Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

12 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач 20.05.2008 року приблизно о 18.30 годи керуючи особистим технічно справним автомобілем «Шевроле Лачетті», державний номер [NUMBER], зі швидкістю приблизно 40-50 км/год. На відстані 430 метрів від заїзду «Самарський міст» заходів для зменшення швидкості та зупинки автомобілю не прийняв в результаті чого застосував не обґрунтований маневр вліво, виїхав при цьому на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21213» державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Водій [PERSON] в результаті свої дій порушив вимоги п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України. Позивач [PERSON] знаходився в цьому автомобілі в якості пасажира. В результаті ДТП йому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини з переломами 2-7 ребер зліва, компресійного перелому 11 грудного хребця, перелому лівої лопатки, черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забито-рваної рани обличчя, тіла, кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2430-Е від 10.06.2008 року відносяться до середнього ступеня тяжкості, та які викликали тривалий розлад здоров'я. Позивач довгий час знаходився на стаціонарному лікуванні , чим йому було завдано матеріальні збитки у розмірі 3100,11 коп. Крім того в результаті ДТП позивачу було завдано моральну шкоду яка виразилася у порушенні нормального способу життя; втрати особистого та трудового часу, спричинення фізичного болю, емоційних страждань. Позивач просив суд ухвалити рішення яким, стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 3100,11 грн. та моральну шкоду у розмірі 150000 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі то просила задовольнити на підставі обставин викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнавав частково, не заперечував проти відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі, в частині заподіяння моральної шкоди позов не визнав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.05.2008 року приблизно о 18.30 годин між автомобілями «Шевроле Лачетті» під керуванням водія [PERSON] та «ВАЗ-21213» під керуванням водія [PERSON] на відстані від заїзду «Самарський міст» сталося ДТП, що стало можливим в результаті порушення п.п. 10.1 та п. 12.3 ПДР водієм [PERSON], що підтверджується ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2014 року (а.с. 3). Крім того обидві сторони підтверджують дані обставини. В результаті ДТП пасажиру «ВАЗ-21213» позивачу [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження, які викликали тривалий розлад здоров'я. Позивач довгий час знаходився на стаціонарному лікуванні, чим йому було завдано матеріальні збитки у розмірі 3100,11 коп., що підтверджується копією чеків (а.с. 37-38). Відповідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положенням ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Враховуючи викладені обставини, а також той факт, що відповідач визнав позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині. Приймаючи рішення по позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Так, суд приходить до висновку, що дійсно в наслідок дій відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в фізичному болю та стражданнях, яки він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, однак заявлена ним сума моральної шкоди є завищеною, у зв'язку з чим в цій частині позови підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial