Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

11.09.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому ставиться питання про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 30.01.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №150/2-1194. Відповідно до умов п.1.1 кредитного договору, банк надав відповідачу кредит у сумі 19933 євро зі сплатою 11% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 10.01.2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит і сплатити за його користування відсотки та комісійну винагороду у сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 19933 євро. 29.07.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до кредитного договору, згідно якої сторонами узгоджено новий графік погашення кредиту, встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 13,5% річних та встановлено строк повернення кредиту 10.01.2017 року, та 24.12.2010 року додаткову угоду №2, відповідно до якої сторонами узгоджено внести зміни до графіку погашення основної заборгованості. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 06.08.2015 року має заборгованість 27656 євро, яка складається з наступного: - 14151 євро - заборгованість за кредитом; - 7671,80 євро - заборгованість за відсотками; - 3885,07 євро пеня за несвоєчасне повернення кредиту; - 1948,14 євро пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Враховуючи те, що відповідач своїх зобов'язань не виконує, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений через засоби масової інформації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Щодо вимог позивача по стягненню заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №150/2-1194. Відповідно до умов п.1.1 кредитного договору, банк надав відповідачу кредит у сумі 19933 євро зі сплатою 11% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 10.01.2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит і сплатити за його користування відсотки та комісійну винагороду у сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с. 6-10). 29.07.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до кредитного договору, згідно якої сторонами узгоджено новий графік погашення кредиту, встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 13,5% річних та встановлено строк повернення кредиту 10.01.2017 року, та 24.12.2010 року додаткову угоду №2, відповідно до якої сторонами узгоджено внести зміни до графіку погашення основної заборгованості (а.с. 11-16). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник\~\~зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що банк свої зобовязання за кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 19933 євро. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 06.08.2015 року має заборгованість 27656 євро, яка складається з наступного: - 14151 євро - заборгованість за кредитом; - 7671,80 євро - заборгованість за відсотками; - 3885,07 євро пеня за несвоєчасне повернення кредиту; - 1948,14 євро пеня за несвоєчасне повернення відсотків ( а.с. 4-5). У відповідності до розрахунку заборгованості позивача, загальна сума заборгованості становить 27656,01 євро, що за курсом НБУ станом на 06.08.2015 року 23,4701 становить 649090,24 грн. (а.с. 5). За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 27656,01 євро, що за курсом НБУ станом на 06.08.2015 року 23,4701 становить 649090,24 грн. Щодо вимог позивача по стягненню з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Частина 9 ст. 74, ч.3 ст.122 ЦПК визначають виклик у суд відповідача, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, через оголошення у пресі. Відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено публікацію у газеті «Урядовий курєр» №181 (5555) у сумі 420 грн. (а.с. 34, 38). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до п.28 постанови від 17.10.2014 року №10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК. Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви (згідно штемпеля поштового відправлення - 02.09.2015 року) до суду сплачено 3654 грн. судового збору, що підтверджено платіжним дорученням №0000284328 від 14.08.2015 року (а.с. 1, 26). Суд звертає увагу сторін на те, що з 01.09.2015 року змінено ставки судового збору на підставі змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», зокрема до Закону України «Про судовий збір». Оскільки ціна позову становить 649090,24 грн., то у відповідності до Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 9736,35 грн. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням положень статті 88 ЦПК та у відповідності до п.28 постанови від 17.10.2014 року №10, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 6082,35 грн. недоплаченого судового збору. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved