Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

11.03.2014 р. до Іллічівського міського суду надійшов позов [PERSON] (а.с.3-5). Під час судового розгляду позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги (а.с. 75-77, 88-91), а відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов (а.с. 38-39). [PERSON] підтримав позовні вимоги в редакції заяви на а.с. 89-91, просить: - вселити [PERSON] в будинок [ADDRESS], 13/25 часток якого належить [PERSON] на праві власності,; - визначити порядок користування, виділивши [PERSON] у користування кімнату №1-3 площею 11,4 кв. м, виділивши [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у користування кімнату №1-2 площею 15, 1 кв. м, залишивши в загальному користуванні приміщення за №№1-1, 1-4, V1, VП; - зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити позивачу перешкоди у користуванні вищезазначеними приміщеннями, забезпечивши до них вільний доступ та надавши ключ від вхідних дверей будинку. [PERSON] підтримав зустрічний позов (а.с. 38-39), в якому просить виселити позивача [PERSON] із будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Із позовної заяви на а.с. 88-91 та виступів позивача та його представника в судовому засіданні слідують наступні обґрунтування позовних вимог [PERSON] та заперечень на зустрічний позов: Спірний будинок належить [PERSON], який є батьком позивача. Позивач є зареєстрованим в будинку як член сім'ї , проживав в ньому з 1991 р. Однак після одруження батька з [PERSON] і вселення її та двох синів [PERSON] в цей будинок виникли перешкоди в користуванні будинком, т.я. батько позивача створив нестерпні умови проживання, не пускав до будинку, стверджуючи, що в будинку буде проживати його нова сім'я, і аналогічну позицію зайняла [PERSON] і її сини, зайнявши приміщення - кімнату площею 11, 4 кв. м, в якій раніше проживав позивач. Крім того, сторона позивача просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на його недоведеність і на те, що конфлікти, які виникали були пов'язані з наявністю перешкод позивачу у користуванні житлом. Із зустрічного позову на а.с. 38-39 та виступу відповідача [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що він просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] та задовольнити його зустрічний позов, посилаючись на ті обставини, що він просить виселити позивача з будинку, належного йому на праві власності, на підставі ст. ст. 116, 157 ЖК України з урахуванням непроживання позивача у будинку з квітня 2013 р. і постійного порушення позивачем правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання. Відповідач [PERSON], яка діє самостійно та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], не визнала позов [PERSON] і підтримала зустрічний позов за обставинами, аналогічними викладеним відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надавши заяви (а.с. 62, 94), в яких просив розглянути справу у його відсутності, задовольнивши зустрічний позов та відмовивши у задоволенні позову [PERSON] Треті особи [PERSON], [PERSON] підтримали позов [PERSON], просять відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на ті обставини, що із-за дій відповідача [PERSON] ні вони, ні позивач не можуть проживати у спірному будинку, що у [PERSON] немає іншого житла, крім кімнати у будинку його батька [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини. Копія договору дарування від 28.03.1991 р. (а.с. 6-7, 34-35) та копія техпаспорту (а.с. 8-13) підтверджують, що відповідач [PERSON] є власником 13/25 часток будинку [ADDRESS], які складаються в цілому з одного жилого будинку загальною площею 45, 6 кв. м (коридор площею 4, 7 кв. м., житлова кімната - 15, 1 кв. м, житлова кімната - 11, 4 кв. м, кухня - 6 кв. м, веранда - 4, 4 кв. м, санвузол - 2 кв. м) та господарчих споруд «Б, Г» - літні кухня, «В» - уборна, «Д» - гараж, «Е» - навіс, №1-3 - спорудження. Із доказів на а.с. 14, 15, 36, 37, 63-66, 81-82 слідує, що у вищевказаному будинку зареєстровані власник - відповідач [PERSON] та члени його сім'ї, а саме: син - позивач [PERSON] з 03.11.1993 р., донька [PERSON], колишня дружина [PERSON] (шлюб з якою розірвано 29.04.2009 р.), дружина [PERSON] (шлюб з якою укладено 29.06.2013 р.) та сини [PERSON]: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сторони та треті особи визнали, що з 2004, 2006 р.р. [PERSON], [PERSON] не проживають у вказаному будинку. При цьому треті особи послались на те, що мешкають в квартирі за договором найму, т.я. склались складні стосунки з [PERSON] і проживати разом було неможливо, однак позивач не мав матеріальної можливості орендувати житло і на протязі 2003-2013 р.р. проживав у будинку з батьком до виникнення перешкод у користуванні будинком з боку відповідачів, які фактично не пускають його до будинку. У підтвердження зустрічного позову [PERSON] надав тільки копію листа Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області від 13.02.2014 р. (а.с. 40). Із вказаного листа вбачається, що 11.06.2013 р. відповідач [PERSON] звернувся з заявою про систематичні порушення правил спільного проживання з боку [PERSON] і за результатами перевірки з позивачем [PERSON] було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення у подальшому порушень правил спільного проживання за адресою: [ADDRESS]. Суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову про виселення без надання іншого жилого приміщення з підстав ст. ст. 116, 157 ЖК України слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю вимог. За змістом ст.116 ч.1 ЖК України, якщо наймач або члени його сім'ї систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи попередження і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу зацікавлених у цьому осіб здійснюється без надання іншого жилого приміщення. При вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Зокрема, маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами і іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України ч.2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України). Відповідач [PERSON] не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відносно позивача застосовувалися заходи попередження компетентними органами, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або місцем проживання відповідача з тих підстав, що вони порушують правила співжиття, роблять неможливим для позивача і інших осіб проживання з ними у спірному житловому приміщенні і були допущені повторні порушення після цих заходів. Таким чином, відсутні підстави для застосування до позивача норм, встановлених ч.1 ст.116 та ст.157 ЖК України. Крім того, суд бере до уваги те, що сторони та треті особи визнали, що письмових угод про порядок користування спірним приміщенням, в т.ч. про розмір участі у витратах по утриманню будинку, придомової території, проведенню ремонту, не укладали, тоді як згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла - будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до згоди з власником. Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї власника житла належать дружина (чоловік), їх діти і батьки. Із частини 4 ст. 156 ЖК України слідує, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї власника житла права користування займаним приміщенням, а у разі відсутності угоди між власником і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України (укладення угоди про плату за користування житлом і за комунальні послуги). Питання укладення договору найму жилого приміщення, що належить громадянинові, припинення дії вказаного договору урегульовані ст.ст. 158, 159, 168 ЖК України. Оскільки сторони визнали, що з червня 2013 р. позивач не проживає у спірному будинку із-за створення відповідачем [PERSON] нової сім'ї, вселення його дружини і синів дружини до будинку, виникнення спору щодо права позивача на подальше користування будинком, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні є обґрунтованими, доведеними та підлягають частковому задоволенню. При цьому суд бере до уваги, що питання доступу до будинку та надання ключа є питаннями, які вирішуються при виконанні рішення про вселення. Позовна вимога [PERSON] про встановлення порядку користування житловим будинком не відповідає вищевказаним правовим нормам (ст. 405 ЦК України, ст. ст. 156, 162 ЖК України) з урахуванням того, що була відсутня письмова угода з власником з вказівкою на предмет договору (житлову кімнату 11,4 кв. м.). При цьому суд бере до уваги і зміну складу сім'ї власника. На підставі викладеного,

Outcome: partial