Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

10 грудня 2013 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 08 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра», як кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], як позичальником, було укладено договір «Автопакет» №767125/ФЛ, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 13207,92 доларів США, зобов'язавшись повернути кредит до 07 лютого 2015 року, сплативши 14,15% річних за користування кредитом. Виконання [PERSON] договірних зобов'язань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі порукою відповідача [PERSON], оформленою тим же кредитним договором, який за своїм змістом є змішаним договором. Посилаючись на те, що відповідачі свої договірні зобов'язання належним чином не виконують, в зв'язку із чим утворилась заборгованість, яку відповідачі на вимогу кредитора не погасили, достроково кредит не повернули, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість за кредитом, розмір якої станом на 19 вересня 2013 року склав 12857,67 доларів США (за курсом НБУ - 208140,84 гривень), а також покласти на відповідачів судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 08 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра», як кредитором, правонаступником якого є позивач, відповідачем [PERSON], як позичальником, та відповідачем [PERSON], як поручителем позичальника, було укладено змішаний за своєю правовою природою договір «Автопакет» №767125/ФЛ. За даним договором позичальник отримав від кредитора кредит в розмірі 13207,92 доларів США для придбання автотранспортного засобу, зобов'язавшись повернути його кредитодавцю до 07 лютого 2015 року щомісячними ануїтетними платежами (мінімальний платіж 251,3 доларів США), сплативши 14,15% річних за користування кредитом, а також інші обов'язкові платежі. У разі прострочення строку сплати мінімальних щомісячних платежів з погашення кредиту позичальник зобов'язався сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення, а також штраф в розмірі 10% від суми кредиту за кожен випадок порушення виконання умов договору (п.5.1, 5.2 договору). Договором також передбачено право кредитора, та відповідний йому обов'язок позичальника, вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом та штрафних санкцій у випадку порушення позичальником строків та порядку повернення кредиту (п.4.2.4, 4.2.5). Такому праву кредитора відповідає обов'язок позичальника здійснити дострокове повернення кредиту за викладених обставин (п.4.3.5). (а.с.4-6, 12-14) За умовами того ж договору (положення п.3.2 договору) виконання позичальником його договірних зобов'язань забезпечено порукою відповідача [PERSON], який, як поручитель, зобов'язався перед кредитодавцем відповідати солідарно та в повному обсязі із позичальником [PERSON] за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов'язань за договором «Автопакет» №767125/ФЛ від 08 лютого 2008 року. Із матеріалів справи встановлено, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання із дотримання встановленого договором порядку та строків повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач, скориставшись передбаченим договором правом, своєю письмовими вимогами від 18 вересня 2013 року просив відповідачів погасити, здійснивши дострокове повернення кредиту. Однак, відповідачі таку вимогу не виконали, а розмір кредитної заборгованості останніх станом на 19 вересня 2013 року склав 26040,39 доларів США, що за курсом НБУ на зазначену дату становило 208140,84 гривень, з яких 12857,67 доларів США (за курсом НБУ - 102771,35 гривень) - заборгованість за тілом кредиту, 9465,9 доларів США (за курсом НБУ - 75660,93 гривень) - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2396,03 доларів США (за курсом НБУ - 19151,47 гривень) - пеня, 1320,79 доларів США (за курсом НБУ - 10557,09 гривень) - штрафи. (а.с.7-9) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України). Положеннями ст.628 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня, штраф (ст.549 ЦК України). За змістом ст.ст.546, 547 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором «Автопакет» №767125/ФЛ від 08 лютого 2008 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачами вказаного змішаного договору із дотриманням вимог законодавства, а також підтверджено невиконання відповідачами, на відміну від кредитора, своїх зобов'язань за даним договором та встановлено наявність у позивача права вимагати в зв'язку із цим дострокове повернення кредиту, а розмір заборгованості солідарної відповідачів відповідає наведеній позивачем сумі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати в розмірі 2081,41 гривень, тобто по 1040,75 гривень з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved