Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

12 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що з 2000 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають сина [PERSON] , [INFO] . 1 листопада 2003 року шлюб між ними був розірваний. Після розлучення син проживає разом з нею. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення повноліття. На даний час сину виповнилося 18 років та виплату аліментів припинено. Однак син продовжує навчання у 11 класі середньої загальноосвітньої школи № 14, є інвалідом 2 групи з дитинства, потребує постійного догляду, знаходиться на її утриманні. Вона отримує мінімальну пенсію в розмірі 1497 грн. Добровільно відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. За цих підстав позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення двадцяти трьох років за умови продовження навчання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, [PERSON] , [INFO] . В судове засіданні позивач та третя особа [PERSON] не з`явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, надав письмовий відзив на позов, в якому зазначає, що [PERSON] , навчаючись у школі, не є таким, що продовжує навчання, не вступив до будь-якого навчального закладу, отримує з 18.01.2019 року державну соціальну допомогу в розмірі 1497 грн. Він не має матеріальної можливості надавати сину допомогу, оскільки з 10.04.2014 року був вимушений звільнитися з роботи за станом здоров`я, є інвалідом першої групи, потребує сторонньої допомоги. Отримує пенсію в розмірі 2000 грн., інших джерел доходу не має. Щомісячно витрачає на ліки 250-350 грн. Вимушений винаймати кімнату, сплачуючи щомісячно за комунальні послуги 700-1000 грн. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, з підстав, наведених у відзиві. Суд, з`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та є інвалідом другої групи з дитинства. Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2002 року відповідачем сплачувалися аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). З 18 грудня 2018 року сплату аліментів припинено у зв`язку з досягненням дитиною повноліття, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Також судом встановлено, що на час досягнення повноліття [PERSON] навчався у Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа № 14» Дніпропетровської міської ради, згідно з листом якого строк видачі свідоцтва про повну середню освіту 27.06.2019 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не працює, є інвалідом першої групи за загальним захворюванням, згідно з висновком лікарів потребує постійного стороннього догляду, періодично проходить лікування, отримує пенсію в розмірі 2073 грн. 76 коп. В свою чергу позивач отримує пенсію за віком у розмірі 1497 грн., інших доходів не має. Повнолітній [PERSON] як особа з інвалідністю отримує з 18.01.2019 року державну допомогу в розмірі 1497 грн. щомісячно. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення двадцятитрьохрічного віку при умові, що вони мають можливість надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина в твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 дійсного Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд приймає до уваги можливість надання утримання другим із батьків, дружиною, чоловіком і повнолітніми дочкою, сином. Приймаючи до уваги, що повнолітній [PERSON] , який навчається у загальноосвітній школі, не має можливості працевлаштуватися та самостійно заробляти собі на життя, з урахуванням матеріального стану сторін та самої дитини, стану їх здоров`я, всіх інших обставин, передбачених статтями 182, 200 Сімейного кодексу України, зокрема можливість одержання утримання від матері, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/8 частини всіх видів доходу (заробітку), починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 12 березня 2019 року, до закінчення навчання 27 червня 2019 року включно, оскільки, на переконання суду, відповідач хоча і є непрацездатною особою, але, одержуючи пенсію, має можливість надавати сину матеріальну допомогу в такому розмірі на час його навчання у школі. Суд враховує, що відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, не залежить від отримання останніми доходу, та повнолітній [PERSON] , будучи школярем, потребує матеріальної допомоги, оскільки в даному випадку державна соціальна допомога виплачується йому у зв`язку з інвалідністю та до отримання загальної середньої освіти він не має можливості працевлаштуватися та самостійно забезпечувати свої потреби. Підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку відсутні, оскільки відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачем не надано доказів продовження [PERSON] навчання після 27.06.2019 року. При цьому в разі продовження [PERSON] у подальшому навчання позивач або сама повнолітня дитина не позбавлені права звернутися з позовом про стягнення аліментів на підставі ст. 199 Сімейного кодексу України. Таким чином, позов необхідно задовольнити частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial