Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

11 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала такими обставинами. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та погосподарських споруд по [ADDRESS] , а також земельні ділянки сільськогосподарського призначення (паї), які належали йому на підставі державних актів. За життя батько склав заповіт, згідно з яким усе майно заповів дітям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У передбачений законодавством шестимісячний строк ніхто із вказаних спадкоємців за заповітом не подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Однак дружина спадкодавця - [PERSON] , проживаючи разом з чоловіком на час його смерті, являючись спадкоємцем першої черги за законом фактично прийняла спадщину, але належним чином не оформила свої спадкові права, та [INFO] також померла. Після смерті матері відкрилася спадщина на території Берестівської сільської ради. Заповіту вона не залишила. У передбачений законодавством шестимісячний строк ніхто із дітей не подав заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та ніхто, крім позивачки, не виявив бажання звертатись до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини. Після смерті матері вона належним чином прийняла спадщину, отримавши свідоцтва про право на спадщину законом на належні матері та батьку земельні ділянки. Однак, звернувшись до нотаріуса за оформленням спадкових прав на житловий будинок та погосподарські споруди по [ADDRESS] , з`ясувалося, що батько за життя не зареєстрував право власності на даний будинок, тому фактично отримала відмову у оформленні спадкових прав на цю нерухомість. За наявності вказаних обставин, вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , зокрема на: житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 71,9 кв.м, житловою площею 43,8 кв.м, прибудову літ.«а», ґанок літ «а1», сарай літ.«Б», сарай літ.«В», накриття літ.«Г», сарай літ.«Д», сарай літ.«Е», сарай літ.«Ж», сарай літ.«З», накриття літ.«И», накриття літ.«Й», сарай літ.«К», сарай літ.«Л», накриття літ.«М», погріб літ. «п/г», погріб літ. «п/г1», вбиральню літ.«У», ворота з хвірткою №1, огорожу №2, колодязь№3. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримала, відповідач визнав позовні вимоги, усі просили розглянути справу без їх присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 16 листопада 1949 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Вказані особи є батьком та матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.41). 16 січня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким все майно заповів своїм дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах, реєстровий номер заповіту 15 (а.с.9). [INFO] у [ADDRESS] помер [PERSON] (а.с. 10). Із довідки Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 20 серпня 2019 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] та онуком [PERSON] (а.с. 11). Із довідки Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 22 жовтня 2019 року вбачається, що житловий будинок разом із господарськими будівлями по [ADDRESS] значиться за [PERSON] ; рішенням виконкому №19 від 30 липня 1993 року [PERSON] надався дозвіл на приватизацію присадибної ділянки, але державний акт не видавався (а.с. 21). Із довідки КП Сумського МБТІ від 3 вересня 2019 року № 1911916 вбачається, що згідно з архівними інвентаризаційними документами КП «Сумське міське БТІ» в Липоводолинському районі, інвентаризація нерухомого майна за адресою [ADDRESS] не проводилася, право власності на нерухоме майно не реєструвалося (а.с.23). Відповідно до копії погосподарської книги за 2006-2010 рр. у господарстві по [ADDRESS] проживали [PERSON] його дружина [PERSON] та їх онук [PERSON] (а.с. 22). Із наданих Липоводолинською районною державною нотаріальною конторою 04 грудня 2019 року відомостей вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, спадкоємці з заявами не звертались, відомості про прийняття спадщини спадкоємцями, які відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, відсутні, заповіт від імені [PERSON] , відповідно до Спадкового реєстру, посвідчувався Берестівською сільською радою Липоводолинського району Сумської області 16 січня 2008 року за реєстровим номером 15 (а.с. 58). [INFO] у [ADDRESS] померла [PERSON] (а.с. 12). Із довідки Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 20 серпня 2019 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] разом із онуком [PERSON] Заповіт від імені [PERSON] виконкомом цієї сільради не посвідчувався (а.с. 13). Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 2 вересня 2014 року [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] тривалістю два місяці (а.с. 40). Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Липоводолинського районного нотаріального округу Сумської області Бондаренко О.В. заведена спадкова справа №63/2014 після смерті [PERSON] (а.с.14). 29 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Липоводолинського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , заведено спадкову справу №63/2014 (а.с.35). 29 жовтня 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса з заявами, в яких вказали про відмову від прийняття спадщини після смерті батька (а.с.42, 42 зворот). 27 січня 2015 року на адресу вказаного нотаріуса від [PERSON] надійшли заяви, в яких він вказав про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] та матері [PERSON] (а.с.44). 8 лютого 2019 року [PERSON] отримала шість свідоцтв про право на спадщину за законом, на належні (успадковані) матері земельні ділянки, площами 4,0609 га, 0,9778 га, 0,1024 га, 4,0608 га, 1,0806 га та 0,1024 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с.46-48). Відповідно до виготовленого 3 вересня 2019 року технічного паспорту, домоволодіння по [ADDRESS] складається із житлового будинку літ.«А-І» (1966 року побудови), загальною площею 71,9кв.м, житловою площею 43,8 кв.м, прибудови літ.«а» (1966 року побудови), ґанку літ. «а1» (1966 року побудови), сараю літ.«Б» (1967 року побудови), сараю літ.«В» (1968 року побудови), накриття літ.«Г» (1970 року побудови), сараю літ.«Д» (1968 року побудови), сараю літ.«Е» (1970 року побудови), сараю літ.«Ж» (1971 року побудови), сараю літ.«З» (1973 року побудови), накриття літ.«И» (1975 року побудови), накриття літ.«Й» (1975 року побудови), сараю літ. «К» (1973 року побудови), сараю літ. «Л» (1973 року побудови), накриття літ.«М»(1975 року побудови), погрібу літ. «п/г» (1967 року побудови), погрібу літ. «п/г1» (1971 року побудови), вбиральні літ.«У» (1970 року побудови), воріт з хвірткою «№1» огорожі «№2» колодязя «№3», вартістю 28800 грн. (а.с.25-27). Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно зі ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004року виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до абз. 60 п. 3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001рорку № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449 (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння виготовленого 3 вересня 2019 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлому батьку позивчки житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України спадщину складають всі права та обов`язки, які б належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За наявності у матеріалах справи відомостей про, те що позивач є єдиним, що належним чином прийняла спадщину спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON] , яка спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] прийняла в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а також враховуючи, що спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, суд вважає необхідним визнати право власності на житловий будинок за позивачем. У той же час, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди на підставі положень ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), відповідно до вимог чинного законодавства не потребують окремої реєстрації, а тому не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на розташовані поряд господарсько-побутові будівлі й споруди.

Outcome: approved