Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

10 червня 2020 року, заявниця [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій просила суд, встановити юридичний факт належності їй правовстановлюючого документу : нотаріально посвідченого договору довічного утримання від 12.12.1998 р. (реєстр. № 3-3780), укладеного між нею (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] , за умовами якого, остання передала їй у власність 1/4 частину квартири [ADDRESS] , а вона, в свою чергу, зобов`язана була доглядати та утримувати її до смерті, мотивуючи це тим, що після смерті останньої [INFO] , 22.05.2020 р. дані про права власності на вказану 1/4 частину квартири були внесені на її нове прізвище [PERSON] , яке вона отримала після одруження і на сьогодні, вона разом із зацікавленими особами, яким належить інші 3/4 частки квартири, всі разом бажають її продати, в чому їй було відмовлено нотаріусом з підстав існування в договорі довічного утримання її дівочого прізвища « [PERSON] ». В судове засідання заявниця не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином - SMS-повідомленням, однак надіслала до суду письмове клопотання, в якому пославшиь на карантинні заходи, запроваджені на території України у зв`язку запобіганням розповсюдженню пандемії коронавірусу, повністю підтримала доводи своєї заяви та проханням про слухання справи за їхньою відсутністю (а.с. 23). Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином - зворотними поштовими повідомленнями, які повернулися до суду з відмітками про вручення судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомила, надіславши до суду спільну письмову заяву, в якій повністю визнали доводи заяви [PERSON] та про слухання справи за їхньою відсутністю (а.с. 25-29). Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ст. 315 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім.`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Статтею 316 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Суд з`ясував, що [INFO] , заявниця [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого повинна була змінити своє дівоче прізвище - [PERSON] на прізвище чоловіка - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11.06.1993 р. (а.с. 12). Однак своє прізвище, заявниця не змінювала до 10.10.2003 р ., тобто до того часу, коли обміняла паспорт зразка СРСР на паспорт громадянина України (а.с. 5). 12.12.1998 р. заявниця та [PERSON] у державного нотаріуса Другої Одеської нотаріальної контори уклали договір довічного утримання (реєстр. № 3-3780), за умовами якого, остання передала заявниці у власність належну їй 1/4 частину квартири [ADDRESS] [ADDRESS] , а заявниця, в свою чергу, була зобов`язана її доглядати та утримувати до самої смерті (а.с. 13). Оскільки на час укладання договору довічного утримання, заявниця носила прізвище « [PERSON] » і користувалася паспортом зразку СРСР, то її прізвище у договорі довічного утримання було записане як [PERSON] . [INFO] . [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.06.2017 р. (а.с. 14). Судом було з`ясовано, що після смерті [PERSON] всі обмеження та заборони, які були передбачені ст.427 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) щодо безперешкодної реалізації права на розпорядження 1/4 частини цієї квартири були скасовані, то 22.05.2020р., державним реєстратором відомості про право власності на частину квартири були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім`я заявниці [PERSON] (а.с. 15). Власниками інших 3/4 часток вказаної квартири є заінтересовані особи : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожен з яких теж має по 1/4 частки у цієї квартирі, що підтверджується розпорядженням органу приватизації № 70453 від 11.12.1995 р. та свідоцтвом про право власності на житло від 11.12.1995р. (а.с. 16,17). 08.11.2018 р. заінтересована особа [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і набула його прізвище - [PERSON] (а.с. 18). У даний час, всі четверо співвласників квартири прийняли рішення про її продаж. Однак, звернувшись до нотаріуса з метою оформлення договору купівлі-продажу, нотаріус повідомив співвласників, що оскільки договір довічного утримання 12.12.1998 р. був оформлений на заявницю, як на [PERSON] , а власницею 1/4 частини вказаної квартири є « [PERSON] » згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то відсутні підстави для оформлення договору купівлі-продажу. За таких обставин, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, як доведений документально.

Outcome: approved