Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

11.09.2017 року Приватне підприємство «Караван» звернулося в суд з наведеним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначено, що 25.05.2012 року Київський районний суд м.Полтави ухвалив вирок по кримінальній справі, яким засудив [PERSON] до восьми років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На виконання вироку суду було видано виконавчі листи про конфіскацію всього належного [PERSON] майна в дохід держави. В рамках примусового виконання виконавчого листа державною виконавчою службою було описано та арештовано квартиру [ADDRESS] яка належала [PERSON] на підставі договору міни від 29.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Сокирченко Т.П. 03.07.2017 року Державним підприємством «Сетам» було проведено електронні торги з реалізації арештованого майна, що належить [PERSON], а саме: двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно протоколу проведення електронних торгів №268467 від 03.07.2017 року, переможцем електронних торгів було визначено учасника №1 - Приватне підприємство «Караван». 27.07.2017 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за новим власником - ПП «Караван». Таким чином, відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою, у якій зареєстрований та фактично не проживає більше трьох років , оскільки його право власності на дану квартиру припинилось, у зв'язку з її примусовою реалізацією на підставі вироку Київського районного суду м.Полтава. Відповідач [PERSON] втратила право користування квартирою, в якій проживає, оскільки припинилося право власності на дану квартиру у попереднього власника [PERSON], її сина, у зв'язку з її примусовою реалізацією на підставі вироку Київського районного суду м.Полтава. Посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані в квартирі позивача, та відповідач [PERSON] продовжує там проживати, чим порушуються майнові права власника, ПП «Караван» просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача Приватного підприємства «Караван» - Немченко В.М. позов підтримав, просив його задовольнити повністю. Представник позивача Приватного підприємства «Караван» - Жилін Р.О. в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення. Пояснила, що заява не відповідає вимогам закону, оскільки позов стосується усунення перешкод, а просить позивач визнати осіб такими, що втратили право на житло. Підстав для задоволення позову немає, оскільки вимоги мають різну правову природу. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як свідчать матеріали справи та не заперечувалося сторонами, 25.05.2012 року Київський районний суд м.Полтави ухвалив вирок по кримінальній справі, яким засудив [PERSON] до восьми років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На виконання вироку суду було видано виконавчі листи про конфіскацію всього належного [PERSON] майна в дохід держави. В рамках примусового виконання виконавчого листа державною виконавчою службою було описано та арештовано квартиру [ADDRESS] яка належала [PERSON] на підставі договору міни від 29.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Сокирченко Т.П. 03.07.2017 року Державним підприємством «Сетам» було проведено електронні торги з реалізації арештованого майна, що належить [PERSON], а саме: двохкімнатної квартир, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно протоколу проведення електронних торгів №268467 від 03.07.2017 року переможцем електронних торгів було визначено учасника №1 - Приватне підприємство «Караван» (а.с.5 - витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; а.с.6 - свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів). Згідно довідки №550 (а.с.7) у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON] - з 12.05.2006 року, [PERSON] - з 11.06.2008 року. Таким чином, судом встановлено, що на даний час власником квартири [ADDRESS] є Приватне підприємство «Караван». Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, відповідач [PERSON]втратив право користування квартирою, у якій зареєстрований та фактично не проживає більше трьох років, оскільки його право власності на дану квартиру припинилось, у зв'язку з її примусовою реалізацією на підставі вироку Київського районного суду м.Полтава. Приймаючи до уваги, що [PERSON], як особа, що утратила право користування спірним жилим приміщенням, але продовжувала бути зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] і, тим самим, чинила перешкоди новому власнику нерухомого майна стосовно користування житлом, тому порушене право позивача підлягає захисту у спосіб усунення вказаних перешкод, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. Також, з аналізу вищенаведених правових норм слідує, що право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Саме до цього зводиться правова позиція Верховного Суду України в постанові від 05.11.2014 року в справі №6-158цс14, яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов'язковою для судів. Отже, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Враховуючи те, що оскільки право члена сім'ї власника квартири на об'єкт власності, в тому числі і право користування спірною квартирою, є похідним від прав самого власника цієї квартири, тому внаслідок припинення права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно припинилось і право користування ним у відповідачки [PERSON] Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доводи, які були наведені представником відповідачів про необґрунтованість та різну правову природу вимог є несуттєвими, не спростовують висновків суду, не мають правового значення та не містять підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. За наведених обставин, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог Приватного підприємства «Караван» про усунення перешкод у користуванні належним йому на праві приватної власності житлом, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved