Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

11.07.2019 позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що з 2009 року є особою з інвалідністю 2 групи, у зв`язку з цим отримує пенсію, розмір якої на даний час складає 3515,66 грн., інших джерел доходу не має. Крім того він є самотнім чоловіком, а тому позбавлений сторонньої допомоги, майже усю пенсію, приблизно 2500 грн. щомісяця витрачає на ліки, оплачує комунальні послуги, а тих коштів, що залишається не вистачає на забезпечення мінімальних життєвих потреб. Враховуючи викладене просить стягнути з доньки [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі Ѕ частини з усіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. 05.08.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі. 27.08.2019 представник відповідачки надав відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вбачається, що позовні вимоги відповідачкою не визнаються зважаючи на те, що позивач є особою із середнім рівнем доходу, крім пенсії у розмірі 3515 грн. щомісяця, має у власності Ѕ частину житлового будинку у [ADDRESS] , земельний пай, від оренди якого отримує дохід в розмірі 10000 грн. та зерно, а також автомобіль. Доказів того, що він несе матеріальні затрати та у якому саме розмірі відповідачем не надано. Натомість, відповідачка не має у власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна, у зв`язку з працевлаштуванням у м. Охтирка, вимушена винаймати житло, що потребує додаткових коштів. Крім того, в опалювальний період вона сплачує за опалення належної відповідачу Ѕ частини житлового будинку у с. Хухра Охтирського району, що свідчить про недостовірність поданої позивачем інформації щодо ненадання нею матеріальної допомоги. Правом на подачу відповіді на відзив, позивач не скористався. Суд, дослідивши докази у справі, врахувавши пояснення сторін, дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивач є батьком [PERSON] , що не оспорюється сторонами. Згідно з пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України 14.05.2018 [PERSON] , [INFO] отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю 2 групи, яка призначена йому довічно (а.с.6). Як вбачається з довідки № 2222 від 14.06.2019, виданої [PERSON] , останній знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Південне об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період грудень 2018 року-травень 2019 року склала 19 661,31 грн. (а.с.7). Згідно з довідкою Кардашівського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області № 847 від 14.06.2019 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та на даний час фактично постійно проживає в домогосподарстві [PERSON] по [ADDRESS] . Разом з ним проживають: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Ця конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206). Так, згідно з ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). Позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатною особою, має 2 групу інвалідності, отримує пенсію у розмірі 3515,66 грн на місяць, більшу частину з яких витрачає на придбання ліків та комунальних послуг, а тому, зважаючи на скрутне матеріальне становище, він потребує матеріальної допомоги. Як на правове обґрунтування наведених підстав позивач посилався на статтю 51 Конституції України, статті 202, 205 СК України. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня - 1497 гривень. Співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів. Судом встановлено, що позивач отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум. Посилання позивача на витрату значних коштів на комунальні послуги нічим не підтверджені. Також позивач наголошував на тому, що майже всю пенсію він витрачає на його лікування. Обов`язок повнолітніх дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків, окрім сплати аліментів, визначений статтею 203 СК України. Виникнення цього обов`язку пов`язано з особливими обставинами - зокрема, тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю батьків. Однак доказів, які б підтверджували витрати на лікування, в тому числі, пов`язані з тяжкою хворобою, інвалідністю, немічністю, позивач не надав. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки дохід позивача значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, доказів, які б свідчили про потребу позивача у матеріальній допомозі не надано, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Оскільки відповідачем у справі не надано суду доказів понесених судових витрат, суд позбавлений можливості їх стягнути.

Outcome: dismissed