Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

12.06.2018 року позивачка [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], яким просила: Стягнути з відповідача: на користь дочки [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття, з урахуванням індексації, до досягнення донькою повноліття; на користь дочки [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття, з урахуванням індексації до досягнення донькою повноліття; на користь позивача аліменти на утримання в розмірі 5000 гривень щомісячно, до досягнення дитини [PERSON], [INFO], трьох років; поклавши судові витрати на відповідача; допустив рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.09.2018 року відкрито провадження по справі. 17.10.2018 року з боку відповідача подано відзив на позов, згідно до якого позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, в іншій частині позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що не має офіційного місця роботи, та офіційного доходу, крім отримання орендної плати від майна що здає в оренду, що також має іншу дитину, яка також є неповнолітньою на яку він сплачує щомісячні виплати на утримання в розмірі по 2000 гривень, а саме на [PERSON], [INFO]. В ході судового розгляду сторони підтримали свої позиції, та надали докази на їх підтвердження, які дослідженні за їх участю судом. Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2008 року (а.с. 14). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] (а.с. 15), [PERSON], [INFO] (а.с. 16). Як встановлено судом діти проживають з матірю [PERSON] з травня 2018 року за адресою квартира [ADDRESS] (а.с. 17, 18), але фактично зареєстровані за місцем проживання відповідача, який несе витрати з оплати комунальних послуг (а.с. 64-65). Позивачка обґрунтовує розмір заявлених вимог станом здоровя дитини (а.с. 19-38). Відповідач в період 2018 року працював на посаді ТОВ НВФ «Спецремтехнологія» технічним директором, але з 19.07.2018 року звільнився та не має офіційного місця роботи та офіційного доходу, крім плати за оренду приміщення, яке здає що дорівнює приблизно 4950 гривень на місяць (а.с. 39-40, 62, 63). Судом встановлено, що в період з червня 2018 року по час вирішення справи судом, відповідач добровільно сплачував аліменти на утримання дітей перераховуючи їх позивачеві (а.с. 67-71), на загальну суму 25000 гривень. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. При цьому ч. 2 ст. 182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Позивачкою суду доказів, які б обґрунтовували наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі по 5000 грн. на кожну дитину на місяць не надані. З урахуванням вищезазначеного, судом підстав для задоволення позову в повному обсязі не вбачається. Проте, з урахуванням положень ст. 182 СК України, для правильного вирішення справи, суд приймає до уваги наступні обставини що позивачка не має самостійного доходу, не отримує допомоги від держави на дітей, діти на час вирішення справи проживають з нею. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років становить 1860 грн. З урахуванням цього суд вважає, прийнятною позицію запропоновану відповідачем щодо розміру аліментів в сумі 2000 гривень на кожну дитину, що узгоджується із розміром прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з врахуванням відсутності доказів доходів відповідача які б забезпечили більший розмір аліментів на утримання дійте, на наявність у відповідача ще однієї дитини крім спільних дітей сторін по справі, що також потребує додаткових витрат відповідача на утримання іншої дитини.\~ Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на мати дітей, з якою вони проживають, то суд виходить з того, що згідно до ч. 2 ст. 84 СК України, Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як встановлено судом діти з травня 2018 року дійсно проживають окремо від відповідача разом з матірю, яка не має самостійного доходу. Крім того молодша дитина [PERSON], має вік який менше ніж три роки. Згідно до вимог ст.. 81 СК України,\~\~ Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно до вимог ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 2 ст. 80 СК України, розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. На підставі чого, враховуючи потребу позивачки як матері дітей допомоги від відповідача до досягнення молодшою дитиною трирічного віку, відсутність у позивачки самостійного доходу, враховуючи фактичні данні встановлені під час судового розгляду, щодо можливості надання з боку відповідача такого утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенні, в розмірі 1000 гривень на місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір, у відповідності до заявлених позовних вимог і їх пропорційності.

Outcome: partial