Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

11.12.2015р. МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання договору укладеним (а.с. № 3 - 8). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради «Про визнання виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська» № 26/15 від 14.09.2011р. МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська з централізованого опалення та горячого водопостачання. Позивач через свої теплові магістралі постачає теплову енергію в тому числі до житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фучика, буд. 10. Так, 22.10.2014р. до МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» звернувся громадянин [PERSON] із заявою про укладання договору на постачання теплової енергії та горячого водопостачання в приміщення № 21, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фучика, буд. 10, власником якого він є на підставі договору купівлі продажу від 14.11.2006 р. 03.11.2014р. [PERSON] нарочно отримав на МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» три примірники проекту договору про постачання теплової енергії № 060775 від 03.04.2015р. для розгляду та підписання. Відповідач у встановлений законодавством строк не повернув належним чином оформлений договір, не направив відповіді про стан розгляду проекту договору та не надав протоколу розбіжностей до договору. У зв'язку з цим 06.05.2015р. МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на адресу [PERSON] повторно були направлені 2 примірники проекту договору про постачання теплової енергії № 060775 від 01.04.2015р. для розгляду та підписання. Відповідач у встановлений законодавством строк не повернув належним чином оформлений договір, не направив відповіді про стан розгляду проекту договору та не надав протоколу розбіжностей до договору, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача - [PERSON] (діє за довіреністю від 04.11.2014р.) в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовн вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, справу розглянути без її участі та без фіксування процесу технічними засобами. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 69, 73). Відповідач [PERSON] в судові засідання по справі, які призначалися на 10.02.2016р. та 17.03.2016р., не зявився повторно, про дату, час та місце розгляду справи кожного разу був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову (а.с. № 68, 71). Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає, що на підставі ч.4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України є підстави розглянути справу за відсутності обох сторін з винесенням по справі заочного рішення суду, без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.. Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради «Про створення міських комунальних підприємств «Дніпротеплосервіс» та «Дніпропетровські міські теплові мережі» № 16/3 від 07.08.2002р. на МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» покладені функції з виробництва, транспортування та продажу теплової енергії споживачам міста (а.с. № 9). Рішенням Дніпропетровської міської ради «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг з житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська» № 26/15 від 14.09.2011р., МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська з центрального опалення та гарячого водопостачання (а.с. № 10). Відповідно до договору купівлі продажу від 14.11.2006р. [PERSON] придбав квартиру № 21, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фучика, буд. 10, загальною площею 31,3 кв.м. (а.с. № 20 21). Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2362 від 28.07.2008р. квартира № 21, загальною площею 31,3 кв.м., по вул. Фучика, буд. 10, виключена з житлового фонду міста. Згідно п. 2 зазначеного рішення, власнику дозволена реконструкція квартири під перукарню згідно з проектною документацією (а.с. № 25). 22.10.2014р. відповідач звернувся до МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» із заявою про укладення договору на постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в приміщення № 21, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фучика, 10 (а.с. № 19). Як зазначає позивач, 03.11.2014р. [PERSON] нарочно отримав на МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» три примірники проекту договору про постачання теплової енергії № 060775 від 03.04.2015р. для розгляду та підписання (а.с. № 40 45). Відповідач у встановлений законодавством строк не повернув належним чином оформлений договір, не направив відповіді про стан розгляду проекту договору та не надав протоколу розбіжностей до договору. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Також судом було встановлено, що 06.05.2015р. МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на адресу [PERSON] повторно були направлені 2 примірника проекту договору про постачання теплової енергії № 060775 від 01.04.2015р. для розгляду та підписання. Направлення проекту договору № 060775 від 01.04.2015р. підтверджується фіскальним чеком від 06.05.2015р., супровідним листом № 254-СС від 23.04.2015р. та повідомленням про вручення поштового повідомлення (а.с. № 37 45). Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Однак, закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч.3 ст.20 зазначеного вище Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. N 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Таким чином, укладення договору надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору, а у разі відмови споживача на укладання договору, виходячи з змісту положень ст.ст.3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України позивач, як виконавець послуг, вправі звернутись до суду за захистом свого права, шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В матеріалах справи відсутні докази отримання саме [PERSON] проекту договору про постачання теплової енергії № 060775 від 03.04.2015р. для розгляду та підписання, а надані позивачем докази, підтверджують лише факт відправки пропозицій 06.05.2015р., а не факт отримання, з поштового повідомлення про вручення, що наявне в матеріалах справи (а.с. № 39) не вбачається за можливе встановити особу, яка отримала лист позивача адресований відповідачу, а тому, судом критично оцінено посилання представника позивача на те, що відповідач відмовляється від укладення договору. Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як встановлення правовідносин (в тому числі шляхом визнання договору укладеним). Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону, а тому в задоволені позовних вимог МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» до [PERSON] про визнання договору укладеним. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позивачу в задоволені позовних вимог відмовлено, то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн. стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed