Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

10.12.2020\~позивач [PERSON] \~в особі\~адвоката Полковникова\~Е.О.\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення\~боргу,\~в обґрунтування\~якого вказує,\~що 22\~квітня 2018\~року позивач\~познайомився з\~відповідачем,\~ [PERSON] ,\~яка пообіцяла\~вирішити його\~проблему із\~поновленням та\~виплатою йому\~пенсії на\~законних підставах,\~для чого\~їй необхідно\~було заплатити\~25\~000\~грн.\~Того ж\~дня,\~22\~квітня 2018\~року він\~передав [PERSON] \~грошові кошти\~у розмірі\~13\~000\~грн.,\~про що\~остання написала\~розписку.\~Зазначає,\~що через\~два дні\~24.04.2018\~року він\~передав відповідачу,\~ [PERSON] ,\~ще 12\~000\~грн.,\~а також\~300\~доларів США,\~які остання\~попросила у\~нього у\~борг,\~про що\~вказала у\~борговій розписці.\~У зв`язку\~із невиконанням\~відповідачем домовленостей,\~19.09.2018\~він звернувся\~до Бахмутського\~ВП ГУНП\~в Донецькій\~області з\~заявою про\~притягнення [PERSON] \~до кримінальної\~відповідальності за\~ст.190\~КК України,\~на підставі\~якої 19.09.2018\~було відкрито\~кримінальне провадження\~№ 12018050150002193.\~В рамках\~цього кримінального\~провадження [PERSON] \~надала пояснення\~в яких\~підтвердила,\~що отримала\~від позивача [PERSON] 25000 гривень та 300 доларів США. 18.09.2020 кримінальне провадження № 12018050150002193 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. Позивач вказує, що оскільки в розписці не зазначено конкретний строк повернення позики, то цей момент настає за першою вимогою. Моментом пред`явлення вимоги про повернення боргу позивач вважає дату звернення з заявою на шахрайські дії [PERSON] , тобто 19.09.2018, де остання в цей же день надавала пояснення. Згідно курсу НБУ на момент подачі позову 300 доларів США складає 8421 гривень. Відповідно загальна сума боргу складає 25000+8421=33421 грн. Сума боргу за період з 19.10.2018 по 09.12.2020 з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми складає: 33421+2311,97+2148=37880,97 гривень. У зв`язку з ухиленням відповідача від повернення боргу, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 37880,97 гривень у рахунок повернення боргу за розпискою від 22 та 24 квітня 2018 року, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.12.2020 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Полковников Е.О. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, вказав, що на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що згідно з розпискою від 22 квітня 2018 року [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Артемівським РВ ГУМВС України в Донецькій області, отримала від [PERSON] у борг 13\~000 (тринадцять) тисяч гривень, зобов`язалась повернути через два, три місяця. Також у розписці зазначено, що остання просить у борг ще дванадцять тисяч гривень на два, три місяця (арк.с.9). З витягу з ЄРДР вбачається, що 19.09.2018 до Бахмутського ВП надійшло повідомлення від громадянина [PERSON] , [INFO] , про те, що у квітні 2018 року його знайома гр. [PERSON] шляхом шахрайства заволоділа грошовими коштами, у зв`язку з чим, останньому спричинено матеріальний збиток. На підставі вказаної заяви 19.09.2018 було відкрито кримінальне провадження № 12018050150002193 (а.с.14). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 19.09.2018, остання пояснила, що через свою знайому познайомилась з [PERSON] , який попросив допомогти з оформленням пенсії, на що вона дала свою згоду та взяла у нього 25\~000 гривень та 300 доларів у травні 2018 року. Вказує, що у вирішенні питання з пенсією нічого не вийшло, грошові кошти, які дав [PERSON] , вона витратила на власні потреби (а.с.15). 18 вересня 2020 року постановою дізнавача СД Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області кримінальне провадження № 12018050150002193 від 19.09.2018 закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України (а.с.16-17). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Саме до такого зводиться правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постановах від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. Так, постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування Судом встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] у борг лише 13000 грн. та просила у борг ще 12000 грн., що підтверджується розпискою. Просити у борг не є ідентичним отримати у борг. Суд не може прийняти до уваги як доказ пояснення [PERSON] про отримання нею 12000 гривень та 300 доларів США, які були надані в рамках розслідування кримінального провадження, оскільки це опис подій, які сталися між сторонами, а не підтвердження факту отримання коштів. До того ж з пояснення від 19.09.2018 року не вбачається кому надавала пояснення [PERSON] та в рамках якого кримінального провадження. Таким чином суд відмовляє [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] коштів у сумі 12000 гривень та 300 доларів США у зв`язку їх недоведеністю. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 Цивільного кодексу України). За змістом статті 526 Цивільного кодексу України належне виконання зобов`язання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами. Частина перша статті 510 Цивільного кодексу України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У частині 1 ст. 527 Цивільного кодексу України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 2 ст. 527 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, сума інфляційних збитків за період з 19.10.2018 по день звернення до суду з позовом 10.12.2020 складає 1301,30 грн., та 3 % річних за період з 19.10.2018 по день звернення до суду з позовом 10.12.2020 складає 836,69 грн. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial