Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

10 серпня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Покровської міської ради Донецької області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Починаючи з 30.10.1987 року по день смерті її чоловіка вони мешкали разом за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарства. Після смерті чоловіка залишилось спадкове майно, яке складається з Ѕ частини трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала його на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло, виданого 20.03.2002 року. Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріуса, яка їй повідомила, що їй необхідно звернутись до суду щодо вирішення питання визнання права власності на спадкове майно, оскільки на момент смерті чоловіка він був зареєстрований за іншою адресою та вона пропустила строк для прийняття спадщини, нотаріусом була видана постанова від 09.07.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановлено ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що вона постійно проживала з померлим чоловіком, в тому числі на мент смерті, про що є відповідна довідка, то вважає, що вона прийняла спадкове майно, що належало померлому на момент смерті. Позивач [PERSON] просила надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , терміном три місяці. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2021 року визначено головуючого суддю Філь О.Є. Ухвалою судді від 10 серпня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання. 27 вересня 2021 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про зміну предмету позову, в якій вона просила встановити факт її постійного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини. 11 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] з тих підстав, що на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.08.2021 року про витребування інформації щодо відкриття спадщини та кола спадкоємців судом була отримана відповідь приватного нотаріуса про те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , по заяві доньки спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини за законом була відкрита спадкова справа № 50/2021. Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року було задоволено клопотання позивача [PERSON] , залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . 01 грудня 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Покровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що дійсно позивач [PERSON] з 1987 року по день смерті її чоловіка [PERSON] постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство. Заслухавши показання свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатній і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане 22 жовтня 2020 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 9). Позивач [PERSON] перебувала в юридичному шлюбі з [PERSON] з 15 червня 1977 року (а.с. 10). Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач [PERSON] є спадкомцем першої черги після смерті [PERSON] . Житлова квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на житло, яке видано 20 березня 2002 року Державним комунальним підприємством «Управління міського господарства» (а.с. 14). Позивач [PERSON] , яка з 30.10.1987 року зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , з дня вселення до квартири проживала в ній спільно з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , по день його смерті, що підтверджується довідкою № 01-12/2833 від 29.06.2021 року, яка видана Комунальною установою Покровський координаційний комітет самоорганізації населення (а.с. 11), та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні. 09 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулась з заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Михайленко О.В. від 09 липня 2021 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті померлого [PERSON] , оскільки спадкоємець протягом строку, встановлено ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, підтвердження факту постійного проживання спадкодавця разом із спадкоємцем на день смерті немає (а.с. 7). Згідно з частинами першою, другою\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою\~статті 1269 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269\~ЦК України\~презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті\~1268, статтях\~1269,\~1270 ЦК України. Згідно зі\~статтею 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог\~статті 68 Закону України «Про нотаріат»\~при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа\~може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Встановивши, що позивач [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за законом у встановлений\~статтею 1270 ЦК України\~строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто є такою, що прийняла спадщину після [PERSON] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного поживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із\~законом\~і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Крім того, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам. Разом з тим у\~статті 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою\~статті 29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення\~статті 29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у\~статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] , при цьому в задоволенні позовних вимог до Покровської міської ради необхідно відмовити, оскільки Покровська міська ради не є належним відповідачем у справі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В зазначеному випадку, враховуючи, що на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.08.2021 року про витребування інформації щодо відкриття спадщини та кола спадкоємців судом була отримана відповідь приватного нотаріуса про те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , по заяві доньки спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини за законом була відкрита спадкова справа № 50/2021, то саме [PERSON] є належним відповідачем у справі. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed