Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

11.07.2018 до Токмацького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 16.08.2018 позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 26.03.1999 позивач була прийнята на роботу до ДАЕК «Запоріжжяобленерго» на посаду контролера енергонагляду 2 групи в Токмацький РЕМ. 17.10.2001 переведена оператором ПЕВМ. 01.02.2004 переведена контролером 3 гр. енергонагляду. На підставі наказу ПАТ «Запоріжжяобленерго» №420 від 27.07.2016 ВАТ «Запоріжжяобленерго» перейменовано в ПАТ «Запоріжжяобленерго». 06.07.2018 відповідно до наказу ПАТ «Запоріжжяобленерго» №2899-К позивача було звільнено з займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату у розмірі 49 956,25 грн. Позивач вказала, що на день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку складає 15309,30 грн. (21432,67 грн. - фактична заробітна плата за останні два місяці роботи) : 42 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 510,31 грн. (розмір середньоденної заробітної плати (х 30 днів) кількість днів затримки). В зв'язку з цим позивач просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за листопад, грудень 2017 р., січень, березень, квітень, травень, червень, липень 2018 р у сумі 49956,25 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 15309,30 грн. Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву від 05.09.2018 №812-юр, представник відповідача зазначив, що згідно довідки про середній заробіток [PERSON] її середньоденний заробіток становить 311,14 грн., а не 510,31 грн., а час затримки розрахунку на день подачі позову становить 29 робочих днів. ПАТ «Запоріжжяобленерго» заперечує проти позовних вимог оскільки відсутня його вина в затримці розрахунку з позивачем. Протягом 2015-2018 років відповідач знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що ускладнило виконання ним зобов'язань. Відповідач має низький рівень надходження коштів від споживачів електричної енергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Рядом постанов НКРЕКП починаючи з 2015 року було встановлено нульовий відсоток відрахувань коштів, які надходили на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання. У період 2017-2018 років постановами НКРЕКП крім нульового алгоритму відрахувань коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, було встановлено суми додаткових щодобових відрахувань (утримань) коштів з поточних рахунків ПАТ «Запоріжжяобленерго». Зазначені відрахування фактично позбавляють ПАТ «Запоріжжяобленерго» всього прибутку від господарської діяльності, починаючи з липня 2017 року. Таким чином, встановлення НКРЕКП з лютого у 2015 року нульового алгоритму відрахування коштів на поточні рахунки ПАТ «Запоріжжяобленерго», встановлення щодобових додаткових відрахувань коштів з поточних рахунків ПАТ «Запоріжжяобленерго» у 2017 та 2018 р., через борги споживачів за електричну енергію, позбавило ПАТ «Запоріжжяобленерго» можливості вчасно виконувати зобов'язання зі сплати податків та заробітної плати власним працівникам, що свідчить про відсутність прямої вини відповідача перед позивачем. У зв'язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 12.09.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив вх.№10231 в якій зазначено, що вказані відповідачем аргументи у відзиві на позовну заяву можуть бути визнані частково. Позивач погоджується з доводами відповідача про її середньоденний дохід у сумі 311.14 грн та 29 робочих днів затримки. Розмір середньомісячного заробітку на період часу (29 робочих днів) складає 9023.06 грн. (311.14 грн. х 29 днів = 9023,06 грн.) та підлягає стягненню з ПАТ «Запоріжжяобленерго» за час затримки виплати заробітної плати. Доводи відповідача про скрутне становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобов'язань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову є неспроможними. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 12.09.2018 за вх.№ 10232 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в які вона просила суд зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за листопад, грудень 2017 року, січень, березень, квітень, травень, червень, липень 2018 року у сумі 49 956,25 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 9023,06 грн. У судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» у судове засідання не з'явився, в своїй заяві заперечував проти позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день увільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок), середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були витрачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст..117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Слід зазначити, що несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема заробітної плати, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу №1 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено: «Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Судом встановлено, що 26.03.1999 позивача [PERSON] прийнято на роботу до на посаду контролера енергонагляду 2 групи в Токмацький РЕМ ДАЕК «Запоріжжяобленерго», що підтверджується даними її трудової книжки [NUMBER] (запис за № 9). На підставі наказу №43 від 29.05.2000 ДАЕК «Запоріжжяобленерго» перейменовано у ВАТ «Запоріжжяобленерго». Згідно з записом в трудовій книжці № 10 [PERSON] 17.10.2001 переведена оператором ПЕВМ. 01.02.2004 [PERSON] переведена контролером 3 гр. енергонагляду, що підтверджується записом в трудовій книжці за №12. З 01.02.2017 ВАТ «Запоріжжяобленерго» перейменовано в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі наказу № 420-од від 27 липня 2016 року, про що зроблено запис за №15 у трудовій книжці. 06 липня 2018 року позивача [PERSON] звільнено за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, за ч.3 ст.38 КЗпП України, на підставі наказу № 2899-к від 05 липня 2018 року (запис за №16 у трудовій книжці). Разом із тим, відповідно до наданої відповідачем довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату розмір невиплаченої [PERSON] заробітної плати станом на 06.07.2018 складає 49 956,25 грн. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно з довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго», наданої відповідачем станом на 01.08.2018, розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 49 956,25 грн., яка підлягає стягненню у судовому порядку. Окрім того, відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» за період травень - червень 2018 року середньоденний заробіток позивача складає 311,14 грн. Так, у судовому засіданні встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 311,14 грн., весь період затримки виплати заробітної плати складає з 07 липня по 21 вересня 2018 року, з якого: у липні 2018 року - 17 робочих днів, у серпні 2018 року - 22 робочих днів, з 01.09.2018 по 21.09.2018 - 15 робочих днів, всього 54 робочих дня. За весь період затримки виплати заробітної плати з 07.07.2018 по 21.09.2018, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 16801,56 гривень (54 робочих дня х 311,14 грн. = 16801,56 грн.), яка підлягає стягненню на користь відповідача. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобов'язань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. На підставі п.1.ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved