Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

11 грудня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити його батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та залишити останню проживати з нею за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її донька [PERSON], і в неї на вихованні залишилась донька померлої - її онука [PERSON], [INFO]. Відповідач - батько неповнолітньої [PERSON], з 2000 року із сім'єю не проживав, а у 2002 році шлюб між ним та її донькою було розірвано. Починаючи з 2000 року відповідач зі своєю донькою відносин не підтримує, участі у її вихованні не приймає, її здоров'ям, навчанням, умовами життя не цікавиться, аліменти не виплачує. З 1998 року по даний час дівчинка проживає з нею, позивачка турбується про неї, займається її вихованням, навчанням. На підставі наведеного, посилаючись на діюче законодавство, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та залишити останню проживати з нею за адресою: [ADDRESS]. Позивачка у попереднє судове засідання не прибула, надіславши заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду не прибув, надіславши заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, позовні вимоги визнає. Прокурор у попередньому судовому засіданні, зважаючи на визнання відповідачем позову, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Вислухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з вимогами статей 150, 164 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити отримання дітьми повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01 вересня 1997 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області, [PERSON] народилась [INFO] у місті Маріуполі Донецької області. У графі «Батьки» записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON], актовий запис № 571. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 08 липня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 08 квітня 2002 року зроблено запис за № 124. Як вбачається з свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], виданого 29 листопада 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO] у віці 34 років, про що складено відповідний актовий запис № 1634. Згідно довідки з місця мешкання від 10 грудня 2014 року, виданої ЖКП «АЖК» на ім'я [PERSON], 1954 року народження, остання проживає за адресою: [ADDRESS], разом із нею проживає її онука [PERSON], 1997 року народження. Згідно психолого-педагогічної характеристики випускниці Маріупольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 Маріупольської міської ради Донецької області [PERSON], батько, [PERSON], за роки навчання до школи не приходив, батьківські збори не відвідував, з класним керівником з приводу навчальних досягнень доньки не цікавився. У вихованні дівчини активну участь брала бабуся, [PERSON], яка цікавилась навчальними досягненнями онуки, відвідувала батьківські збори, допомогала класному керівнику, брала активну участь у роботі батьківської громадськості. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] участі у вихованні доньки [PERSON] не приймав, не спілкувався з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та налагодження психо-емоційного контакту, інтересу до внутрішнього світу дитини, стану здоров'я, успіхів у навчанні, не виявляв, не проявляв до неї батьківської турботи, не намагався створити належні умови для її життя, таким чином, свідомо ухилявся від виконання батьківських обов'язків по її вихованню. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, тим самим погодився з наведеними обставинами. Отже суд, враховуючи, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з метою захисту прав дитини та інтересів неповнолітньої [PERSON], приходить до висновку, що позов в частині позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] підлягає задоволенню. Позовні вимоги щодо залишення за неповнолітньою [PERSON] права проживати з позивачкою за певною адресою, задоволенню не підлягають, оскільки за положеннями ч. 3 ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На підставі ст. 7, 150, 152, 155, 164, 165 СК України,

Outcome: partial