Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

11.07.2016р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно договору №КТН3GА00000022 від 23.03.2007р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 14434,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.03.2017р. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованістю за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 23.03.2007 року був укладений договір іпотеки, згідно якого шульга В.І. передав в іпотеку банку цілу двокімнатну квартиру №60, загальною площею 41,7кв.м., в тому числі житловою площею 26,2кв.м., розташовану в панельному житловому будинку за адресою: м. Краматорськ вул. Паркова, 32, яка належить останньому на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2004р. У добровільному порядку відповідач не виконує зобовязання за договором, через що станом на 15.06.2016р. утворилась заборгованість в сумі 10800,26 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5820,09 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2565,81 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 676,00 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 1738,36 доларів США. Просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати в сумі 3847,12грн. та 420,00грн., а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КТН3GА00000022 від 23.03.2007р. в розмірі 4764,15 доларів США, що за курсом 24,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.06.2016 року складає 118675,00грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 41,7кв.м., житловою площею 26,2кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №КТН3GА00000022 від 23.03.2007р. Публічним Акціонерним Товариством [PERSON] «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 118675,00грн., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правоветановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотекита виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягала та просила суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий курєр». Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України, Житловим Кодексом України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про іпотеку». Згідно ст.526 Цивільним Кодексом України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.525 Цивільним Кодексом України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.536 Цивільним Кодексом України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.549 ч.3 Цивільним Кодексом України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.1054 ч.1 Цивільним Кодексом України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що між Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №КТН3GА00000022 від 23.03.2007р. відповідно до якого [PERSON] отримав від Банку кредит у розмірі 11,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.03.2017р. Як вбачається з розрахунку позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 15.06.2016 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 10800,26 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5820,09 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2565,81 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 676,00 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 1738,36 доларів США. Згідно п.п.3 Іпотечного договору, у випадку порушення кредитного договору …. іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Згідно ст.11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобовязанням. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше обєкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є обєкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. В судовому засіданні встановлено, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №КТН3GА00000022 від 23.03.2007р., за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно: цілу двокімнатну квартиру №60, загальною площею 41,7кв.м., в тому числі житловою площею 26,2кв.м., розташовану в панельному житловому будинку за адресою: м. Краматорськ вул. Паркова, 32, яка належить останньому на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2004р. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 118675,00грн. (еквівалент 4764,15 доларів США, за курсом НБУ на 15.06.2016р. складає 1 долар США - 24,91грн.) Суд вважає, що позов в даній частині підлягає задоволенню, в звязку із неналежним виконанням відповідачем [PERSON] основного зобовязання, тобто погашення заборгованості по договору кредиту, та можливим звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст.9 Житлового кодексу України (далі за текстом - ЖК України), ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Суд вважає, що позов в частині виселення відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки позивачу необхідно відмовити, оскільки рішення суду про звернення на предмет іпотеки не набрало законної сили, позовні вимоги в частині виселення є передчасними. Згідно ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 3847,12грн. та 420,00грн. по оплаті оголошення в газету. На підставі викладеного,

Outcome: partial