Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

11 квітня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувало тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписала pаяву № б/н від 31 березня 2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом заяві. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 27 березня 2018 року становить 51063 гривні, з яких: 19634 гривні 77 копійок - тіло кредиту, 7546 гривень 31 копійка - відсотки за користуванням кредитом, 20974 гривні 81 копійка - пеня, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 2407 гривень 79 копійок - штраф (процентна складова). Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 51063 гривні 68 копійок за кредитним договором № б/н від 31 березня 2012 року. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року ухвалу судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 75-79). Посилається на те, що позивачем не надано доказів укладення договору надання банківських послуг у належній формі та доказів на підтвердження того, що до позовної заяви долучені Умови та правила, що є складовою частиною саме укладеного договору про надання банківських послуг, які вона мала на увазі підписуючи заяву. Банком не надано доказів того, що вона отримала кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 8000 гривень, оскільки в заяві вона вказала бажаний ліміт 5000 гривень. Розрахунок заборгованості є незрозумілим, тому вважає, що позивачем не надано належних доказів наявності заборгованості в розмірі 51063 гривень 68 копійок. Позивач умисно не розкрив інформації про умови кредитування, чим ввів її в оману щодо реальної суми кредиту та його сукупної вартості. Крім того, банком нараховується заборгованість по пені та по штрафу, що є подвійним стягненням та суперечить чинному законодавству. Нарахована пеня є явно завищеною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Позивач направив до суду відповідь на відзив (а.с. 86-96). Зазначає, що договір, укладений між сторонами, відповідає вимогам Закону та під час його укладення були обговорені усі істотні умови. З виписки по рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялося. Ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх з положеннями договору, відповідач отримав повну інформацію про умови кредитування та власноруч підписав кредитний договір/заяву на отримання кредиту, тому доводи про введення в оману є необґрунтованими. Також вважає, що можливе одночасне застосування пені та штрафу, які мають різне призначення та функції. Відповідач заперечення до суду не подавав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 31 березня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання заяви позичальника, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів укладення договору надання банківських послуг у належній формі. Разом з тим, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач приєдналася до договору приєднання та відповідно погодилася з його умовами. При цьому Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та правила були чинними під час укладення договору. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У Анкеті-заяві, яка містить підпис позичальника [PERSON] зазначено, що остання ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Сторона відповідача не надала будь-яких доказів, що на час підписання [PERSON] анкети-заяви існували інші Умови та правила, які є складовою частиною укладеного договору про надання банківських послуг, які вона мала на увазі підписуючи заяву. Відповідачем не надано суду інших Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, які були чинними під час укладення договору та які були їй надані при підписанні анкети-заяви. У такому випадку факт укладення кредитного договору між сторонами є доведеним саме згідно з Умовами та правилами, а також Тарифами, які додані позивачем до позовної заяви. Відповідач не оспорює укладення, чи не укладення кредитного договору. З розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами. Крім того, відповідачем не спростовано факт отримання платіжної картки, грошових коштів, як і не оспорюється факт користування отриманими в кредит коштами. У такому випадку не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що позивач умисно не розкрив інформації про умови кредитування, чим ввів її в оману щодо реальної суми кредиту та його сукупної вартості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 27 березня 2018 року становить 51063 гривні, з яких: 19634 гривні 77 копійок - тіло кредиту; 7546 гривень 31 копійка - відсотки за користуванням кредитом; 20974 гривні 81 копійка - пеня; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 2407 гривень79 копійок - штраф (процентна складова) (а.с. 5-12). Відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості з обґрунтуванням його правильності та повноти, а розрахунок наданий позивачем відповідає вимогам закону. Випискою по картковому рахунку спростовуються доводи відповідача про те, що банком не надано доказів отримання кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 8000 гривень, з якої вбачається, що 06 вересня 2016 року збільшено кредитний ліміт до 8000 гривень. Збільшення кредитного ліміту в односторонньому порядку відповідає пунктам 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, якими передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановлено банком. Відзив на позов також не містить доводів щодо неправильності обрахування відсотків за користування кредитними коштами. З розрахунку заборгованості за період з 31 березня 2012 року по 31 серпня 2014 року включно розмір процентної ставки становив 30 %; за період з 01 вересня 2014 по 31 березня 2015 року включно - 34,80 %; за період з 01 квітня 2015 року - 43,20 %. За пунктом 1.1.3.2.4. Умов та правил надання банківських послуг банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. У п. 1.1.3.1.9. зазначено, що банк зобов`язаний не рідше одного разу на місяць надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками. У разі підключення власника до системи Інтернет Банкінг (Приват24) виписки надаються через цей комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Мобайл Банкінг банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції СМС-повідомлень. Крім того, згідно з анкетою-заявою [PERSON] зобов`язалася регулярно ознайомлюватися зі змінами Умов і Правил та Тарифів на сайті ПриватБанку. У такому випадку суд вважає, що відповідача була поінформована про збільшення відсоткової ставки та відсутність висловленої незгоди з цим підняттям тарифів, тому вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту та по відсотках ґрунтуються на законі. Відповідач посилається на те, що одночасне нарахування пені та штрафу є подвійним стягненням та суперечить чинному законодавству. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано 20974 гривні 81 копійку пені, 500 гривень штрафу (фіксована частина); 2407 гривень 79 копійок штрафу (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами укладеного між сторонами договору (Умови та правила надання банківських послуг) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Також цей договір передбачає сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. За нормами ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У такому випадку суд вважає, що за можливе стягнути з відповідача на користь позивача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання неустойку лише у виді пені. Загальний розмір пені не перевищує розміру заборгованості по тілу та відсотках, тому підстави для її зменшення відсутні. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 1762 гривні судового збору.

Outcome: partial