Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

12.03.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про стягнення орендної плати до відповідача [PERSON], третя особа. що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: фізична особа підприємець [PERSON] 02.05.2018 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 27.06.2028 року. 27.06.2018 року розгляд справи відкладений за клопотанням представників позивача та відповідача [PERSON] справи призначений на 03.10.2018 року. 03.10.2018 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача. справу призначено до розгляду на 03.12.2018 року. 03.12.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 11.02.2019 року Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 11.02.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно позовних вимог позивач просить: стягнути з відповідача на його користь 53100 грн., отримані в рахунок орендної плати за земельні ділянки паї. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом він є спадкоємцем двох земельних ділянок (паїв), розташованих на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕТ 525392 підтверджується його право власності на земельну ділянку площею 9.5210 га., кадастровий номер 1221083300:01:014:0184, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕКА 379615 підтверджується його право власності на земельну ділянку площею 8.8315 га.. кадастровий номер 1221083300:01:014:0185. В зв'язку з його тривалим перебуванням за межами країни, він вимушений був видати довіреність на свого брата [PERSON], уповноваживши його оформити право власності на зазначене вище майно та укласти договори оренди земельної ділянки. Дана довіреність від 01.10.2014 року була посвідчена державним нотаріусом Верхньодніпровського державного нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі під № 2224. 11.01.2018 року він скасував зазначену вище довіреність, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. 22.05.2015 року та 12.06.2015 року відповідач уклав з ФОП [PERSON], договори оренди належних йому земельних ділянок. Договори № 54 та № 59 відповідно. За умовами договорів, орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельні ділянки. Встановлені договорами оренди суми орендної плати за користування належними йому ділянками щорічно отримував готівкою відповідач [PERSON], якого він наділив повноваженнями за вищевказаною довіреністю. Згідно відомостей видачі грошової компенсації за оренду земельних паїв [PERSON], отримав належні йому грошові кошти на загальну суму 53100 грн.. а саме: у 2015 році 11100 грн., ( відомість №2, № 3); у 2016 році -12000 грн., ( відомості №2, № 3) у 2017 році 14000 грн., (відомість № 2) у 2018 році -16000 грн., (відомість №2) Наприкінці 2017 року він повернувся Україну та звернувся до [PERSON], для того, щоб отримати належні йому грошові кошти за надання в оренду земель, але останній відмовився йому їх повертати. Із довіреності вбачається, що представник має право одержувати йому грошові кошти, а тому відмовившись повернути належні йому грошові кошти, останній порушив його право власності на майно,що й стало підставою звернення до суду. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи . Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснивши, що позивач та відповідач були спадкоємцями майна своїх батьків, але при зверненні до нотаріуса її довірителю було повідомлено, що він не має права на спадкування майна і тоді було вирішено, що майно після батьків успадкує позивач. Але між її довірителем та позивачем була усна домовленість, що грошові кошти за паї буде отримувати та використовувати на власну користь саме її довіритель, який також . Позивач же в свою чергу вимушений був тікати з території України, тому і видав довіреність її довірителю. Її довіритель укладав договори оренди і отримував орендну плату, тому вважає, що ці кошти не підлягають поверненню, так як між позивачем та відповідачем була усна саме така домовленість. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ФОП [PERSON]А,. в судовому засіданні пояснив, що земельні ділянки, що належать позивачу перебувають у його користуванні за договором оренди. Він щорічно своєчасно виплачував орендну плату відповідачу за справою, так як останній мав довіреність від позивача на управління земельними ділянками. Орендна плата виплачувалась за в відомостями в яких розписувався відповідач. Тому орендну плату він виплачував на законних підставах відповідачу. З приводу того яке рішення буде ухвалене покладається на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши\~зміст позовних\~вимог,\~вислухавши осіб,\~що \~приймали участь\~у розгляді\~справи,\~ вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач є спадкоємцем двох земельних ділянок (паїв), розташованих на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Право власності позивача на зазначені земельні ділянки підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕТ 525392 на земельну ділянку площею 9.5210 га., кадастровий номер 1221083300:01:014:0184, та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕКА 379615 на земельну ділянку площею 8.8315 га.. кадастровий номер 1221083300:01:014:0185. Позивачем була видана довіреність відповідачу [PERSON], якою позивач уповноважив відповідача оформити право власності на зазначене вище позивачу майно та укласти договори оренди земельної ділянки. Дана довіреність від 01.10.2014 року була посвідчена державним нотаріусом Верхньодніпровського державного нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі під № 2224. 22.05.2015 року та 12.06.2015 року відповідач [PERSON]В,. уклав з ФОП [PERSON], договори оренди належних позивачу земельних ділянок. Договори № 54 та № 59 відповідно. За умовами договорів, орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельні ділянки, що підтверджується копіями договорів оренди земельних ділянок, в яких зазначено, що вони підписані [PERSON]В,. за довіреністю, орендодавцем за договорами є позивач [PERSON] Встановлені договорами оренди суми орендної плати за користування належними йому позивачу ділянками щорічно отримував готівкою відповідач [PERSON], якого позивач наділив повноваженнями за вищевказаною довіреністю. Згідно відомостей видачі грошової компенсації за оренду земельних паїв [PERSON], отримав належні йому грошові кошти на загальну суму 53100 грн.. а саме: у 2015 році 6000 грн., ( відомість № 3); у 2016 році -12000 грн.. ( відомості №2, № 3) у 2017 році 14000 грн.. (відомість № 2) у 2018 році -16000 грн.. (відомість №2) Таким чином протягом 2015-2018 років відповідач отримав належну позивачу орендну плату в сумі 48000 грн. Отримання відповідачем орендної плати за відомістю № 2 за 2015 рік в сумі 5100 грн. не підтверджується, так як в даній відомості вказується, що отримувачем даної орендної плати є [PERSON] Таким чином дана орендна плата нараховувалась та виплачувалась не позивачу. А отримувачем її був не відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України - Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 2 ст. 238 ЦК України - Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. З досліджених в судовому засіданні встановлено, що саме позивач є власником земельних ділянок (паїв). Право власності на які виникло у позивача внаслідок спадкування. Відповідач не є власником зазначених земельних ділянок. Доводи представника в відповідача, що її довіритель також має право на спадкування зазначених земельних ділянок, але не успадкував їх через те, що був введений в оману нотаріусом, є безпідставним, так як не на підтвердження даних доводів не надано ніяких доказів. В свою чергу відповідач якщо вважав, та вважає, що має право на спадщину в тому числі і зазначених земельних ділянок міг оскаржити як дії нотаріуса так і звернутись до суду за захистом своїх прав, але цього не зробив. Таким чином позивач як власник земельних ділянок має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Дане право закріплене ст. 41 Конституції України згідно якої кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так як належні позивачу земельні ділянки перебували в оренді, то відповідно саме позивачу належать прибутки від оренди належних йому земельних ділянок у вигляді орендної плати. Так як відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» - визначено поняття договору оренди землі: Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Той факт, що договори оренди укладались відповідачем має наслідком виникнення у відповідача права отримання орендної плати для себе. Так як відповідач був лише уповноважений на укладення зазначених договорів оренди земельної ділянки. А самі договори були укладені від імені позивача як орендодавця земельних ділянок. Відповідно і право на отримання орендної плати виникло саме у позивача. В свою чергу відповідач, наділений за довіреністю повноваженнями на отримання орендної плати, мав право лише отримувати належну позивачу орендну плату та передавати її позивачу, а не звертати отримані кошти на власну користь. Так як у відповідності до ст. 239 ЦК України - Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. За даних обставин у відповідача не виникло права власності на кошти, які були ним отримані як орендна плата, за користування належними позивачу земельними ділянками. Факт отримання відповідачем належної позивачу орендної плати підтверджується відомостями про виплату орендної плати за 2015-2018 роки. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність порушення прав позивача та необхідності їх захисту шляхом обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України та з яким погоджується суд. Вирішуючи питання про розмір коштів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача отриману відповідачем орендну плату в сумі 48000 грн., за 2015-2018 рік. Так як вже зазначалось вище отримання відповідачем орендної плати за відомістю № 2 за 2015 рік в сумі 5100 грн. не підтверджується, так як в даній відомості вказується, що отримувачем даної орендної плати є [PERSON]. Таким чином дана орендна плата нараховувалась та виплачувалась не позивачу, а отримувачем її був не відповідач. Тому у сятгненні даної суми суд вважає за можливе відмовити. Доводи представника відповідача, що між [PERSON], та [PERSON]В,, існувала усна домовленість, що орендна плата буде належати [PERSON], ніякими доказами не підтверджується, а позивач заперечує наявність такої домовленості. Тому дані доводи суд вважає безпідставними. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати на сплату судового збору, та що позовні вимоги задоволені частково суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 650.00 грн., пропорційно задоволених позовних вимог. В іншій частині судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: partial