Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

11 жовтня 2021 року до Карлівського районного суду звернулась позивачка [PERSON] з вищевказаним позовом та просила припинити стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частина всіх видів щомісячного доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з неї на користь відповідача [PERSON] та визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] з позивачкою за місцем її проживання. Позовна заява обґрунтована тим, що 05.09.2017 року рішенням Карлівського районного суду Полтавської області між позивачкою та [PERSON] , [INFO] , розірвано шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 25.03.2020 року місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] визначено з батьком. Відповідно до судового наказу Карлівського районного суду Полтавської області від 12.06.2020 року позивачка сплачує щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частина всіх видів щомісячного доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 3 вересня 2021 року їхній син проживає з позивачем по справі та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає. Саме дані обставини і стали предметом позову та підставою звернення до суду. Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 25.10.2021 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання позивач не з`явилася, про час дату та місце проведення судового засідання була належним чином повідомлена, причини неявки суду невідомі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник третьої особи - Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки не повідомив. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Карлівської міської ради до суду не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. У розгляді справи просила покладатися на розсуд суду. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що 05.09.2017 року рішенням Карлівського районного суду Полтавської області між позивачкою та [PERSON] , [INFO] , розірвано шлюб (а.с.7). Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 25.03.2020 року місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] визначено з батьком (а.с. 8-9). Відповідно до судового наказу Карлівського районного суду Полтавської області від 12.06.2020 року позивачка сплачує щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частина всіх видів щомісячного доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , на даний час вона проживає разом зі своєю сім`єю, а саме: чоловіком [PERSON] , синами [PERSON] та [PERSON] у трикімнатному будинку (а.с 10), цей фа також підтверджується довідкою про склад сім`ї позивачки від 30.09.2021 року (а.с.16). На даний час позивачка [PERSON] не працює, а займається вихованням дітей, скарг на протиправну поведінку до Карлівської міської ради не надходило, що підтверджується характеристикою від 30.09.2021 року (а.с.11). Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин і здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносин регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Частиною 2 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в й вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно п.3 ч.2ст.18 Сімейного кодексу України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно дос т. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Враховуючи визнання позову відповідачем та встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , не проживає з відповідачем, а фактично проживає з позивачем [PERSON] , яка несе витрати на його утримання, та окрім цього сплачує на користь відповідача аліменти за рішенням суду, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved