Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

11.08.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 16.07.2002 року по 17.04.2013 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу ними було придбано земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2012 року, продаж житлового будинку за домовленістю сторін був вчинений за 1116000 грн., з яких 276000 грн. сплачено до підписання договору, а 840000 грн. як зазначено в договорі, будуть сплачені за рахунок ПАТ «Ерсте Банк» Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі Витягу про державну реєстрацію прав № 35591854, виданого 24.09.2012 року КП «БТІ». Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.08.2012 року відповідач прийняв у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], продаж вчинено за 84000 грн., вказана сума повністю сплачена покупцем готівкою і отримана продавцем особисто до підписання договору. Фактично вказана сума 84000 грн. сплачена позивачкою, бо відповідач не мав готівкових коштів. 31.08.2012 року між відповідачем та ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого в подальшому став ПАТ «Фідобанк», був укладений кредитний договір № 014/ZAWUD0/2/1, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику 840000 грн. З січня 2013 року вона фактично сплачує кредит, що підтверджується відповідними квитанціями. 17.04.2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Оскільки з нею проживаю неповнолітня дитина, та у зв»язку з тим, що фактично кредитні зобов»язання перед банком несе саме вона, посилаючись на ст.. 70 СК України, просить земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS], визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; поділити зазначене майно, а саме визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку та господарських споруд загальною площею 214,9 кв.м. вартістю 744000,00 грн. за реєстраційним номером 15787478, що розташований за адресою : [ADDRESS], та право власності на 2/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,1562 га (кадастровий номер [NUMBER]), вартістю 28000 грн., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,1562 га, вартістю 28000 грн., що розташована за адресою: [ADDRESS], та право власності на 1/3 житлового будинку вартістю 372000 грн., що розташований за вищевказаною адресою. В судовому засіданні позивачка підтримала своє позовні вимоги,наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що купівля продаж житлового будинку , що розташований по [ADDRESS] був вчинений за 1116000 грн., з яких 276000 грн. були сплачені за його особисті кошти, земельна ділянка була придбана також за його особисті кошти у розмірі 84000 грн. Окрім того, до січня 2013 року він працював у ПАТ «Промінвестбанк», що дозволяло йому сплачувати кредит особисто, що підтверджується відповідними квитанціями. За весь час шлюбу він ретельно дбав про матеріальне забезпечення його сім»ї, після розірвання шлюбу продовжував матеріально забезпечувати свого сина та колишню дружину. В задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки , за його думкою, не має жодних підстав відступити від засади рівності часток подружжя у спільному майні та виділити позивачці більшу частину із спільного майна та задовольнити позовні вимоги в частині збільшення частки майна дружини згідно ст.. 70 СК України. Вважає можливим розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши право власності на вищезазначені об»єкти нерухомості за ним та за позивачкою по 1\\2 частини за кожним. Представник третьої особи ПАТ «Фідобанк» просила прийняти рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши позивача, відповідача, представника третьої особи, з»ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, сторони перебували у шлюбі з 16.07.2002 року по 17.04.2013 року ( а.с. 8). Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] ( а. с. 10). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 22.04.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі ? частини з усіх ви дів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заборгованості з приводу аліментних зобов»язань не існує. Згідно договору купівлі-продажу будинку від 31.082012 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами, розташований в [ADDRESS]. Прдаж житлового будинку вчинено за 1116000 грн., з яких 276000 грн. сплачено до підписання договору, а 840000 грн. будуть сплачені за рахунок кредитних коштів Публічного Акціонерного Товариства «Ерсте Банк». ( а.с. 13-14). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі Витягу про державну реєстрацію прав № 35591854 виданого 24.09.2012 року КП «БТІ» м. Красноармійська ( а.с. 12). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.08.2012 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку, що розташована за адресою : [ADDRESS] загальною площею 0,1562 га( кадастровий номер [NUMBER]) . Продаж вчинено за 84000 грн. ( а.с. 15-16). 31.08.2012 року між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого в подальшому став ПАТ «Фідобанк» ( а. с. 77), був укладений кредитний договір № 014/ZAWUD0/2/1, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику 840000 грн. зі строком користування кредитними коштами до 30.08.2032 року із сплатою процентів річних в розмірі, порядку та на умовах, встановлених договором. ( а.с.30- 35). 31.08.2012 року для забезпечення кредитного договору між тими ж самими сторонами укладено договір іпотеки-, згідно якого іпотеко держатель ( ПАТ «Ерсте Банк») набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки вищезазначених об»єктів нерухомості - житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка , що розташовані за адресою: [ADDRESS]., незалежно від настання строку виконання основного зобов»язання у випадку якщо у момент настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки ( п.5.2).( а.с. 56-61). Відповідно до ч. 1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Частиною 3 статті 61 СК України встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї та гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї створює обов»язки для другого подружжя, якщо майно, одержано за договором, використане в інтересах сім»ї. Згідно із роз»ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 23 Постанови « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. Спільною власністю подружжя, що підлягає поділу ( статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК , відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати ( виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов»язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 24 цієї ж постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї ( ч. 4 ст. 65 СК України). Крім того, слід зазначити, що згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України « Про іпотеку» у разі переходу права власності ( права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Відповідно до ч. 1,2 ст. 70 СК України у разі проділу майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. Оскільки кредитний договір на придбання житлового будинку укладено за час перебування позивачкою та відповідачем у зареєстрованому шлюбі та в інтересах сім»ї, то право власності на отримані за цим договором кошти виникло з обох з подружжя, а отже і спірний житловий будинок та земельна ділянка стають об»єктом права їх спільної сумісної власності. Крім того, обов»язок повернення коштів отриманих від ПАТ «Ерсте Банк» лежить окрім самого позичальника також і на його колишній дружині як поручителі [PERSON] Той факт, що в подальшому позика самостійно погашалась [PERSON] не впливає на розмір її частки, а може бути підставою для регресної вимоги до другого з подружжя - [PERSON] Суд також зазначає, що поділ вищезазначеного об»єкту нерухомості є можливим, не дивлячись на наявність іпотечного договору ,оскільки перебування житлового будинку і земельної ділянки в іпотеці не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, тому що право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. За таких обставин, враховуючи позовні вимоги, які фактично зводяться до визнання за сторонами права спільної часткової власності на майно, яке є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial