Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

12.02.2020 року представник Органу опіки та піклування Іванківської районної державної адміністрації звернувся до Іванківського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ніде не працює, зловживає алкогольними напоями. [INFO] померла мати дитини, та після її смерті [PERSON] з рідним братом (по матері) [PERSON] , [INFO] було вилучено з біологічної сім`ї та влаштовано до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Пролісок» в с. Вовчків Поліського району Київської області. Від моменту коли дитину влаштували до ЦСПРД і до теперішнього часу батько не має наміру забрати дитину додому, так як він не готовий до труднощів, не бажає виховувати дітей, не створює належним умов для проживання, розвитку та виховання дитини. Просять суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON] , 2011 року народження. Також просили стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частин всіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 16.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, просила задовольнити. В підготовче судове засідання відповідач не з`явився, надав заяву, відповідно до якої просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. При розгляді справи, судом встановлено, що [PERSON] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження /а.с.20/. Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про смерть, вбачається, що мати малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що виконкомом Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області зроблено відповідний актовий запис № 12 /а.с.25/. Як вбачається з актів обстеження матеріально - побутових умов життя сім`ї від 01.07.2019 року, 01.08.2019 року, 04.09.2019 року на момент обстеження було встановлено, що гр. [PERSON] перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Намірів забрати дітей із закладу не має, тому повертати дітей є недоцільним /а.с. 5/. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Відділення Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Пролісок» на [PERSON] , [INFO] , встановлено, що за час перебування дитини в закладі батько навідувався до хлопця 12 разів. З них декілька раз в нетверезому стані, на що отримав зауваження зі сторони працівників. Зі сторони хлопця є прив`язаність до батька. Але батько не дуже хоче його забирати, каже що в нього зараз немає можливості виховувати дитину, адже він весь час на роботі. Батько хоче, аби хлопець жив у закладі, а забрати його він згоден тільки коли [PERSON] підросте і зможе повністю себе обслуговувати / а.с. 26/. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки відповідач повністю самоусунулася від виховання дитини, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, обставини справи підтверджуються певними засобами доказування та з урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно, з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча повинен та має таку можливість, бо є людиною працездатного віку, а тому суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі, вказаному позивачем. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 840,80 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved