Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

10 лютого 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком № 59 по вул. Чкалова в с. Мішково-Погорілове Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своєї вимоги вказувала наступне. У її власності знаходиться зазначений будинок, в якому вона проживає і на теперішній час. Крім того, в будинку також зареєстровані, хоча і ніколи не проживали неповнолітня [PERSON], [PERSON] Їх мати [PERSON] не проживає в цьому будинку з 1986 року. Дана обставина заважає позивачці в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком, також їй доводиться самостійно сплачувати по рахункам за комунальні послуги. Посилаючись на те, що відповідачі добровільно не проживають в належному їй на праві власності будинку, не несуть витрат по його утриманню, просила позбавити їх права користування житловим приміщенням даного будинку. Представник позивачки в судовому засіданні підтвердив викладені в позові обставини, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, та не заперечувала проти його задоволення. Вказала, що дійсно тривалий час разом з дітьми проживає в [INFO] Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, в будинку, який їй за заповітом залишила жінка батька. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи судом повідомлений належним чином. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вважала, що позов не підлягає задоволенню, оскільки малолітня [PERSON] залишиться без реєстрації проживання. Суд, заслухавши пояснення присутніх на засіданні учасників, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Будинок № 59 по вул. Чкалова в с. Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 травня 2007року. В той же час, в будинку зареєстровані, хоча і не проживають сестра позивачки [PERSON], її син [PERSON], та її донька [PERSON]. При цьому, [PERSON] та [PERSON] в будинку ніколи не мешкали, а мали лише реєстрацію в ньому. Наявність такої реєстрації позбавляє позивачку як власницю будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Члени сім`ї власника житла втрачають право на користування житловим приміщенням у разі відсутності їх без поважних причини понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Проте відповідачі в будинку добровільно не мешкають більше року, витрат по його утриманню не несуть, не є членами сім`ї власниці, тому заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що з врахуванням тривалості їх мешкання окремо один від одного, їх не можна вважати членами однієї сім`ї. Також, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] добровільно виїхала з будинку ще у 1986 році і не мешкає там, що вона сама підтвердила в судовому засіданні. Враховуючи викладене,

Outcome: approved