Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

11 травня 2017 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики в простій письмовій формі, відповідно до якого [PERSON] передала відповідачці 12480 грн. строком на два місці, тобто до 16 вересня 2016 року, які остання не повернула до теперішнього часу. Посилаючись на викладені обставини, з урахування зменшеного розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідачки на користь [PERSON] суму заборгованості, яка складає 5280 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи, повідомлена належним чином. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши надані докази, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, незалежно від суми. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з оригіналу розписки, 16 липня 2016 року між сторонами, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, було укладено договір позики, за яким [PERSON] засвідчила, що взяла в борг у [PERSON] 12480 грн. строком на 2 місяці. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику, зокрема, грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що у порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, вчасно суму боргу позивачці не повернула, на день розгляду справи судом борг відповідачки перед позивачкою складає 5280 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена.

Outcome: approved