Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

11.01.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. (а.с.№ 2 - 4). Ухвалою судді Демидової С.О. від 13.01.2017р. позовну заяву було залишено без руху і надано позивачеві строк для усунення її недоліків (а.с. № 28). Після усунення позивачем недоліків ухвалою судді Демидової С.О. від 01.02.2017р. відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду (а.с. № 46). У зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Демидової С.О. ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.07.2017р. справу прийнято до свого провадження (а.с. № 66, 67). Ухвалою суду від 05.12.2017р. провадження у справі було зупинене до набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 804/4533/17 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Кобєлєвої А.М., відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно (третя особа - ТОВ«ФК «Вектор Плюс») про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії (а.с. № 106). Ухвалою судді від 24.04.2018р. провадження у справі було поновлено (а.с. № 121). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] було укладено з АК «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», кредитний договір від 27.06.2007р. № 0301/0607/88-285. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] уклала іпотечний договір від 27.06.2007р. № 0301/0607/88-285-Z-1, на підставі якого в іпотеку банка передала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. 28.11.2012р. ПАТ «Сведбанк» відступив позивачеві за Договором факторингу і Договором про відступлення прав за договором іпотеки право вимоги до [PERSON] за зобов'язаннями по кредитному та іпотечному договорам, отже на згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Пункт 12.3. Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з порушенням умов кредитної договору щодо повернення кредиту, сплати процентів і комісій, позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення в предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору і ЗУ «Про іпотеку», а саме, 18.09.2015р. набув у порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» право власності на предмет іпотеки, зареєструвавши його за собою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 11.11.2016р. представники позивача намагалися потрапити у квартиру, однак було виявлено, що у ньому проживають відповідачі. Складено акт обстеження майна від 11.11.2016р., яким зафіксовано, що майно знаходиться у придатному для проживання стані, немає видимих пошкоджень. Пізніше - складено акт обстеження майна від 18.11.2016р., яким зафіксовано, що стан майна встановити не можливо через ненадання доступу до лічильників газу, води, електричної енергії, внаслідок чого неможливо встановити і справність та використання відповідно до норм. Відповідно до Довідки з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію в житловому приміщені, у квартирі проживають: [PERSON] ([INFO].), [PERSON] ([INFO]р.), [PERSON] ([INFO]р.), [PERSON] ([INFO]р.), [PERSON] ([INFO]р.), [PERSON] ([INFO]р.) Внаслідок перешкод у доступі до приміщення колишнім власником майна і членами його сім'ї, порушується право власності позивача, який позбавлений можливості користуватись своїм майном. Враховуючи вищевикладене, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою шляхом надання йому постійно безперешкодного доступу до квартири і визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. Представник позивача - Габрусев В.М. (діє на підставі довіреності від 01.07.2018р. (а.с. № 130) надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити (а.с. № 129). Відповідачі по справі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судові засідання по справі, які призначались на 13.06.2018р. та 24.09.2018р., двічі поспіль не з'явилися, про дату місце і час розгляду справи були повідомлені судом належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток (а.с. 48, 70, 124, 128). Оскільки представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідачі по справі не з'явилися за наявності належного повідомлення, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін і без фіксування процесу технічними засобами та винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 6 розділу III ЦПК України. Суд не вбачає підстав для винесення по справі заочного рішення відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки із заяви представника відповідачів - [PERSON]. (діє за договором про надання правової допомоги від 27.02.2017р. (а.с. № 89-92,93, 96-103) про зупинення провадження по справі (а.с. № 80, 81) вбачається, що відповідачі позовні вимоги не визнають і цій позиції буде надана належна оцінка поряд з іншими обставинами та доказами у справі. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] було укладено з АК «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір від 27.06.2007р. № 0301/0607/88-285. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] уклала іпотечний договір від 27.06.2007р. № 0301/0607/88-285-Z-1, на підставі якого в іпотеку банка була передана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 16). 08.04.2011р. з правонаступником АК «ТАС-Комерцбанк» - ПАТ «Сведбанк» [PERSON] уклала договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки від 27.06.2007р. № 0301/0607/88-285-Z-1 (а.с. № 18). Пунктами 12.3.1., 12.3.2. договору про внесення змін обумовлено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі наступного застереження: задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання. Сторони дійшли згоди, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є зазначене в цьому Договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, то буде визначена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності. Сторони домовилися, що продаж предмета іпотеки здійснюється згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і на підставі наступного застереження: задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі. 28.11.2012р. ПАТ «Сведбанк» укладено з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» Договір факторингу № 15 та Договір про відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до яких банк відступив свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобов'язаннями по кредитним договорам та іпотечному договору відповідно (а.с. № 5 - 15). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомості станом на 09.11.2016р. за позивачем зареєстровано право власності на квартиру, розташованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 20, 21). Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (набуття іпотекодержателем права власності на майно - 18.09.2015р.), передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Статтею 36 Закону, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Як свідчать матеріали справи, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, в зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, не ухвалювалось. Разом з тим, 18.09.2015р. ТОВ «ФК «Вектор Плюс» задовольнило свої вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 27.06.2007р. шляхом позасудового врегулювання, а саме, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та реєстрації на своє ім'я права власності на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державним реєстратором - приватним нотаріусом Кобєлєвою А.М. Київського міського нотаріального округу був внесений запис про прийняте ним рішення від 18.09.2015р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 49,3 кв.м, житловою площею 27,3 кв. м. Підставою виникнення права власності був вказаний договір іпотеки від 27.06.2007р. Установлено, що відповідно до пунктів 12.3.1., 12.3.2. договору про внесення змін від 08.04.2011р. передача права власності на предмет іпотеки здійснюється згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі застереження: задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому, сторони домовилися, що правовою підставою для реєстрації права власності є це застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до статті 37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін на підставі договору між іпотекодержателем та іпотекодавцем без звернення до суду. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі № 14-38цс18 викладено висновок про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Як встановлено, відповідач [PERSON] звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до приватного нотаріуса КМНО Кобєлєвої А.М., відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно, третя особа - ТОВ«ФК «Вектор Плюс», про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.01.2018р. по справі № 804/4533/17 провадження по справі закрито у зв'язку із предметною непідсудністю спору (а.с. № 113, 114). Однак, у своєму позові ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» не наводить обставин та не зазначає чим саме (якими діями) порушені його права, як власника майна, на користування і розпорядження цим майном з боку відповідача, які перешкоди чиняться, та яким чином ці права підлягають поновленню. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Щодо наданих ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» актів перевірки/огляду майна від 11.11.2016р. і від 18.11.2016р. (а.с. № 25, 26), відповідно до яких представники позивача оглянули квартиру і зафіксували стан майна, проте, відповідачі не надали доступу до нього, суд ставиться критично і не може прийняти їх до уваги. Дані акти були складені одноособово лише представниками позивача без залучення до участі відповідачів або сусідів відповідачів як свідків, а тому вказані акти не містять достовірно підтверджених відомостей, що відповідачі чинять перешкоди у здійсненні позивачем його права користування спірним майном. Довідка з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію в житловому приміщені не може бути сама по собі доказом перешкоди у доступі до квартири, оскільки нею лише засвідчено, що у квартирі проживають відповідачі станом на 25.10.2016р. (а.с. № 22). Крім того, позивачем не було надано суду будь-яких підтверджень надсилання вимоги відповідачам про добровільне звільнення спірної квартири у визначений позивачем строк, як того вимагає законодавство. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів вчинення перешкод з боку відповідачів у користуванні позивачем майном. Суд також виходить з того, що обставини проживання відповідачів в спірному жилому приміщенні не є належними та допустимими доказами перешкод позивачеві у доступі до квартири, і ними не встановлено порушення прав позивача ТОВ «ФК «Вектор плюс». Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову (а.с. № 24) покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed