Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

11 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 24 січня 2015 року. Шлюб був зареєстрований Старовижівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №3. Під час перебування у шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що подружнє життя не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю. Сім`я існує формально, примирення між сторонами неможливе. На даний момент донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, добровільно коштів не надає. А тому, просила шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати; стягувати в її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1200 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення повноліття. Ухвалою суду від 27 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовільнити повністю. В заяві зазначає, що бажає повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] », судові витрати просить залишити за нею, стягнення аліментів до негайного виконання не приводити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, просить суд шлюб розірвати від аліментів не відмовляється. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 24 січня 2015 року, який зареєстрований Старовижівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №3 (а.с.8). Судом встановлено, що сторони на даний час спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, дійшли спільної згоди щодо доцільності розірвання шлюбу. З врахуванням засад добровільності шлюбу, які установлені статтею 24 СК України, статтею 16 Загальної декларації прав людини та статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а, також, того, що позивач настоює на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до частин 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу суд за бажанням позивачки повертає їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с.9) сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Крім цього, судом встановлено, що неповнолітня дочка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 04.11.2020 №1279 (а.с.10), яка самостійно в достатній мірі не може її забезпечувати. Батько дитини проживає окремо. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, відповідно до статті 182 Сімейного Кодексу України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачом аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна. Позивачем не доведені витрати відповідача, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Разом з тим, обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати відповідачем аліменти на утримання дочки не доведено. Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Виходячи з наведеного, відповідач як батько дочки, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні нарівні з позивачкою. Судом встановлено, що батько дитини є особою працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, існування у нього інших утриманців не надано. В сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та зобов`язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її. При цьому, суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого з 01 січня 2021 року Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. З огляду на вказане, приймаючи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини і з огляду на бажання позивача отримувати кошти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, суд вважає за можливе задовольнити позов та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1 200 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Частиною 1 статті 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З позовом до суду позивачка звернулася 11 листопада 2020 року, а тому саме з даного періоду слід стягувати аліменти. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення статті 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Частиною 2 статті 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2 статті 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями статті 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць та відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача належало б стягнути в користь позивача понесені судові витрати, проте позивачка в письмовому вигляді заявила про залишення судових витрат за нею та просила не приводити до негайного виконання стягнення аліментів за місяць. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 грн слід стягнути з відповідача на користь держави, відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved