Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

11.03.2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про розірвання шлюбу. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.03.2014 року відкрито провадження по справі № 495/1761/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Розгляд справи призначено на 09.04.2014 року об 11:00 год. В судовому засіданні 09.04.2014 року відповідач - [PERSON], заперечував проти позовних вимог [PERSON], просив у їх задоволенні відмовити та шлюб не розривати. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.04.2014 року по справі № 495/1761/14-ц надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення тривалістю у два місяці - до 23.06.2014 року. Провадження у справі №495/1761/14-ц зупинено до 23.06.2014 року. Оскільки сторонами примирення не було досягнуто, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.06.2014 року по справі №495/1761/14-ц провадження у справі було відновлено. Розгляд справи призначено на 02.07.2014 року о 15:00 год. Позивач - [PERSON], в судове засідання 02.07.2014 року не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю. Відповідач - [PERSON], відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надав та в судове засідання 02.07.2014 року не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідна розписка про повідомлення [PERSON] про призначення розгляду справи № 495/1761/14-ц саме на 02.07.2014 року о 15:00 год. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Як було вище зазначено, відповідач був оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, але він не повідомив про причини неявки в судове засідання та будь-яких клопотань не заявляв. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 22.05.2010 року між позивачем - [PERSON], [INFO], та відповідачем - [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 136, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 22.05.2010 року. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За твердженням позивача, впродовж спільного життя шлюб виявився невдалим, тому що подружжя втратило взаєморозуміння. Через різні погляди на життя між ними фактично припинені шлюбно-сімейні відносини. Спроби налагодити стосунки зі сторони позивача не вдавалися попри всі старання. Спільне господарство не велось. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спорів про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, не має. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У зв'язку з наведеними обставинами та нормами чинного законодавства, [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Крім того, як було вище зазначено, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.04.2014 року по справі № 495/1761/14-ц було надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення. Між тим, сторонами примирення не було досягнуто та [PERSON] наполягає на задоволенні її позовних вимог та розірванні шлюбу з [PERSON] Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, сторонами примирення не було досягнуто, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved