Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

11 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилався на те, що йому та відповідачам [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . На даний час він має намір розпорядитися своєю часткою у належній квартирі. Разом з тим, через відсутність визначення часток кожного із співвласників, не має змоги це зробити. Між ним та відповідачами склалися неприязні відносини, оскільки останні відмовляються добровільно вирішити питання щодо визначення розміру часток шляхом укладення нотаріально посвідченого договору. У зв`язку із цим, просив визначити, що частки співвласників (його та відповідачів) у квартирі [ADDRESS] є рівними та складають по 1/4 частки квартири. 05 квітня 2019 року через канцелярію суду від представника відповідачів - адвоката Никифорака В.М. надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві представник відповідачів просив у задоволенні позову відмовити, у зв`язку із невідповідністю обставин, викладених у позові фактичним обставинам. Зокрема, його довірителями не було встановлено з позивачем порядку щодо користування квартирою [ADDRESS] . Натомість, позивач самовільно, без згоди інших співвласників, зайняв найбільшу кімнату у квартирі. У зв`язку із нестерпними умовами проживання у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] разом із сім?єю був змушений з неї виїхати. Не заперечував того, що вказана квартира належить позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності. Однак його довірителів влаштовує саме такий режим спільної сумісної власності, який не порушує прав жодного із співвласників. У випадку визначення часток співвласників, позивач зможе відчужити належну йому частку на користь інших осіб, які також будуть створювати їм несприятливі умови для проживання. У зв`язку із цим, просив у задоволенні позову відмовити. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] - адвокат Дронь О.І. позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Просила задовольнити. Представник відповідачів - адвокат [PERSON] . просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених ним у відзиві. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін, які в судове засідання не з`явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] загальною площею 67,70кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09 серпня 2018 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 вересня 2018 року (а.с.8 зворот, а.с.9,10). Частиною 1 ст.355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України). Отже, квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Виходячи з наведеного, власник наділений беззаперечним правом щодо розпорядження своїм майном на власний розсуд, будь-які обмеження у цьому не допускаються. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач [PERSON] має намір відчужити належну йому частку у вказаному нерухомому майні. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.372 ЦК України). Як вбачається із наданого адвокатом Никифораком В.М. відзиву, відповідачі відмовляються у добровільному порядку визначити частки співвласників у квартирі [ADDRESS] , шляхом укладання нотаріально посвідченого договору, оскільки їх влаштовує такий вид спільної власності. У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином, виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, суд вважає, що частка кожного із них складає по 1/4 квартири [ADDRESS] . Жодних доказів, які б слугували підставою для збільшення чи зменшення розміру часток когось зі співвласників судом не здобуто. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст.372 ЦК України). Враховуючи наведені вище вимоги закону, право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно слід припинити. Аналізуючи всі обставини справи з посиланням на докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , у зв`язку із чим його позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. За таких обставин, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом у розмірі 768,40грн.

Outcome: approved