Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

10.12.2014р. [PERSON] звернувся в суд з позовом [PERSON], [PERSON], третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Луцький міський відділ державної міграційної служби України у Волинській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності. Заяву мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 21.01.2010р. за №25-1. він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS] . З 1996 року у належному йому будинку, крім нього, були зареєстровані відповідачі по справі, оскільки їм була потрібна Луцька реєстрація для працевлаштування. У спірному будинку відповідачі жодного дня не проживали, не набували ніяких прав користування, володіння та розпорядження ним. Про той факт, що з 1996 року відповідачі по справі не проживають у вищевказаному будинку, може ствердити відповідь з Луцького МВ УМВС України на його заяву, в якій зазначається, що в ході перевірки, а саме: при опитуванні сусідів було встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].н. з 1996 року і по даний час за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS], фактично не проживають. Місце проживання відповідачів на даний час йому невідоме. У 1996 році відповідачі вибули з належного йому будинку, однак, не знялись добровільно із реєстраційного обліку. Зважаючи на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] по даний час зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте не несуть майнову відповідальність за утримання будинку, а також враховуючи їх тривалу відсутність за місцем реєстрації та факт добровільного вибуття з вказаного житлового приміщення, він змушений звернутись до суду з даним позовом про визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS], внаслідок тривалої їх відсутності за місцем реєстрації. Зобов'язати Луцький міський відділ державної міграційної служби України у Волинській області зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку в житловому будинку за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві мотивів та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитаних в смудовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як слідує зі змісту ст. 98 Житлового кодексу України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмови- підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №25-1, виданого 21 січня 2010 року виконавчим комітетом Луцької міської ради, позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS]. (а.с.4) З Будинкової книги, виданої на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, [ADDRESS], вбачається, що, крім позивача, у цьому будинку, з 1996 року зареєстровані [PERSON], [INFO] народження, [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, і даний факт підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], що відповідачі з 1996року у вищевказаному будинку не проживають. Згідно ч.І ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 p. № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК Судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин, сторони не є членами однієї сім'ї позивача відповідно до вимог ч.2 ст. 64 Житлового кодексу України, оскільки не проживають з ним у його власній квартирі та не ведуть з ним спільне господарство, між ними не виникали договірні відносини щодо користування квартирою на триваліший термін. Внаслідок відмови від добровільного подання до Луцького міського відділу Управління ДМС України у Волинській області відповідної заяви про зняття з реєстраційного обліку місця проживання, відповідачі перешкоджають позивачу у користуванні належним йому на праві власності житловим будинком. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів слід стягнути в користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: approved