Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

11.02.2019 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Неповнолітня [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні-службі у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Відповідач вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не піклується про стан її здоров`я, не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття на користь закладу, куди її буде влаштовано. Представник позивача Органу опіки та піклування Чечелівської районної у м. Дніпрі ради письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, думку неповнолітньої [PERSON] , допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.05.2005 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 12). Відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 13). До лютого 2017 року родина [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . Мати покинула доньку і неповнолітня [PERSON] стала проживати зі старшою сестрою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини - [PERSON] вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не піклується про стан її здоров`я, не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, не створює умов для отримання нею освіти, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с. 4-5, 12, 13). Неповнолітня [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні-службі у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. З 25.10.2018 року та по теперішній час неповнолітня [PERSON] тимчасово перебуває у комунальному закладі соціального захисту центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок», за вказаний період відповідач відвідала дитину лише один раз - 29.10.2018 року, з адміністрацією та психологами центру не спілкувалась, успіхами та здоров`ям дитини не цікавилась (а.с. 7). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Своїм висновком Орган опіки та піклування Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 08.02.2019 року № 136 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] зазначила, що не бажає повертатись до матері, не заперечувала проти позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням зазначених обставин, враховуючи думку дитини, приймаючи до уваги те, що відповідач не спілкується з дитиною, тобто не в тому обсязі, який необхідний для її нормального самоусвідомлення; не цікавиться долею дитини; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, суд вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що при вирішенні спору про стягнення аліментів на неповнолітню дитину судам необхідно враховувати, що укладення нею шлюбу не припиняє передбаченого законом обов`язку утримувати її до досягнення повноліття, а утримання дитини, на яку стягуються аліменти, у державному чи комунальному закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі - стягнення аліментів на користь того з батьків, з яким до цього проживала дитина, якщо він витрачає їх за цільовим призначенням. Якщо дитина постійно проживає в такому закладі, а батьки не беруть участі в її утриманні, адміністрація цього закладу має право пред`явити до них позов в інтересах дитини, оскільки виконує функції опікуна та піклувальника згідно зі ст. 245 СК України. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на утримання її неповнолітньої дитини з дня подання позову, тобто з 11.02.2019 року. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Чечелівської районної у м. Дніпрі ради законні, повністю доведені та обґрунтовані, а, отже, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3842,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved