Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

12.05.2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем, дитину залишити на вихованні позивача до її повноліття, після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище [PERSON], стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 18.09.2010 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Відповідач зловживав алкогольними напоями, влаштовував сварки, грубо поводився з нею, фізично і морально її ображав. 10.04.2014 року її чоловік залишив місце проживання та виїхав проживати до своїх батьків у Червоноармійський район Житомирської області. Сімейно - шлюбні відносини не підтримуються. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 13.06.2014 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти заочногго розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 вересня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської області, актовий запис за № 16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18.09.2010 року (а.с. 4). Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач в судове засідання не з'явився та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, дитину суд залишає на виховання з позивачкою, оскільки спору про це у сторін не виникло. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та залишення на виховання для позивачки малолітньої дитини.

Outcome: approved