позивача на майно, а тому обраний прокурором спосіб захисту порушеного права є вірним та відповідає ст. 16 ЦК України. Реєстрація права власності за [PERSON] спірної квартири, яка є об'єктом комунальної власності фактично позбавляє територіальну громаду можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном, яке відповідно до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 є комунальною власністю територіальної громади. У свою чергу, звернення прокурора з позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у власність територіальної громади комунального майна (квартири), яка незаконно вибула з власності територіальної громади. Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності втручання держави у право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном. На підставі викладеного, просять суд задовольнити первісний позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник прокуратури первісний позов підтримала в повному обсязі з підстав викладених в ньому. Зазначила, що витребування спірного майна з чужого незаконного володіння [PERSON] є єдиним вірним та дієвим способом захисту порушеного права позивача на майно. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала з підстав необґрунтованості зустрічних позовних вимог, оскільки спірне майно незаконно вибуло із власності територіальної громади міста Києва за відсутності її волевиявлення та з порушенням порядку, встановленого законодавством щодо відчуження об'єктів житлового фонду, а тому право власності територіальної громади міста Києва на спірну квартиру не припинялося і в силу положень ч. 1 ст. 388 ЦК України спірне майно підлягає витребуванню у останнього набувача Представник Київської міської ради до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Подано заяву про можливість розгляду справи у відсутності представника Київської міської ради вимоги первісного позову підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та базуванні на припущеннях. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримав в повному обсязі просив задовольнити, оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved