Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

11 квітня 2016 року позивачі звернулись до Вінницького районного суду із позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок, який обґрунтували тим, що зареєстровані та проживають в [INFO] /бувша Кірова/ в с. Медвідка Вінницького району Вінницької області. Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований вищезазначений житловий будинок, відносився до категорії колгоспних. Членами колгоспного двору значились голова двору - [PERSON], члени двору-Ослюк [PERSON], дружина та вони діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, частка кожного члена колгоспного двору складала по 1/5 частці кожного. [PERSON] та [PERSON] вибули з колгоспного двору. Свої частки у майні колгоспного двору не витребували. Тому, вважають що частки членів колгоспного двору змінились і становили по 1/3. 15 лютого 2011 року в с.Медвідка Вінницького району помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку. Вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , спадщину після його смерті прийняли, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інші спадкоємці першої черги за законом, діти [PERSON]Л- відповідачі по справі - [PERSON]І та [PERSON] спадщину не прийняли та на неї не претендують. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса вони не мають можливості , оскільки відсутнісній правовстановлюючих документів на житловий будинок, тому вони звернулись з даним позовом до суду, яким просять визнати за ними право власності по 1/2 частці житлового будинку №1 по вул. Садовій /бувша Кірова/ в с. Медвідка Вінницького району Вінницької області, з яких по 1/3 частці, як частки членів колгоспного двору та 1/6 частка в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.06.2016 року було залучено до участі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON]. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не зявились, але через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області та відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяву про проведення розгляду справи без їх участі, не заперечують з приводу задоволення позовної заяви. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] також, подала заяву про розгляд справи у її відсутності не заеречувала проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі в їх сукупності , суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі по справі, [PERSON]І та [PERSON], зареєстровані та проживають в [INFO] (раніше Кірова) в с. Медвідка, Вінницького району Вінницької області.Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 1 по вул.Садовій (раніше Кірова) в с.Медвідка, відносився до категорії колгоспних, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство (а.с.25-30, 65-66). Членами колгоспного двору на 15 квітня 1991 року згідно погосподарської книги за 1991-1995 роки значилися: голова двору - [PERSON], члени двору-Ослюк [PERSON], дружина голову двору та їх діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON]. Станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, на вищевказаний житловий будинок набули [PERSON]Л, [PERSON], [PERSON], [PERSON]І та [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], вибули з колгоспного двору. Свою частку у майні колгоспного двору не витребували. Своєю працею і коштами вони не брали участі у веденні спільного господарства двору, а тому є такими, що втратили право на частку в майні колгоспного двору, оскільки не витребували її у встановлений законом трирічний строк. (а.с.17,18). 15 лютого 2011 року в с.Медвідка Вінницького району помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с.13). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку вищезазначеного житлового будинку № 1 по вул. Садовій (раніше Кірова) в с.Медвідка Вінницького району, який згідно копії технічного паспорту (а.с.19-24) в цілому складається з житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «а», ґанку, сараю під літерою «Б», убиральні під літерою «Г», погрбу з шиєю під літерою «П/Д», літньої кухні під літерою «Е», огорожі №2, воріт з хвірткою №3, криниці №4. Оскільки, позивачі успадковують за законом 1/3 частки даного будинку після смерті батька, то їх частки в спірному будинку становлять по ? частці кожному (1/3 частка, як частка члена колгоспного двору та 1/6 частка, як частка в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]Л.). Спадщину після смерті [PERSON] вони прийняли оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори. Інші спадкоємці першої черги за законом, діти [PERSON]Л- [PERSON]І, [PERSON], [PERSON] (ослюк) Т.І. спадщину після батька не прийняли та на неї не претендують, про що свідчить копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] Позивачі звернулись до державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини після смерті [PERSON], однак відповідно до листа від 17.03.2016 року №589/02-17, їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с.31). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки будинковолдіння №1 по вул. Садовій (раніше Кірова) в с. Медвідка, Вінницького району Вінницької області, відноситься до категорії колгоспного двору, відсутні правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння, тому позасудового шляху вирішити даний спор у позивачів не має, позивачі спадщину після смерті батька прийняли, відповідачі позов визнали , тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved