overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

12.02.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що у квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві особистої власності, зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , але у ній не проживають, комунальні послуги не сплачують. Позивач просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - її квартирою. Ухвалою суду від 17.02.2020 року відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явились, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позов не надавали. Суддя ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Суддею встановлено, що [PERSON] є власницею 1/3 частини квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 15.06.1978 року. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які не проживають за місцем реєстрації з 2002 року, що підтверджується наданими доказами в справі. Згідно положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, виходячи з наведених правових норм, у разі порушення прав власника майна, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З огляду викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судовий збір, сплачений позивачем, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідачів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

12.02.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні характери та погляди на життя. На даний час шлюб існує лише юридично. Спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Збереження сімї та примирення не можливо. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала, прізвище після розірвання шлюбу залишити « [PERSON] », справу просила розглянути в її відсутність. В судове засідання відповідач не з`явився, електронною поштою надіслав на адресу суду листа в якому просив справу розглянути в його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 16 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 307. Від подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення не можливо. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

12.02.2020 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.05.2013 року, отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банку керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.1.44 договору. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/СМС - ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

12.02.2020 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.05.2013 року, отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банку керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.1.1.1.44 договору. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/СМС - ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

12.02.2020 року позивачка [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 06 вересня 2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції , актовий запис №876. В позовній заяві позивачка просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що подружні стосунки між ними не підтримуються, у них з відповідачем різні характери, погляди на життя, примирення між ними неможливе, шлюб має формальний характер. У шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Коваленко О.Б. На дату розгляду справи позивачка надала до суду заяву, в якій позов підтримала, та просить розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з цим судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 06 вересня 2001 року, шлюб зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис №876. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

12.02.2020 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з листопада 2017 року між сторонами припинено ведення спільного господарства, примирення та відновлення сім`ї є неможливими, сторони втратили почуття любові та поваги, шлюб має формальний характер. Відповідач відзив на позов не надав. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Судовим розглядом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.02.2017 року, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З листопада 2017 року сторони остаточно припинили ведення сумісного господарства, подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд дійшов висновку, що шлюб сторін має формальний характер, подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має для них істотне значення, тому позовну заяву слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

12.02.2021 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про визнання недієздатною [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] , являється її сином, який являється інвалідом другої групи з дитинства. Причиною встановлення інвалідності є хронічне психічне захворювання, яке призводить до обмеження його життєдіяльності, спілкування, контролю за своєю поведінкою, та розпочалося з 2006 року. Протягом тривалого часу він неодноразово лікувалася у різних психіатричних та медичних закладах, але досягти повноцінного одужання та позитивного результату не вдалося. Син не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного нагляду та лікування. За таких обставин, просила визнати недієздатним [PERSON] та встановити опіку над ним призначивши її опікуном. Ухвалою судді від 26.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу (а.с.29-30). У судовому засіданні заявник [PERSON] просила визнати сина [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її його опікуном. Представник заінтересованої особи Миргородської міської ради як орган опіки та піклування Філіментєва Т.Д., що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні вважала, що заява [PERSON] підлягає задоволенню і вона може бути призначена опікуном свого сина. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК, висновком лікарняно-консультативної комісії від 16.02.2021. На даний час він страждає стійким хронічним, стійким психічним розладом у вигляді шизофренії, параноїдної форми, епізодичний перебіг з стійким дефектом особистості, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується актом судово-психіатричної експертизи від 01.06.2021 № 202 (а.с.35-41). Тому, відповідно до ч.1 ст.39 Цивільного кодексу України вона може бути визнана недієздатною. Згідно з ч.1 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Зважаючи на те, що органом опіки і піклування направлене подання про призначення опікуном [PERSON] його матір [PERSON] (а.с. 25), підстав, передбачених ст.64 ЦК України, які б перешкоджали його призначенню опікуном, під час судового розгляду не виявлено, заява підлягає до задоволення в частині призначення заявника опікуном її сина. Відповідно до ч.6 ст.300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. З урахуванням характеру та ступеню психічного розладу [PERSON] ., суд вважає доцільним визначити максимальний строк дії рішення 2 роки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

12.02.2021 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 24.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей та вимоги закону, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

12.02.2021 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 06.03.1992 Московським відділом запису актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 333, посилаючись на те, що у період спільного проживання їм не вдалося створити дружнє подружжя, повністю втрачено почуття любові та поваги, шлюбно-сімейні відносини припинені, спільне господарство не ведуть. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Від відповідача надійшла заява, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить шлюб з позивачем розірвати. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06.03.1992, про що Московським відділом запису актів громадянського стану м. Харкова складено актовий запис № 333. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини припинені, спільне господарство не ведуть. Частиною 1 ст. 110 ЦПК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 112 ЦПК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 ЦПК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~12.02.2021 року АТ «Українська залізниця» (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в сумі 8140,98 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідач був вироком Вознесенського міськрайонного суду від 04.12.2020 року засуджений за ч.ч.2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, в т.ч. і за викрадення майна з території району електропостачання станції Вознесенськ. Посилаючись на те, що АТ «Українська залізниця» спричинена шкода не відшкодована, позивач просив позов задовольнити. В судове засіданні представник позивача не з`явилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи через адміністрацію Божківської виправної колонії №16 і відзиву на позовну заяву не надав . Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В зв`язку з наявністю вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.12.2020 року у справі кримінального провадження відносно [PERSON] за ч.ч.2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України по обставинам таємного викрадення майна з території району електропостачання станції Вознесенськ, що мало місце 15.05.2020 року, при розгляді справи за позовом про стягнення матеріальної шкоди встановлено, що відповідач [PERSON] вчинив умисні дії, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками у вигляді спричинення матеріальної шкоди, яка полягає в у вартості викраденого майна - 8140,98 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.02.2021 року вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.12.2020 року залишений без зміни. У відповідності до ст.1166 ЦК України шкода заподіяна майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір судових витрат складається з судового збору по вимогам про стягнення матеріальної шкоди в сумі 908 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

12.02.2021 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 45 224,55 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», діючи на підставі статуту та чинного законодавства України, надав послуги з постачання теплової енергії відповідачу, яка проживає в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, [PERSON] свої зобов`язання з своєчасної оплати за надані послуги за встановленими тарифами не виконав, внаслідок чого, за останнім утворилась заборгованість в сумі 45 224,55 грн. за період з\~\~01.11.2014 року по 31.12.2020 року. З цих підстав, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. В судові засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання жодного разу не з`явився, на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований та фактично проживає, судом направлено судові повістки. Однак, на адресу суду повернулися конверти, з невідомих суду причин відповідач не з`явився за їх отриманням. У зв`язку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved