Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

12 березня 2020 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, просить суд: визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі - його колишня дружина, зареєстрована у належному йому житловому будинку. Вказує, що відповідач разом з дітьми не проживає за адресою їх реєстрації понад рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має. Його колишня дружина є громадянкою р. Молдова, має там постійне місце проживання та рідню. Тож, факт реєстрації відповідача порушує його право на вільне розпорядження та користування житлом. На підставі вищевикладеного він і звернувся до суду з даним позовом. 16 березня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 15 квітня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволені з підстав наведених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час судового розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, про що свідчить його заява, суд ухвалою на місці, постановив перейти до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 -281 ЦПК України. Вислухавши вступне слово позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі ухвали суду про затвердженням мирової угоди по справі № 495/2826/13-ц від 13.05.2013 року, [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17168489. У відповідності до довідки № 601 про склад сім`ї та реєстрацію, виданої КП «ЖЕО №1» від 28.02.2020 року, [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровано 4 особи, в т.ч. [PERSON] - син власника, [PERSON] - син власника, [PERSON] - колишня дружина власника. Позивач зазначає, що відповідач за адресою реєстрації не проживає понад рік /без поважних причин/, особистих речей у будинку немає, будинок не відвідує, тому вона є особою, яка втратила право користування вищезгаданим житловим приміщенням. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу відсутності відповідача за адресою місця реєстрації, її не проживання понад встановлений чинним законодавством строк. Вказуючи на не проживанні колишньої дружини [PERSON] у належному йому будинку, позивач не надає жодного доказу наведеному ствердженню, а у якості обґрунтування своїх позовних вимог надав лише докази належності йому на праві власності 1/2 частини спірного будинку та факту реєстрації у ньому відповідачки. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, а саме відсутність належних та допустимих доказів дійсного не проживання відповідача за адресою реєстрації понад один рік, як про те вказує позивач у своєму позові, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed