overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

10 січня 2017 року до Словянського міськрайонного суду позивач звернувся з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2015 року, що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 315. Від даного шлюбу спільних дітей вони не мають. Фактичні шлюбні відносини не розпочиналися, внаслідок того, що після реєстрації шлюбу поведінка відповідача різко змінилася, почалися сварки, бо кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, і між ними немає взаємного порозуміння. Тому просить суд, розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем. Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі, про причини неявки суду не повідомив. . Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 17 липня 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 315. Від даного шлюбу спільних дітей вони не мають. Фактичні шлюбні відносини не розпочиналися, внаслідок того, що після реєстрації шлюбу поведінка відповідача різко змінилася, почалися сварки, бо кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, і між ними немає взаємного порозуміння. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам. Суд вважає, що сімя розпалася остаточно та її збереження є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

10 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Тараная, 13. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.01.2017р. о 12 год. 19 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.01.2017р. о 12 год. 19 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, суєтна, на місці не утримується. Говорить, що в голові грає музика. Когнітивні процеси знижені. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлад особистості та поведінки внаслідок органічного враження головного мозку важкого ґенезу виражений психоорганічний синдром з психотичною симптоматикою. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

10 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, пер. Малосамарський, 7. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.01.2017р. о 09 год. 39 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.01.2017р. о 09 год. 39 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий збуджений, рухома активність, мова не по суті, сам із собою розмовляє, іноді злобний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

10 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, пр. Кіровський, 100-А/59. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.01.2017р. о 14 год. 55 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.01.2017р. о 14 год. 55 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „ДКПЛ ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий при госпіталізації був психомоторно збуджений. В відділенні відмовляється від прийому їжі та води, не з ким не розмовляє, на запитання не відповідає, інструкції не виконує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

10 січня 2017 року заявники звернулись до Дарницького районного суду м. Києва із спільною заявою в порядку окремого провадження, про розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей. У своїй заяві зазначили, що шлюб між ними був зареєстрований 27 серпня 2004 року у Центральному відділенні реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис за № 1810. Від шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між подружжям не склалися. З грудня 2015 року припинені шлюбні відносини, і з цього часу проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної доньки. Заявники з посиланням на ч. 3 ст. 234 ЦПК України та ст. 109, 157, 160 СК України, просять суд ухвалити рішення, яким шлюб укладений між ними розірвати. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої вимоги та просила розірвати шлюб, пояснивши, що у кожного із них існує своє особисте життя, крім того досягли з заявником громадянином Куби [PERSON] письмової угоди щодо проживання та утримання неповнолітньої доньки. Заявник громадянин Куби [PERSON] у судове засідання не прибув, проте надав письмову заяву НМІ 279848 від 08.08. 2017 року засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.І., зареєстровано в реєстрі за № 5067, щодо розгляду цивільної справи за його відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити з підстав викладених у заяві. Заслухавши пояснення заявника [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядається справа за спільною заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до вимог ст. 109 ч.1 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Як вбачається з договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей [NUMBER] від 13.12. 2016 року ( а.с. 6) визначення умов проживання та участь у вихованні доньки відповідає вимогам ч.2 ст. 109 СК України. Суд вважає, що задовольняючи вимоги заяви, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх неповнолітньої доньки у відповідності до вимог ч.3 ст. 109 СК України. Вимоги заяви про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, заявники підтримали , що свідчить про відповідність дійсній волі дружини і чоловіка. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

10 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2015 році він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від сумісного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. З 25 жовтня 2015 року сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, та проживають окремо. Їх сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Позивач прийшов до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву з проханням слухати справу за його відсутності та просив розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала проти розірвання шлюбу не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище, обране нею під час реєстрації шлюбу «Череднюк». Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував в задоволенні позовних вимог позивача. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, шлюб між сторонами зареєстрований 23 січня 2015 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 25.Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на Череднюк (а.с.4). Сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв'язку з тим, що позивач просила після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище, яке було обрано нею під час державної реєстрації шлюбу, суд вважає за можливе на підставі ст. 113 Сімейного кодексу України залишити позивачу вказане прізвище. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи документально підтверджено сплату позивачем судового збору, про що свідчить оригінал платіжного документу, зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

10 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу, в якій вказав, що з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 квітня 2009 року, Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 189. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, так як сім'я розпалась остаточно, по причині протилежних поглядів на життя, фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з несумісністю характерів подружжя, їхніх поглядів на спільне життя та сімейні відносини, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України ( 2947-14 )). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України ( 2947-14 )). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, а допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України (2947-14 )). Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

10 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 грудня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №961. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку: [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 155278 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії І-КИ №284523 (а.с.5). Судом встановлено, що подружні\~ стосунки\~ сторони\~ фактично припинили. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх\~ відносин між сторонами є\~ справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних\~ причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних\~ відносин, в звязку з чим суд\~ прийшов\~ до\~ висновку, що у даний час шлюб носить формальний\~ характер,\~ подальше спільне\~ життя\~ сторін і\~ збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~ вважає, що\~ шлюб між сторонами\~ повинний\~ бути\~ розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

10 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, в якій вказала, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 09 лютого 2008 року. Вони з відповідачем мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З грудня 2016 року сторони припинили спільне проживання і фактично з цього часу відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Він працездатний і має можливість надавати таку допомогу. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходу відповідача щомісяця, починаючи з дня подання заяви до повноліття дітей. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходу відповідача на місяць. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, згоден, щоб з нього були стягнуті аліменти. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Суд встановив, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2008 року і мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з матірю. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обовязок батьків не залежить від місця проживання дитини, тому [PERSON] зобовязаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідач не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання дітей, а також в повному обсязі визнав позовні вимоги в судовому засіданні, тому суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, аліменти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що відповідач є працездатним, і вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його доходу на місяць, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, на кожну дитину. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн. на корить державного бюджету м. Дружківки.

Outcome: approved