Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

10 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 08 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику у сумі 2900 грн. зі строком повернення 12 вересня 2014 року. Позика була надана для особистих потреб. По закінченні зазначеного строку відповідач суми позики не повернув, ухиляється від її повернення. Сума, яку відповідач відмовляється повертати, для позивача є значною і невиконання [PERSON] своїх зобов'язань ставить позивача у вкрай складне матеріальне становище, що створило для нього значні труднощі, і тим самим спричинило моральні страждання, котрі позивач оцінює у 2000 грн. За вказаних обставин, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача в його користь борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 3288,6 грн. та три відсотки річних від вищевказаної суми, а саме: 13,82 грн., а всього: 3302,42 грн.; стягнути сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн.; стягнути моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.; стягнути 500 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в частині стягнення інфляційних витрат вносить уточнення на суму 388,60 грн. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Як вбачається з розписки від 08 вересня 2014 року, яка долучена до матеріалів справи, [PERSON] отримав у борг від [PERSON] для особистих потреб 2900 грн. до 12 вересня 2014 року. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ч.1 ст.625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). За таких обставин, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 2900 грн., переданих йому у позику, 3% річних у розмірі 13,82 грн. та 388,60 грн. з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, а всього коштів на загальну суму 3302,42 грн. Заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] 2000 грн. моральних збитків не підлягають до задоволення, оскільки, згідно діючого законодавства, особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених ст.ст.280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Наслідки порушення договору позичальником, встановлені ст.ст.625 та 1050 ЦК України, не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не передбачає таких наслідків порушення договору позичальником і укладений між сторонами договір позики, а відтак, відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення моральних збитків. Щодо стягнення з відповідача в користь позивача 500 грн. витрат на правову допомогу суд виходить з того, що витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, котрі беруть участь у справі. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною й особою, яка надає правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З 01 січня 2012 року Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року врегульовано питання надання правової допомоги. Статтею 1 цього Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] представляє інтереси [PERSON] на підставі довіреності. В даному випадку, хоча особа, що представляє інтереси позивача, і має визначений ст.56 ЦПК статус, але вона діє, як представник за довіреністю в порядку ст.38 ЦПК, а тому відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу. При цьому судом враховано, що договір про надання правової допомоги в матеріалах справи відсутній, також відсутні квитанції про оплату позивачем представнику 500 грн. за надані останнім послуги з отримання правової допомоги, а також дані на підтвердження того, що [PERSON] є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial