Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

12.06.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати зареєстрований між ними шлюб. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем від шлюбу мають малолітню дитину. З червня 2018 року вони з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, дитина проживає з позивачем. З 10 травня 2019 року відповідач проживає окремо. Примирення між ними не можливо, тому вона звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. Вказаний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 05.09.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Коренко Т.В., в судове засідання надала заяву позивачки про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 жовтня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Миколаїв, актовий запис № 361. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки сторони припинили з червня 2018 року, сумісне господарство не ведуть, а з травня 2019 року відповідач проживає окремо. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Отже, якщо позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розподіляючи судові витрати, суд доходить висновку, що відповідно до ст. 137, ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати з оплати судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 2100 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved