Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

11 березня 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. З урахуванням уточненого позову в обґрунтування якого позивач зазначив, що 16.09.2010 року між банком та [PERSON] був підписаний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач [PERSON] порушила умови договору та не виконала покладені на неї зобов`язання за даним договором, у зв`язку з чим станом на 07.02.2019р. має заборгованість - 127906 грн. 18 коп. Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 127906 грн. 18 коп. за кредитним договором №б/н від 16.09.2010 року та судові витрати у розмірі 1921 грн. 00 коп. 29 березня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було залишено позов без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.38-39). 15 квітня 2019 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року, позивачем було подано уточнену позовну заяву (а.с.42-46). 15 квітня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження (а.с.55). Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 16.09.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с.11-27). У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.09.2010 року між позивачем та відповідачем вбачається, що станом на 07.02.2019 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 127906 грн. 18 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 42579 грн. 62 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 40280 грн. 62 коп., заборгованості по нарахованим відсоткам - 0 грн. 00 коп., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 44169 грн. 50 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 876 грн. 44 коп., штрафу (фіксована складова) - 0 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) - 0 грн. 00 коп. (а.с.47-50). Враховуючи викладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість по нарахованим відсоткам, штрафи та суму сплаченого судового збору з відповідача [PERSON] . Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині позовних вимог. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Як встановлено судом, позивачем за період з 16.09.2010 року по 07.02.19 року нарахована відповідачу пеня за прострочене зобов`язання у розмірі 44169 грн. 50 коп. та пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 876 грн. 44 коп. Проте наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як пеню і штрафи, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання пеня і штрафи перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42579,62 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 40280,62 грн., в частині стягнення з відповідача нарахованої пені за прострочене зобов`язання у розмірі 44169,50 грн. та нарахованої пенсі за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 876,44 грн., суд вважає за необхідне відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: partial