Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

11 липня 2017 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем вона перебувають у шлюбі з 20.08.2005 року, зареєстрованому Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №311. Від шлюбу мають малолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивачки. Через відсутність взаєморозуміння, між ними були припинені шлюбні відносини, ведення спільного господарства, спільне мешкання, зберігати шлюб з відповідачем вона не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливо. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій частково підтримала позовні вимоги та просила розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання дітей в сумі 3000,00 грн. щомісячно. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов визнав у розмірі 3000,00 грн. та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20.08.2005 р., шлюб зареєстровано Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №311 (а.с.5). Від шлюбу мають малолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6-8). Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи. Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі були фактично припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання через різні погляди на життя. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 3000 грн. щомісяця, починаючи з 11.07.2017 року. Оскільки при подані позову позивач була звільнена від обов'язку сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, то у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial