Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

11 червня 2015 року позивач звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 07.09.1996 року сторони зареєстрували шлюб, [INFO] в шлюбі народився син [PERSON], 28.07.2000 року за рішенням суду шлюб було розірвано та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Однак, відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів, має значну суму заборгованості по аліментам, він не бачив сина на протязі 10 років, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, іншої допомоги. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, не цікавиться його життям, не відвідував і не відвідує сина вдома, в дитячому дошкільному закладі, в школі. Під час розгляду судом справи про стягнення пені за несплачені аліменти, відповідач звернувся о суду з позовом про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, однак рішенням суду від 24.12.2014 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні цього позову. За вказаних обставин. Позивач вважає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, і враховуючи все вищевикладене, просить позбавити його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі. Вважають, що повторне звернення відповідача до суду з позовом про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, незважаючи на те, що у справі за таким же його позовом з тих же підстав, з тим же предметом, вже є рішення, що набрало законної сили, свідчить про його бажання затягнути розгляд даної справи, а також підтверджує його свідоме ухилення від сплати аліментів і ухилення від участі у вихованні дитини. В судовому засіданні представник третьої особи Єфіменко О.М. позов підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що служба у справах дітей надала висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав в зв'язку з його свідомим ухиленням від виконання батьківських обов'язків. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, вражають, що спочатку потрібно з'ясувати питання, чи це дитина відповідача, оскільки відповідач має сумніви щодо свого батьківства, а позивач ухиляється від проведення генетичної експертизи. Лише після того, як експертизою буде встановлено, чи він є батьком дитини чи ні, доцільно розглядати питання щодо позбавлення його батьківських прав, та щодо наявності підстав для сплати ним аліментів. Прокурор Тиркусова О.М. підтримала позовні вимоги, вважала необхідним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO], так як відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не відвідував сина тривалий час, не спілкувався з сином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, думку представника органу опік та піклування, прокурора, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.7). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2000 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], та стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини заробітку (а.с.35). Рішенням апеляційного суду Сумської області від 20.02.2014 року стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 20 000 грн. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини (а.с.9-10). Дане рішення суду залишено в силі ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27.01.2015 року (а.с.42), та відмовлено у відкритті касаційного провадження з підстав необґрунтованості касаційної скарги ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.34). Відповідач надав суду копію ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 19.06.2015 року про відкриття провадження у справі за його позовом [PERSON] про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини (а.с.43) та повідомив суду, що розгляд справи за вказаним позовом призначено на вересень 2015 року. Одна суд не приймає вказаний довід відповідача до уваги, оскільки як вбачається з наданих суду копій судових рішень, питання щодо виключення запису про батьківство відповідача вже було предметом розгляду судів трьох інстанцій, і в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, а рішення суду набрало законної сили. В даній справі судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. При цьому, як зазначено в постанові Пленуму ВСУ, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішеннями Зарічного районного суду м. Суми від 24.01.2014 року та рішенням апеляційного суду Сумської області від 20.02.2014 року встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів, мав заборгованість по сплаті аліментів в період з 23.08.2007 року по 13.05.2013 року в сумі 22719,82 грн. Судами також було встановлено, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача. (а.с. 35-39) Як встановлено вже під час розгляду даної цивільної справи, після спливу значного часу (два роки) нічого не змінилось, і станом на 15.07.2015 року [PERSON] має заборгованість по аліментам в сумі 28 549,98 грн., що підтверджується довідкою державного виконавця. (а.с.45) Судом встановлено, що протягом значного періоду часу відповідач [PERSON] не виявив бажання та наміру спілкуватись з сином, участі у вихованні дитини не брав, потребами та розвитком дитини не цікавився, коли він останній раз бачив сина, не пам'ятає. Доводи відповідача про те, що позивач перешкоджала йому у спілкуванні з сином, нічим не підтверджені, а представник служби у справах дітей пояснила, що [PERSON] жодного разу не звертався до служби у справах дітей з заявою про встановлення часів спілкування з дитиною. Як вбачається з довідок, наданих керівництвом школи, де навчається дитина, батько учня [PERSON] не бере участі у вихованні своєї дитини, не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником. (а.с.8, 44) Також нічим не підтверджені і доводи відповідача про те, що він неодноразово безпосередньо позивачці надавав гроші для сина на купівлю одягу, взуття, інших необхідних речей. Позивач це заперечує, а відповідачем не надано будь-яких доказів. Крім того, відповідач [PERSON] в судовому засіданні особисто підтвердив ту обставину, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав лише з тієї підстави, що він не бажає сплачувати аліменти на утримання сина. При цьому також підтвердив ту обставину, що він не брав і не має наміру брати участі у вихованні цієї дитини. Суд також бере до уваги висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. (а.с.32) Враховуючи обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме: матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. При цьому суд приймає до уваги поведінку відповідача [PERSON], який продовжує уникати виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо затягує процес, посилаючись на те, що в суді розглядається справа про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини, хоча з даного питання вже існує рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір. На підставі ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved