Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

11.10.2018 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Томаківський районний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області , в якому просить звільнити повністю його від сплати заборгованості за аліментами у сумі 35747 грн. 93 коп. на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , та зменшити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані наступним: Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2013 справі №337/4489/13-ц провадження №2/337/2029/2013 (копія додається) стягнуто з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 5 серпня 2013 року до досягнення дитиною повноліття Відповідно до квитанцій за 2014-2016 роки про сплату аліментів позивачем в повній мірі аліменти не сплачувались, що було зумовлено зміною матеріального та сімейного стану Позивача, що підтверджується: відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №1209 від 14.08.2018 (копія додається), згідно яких інформація про доходи Позивача за період з 1 кварталу 2015 року по 1 квартал 2018 року відсутня; свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.06.2013, згідно якого між Позивачем було зареєстровано шлюб з [PERSON] (копія свідоцтва додається). Від зазначеного шлюбу у Позивача народилися донька [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] додається) та син [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] додається). Згідно довідки виконавчого комітету Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області №05-18/258-ВС від 26.06.2018, позивач з листопада 2012 року проживав у [ADDRESS] , де середньомісячна заробітна плата встановлена в порядку статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» для даної місцевості, була значно меншою, ніж середньомісячна заробітна плата встановлена державними виконавця для м. Запоріжжя. Дані обставити також є такими, що мають істотне значення для звільнення від сплати Позивачем заборгованості по аліментам у сумі 35747 грн. 93 коп. на користь Відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] . У зв`язку з вищезазначеним, вважає, що доцільним у цьому випадку є стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, та повністю звільнити Позивача від сплати заборгованості, утвореної станом на 01.08.2018. 18.02.2019 року справа надійшла в провадження судді Салтан Л.Г. в результаті авторозподілу у зв`язку з відставкою судді [PERSON] Ухвалою суду від 22.02.2019 року відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду у підготовчому у судовому засіданні. Ухвалою суду від 07.05.2019 року закрито підготовче провадження справа призначена до розгляду у судових засіданнях. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами щодо відкладення розгляду справи не звертався. У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали, вважають їх законними та обґрунтованими, підтвердженими у судовому засіданні письмовими доказами, наявними в матеріалах провадження ; просять позов задовольнити. Відповідачка та представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву щодо розгляду справи у її відсутність. У відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності осіб, що не з`явилися до судового засідання. Вислухавши у судовому засіданні пояснення позивачки та її представника, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин Судом встановлено наступне: Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2013 справі №337/4489/13-ц провадження №2/337/2029/2013 (копія додається) стягнуто з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 5 серпня 2013 року до досягнення дитиною повноліття При визначенні розміру аліментів суд врахував матеріальний стан відповідача, який працює, з якого стягнень за іншим виконавчим провадженням не проводиться, а також визнання відвідачем позову - тобто можливості сплати аліментів на користь відповідачки у визначеному розмірі на час ухвалення рішення суду. Згідно виконавчого листа Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2013 №337/4489/13-ц виданого 03.09.2013 (копія додається) з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) стягнуто на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист виданий судом 3 вересня 2013 року. Згідно виконавчого листа, [PERSON] працює крановим машиністом цеху № 1 ПАТ «Запорізький завод «Феросплавів», та мешкає [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку заборгованості від 22.11.2016 по аліментам по виконавчому документу №2/337/2029/2013, сума заборгованості за період з 01.02.2014 по 31.10.2016 складала 29396,17 грн. Відповідно до розрахунку №164 заборгованості по аліментам , всього заборгованість по аліментам станом на 01.06.2017 складала у сумі 34008,88 грн. Згідно листа Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 08.08.2018 №13.43-32/4072, всього заборгованість станом на 01.08.2018 становила в сумі 35747 грн. 93 коп. Згідно довідки виконавчого комітету Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області №05-18/258-ВС від 26.06.2018, вбачається що [PERSON] з листопада 2012 року проживав у [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] , з якою уклав шлюб 1 червня 2013 року та двома дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №1209 від 14.08.2018року, інформація про доходи [PERSON] за період з 1 кварталу 2015 року по 1 квартал 2018 року відсутня. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3. ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька (ст. 183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. ч. 8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3від 15травня 2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів суд повинен виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. На підставі наданих суду письмових доказів було встановлено, що після ухвалення рішення суду щодо стягнення аліментів на користь відповідача відбулися певні зміни в його сімейному та матеріальному стані: у відповідача народився син 2013 року народження , останнім визнано батьківство відносно доньки [PERSON] 2009 року народження, відповідач перестав отримувати доходи, хоча є працездатним, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги щодо зменшення встановленого рішенням суду розміру аліментів, стягнутих з позивача на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини усіх видів доходу до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також суд вважає, що звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 35747 грн. 93 коп, відповідно до наданого розрахунку, розмір який на час розгляду взагалі не визнаний представниками позивача, не буде сприяти якнайкращим інтересам дитини, на утримання якої стягненні аліменти, а навпаки, погіршить її забезпечення необхідними для життя та розвитку речами, та враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності в нього тяжкої хвороби або наявності інших обставин, що мають істотне значення для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, оскільки наявність у позивача на своєму утриманні інших осіб та відсутності доходів, не є істотною підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, бо позивач є працездатною особою, згідно пояснень представників позивача працює за кордоном, де отримує дохід, про розмір якого останні не повідомили, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial