Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

10.07.2018р. [PERSON] в особі його представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед ним за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, шляхом розміщення в газеті «Ратуша», а також стягнути з відповідача на його користь 60 000,00 грн. моральних збитків та 1841,00 грн. судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2014 році він, як адвокат уклав з [PERSON] договір про надання правової допомоги про участь в засіданні Верховного Суду України. На думку [PERSON] , рішення було ухвалене не в її користь, яка в цьому звинуватила його, та після того неодноразово телефонувала йому і наносила образи, писала скарги в Колегію адвокатів, а потім стала вимагати 15 тис. дол. США. Під час зустрічі з [PERSON] 07.10.2014р., та була з чоловіками з кримінальним минулим, які висказуючи погрози на його адресу і членів його сім`ї, змусили його написати розписку про те, що він позичив у [PERSON] 15 тис. дол.США. З того часу відповідачка почала серед його клієнтів та сусідів розповсюджувати чутки, що він шахрай, бере з клієнтів гроші і нічого не робить як адвокат. Образливі і принизливі чутки вона розповсюджувала на власному сайті в соціальних мережах, зокрема «Однокласниках». Крім того, [PERSON] у будинку, де він проживає та у будинку по [ADDRESS] , де проживала його мати, вивішувала образливі для нього записки та ходила по сусідах і розповідала, що він шахрай, бере гроші і не віддає, поганий адвокат та щоб до нього не зверталися. Переживаючи за членів своєї родини, він почав виплачувати відповідачці гроші, однак незважаючи на це, [PERSON] продовжувала вивішувати в будинку записки, які паплюжать його честь і гідність, та негативно вплинули на його ділову репутацію. До нього перестали звертатися клієнти, він втратив заробітки, тому змушений був зупинити адвокатську діяльність. Протягом часу роботи адвокатом він користувався повагою колег, працівників правоохоронних органів, клієнтів та сусідів по будинку. Інформація, яку розповсюджує відповідачка, не відповідає дійсності, тому така своїми діями, шляхом приниження честі, гідності та ділової репутації, спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінює у 60 тис. грн. Ухвалою суду від 12.07.2018р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою суду від 17.08.2018р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 10.10.2018р. відповідач [PERSON] подала відзив на позов, в задоволенні якого просить відмовити. Стверджує, що 03.07.2014р. [PERSON] в «шахрайський спосіб вимантив » у неї 15 тис. дол. США під приводом необхідності вирішення питання в суді. Не маючи досвіду в юридичних питання, вона довірилась [PERSON] , однак після «невдалої гри» останнього, вона просила повернути їй зазначені кошти. При зустрічі з нею 07.10.2014р. [PERSON] повідомив, що кошти не може повернути, так як віддав їх другу, який вирішує справи в судах, тому на її вимогу [PERSON] написав розписку про отримання 15 тис. дол.США. [PERSON] вона пояснювала, що її чоловік хворіє, тому терміново необхідні кошти на лікування, однак той коштів не повертав тривалий час. У зв`язку з цим вона неодноразово телефонувала до [PERSON] та приїжджала по місцю його проживання, вимагаючи повернути гроші. [PERSON] інколи виходив до неї та обіцяв повернути кошти, і такі частково повертав в незначних сумах. Також вона 01.12.2015р. звернулася в Залізничний ВП з заявою про вчинений відносно неї зі сторони [PERSON] обман, після чого була порушена кримінальна справа. Стан здоров`я її чоловіка та брата погіршувався з кожним днем, однак [PERSON] борг їй не повертав, коштів на лікування у неї не було, і [INFO] помер її брат, а [INFO] помер її чоловік, який відмовився від лікування із-за відсутності коштів. Після того випадку у її матері стався серцевий напад, вона просила [PERSON] повернути кошти, необхідні для лікування матері, однак такий борг не повертав, та [INFO] померла її мати. 22.11.2018р. представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив. 02.07.2019р. позивач [PERSON] подав пояснення до позову, в якому зазначив обставини, викладені в позовній заяві. Розгляд справи просить проводити у його відсутність, позов підтримує повність, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 09.07.2019р. зупинено провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України - до набрання законної сили судовим рішенням Львівського апеляційного суду у справі №463/2516/18. Ухвалою суду від 12.06.2020р. поновлено провадження у даній справі у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням Львівського апеляційного суду у справі №463/2516/18. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, позов просить задовольнити. Крім того пояснила, що [PERSON] за дорученням відповідачки від 21.08.2014р. надавав їй правову допомогу у справах щодо захисту її прав, зокрема щодо вирішення позовів податкової до [PERSON] та представлення її інтересів у Вищому господарському суді. Також стверджує, що [PERSON] не отримував від [PERSON] 15 тис. дол. США, однак 07.10.2014р. написав розписку під тиском сторонніх осіб, та незважаючи на це, за період з 07.10.2014р. по 16.01.2018р. [PERSON] виплатив [PERSON] 12 468 дол.США. Тому її твердження про те, що не було коштів на лікування, є безпідставними. Пояснила, що згаданих записок за місцем проживання [PERSON] та в будинку по [ADDRESS] [PERSON] розмістила багато, однак збереглось тільки дві, які додані до позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила повністю, в задоволенні якого просить відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Пояснила, що вона особисто дійсно написала дві записки, які долучені позивачем до позовної заяви та залишила їх в будинку за місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS] . Зокрема записку, яка починається словами «Шахрай-адвокат…» вона в березні 2015р. почепила на ручку вхідних дверей квартири [PERSON] , а приблизно в червні-липні 2018р. записку, яка починається словами « Прошу передати…» почепила на ручку вхідних дверей в згаданомубудинку. Записки писала для того, щоб змусити [PERSON] в такий спосіб повернути свої гроші, оскільки той тривалий час уникав зустрічі з нею та не повертав забрані в неї кошти. Стверджує, що вона не розповсюджувала неправдиву інформацію щодо [PERSON] та не мала на меті принизити його. Інформація, що міститься в написаних нею записках, відповідала дійсності. Оскільки [PERSON] , отримавши від неї гроші, не повертав їх тривалий час та уникав з нею зустрічей, тому такого вона вважала шахраєм. Інших записок вона не писала, в тому числі ніколи такі не вивішувала в будинку по [ADDRESS] , а також не розповсюджувала неправдиву інформацію щодо [PERSON] в інший спосіб. Розшукуючи [PERSON] , вона дійсно заходила до однієї сусідки за його місцем проживання та розпитувала, чи проживає в будинку [PERSON] , в розмові з якою повідомила, що [PERSON] взяв у неї 15 тис.дол.США і не повертає. У відповідь та сусідка повідомила, що не одна вона розшукує [PERSON] за борги. Так як [PERSON] не повертав тривалий час борг, вона у 2017р. звернулася з цього приводу до Личаківського районного суду м.Львова, рішенням даного суду за березень 2019р. її позов задоволено. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні показав, що проживає по сусідству в одному будинку з [PERSON] , якого знає як адвоката. Приблизно посеред весни 2017 року він побачив в під`їзді будинку за місцем проживання вивішену записку, в якій було написано, що в цьому будинку проживає шахрай [PERSON] . Там же стояла невідома йому жінка невисокого зросту, тому подумав, що саме та почепила записку. Записка була роздрукована на аркуші А-4, яку він зняв та передав своїй матері. Раніше, а також після того, він не бачив подібного змісту записок в під`їзді будинку, а також не з`ясовував у [PERSON] причину появи згаданої записки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] знає з 2012 року, з яким проживає в одному будинку та підтримує дружні сусідські стосунки. Осінню 2017 року у вхідних дверях будинку вона виявила написану від руки записку «[PERSON] поверни гроші», яку вона передала [PERSON] . А сусідка по будинку [PERSON] розповіла, що до неї заходила якась жінка та розпитувала про [PERSON] , так як той винен їй гроші. Аналогічного змісту записки вона виявляла в під`їзді будинку ще декілька разів, однак хто та коли вивішував такі записки, не знає. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав. Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час розгляду і вирішення справи. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2014р. [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 15 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 07.10.2015 року. Дані обставини встановлені рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15.03.2019р. у цивільній справі №463/2516/18, яке набрало законної сили 10.03.2020р., тому такі в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребують доказування. Згідно копії згаданої розписки від 07.10.2014р., доданої позивачем до позовної заяви, останній повертав [PERSON] отримані в неї кошти частинами, починаючи з жовтня 2014р., в термін до 07.06.2017 року, та повернув в загальному 11 700,4 дол. США. В тому числі, станом на 07.10.2015р. [PERSON] повернув [PERSON] тільки 4800 дол.США ( а.с.8-10). Зазначені обставини визнаються учасниками справи, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, тому такі в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15.03.2019р. , прийнятим у цивільній справі №463/2516/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 3 299,60 дол. США, яка утворилась за борговою розпискою від 07.10.2014 року ( а.с.108-109, 128-130). Статтями 526 , 625, 1049 ЦК України регламентовано, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином, і позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлений договором. З врахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що 07.10.2014р. [PERSON] отримав від [PERSON] за борговою розпискою 15 тис. дол.США, які зобов`язався повернути до 07.10.2015р., однак не повернув такі вчасно, а саме до визначеного терміну повернув тільки 4 800 дол. США ( менше чим 1/3 частину). Тому у відповідача були законні підстави вимагати від позивача повернення належних їй коштів у спосіб, який вона обрала для себе в даному випадку - шляхом залишення записок. Зокрема, як встановлено судом, [PERSON] двічі - в березні 2015р. та літом 2018р. залишала в під`їзді будинку за місцем проживання позивача за адресою [ADDRESS] записки з вимогою повернення належних їй коштів ( а.с.11-12). Щодо зазначення в тих записках [PERSON] «шахраєм», то такі суд вважає особистими судженнями [PERSON] , які склалися в неї з врахуванням поведінки [PERSON] , пов`язаної з невиконанням грошового зобов`язання. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже підставою для задоволення позову є наявність всіх вищенаведених складових правопорушення. Згідно по положень ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Як встановлено судом, [PERSON] розповсюдила інформацію щодо позивача про те, що той взяв в неї кошти, які вчасно не повернув та уникає з нею зустрічі. При тому суд вважає, що наявні підстави вважати, що дана інформація стосується безпосередньо позивача [PERSON] , проте відсутні підстави вважати, що дана інформація не відповідає дійсності. Однак відсутні підстави вважати викладене [PERSON] у двох записках інформацією, яка порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, його честь та гідність. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом . Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Однак позивач не надав суду належних та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог, а саме що відповідач розповсюдила щодо нього недостовірну інформацію. Самі ж по собі твердження [PERSON] щодо порушення його честі, гідності розповсюдженою інформацію не може бути покладено в основу рішення, з огляду на те, що такі доводи фактично є припущеннями сторони та його особистим сприйняттям. Щодо посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] розповсюджувала образливі і принизливі чутки на власному сайті в соціальних мережах, зокрема « Однокласниках », а також у будинку по [ADDRESS] , де проживала його мати, вивішувала образливі для нього записки та ходила по сусідах і розповідала, що він шахрай та щоб до нього не зверталися як до адвоката, то такі суд не приймає до уваги, оскільки дані факти не знайшли свого підтвердження в суді. Також не підтвердились доводи позивача про те, що із-за відповідачки він зупинив адвокатську діяльність, оскільки згідно наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, сформованого станом нам 04.07.2018р., [PERSON] у 2008 році отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та з того часу перебував на обліку у Раді адвокатів Львівської області, право на заняття адвокатською діяльністю якого зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 ЗУ «Про адвокатуру» з 16.06.2017 року, на підставі заяви адвоката ( а.с.6 ). При тому суду не надано будь-яких доказів на підтвердження, що саме з вини відповідача [PERSON] зупинив свою адвокатську діяльність. З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі інформацію , розповсюджену [PERSON] в березні 2015р., та влітку 2018 року у двох записках, залишених нею за місцем проживання [PERSON] . Як наслідок, відсутні підстави для зобов`язання [PERSON] публічно вибачитись перед [PERSON] шляхом поміщення оголошення в газеті, а також відсутні і підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди. У відповідності зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи . Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями фізичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди, як це роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 27 вищезазначеної постанови № 1 від 27.02.2009 р. Суд, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення у відповідності до положень статті 15ЦК України, приходить до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено фактрозповсюдження відповідачкою щодо нього інформації, яка не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність, ділову репутації, а також , що в результаті таких дій йому спричинено моральну шкоду, що в силу статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності. Встановлені судом обставини свідчать про те, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача повністю, тому вимога про стягнення із відповідача судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed