Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

12.12.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь пені від суми несплачених аліментів в розмірі 28 434,25 грн. 22.01.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою про уточнення позовних вимог та просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь пеню від суми несплачених аліментів в розмірі 31 971,93 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 23.09.2013 року Шевченківським районним судом м.Львова ухвалено рішення про розірвання шлюбу між нею і відповідачем. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 08.05.2014 року ухвалено стягувати з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) в користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 800 (вісімсот) грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 21 серпня 2013 р. до досягнення дитиною повноліття. 25 липня 2014 року Шевченківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист за №2/466/2138/14, за яким Шевченківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження. 14 липня 2014 року син отримав статус дитини - інваліда, яка потребує постійного нагляду і супроводу. Вона не має можливості працювати, тому що змушена доглядати за дитиною. Вона і син знаходяться на утриманні її батьків - пенсіонерів, крім того що її батько [PERSON] є інвалідом 1 групи. У зв'язку із невиплатою їй аліментів, її матеріальне становище значно погіршилось, вона немає змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім'ї, тому, враховуючи ці обставини, вона змушена звертатись до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Пославшись на викладене, позивач просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] яка діє на підставі довіреності від 26.10.2014 року (а.с. 9) позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач позовні вимоги заперечив та додатково пояснив, що він не заперечує щодо сплати аліменті, однак у нього є поважні прчини: він на даний час офіційно не працює, у нього народилася дитина, до того ж до сина [PERSON] його не допускають. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 23.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 02 серпня 2006 року Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 260 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвище дружині - [PERSON]. [PERSON] є батьком - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.3). Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 08.05.2014 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) в користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 800 (вісімсот) грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 28 серпня 2013 р. до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, ст.196 СК України передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), яка настає лише за наявності вини цієї особи. Також відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Отже, обов'язковою умовою застосування юридичної відповідальності у вигляді стягнення неустойки є винна протиправна поведінка особи, тобто воно можливе у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, наприклад, у зв'язку з її ухиленням від сплати аліментів, розшуком, перебуванням за кордоном тощо. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Моментом невиконання судового рішення є початок ухилення від його виконання або перешкоджання його виконанню. Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання рішення, що набрало законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання, під чим розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини визначеної суми аліментів, які можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов'язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Позивач посилається на винну поведінку відповідача як платника аліментів, яка полягала в утворенні заборгованості по аліментах внаслідок його неналежного виконання обов'язку сплачувати аліменти, які присуджені за рішенням суду. Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити не тільки факт заборгованості за аліментами, а й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Згідно п.1 ч.1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного дня після одержання виконавчого документа й у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» провадить відповідні виконавчі дії. По виконавчих документах про стягнення аліментних платежів виконавець починає вчиняти виконавчі дії не пізніше, ніж в 5-деннний строк від дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Як вбачається з матеріалів цивільної справи №466/6382/13-ц, виконавчий лист був виданий стягувачу на підставі заочного рішення ухваленого Шевченківським районним судом м.Львова від 08.05.2014 р. та позивач отримала його 18.06.2014 року (справа 466/6382/13 а.с.140 «б»), після чого 04.08.2014 року державним виконавцем Рослюк Т.С. Шевченківського ВДВС ЛМУЮ було відкрито виконавче провадження. Однак, [PERSON] не був присутній при ухваленні Шевченківським районним судом м.Львова рішення від 08.05.2014 р. та подав заяву про його перегляд. Згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 18.05.2014 року заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08.05.2014 року скасовано. В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 11.07.2014 року стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) в користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 800 (вісімсот) грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 21 серпня 2013 р. до досягнення дитиною повноліття та ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 11.11.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 липня 2014 року залишено без змін. Разом з тим, судом встановлено, що фактично заборгованість була нарахована за час з моменту звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів та до грудня 2014р. За змістом ст. 368 ЦПК України звернення судового рішення до виконання можливе лише за власною ініціативою стягувача, на користь якого ухвалене рішення і, відповідно, виданий виконавчій документ, при його самостійній передачі органу примусового виконання, тобто цілком залежить від його волевиявлення щодо прийняття присудженого. Тому суд, з огляду на те, що рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 липня 2014 року залишено без змін, після постановлення ухвали Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 11.11.2014 року, приймає до уваги ту обставину, що у виникненні заборгованості немає вини відповідача, оскільки рішення суду набрало законної сили 11.11.2014 року та з його боку винної поведінки щодо порушення зобов'язання встановлено не було. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed