overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташованого за адресою: [ADDRESS], в якому з серпня 2012 року зареєстрований відповідач. З дня реєстрації в його будинку відповідача, останній за вказаною адресою не проживає, фактично він проживає в Харківській області. Наявність зареєстрованої особи позбавляє його права розпорядитися нерухомим майном. Посилаючись на викладене, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляду справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи - Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, надано заяву за підписом сільського голови про розгляд справи за відсутності представника, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 червня 1996 року. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За зазначеною вище адресою зареєстрований відповідач, але фактично не проживає з 2012 року, що підтверджується довідкою, виданою Парутинською сільською радою Очаківського району Миколаївської області № 1063 від 02 грудня 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача жилого приміщення у будинку, що належить громадянину, за першим зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином, враховуючи те, що відповідач за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає більше шести місяців, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивача права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, який має юридичне значення. В обґрунтування вимог заявник [PERSON] посилалася на те, що в червні 2011 року померла її мати - [PERSON]. За життя, 27 жовтня 2006 року, її мати склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільненської сільської ради Новомосковського району дніпропетровської області, відповідно до якого, заповідала в рівних долях їй та [PERSON] все своє майно. У вищезазначеному заповіті її прізвище помилково зазначене як [PERSON], що не дає їй можливості оформити спадщину. В зв'язку з наведеним, заявник [PERSON] просила суд встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що заповіт, складений [PERSON], яка померла у червні 2011 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на ім'я [PERSON], був складений на ім'я [PERSON]. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що заява [PERSON] обґрунтована і підлягає задоволенню, з наступного. Відповідно до паспорту громадянина України, заявник [PERSON] народилася [INFO] в с. Лютіж Вишгородського району Київської області. Дівоче прізвище заявника [PERSON], яка 02 грудня 1971 року у Лютізькому сільському відділі ЗАГС Київо-Святошинського району Київської області зареєструвала шлюб з [PERSON], їй було присвоєне прізвище чоловіка - [PERSON] Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідно до якого, заповідала в рівних долях [PERSON] та [PERSON] все своє майно. [PERSON] померла у червні 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у тому числі фактів, які мають юридичне значення. Враховуючи надані докази, суд приходить до переконання, що [PERSON] в своєму заповіті помилково зазначила прізвище заявника як [PERSON], в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилається заявник, в зв'язку з чим вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 25 листопада 1995 року перебуває у шлюбі із відповідачем. Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що спільне життя не склалось через несумісність характерів, різних поглядів на життя, що призвело до припинення шлюбних відносин між сторонами з листопада 2012 року, з огляду на що позивач просить суд розірвати шлюб. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1995 року перебуває у шлюбі із відповідачем. Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, що підтверджується їх поясненнями, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання їх шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням шлюбних відносин. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та показав суду, що 12 січня 1991 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від подружнього життя неповнолітніх дітей немає. Вони припинили шлюбні відносини з червня 2013 року, бо вони не змогли жити однією сім'єю, вони не розуміли один одного, в їх сім'ї відсутнє взаємопорозуміння, що призвело до втрати почуттів любові та поваги. Їхнє подружжя існує тільки формально, однією родиною вони не мешкають, бо у них відсутній загальний бюджет та спільне господарство вони не ведуть. Позивач наполягав на розірванні їх шлюбу з відповідачем, оскільки у нього є наміри створити нову сім'ю з іншою жінкою. Відповідач у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши додані матеріали та докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 12 січня 1991 року зареєстрували шлюб у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 74. У подружжя шлюб первинний. Від подружнього життя неповнолітній дітей немає. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами були припинені з червня 2013 року, вони не ведуть спільного господарства, відсутній загальний бюджет. За таких обставин, суд вважає, що причини, які змушують позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В позові вона зазначила, що 09.06.2005 року вона з [PERSON] зареєстрували шлюб у Великодолинській селищній раді Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №08. Від цього шлюбу народились діти: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Посилаючись на те, що у позивачки та відповідача різні погляди на подружнє життя, на цьому ґрунті виникають постійні сварки, а також на те, що на теперішній час вони разом не проживають, позивачка просила шлюб розірвати, дітей залишити їй на виховання. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 104 п.2, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них на підставі постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану або на підставі рішення суду. Згідно п.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 09.06.2005 року [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб у Великодолинській селищній раді Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №08. У сторін від спільного життя є неповнолітні діти: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. За час спільного проживання позивачка з відповідачем не зійшлися характерами, різні погляди на шлюбне життя. Сторони сумісне життя припинили, помиритись намірів не мають. З таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася повністю і зберегти її не можливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. Позивачка вказала, що з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість. Вона не може працювати, оскільки доглядає дитину. Інших джерел доходу, ніж соціальна виплата по догляду за дитиною, вона не має. З урахуванням уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є сином позивачки та відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Дитина проживає з матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 345 від 03.12.2013 року, виданою Покровською сільською радою Очаківського району Миколаївської області. Згідно довідки Департаменту праці та соціального захисту Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району м.Миколаєва (далі Управління) від 20.01.2014 року № 190 [PERSON] перебуває на обліку Управління і отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно копії рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.6 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. Заперечень проти позову не надав. Згідно ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Крім того, у порядку, передбаченому ч.3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 229,40 грн у доход держави від сплати якого, при зверненні до суду із цим позовом, позивачка звільнена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO], є її та відповідача сином у теперішній час проживає із нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Добровільної згоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій крім цього, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов наступного. [PERSON], [INFO], є сином позивачки і відповідача та у теперішній час проживає із матір'ю. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 січня 2012 року виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, копією рішення від 18 вересня 2013 року Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області у цивільній справі №483/2311/2013, провадження №2/483/693/2013 про розірвання шлюбу та довідкою Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 345 від 03 грудня 2013 року про склад сім'ї позивачки. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі -СК) України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 Сімейного кодексу України. Крім того, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі зареєстрованому 10 липня 2008 року виконавчим комітетом Дебальцівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, актовий запис №03. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час мешкають з позивачем. Шлюб позивач розриває вперше. Матеріального спору між сторонами и на даний час не має. Просила суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано 10 липня 2008 року виконавчим комітетом Дебальцівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, актовий запис №03. Позивач в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про дату та час слухання справи, у телефонному режимі повідомила про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. До початку судового засідання відповідач подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав(а.с.11). На підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, тому на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. З свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], 10 липня 2008 року, актовий запис №03. Після реєстрації шлюбу чоловіку присвоєно прізвище -[PERSON](а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в свідоцтві яких відповідач записаний батьком(а. с. 5-6). На підставі ст.112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.115 ЦПК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Як вбачається з матеріалів позовної заяви спільне життя між сторонами не склалось, особливо в останні чотири роки, і тому подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та стало не можливим,сторони наполягають на розірванні шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05.02.1983 року Львівським Палацом урочистих подій, актовий запис № 237. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є донька, яка на даний час вже заміжня. Подружнє життя з відповідачем у них не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейне життя, одружившись не змогли утворити міцної сім'ї, між ними постійно виникали сварки на побутовому рівні, вказує, що втратила до відповідача будь-які почуття любові та поваги. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, тривалий час вони проживають окремо, їхня сім'я розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечив. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб - 05.02.1983 року у Львівському Палаці урочистих подій, актовий запис № 237. (а.с.9). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони тривалий час припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

10 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати зареєстрований 18 грудня 2001 року з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з останнім не склалося і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Окрім того, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Позивачка подала до суду заяву, в якій, підтримавши свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності. В судове засідання відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надходило. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 18 грудня 2001 року виконавчим комітетом Миропільської селищної ради Дзержинського (на даний час Романівського) району Житомирської області актовим записом № 35 було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем. При зверненні до суду позивачкою сплачено судового збору в сумі 229,40 грн., що стверджується квитанцією № 59 від 10.12.2013 року. Згідно статті 112 частини 2 Сімейного кодексу України (далі СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідач проти доводів позивачки щодо необхідності розірвання шлюбу не заперечив, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved