Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

10\~вересня 2018\~року [PERSON]\~(далі\~-\~позивач)\~звернулася до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~із позовною\~заявою до\~Приватного акціонерного\~товариства «Криворіжіндустрбуд» (далі відповідач) про стягнення заробітної плати у розмірі 14027,44 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 22.07.2002 року по 18.09.2017 року працювала на підприємстві відповідача. За період її роботи відповідач виплачував заробітну плату несвоєчасно та не в повному обсязі. На момент звільнення та до часу звернення до суду заборгованість із виплати заробітної плати становить 14027,44 гривень. Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача до судового засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подавав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на підприємстві відповідача з 22.07.2002 по 18.09.2017 року. Частиною першою ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до норми ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. Так згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» за № 536 від 28.08.2018 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] у загальному розмірі за період з липня 2017 року по жовтень 2017 року складає 8793,67 грн. (а.с.4) Доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за вказаний період відповідачем не надано. На підставі п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі за липень 2017 року у сумі 2931,60 гривень; серпень 2017 року у сумі 2643,27 гривень; вересень 2017 року у сумі 2677,39 гривень; жовтень 2017 року у сумі 541,41 гривень, а тому з Приватного акціонерного\~товариства «Криворіжіндустрбуд»\~на користь\~[PERSON] підлягає\~стягненню заборгованість\~по заробітній\~платі у\~загальному розмірі\~8793,67\~гривень, з якої підлягають утриманню податки і обовязкові платежі. Водночас позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 5233,77 гривень задоволенню не підлягають, оскільки надана позивачем на підтвердження наявності заборгованості довідка (а.с.3) підтверджує лише розмір середньоденної заробітної плати. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial