Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

11.10.2016 року [PERSON], [PERSON] звернулися до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначили, що [INFO] року помер їх, відповідно, син та батько - [PERSON], який по день смерті постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки (паю), загальною площею 3,0779 га, та із 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Інша 1/2 частина будинку належить третій особі - [PERSON] Спадкоємцем майна після смерті [PERSON] по закону є вони, відповідно як мати та син померлого. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Спадщину вони прийняли та вже оформили спадкові права, зокрема, кожен на 1/2 частину спадкового майна - земельної ділянки спадкодавця. Оформити спадкові права на 1/2 житлового будинку вони не можуть, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори відмовлено в оформленні спадщини через відсутність належно оформленого правовстановлюючого документу, оскільки відсутня реєстрація в БТІ договору купівлі-продажу від 21.06.2005 року, відповідно до якого спадкодавець та третя особа [PERSON] придбали по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS], що є перешкодою для оформлення спадкових прав. Просять визнати за кожним із них - [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] на 1/2 частину спадкового майна, тобто на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями, зокрема, житлового будинку під літерою «А», загальною площею 50,6 м. кв., в тому числі житловою площею 34,4 м. кв., тамбуру «а», сараю під літерою « Б», літньої кухні з підвалом під літерою «В», підвалу - «В1», веранди під літерою «в» та огорожі «1-4», вартістю 8879,50 грн., які знаходяться на [ADDRESS]. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.26, 27). Представник позивачів [PERSON], що діє в інтересах позивачки [PERSON] за довіреністю від 11.10.2016 року (а.с.76) та в інтересах позивача [PERSON] за договором про надання правової допомоги адвокатом від 24.10.2016 року (а.с.78), подав до суду заяви про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачів через неможливість прибути в судове засідання, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.75, 77) . Представник відповідача - Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився. Від Копистиринського сільського голови Палазюка Ю.Г. до суду надійшла заява, у якій останній просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] сільська рада визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.24-25). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник [PERSON] - адвокат Костриця В.С., що діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництва від 19.05.2016 року (а.с.82), подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його та [PERSON] відсутності через неможливість прибути в судове засідання, заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] не має. Крім того, в заяві зазначено, що [PERSON] та спадкодавець [PERSON] придбали житловий будинок [ADDRESS] по 1/2 частині будинку кожен; за кожним із них в рівних частках рахується присадибна земельна ділянка (по 0,30 га) (а.с.80). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представники позивачів, відповідача та третьої особи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відсутності позивачів, відповідача, третьої особи, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.15), який був сином позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.44), та батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.61). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO] року, постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Разом з померлим на день його смерті проживала цивільна дружина останнього - [PERSON] з 2002 року. Спадкоємцями за законом померлого [PERSON] є матір [PERSON] та син [PERSON], що вбачається із довідки Копистиринської сільської ради від 11.11.2015 року за №35 (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,0779 га, розташованої на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, та із 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], що належала останньому на підставі договору купівлі-продажу. Спадкоємці майна померлого [PERSON] за законом - [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли та частково оформили свої спадкові права, зокрема, на земельну ділянку спадкодавця. Вказаний факт підтверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №522/2014 до майна померлого [INFO] року [PERSON] (а.с.30-73), а також свідоцтвами про право на спадщину за законом від 08.12.2015 року та від 27.02.2016 року, виданими, відповідно, [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки, площею 3,0779 га, розташованої на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Шаргородською РДА 04.02.2003 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №520 (а.с.56, 66). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, батько останнього - [PERSON] від спадщини після смерті сина відмовився, про що подав нотаріусу відповідну заяву у строки, встановлені ЦК України (а.с.42). Також, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником ? частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 17759 грн., що знаходиться в [ADDRESS] Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема, договором купівлі-продажу житлового будинку від 21.06.2005 року, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] купили у [PERSON] навпіл (по 1/2 частці кожний) житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS], та належить продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Копистиринською сільською радою 16.11.1990 року, зареєстрованого КП «Могилів-Подільське МБТІ» 19.11.1990 року за №120 (а.с.14). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Рудик Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №972. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено 10.10.2016 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.7). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність належно оформленого правовстановлюючого документу на житловий будинок, зсилаючись на відсутність реєстрації у КП «МБТІ» договору купівлі-продажу житлового будинку, належного на праві власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 15.09.2016 року за №285, згідно з архівними даними КП, право власності на будинок по [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано станом на 01.01.2013 року (а.с.17). Із інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні вбачається, що будинковолодіння в [ADDRESS] складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 50,6 м. кв., в тому числі житловою площею 34,4 м. кв., тамбуру «а», сараю під літерою «Б», літньої кухні з підвалом під літерою «В», підвалу - «В1», веранди під літерою «в» та огорожі «1-4», вартістю 8879,50 грн. З довідки Копистиринської сільської ради від 17.10.2016 року за №1144 вбачається, що за домогосподарством по [ADDRESS] за даними сільської ради рахується земельна ділянка площею 0,60 га, а саме: площею 0,30 га - за [PERSON], з них - площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, а також площею 0,30 га - за померлим [PERSON], з них - площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.81). Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] на праві власності 1/2 частини житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], а тому зазначена частина будинку з відповідною частиною господарських будівель входить до складу спадщини після смерті останнього. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п.3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями померлого [PERSON], оскільки є, відповідно матір'ю та сином спадкодавця, і прийняли спадщину після смерті останнього та вже частково оформили свої спадкові права, зокрема на земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, не можуть оформити свої спадкові права на частку житлового будинку через відсутність реєстрації права власності спадкодавця на вказану частку будинку, придбаного за договором купівлі-продажу, у зв'язку із чим суд вважає, що їх права підлягають захисту у спосіб, передбачений ст.392 ЦК України. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що представником відповідача - Копистиринської сільської ради - Палазюком Ю.Г. в заяві до суду зазначено про повне визнання позовних вимог [PERSON] та [PERSON], що вбачається із письмової заяви (а.с.24), оскільки право позивачів на оформлення їх спадкових прав на 1/2 частину майна померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а тому суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved