Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

10.11.2014 р. [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Полтавської області (в якості співвідповідача) про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і бездіяльністю співвідповідача, і просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 73080 грн., завдану позивачу співвідповідачем в результаті ухвалення незаконних рішень і тривалої необґрунтованої бездіяльності по кримінальному провадженню ЄРДР №4201318000000264, що завдало і продовжує завдавати позивачу тривалі моральні і етичні страждання. В ході слухання справи [PERSON] неодноразово доповнював і уточнював свої позовні вимоги і в кінцевому варіанті визначив відповідачем [PERSON] Полтавської області, вимагаючи від суду захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди і отримання матеріальних збитків, завданих йому винесенням незаконних рішень і протиправними діями відповідача, застосувавши при розгляді позову практику Європейського суду з прав людини, а також принцип справедливості і розумності; стягнути з відповідача компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 328860 грн. і матеріальних збитків в розмірі 8218,80 грн., а всього 337078 грн., завдані позивачу відповідачем в результаті винесення незаконних рішень, дій і протиправної бездіяльності. Також 11.02.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив залишити відповідачем по справі прокуратуру Полтавскої області, визнати Державну казначейську службу України неналежним співвідповідачем і виключити її з учасників процесу по даній цивільній справі. 18.04.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з новою позовною заявою до [PERSON] Полтавської області, третя особа начальник відділу прокуратури Полтавської області [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної посадовою особою відповідача в звязку з незаконними діями і тривалою неправомірною бездіяльністю. Позивач просив стягнути на його користь з прокуратури Полтавської області компенсацію моральної шкоди в розмірі 744120 грн., завданої йому відповідачем в результаті протиправної тривалої бездіяльності його службових осіб. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.04.2016 р. відкрито провадження по справі за вказаним позовом [PERSON] Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2016 р. обєднано в одне провадження цивільну справу №638/6567/16-ц за позовом [PERSON] до прокуратури Полтавської області, третя особа начальник відділу прокуратури Полтавської області [PERSON], про відшкодування моральної шкоди, i цивільну справу №638/19997/14-ц за позовом [PERSON] до прокуратури Полтавської області про відшкодування матеріальних збитків і компенсацію моральної шкоди, завданої винесенням незаконних рішень, діями і неправомірною бездіяльністю відповідача. Обєднаним справам присвоєно єдиний номер 638/6567/16-ц (номер провадження 2/638/3124/16). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що слідчий прокуратури Полтавської області [PERSON] навмисне злочинно порушуючи вимоги Конституції і КПК України, не провівши в порядку, передбаченому КПК України, всіх необхідних слідчо-процесуальных дій, зловживаючи своїм посадовим положенням і діючи в інтересах третіх осіб, 27.12.201З р. виніс незаконну постанову про закриття кримінального провадження. 15.05.2014 р. Октябрьський районный суд м. Полтави скасував постанову від 27.12.2013 р., оскільки слідчим не враховані висновки судової компютерно-технічної експертизи №8397 від 26.09.2013 р. Позивач вказує, що 27.06.2014 р., продовжуючи халатно ставитись до своїх службових зобовязань, [PERSON] виніс чергову незаконну постанову про закриття кримінального провадження по ЄРДР №13180000000264. 06.08.2014 р. увалою Октябрьського районного суду м. Полтави постанова слідчого Горячун О.О. від 27.06.2014 р. про закриття кримінального провадження была скасована як незаконно винесена. Позивач вважає, що [PERSON] тільки імітував розслідування, не вживав ніяких заходів і винесенням незаконних постанов завдає йому моральних страждань. Прокурор з нагляду [PERSON], увійшовши в змову зі слідчим, навмисно не скасував постанову про закриття провадження від 27.12.2013 р. Позивач зазначає, що на факти неефективного проведення розслідування, фальсифікації і перекручування матеріалів справи, неналежного виконання слідчим Горячун своїх службових обовязків, фактів винесення ним незаконних и необґрунтованих постанов, які обмежують конституційне право позивача на доступ до правосуддя, і скасованих в наступному судами, він неодноразово звертав увагу прокурора з нагляду [PERSON], однак останній, з вузько відомчих і корпоративних інтересів, грубо порушуючи вимоги ст.ст. 2, 9, 24,25, 36 КПК України і неналежним чином виконуючи свої посадові обовязки, неправомірно не вживав жодних заходів. Більше того, вказує позивач, прокурор з нагляду [PERSON], при наявності в матеріалах кримінального провадження явних і неспростовних доказів завдання [PERSON] членами ОПГ глубоких, тривалих моральних и тяжких фізичних страждань, 20.08.2014 р. сам виніс невмотивовану постанову про відмову у визнанні позивача потерпілим по кримінальному провадженню №42013180000000264, чим грубо порушив вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України і в черговий раз порушив конституційне право позивача на доступ до правосуддя. Октябрьський районний суд м. Полтави своєю ухвалою зобовязав прокурора Мішуровського визнати [PERSON] потерпілим по вказаному кримінальному провадженню. Позивач зазначає, що з 14.08.2014 р. досудове розслідування по кримінальному провадженню №4201318000000264 було доручено слідчому Ткаченко К.А., який, не будучи неупередженим, продовжував навмисно не вживати необхідних заходів і тільки імітував досудове розслідування. На імя слідчого Ткаченко впродовж цього часу позивачем було подано більше 30 клопотань, які навмисно так і не були виконані. 21.10.2014 р. кримінальне провадження №42013180000000264 було обєднано з кримінальним провадженням №42012220000000005 від 25.11.2012 р. і кримінальному провадженню був присвоєний останній номер, однак досудове розслідування по кримінальному провадженню, як і раніше, не здійснювалось, а посадові особи навмисно не вживали жодних заходів. Компенсацію моральної шкоди, заподіяної [PERSON] незаконними рішеннями, діями і неправомірною бездіяльністю відповідача, позивач оцінює в розмірі 328860 грн.; матеріальні збитки, завдані йому відповідачем, складають 8218,80 грн. Всього позивач просить стягнути завдану відповідачем шкоду в розмірі 337078,80 грн. Позивач зазначає, що своїми ухвалами від 01.02.2016 р. Октябрьський районный суд м. Полтави задовольнив його заяви про відвід слідчого Ткаченко К.А. від досудового розслідування кримінального провадження 42012220000000005, а також відсторонив процесуального прокурора Мішуровського В.В. від нагляду за виконанням законів при досудовому розслідуванні по даному кримінальному провадженню. Генеральна прокуратура України на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва 19.01.2016 р. внесла в ЄРДР 42016000000000240 по ст. 364 КК України заяву позивача про кримінальне правопорушення, скоєне слідчими Горячун О.О. і [PERSON] при тривалій імітації розслідування по кримінальним провадженням, і процесуальним прокурором Мішуровським В.В. при тривалій імітації досудового розслідування по кримінальним провадженням. Позовні вимоги, заявлені [PERSON] 18.04.2016 р. до прокуратури Полтавської області, третя особа начальник відділу прокуратури Полтавської області [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної посадовою особою відповідача в звязку з незаконними діями і тривалою неправомірною бездіяльністю [PERSON] обґрунтовував наступними обставинами. Позивач вказує, що з грудня 2013 р. посадові особи відповідача слідчі Горячун О.О. і [PERSON], халатно ставлячись до своїх службових обовязків, увійшовши в змову з прокурором Мішуровським В.В., навмисно тільки імітували розслідування по кримінальному провадженню 42013180000000264/420122200900000005 по його заяві про кримінальне правопорушення, скоєне у відношенні позивача членами організованої злочинної групи колишнім начальником СУ УМВСУ в Полтавській області Ющук і колишніми слідчими Лоскот і Дічук, які в період часу з серпня 2010 р. по липень 2011 р. шляхом цинічної і нахабної фальсифікації матеріалів кримінальної справи і штучного створення «доказів» скоєння нібито позивачем особливо тяжкого злочину, допустили в відношенні нього, завідомо невинного, звірячі репресії і дике правове свавілля, в результаті чого він став інвалідом 2 групи. [PERSON] зазначає, що сфальсифікована кримінальна справа по ч. 4 ст. 190 КК України 21.06.2011 р. була закрита по реабілітуючим його підставам. Впродовж більш ніж 2 років позивач неодноразово звертався на імя прокурора області зі скаргами на навмисну злочинну бездіяльність вищезазначених співробітників прокуратури, однак отримував за підписом начальника відділу прокуратури області [PERSON] тільки формальні відповіді-відписки, зі змісту яких вбачається, що ця службова особа навмисно укриває особливо тяжкі посадові злочини, скоєні співробітниками міліції, а також навмисно укриває тривалу протиправну бездіяльність слідчих Ткаченко, Горячун і прокурора Мішуровського, які впродовж тривалого часу тільки імітують розслідування і нагляд по зазначеному кримінальному провадженню, чим навмисно порушив конституційне право позивача на доступ до правосуддя. Крім того, вказує позивач, він неодноразово направляв на адресу відповідача заяви про кримінальні правопорушення, скоєні у його відношенні прокурором прокуратури Полтавської області Пластун, слідчими Ткаченко, Горячун і прокурором Мішуровським, які відповідачем навмисно не вносились в ЄРДР, в звязку з чим Октябрьський районний суд м. Полтави своєю ухвалою від 12.03.2014 р. визнав бездіяльність відповідача незаконною. За скаргами позивача Печерський районний суд м. Києва зобовязав ГПУ внести в ЄРДР заяви [PERSON] про кримінальні правопорушення, скоєні вищезазначеними особами, які були внесені в ЄРДР №42016000000000240, 42016000000000191. Позивач вказує, що факти грубого і навмисного порушення посадовими особами відповідача вимог ст. 19 Конституції України і чинного кримінального процесуального законодавства України, допущеної тривалої неправомірної бездіяльності і навмисного не здійснення належного контролю за діяльністю навмисною бездіяльністю слідчих Горячун, Ткаченко і процесуального прокурора Мішуровського підтверджуються численними ухвалами Октябрьського районного суду м. Полтави і Печерського районного суду м. Києва, які набрали чинності, а також формальними, надрукованими під копирку, відповідями-відписками за підписом посадових осіб відповідача, в яких викладені завідомо неправдиві відомості, які не відповідають дійсності. [PERSON] вважає, що своїми незаконними діями і неправомірною бездіяльністю відповідач завдав йому моральну шкоду, оскільки: з вини відповідача позивач, інвалід 2 групи, будучи тяжко хворим, вимушений впродовж більш ніж 2 років звертатись в різноманітні державні інстанції для того, щоб викрити неправомірну бездіяльність посадових осіб відповідача і зобовязати їх виконувати свої безпосередні обовязки в порядку, передбаченому законом; при здійсненні вимушених поїздок в суди, де позивач викривав відповідача в неправомірній діяльності, переносив глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України, які загрузли в круговій поруці; з вини відповідача знижений авторитет правоохоронних органів; з вини відповідача позивач позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права; з вини відповідача порушено психологічне благополуччя позивача; з вини відповідача знижений авторитет президента, оскільки реформування прокуратури виявилось фікцією і профанацією; з вини відповідача впродовж більш ніж двох років позивач вимушений витрачати свій особистий час і звертатись до суду за захистом своїх прав, гарантованих йому Конституцією України, навмисно грубо, цинічно і зухвало порушених посадовими особами відповідача, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, неможливості продовжувати активне особисте і суспільне життя, і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя; допущеною противоправною бездіяльністю відповідач незаконно позбавив позивача конституційного права на доступ до правосуддя. Відповідачем надано заперечення на позов з яких вбачається, що [PERSON] посилається на ст. 23 ЦК України, ст. 1167, 1173, 1174 ЦПК України. Однак, нормативною основою для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю саме органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду є ст. 1176 ЦК України і ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а не статтями, на які посилається [PERSON] в своєму позові, оскільки правовідносини, які виникли між останнім та прокуратурою області врегульовані кримінальним процесуальним законодавством України. Так, ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди виникає у випадку постановления виправдувального вироку суду; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Частиною 2 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, передбачене ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Представник прокуратури Полтавської області вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними. Посилаючись на ст. 60 ЦПК України представник відповідача вказує, що посадовими особами органів прокуратури Полтавської області будь-яких протиправних дій стосовно [PERSON] не вчинено, доказів протиправності дій відповідача під час досудового розслідування у кримінальному провадженні позивачем не надано. 21.09.2015 р. прокурором прокуратури Полтавської області до суду подано заперечення проти позову з вимогою відмовити в задоволенні позову [PERSON] до прокуратури Полтавської області про відшкодування шкоди. В обґрунтування запереченнь прокурор вказав, що після визначення заступником Генерального прокурора України підслідності, слідчим відділом прокуратури Полтавської області з 02.10.2014 р. здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42012220090000005 від 15.10.2013 за фактом фальсифікації файлових даних вилученого у [PERSON] персонального комп'ютера. Окрім того, прокуратурою Полтавської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №42013180000000264 від 12.12.2013 за аналогічним фактом щодо фальсифікації файлових даних вилученого у [PERSON] персонального комп'ютера. Ураховуючи, що у кримінальних провадженнях №№ 42013180000000264 та 42012220090000005 розслідування проводилось за одними і тими ж фактами, їх об'єднано в одне провадження під №42012220090000005. Однією із причин тривалого розслідування у даному провадженні слугувала неявка потерпілих до прокуратури Полтавської області для дачі показань. Слідчим неодноразово викликалися для допиту [PERSON] та його сини [PERSON], [PERSON], однак вказані особи ігнорували дані виклики протягом тривалого часу. Даний факт підтверджується відповідними корінцями до повісток про виклик, поштовими повідомленнями про вручення та рапортами слідчого. Така поведінка потерпілих свідчить про їх свідоме небажання сприяти розслідуванню та намагання затягнути час у прийнятті кінцевого рішення за його результатами. Дійсно, під час досудового розслідування [PERSON] подано більше 30 клопотань про проведення слідчих дій в даному провадженні. Кожне клопотання стосувалося вивчення матеріалів кримінальної справи №59300063 і проведення додаткового допиту в якості свідків працівників УМВС України в Полтавській області з урахуванням вивчених матеріалів. Дані клопотання старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Полтавської області [PERSON] задоволено. В зв'язку з цим, під час розслідування прокуратура області тричі зверталась до слідчого судді з клопотанням про отримання дозволу на тимчасовий доступ до кримінальної справи №59300063 з метою більш детального дослідження матеріалів розслідування та руху речових доказів. Однак, судом в задоволенні даних клопотань в кожному випадку було відмовлено. Окрім того, до Фрунзенського районного суду м. Харкова направлено запит щодо надання можливості в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова провести огляд вищевказаної справи з метою виявлення матеріалів про рух речового доказу (вилученого у [PERSON] комп'ютера, що може мати дані з ознаками їх фальсифікації) для з'ясування дати його вилучення під час обшуку, способу упакування, направлення для проведення експертних досліджень тощо. На вказаний запит судом надано відповідь про надання такої можливості лише за наявності ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів. Вказаний факт свідчить про неможливість виконання процесуальних дій, зазначених в клопотаннях [PERSON] з об'єктивних причин, що не залежали від прокуратури Полтавської області. В зв'язку з цим, на даний час встановлюються деталі руху речових доказів у даній кримінальній справі для з'ясування обставин, що підтверджують або спростовують існування можливості у працівників органів внутрішніх справ сфальсифікувати докази. З цією метою вживаються заходи до встановлення місцезнаходження і допиту понятих, які 02.09.2010 приймали участь в обшуці житла [PERSON] та експерта [PERSON], яким складено висновок №10141/10-20 від 26.11.2010 експертизи комп'ютерної техніки та програмних продуктів. За останніми відомими адресами проживання вказаних осіб неодноразово направлялися повістки про виклик до прокуратури Полтавської області. Однак, для допиту зазначені особи не прибули. Також слід зазначити, що матеріали кримінального провадження неодноразово витребувались слідчими суддями Октябрьського районного суду м. Полтави в зв'язку з розглядом клопотань [PERSON] про відвід слідчого та з інших питань. Судові засідання неодноразово зривались в зв'язку з неявкою [PERSON], в той же час матеріали провадження знаходились в суді протягом всього розгляду даних клопотань, що ускладнювало проведення розслідування у ньому. Так, кримінальне провадження №42012220090000005 в черговий раз витребувалось Октябрьським районним судом м. Полтави для розгляду заяви [PERSON] про відвід слідчого і на даний час перебуває у зазначеному суді. Ухвалою слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтави від 31.08.2015 за матеріалами кримінального провадження встановлено, що об'єктивні дані, які б свідчили про те, що слідчий є заінтересованим в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обгрунтовані сумніви в його неупередженості, відсутні. При цьому також установлено, що слідчим вжито заходів щодо виклику осіб та проведення необхідних процесуальних дій. Посилаючись на ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», прокурор вказує, що відповідно до доданих до заперечення доказів, в діях працівників прокуратури Полтавської області під час провадження досудового слідства та при здійсненні процесуального керівництва відсутні винні протиправні рішення, дії чи бездіяльність. Крім того, п. 2 вищезазначеної Постанови роз'яснюється, що спори про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або законів України. Виниклі спірні правовідносини регулюються нормами Кримінального процесуального кодексу України, який встановлює інші способи захисту прав громадян в ході досудового слідства і не передбачає права на відшкодування моральної шкоди. Відшкодування майнових витрат, пов'язаних зі з'явленням за викликом до правоохоронних органів чи суду, понесених в ході кримінального провадження також регламентується виключно цим Кодексом, а тому вимоги про їх відшкодування не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. До вказаних правовідносин не застосовується презумпція заподіяння шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, вини заподіювача, її розміру для отримання через судовий розгляд цього питання відповідної компенсації. Прокурор вказує, що позивачем не надано доказів винних, умисних протиправних рішень, дій (бездіяльності) органів прокуратури Полтавської області щодо здійснення неналежного досудового слідства чи процесуального керівництва, внаслідок чого [PERSON] набув би передбачене законом право на відшкодування шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити в їх задоволенні. Третя особа в судове засідання не зявилась, причину неявки суду не повідомила. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В провадженні прокуратури Полтавської області з грудня 2013 р. знаходиться кримінальне провадження №№ 42013180000000264/420122200900000005 за заявами [PERSON] з приводу його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності посадовими особами міліції по сфальсифікованій, за твердженням [PERSON], справі по ч. 4 ст. 190 УК Украины, яка 21.06.2011 г. була закрита по реабилітуючим підставам. Не погоджуючись з діями і бездіяльністю слідчих позивач неодноразово звертався до прокуратури Полтавської області, Генеральної прокуратури України, судових інстанцій. Провадження по справі неодноразово закривалося, однак постанови слідчого на підставі скарг позивача скасовувались ухвалами слідчого судді. До теперішнього часу розгляд кримінального провадження не закінчено. Позивач вважає, що прокуратура Полтавської області неналежним чином здійснює досудове розслідування і нагляд за його ходом, в результаті чого йому завдано моральну шкоду і матеріальні збитки за бензин для поїздок до прокуратури та судових інстанцій з приводу порушення його прав. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їх учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Нормами КПК України встановлено наступне. Згідно ст. 22, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. У випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із прокурором, а обвинувачення може підтримуватися потерпілим, його представником. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи обєктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків. Статтею 24 кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді. Відповідно до ст. 26, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення тягне за собою закриття кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Відповідно до ч. 6 ст. 28, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом. Таким чином, [PERSON], виступаючи потерпілим по кримінальній справі, вправі користуватися всіма правами, встановленими для нього діючим законодавством, в тому числі оскарження дій та бездіяльності слідчого і прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням по конкретній справі. Процесуальний керівник і слідчий під час досудового слідства здійснюють свої процесуальні права і виконують покладені на них обовязки у відповідності до вимог закону. Прийняття слідчим або прокурором процесуального рішення по кримінальному провадженню, яке в подальшому скасовується компетентною особою у встановленому законом порядку, саме по собі не тягне за собою настання відповідальності з боку вказаних субєктів. Як зазначено в ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (окрім незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України і само по собі не тягне за собою будь-якої відповідальності. Така відповідальність має настати лише за умови вчинення відповідною особою дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення чи кримінального злочину. Посилання позивача на злочинні навмисні дії працівників відповідача, спрямовані на порушення його прав, ґрунтуються лише на його особистих висновках і не підтверджуються належними доказами. Також не доведено, що витрати на проїзд позивачем понесені у звязку з розслідуванням зазначеного вище кримінального провадження. Суду не надано доказів про результати досудового розслідування прокуратурою Полтавської області кримінального провадження за зверненнями [PERSON] стосовно його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. До прийняття кінцевого рішенні по цьому провадженню неможливо встановити, чи правильно діяв слідчий під час досудового розслідування і чи обґрунтованими були заяви потерпілого про злочини. В ході судового слідства по даній справі позивачем не надано жодних доказів того, що в діях слідчих, прокурорів, на яких вказував позивач як на порушників його прав, встановлено порушення закону, які тягнуть дисциплінарну, адміністративну чи кримінальну відповідальність. [PERSON] надав суду докази того, що з приводу заяв про порушення його прав працівниками прокуратури Полтавської області відомості про злочини внесено до реєстру досудових розслідувань на підставі ухвал слідчого судді за його скаргами. Однак, саме по собі це не свідчить про порушення ними його прав, оскільки даних про результати досудового розслідування по його заявам позивач суду не надав, тому вина працівників прокуратури у вчиненні повідомлених заявником злочинних дій на теперішній час не доведена. Що стосується тривалих строків розслідування відповідачем досліджуваного кримінального провадження, прокурор в запереченнях на позов навів свої пояснення з приводу причин тривалості слідства. При цьому [PERSON] не позбавлений можливості оскаржити строки досудового розслідування в порядку, визначеному ст. 308 КПК України. У разі настання наслідків, передбачених ч. 3 вказаної статті, [PERSON] вправі ставити питання про відшкодування шкоди в результаті таких порушень. На теперішній час підстав для відшкодування [PERSON] зазначеною ним шкоди не встановлено, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст. 23,1167,1172,1173,1174,1176 ЦК України, ст.ст.22,24,26,28 КПК України,

Outcome: dismissed