Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

11 березня 2020 року з Центрального районного суду м. Миколаєва до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього [PERSON] до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради, в якій просить: визнати незаконною бездіяльність виконавчого комітету Миколаївської міської ради та Миколаївської міської ради, що полягає у невиконанні відділом обліку та розподілу житла ММР рішення Виконавчого комітету ММР від 25.01.2019 № 67 в частині відселення [PERSON] та [PERSON] з будинку літ. Г по [ADDRESS] , який не відповідає санітарним та технічним умовам і є аварійним та зобов`язати Виконавчий комітет ММР та ММР провести відселення [PERSON] та [PERSON] з будинку літ. [ADDRESS] в інше благоустроєне стосовно до умов м. Миколаєва житло, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; стягнути понесені судові витрати. Позов мотивований тим, що неповнолітній [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] . 25 січня 2019 р. виконком ММР визнав вказаний будинок аварійним, а відділу обліку та розподілу житла ММР доручив організувати відселення мешканців житлового будинку літ. Г-2 по [ADDRESS] . Втім упродовж року і до сьогодні вказане рішення не виконане, а заява про отримання компенсації замість житла залишена без відповіді. Відтак, з метою захисту свого права на житло позивачі звернулись до суду. Ухвалою від 18 березня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 18 червня 2020 року закрито підготовче провадження, та призначено до судового розгляду. 14 липня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідачів просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Квартира позивача перебуває у приватній власності. З позовної заяви вбачається, що позивачі самостійно ремонтні роботи не проводили у порушення ст. 151 Житлового кодексу УРСР не забезпечили схоронність квартири (та будинку в цілому), не проводили поточні та капітальні ремонти. Жодних підстав для виселення позивачів з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення немає. Позивачам було запропоновано переселитися до гуртожитків і стати на квартирний облік, але вони відмовились. Крім того, Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем, оскільки рішення, про виконання якого йде мова було прийнято виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, який є іншою юридичною особою. 21 липня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивачі не погоджуються з наведеними у відзиві доводами з огляду на таке: предметом позову є невиконання рішення виконавчого комітету ММР, що і підлягає доведенню. Тому міркування відповідачів стосовно відсутності у позивачів як приватних власників аварійної квартири, права на відселення, не стосується предмету доказування. Рішення про відселення позивачів з аварійного будинку, який загрожує обвалом в інше благоустроєне житлове приміщення відповідає вимогам закону. Запропоноване позивачам Міською радою житло не відповідало вимогам, які ставляться до благоустроєного житлового приміщення. Зокрема їм запропонували переїхати у кімнату значно меншої житлової площі і де у спільному користуванні шістьох кімнат перебувають кухня, коридор, туалет, душова та балкон. Отже позивачі були змушені відмовитись від переселення. Твердження представника відповідачів щодо неналежного відповідача - Миколаївської міської ради, вважає помилковим, оскільки відділ обліку та розподілу житла ММР, на який рішенням виконкому ММР покладено обов`язок по відселенню позивачів в інше благоустроєне житло, є виконавчим органом ММР, якій підзвітний і підконтрольний. Але при цьому вказаний відділ також підпорядкований і виконавчому комітету міської ради, міському голові та заступникам міського голови відповідно до розподілу обов`язків. З наведених підстав, просив відхилити доводи відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позову та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав, викладених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 30.04.2003 р. посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П.). В квартирі зареєстровані і проживають: [PERSON] та його мати - [PERSON] , що підтверджується виданим державним реєстратором відділу реєстрації громадян відомостями про зареєстрованих осіб № 19.03.03.-24д/5391/19 від 03.12.2019 р. Згідно висновку №154/2018-ОБ ТОВ «Проект-Комплект Стой», складеного за замовленням Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, житловий будинок по [ADDRESS] слід віднести до 4 категорії технічного стану (аварійний). Аналіз дефектів та пошкоджень показує неможливість гарантувати цілісність будівельних конструкцій житлового будинку по [ADDRESS] до проведення лабораторних досліджень стін та фундаментів та їх ремонту з підсиленням, заміні ушкоджених конструкцій. Необхідно негайно виключити перебування людей в зоні можливого обвалення будівельних конструкцій та припинення експлуатації об`єкта: житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до підпункту 2 пункту а) статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності. Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 року № 189 затверджено Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання (далі - Положення № 189). Пунктом 5 Положення № 189 передбачено, що якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту. В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання. Пунктами 11 та 12 вказаного Положення передбачено, що якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку. Виконавчий комітет обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів розглядає подані матеріали і приймає рішення про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях або про знесення цього будинку. Рішенням виконавчого комітету від 25 січня 2019 № 67, розглянувши висновок ТОВ «Проект-Комплект Стой» від 2018 року № 154/2018-ОБ, визнано житловий будинок літ. Г-2 по [ADDRESS] таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам та є аварійним. У п. 2 вказаного рішення зазначено «Відділу обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради (Войтовичу) організувати відселення мешканців житлового будинку літ. Г-2 по [ADDRESS] ». Відповідно до статті 110 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий. За правилами статті 112 ЖК УРСР, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до статті 113 ЖК УРСР надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру. Згідно із вимогами статті 50 ЖК УРСР жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 54 цього Кодексу. Особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям інвалідів і хворих на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами. На звернення позивача до Адміністрації Президента України та Кабінету міністрів України щодо проведення капітального ремонту флігеля Г-2 житлового будинку [ADDRESS] , Миколаївської обласною адміністрацією (№ К-601/3-18к від 18.04.2019) повідомлено, що будинок літ. Г-2 по [ADDRESS] визнано таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам та є аварійним. На сьогодні відділ обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради може запропонувати мешканцям лише вільні кімнати в гуртожитках, які перебувають в комунальній власності м. Миколаєва, що не в повній мірі задовольняє інтереси жителів. Одночасно, на розгляд постійної комісії з питань економічної, інвестиційної політики, планування, бюджету, фінансів та соціально-екномічного розвитку Миколаївської міської ради пропозиції щодо виділення коштів з міського бюджету для забезпечення мешканців аварійного будинку іншим житлом, але остаточного рішення Миколаївською міською радою не прийнято. Облдержадміністрацією повторно запропоновано Миколаївському міському голові забезпечити реалізацію заходів по правовому врегулюванню питання виселення (відселення) мешканців з непридатного для проживання житла та надання громадянам інших житлових приміщень за встановленими нормами або виплати грошової компенсації за згодою власників.(а.с. 26). Також позивачу листом № К-601/3-18к від 22.07.2019 Миколаївської обласною адміністрацією повідомлено, що на комісії всі присутні мешканці аварійного флігеля Г-2 житлового будинку по [ADDRESS] в категоричній формі відмовилися від переселення до гуртожитків, що належать до комунальної власності міста. За інформацією виконавчого комітету Миколаївської міської ради проведено роботу з пошуку інвесторів будівництва житла в м. Миколаєві для забезпечення мешканців аварійних житлових будинків іншим благоустроєним житлом. На цей час відсутні будівельні інвестиційні компанії, які б виявили зацікавленість працювати у цьому напрямку. 17.09.2019 позивачами направлено міському голові заяву, в якій висловили згоду на одержання замість житла грошової компенсації, але відповіді не отримали. Натомість, листом від 29.10.2019 листом відділу обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради позивача запропоновано відселитися до гуртожитку, що перебуває у комунальній власності міста. При цьому, як встановлено і не заперечувалось в судовому засіданні, запропоноване позивачам житло не відповідає вимогам ст.ст. 113, 50 ЖК УРСР, а тому посилання представника відповідача на це як на одну з підстав для відмови у позові, суд не приймає. Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що вказане у своїй сукупності свідчить про незаконність бездіяльності виконавчого комітету Миколаївської міської ради при виконанні рішення від 25.01.2019 р. №67 в частині відселення позивачів з буд. [ADDRESS] , який не відповідає санітарним та технічним умовам та є аварійним. Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для застосовування ст. 110 ЖК УРСР суд відхиляє, оскільки, по-перше - в рішенні виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.01.2019 р. №67 є посилання на ст. 110 ЖК УРСР; по-друге - у приватній власності позивача перебуває квартира, а не будинок; по-третє - законність рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.01.2019 р. №67 не є предметом позову і на даний час це рішення не скасовано. А відсутність реагування на заяву позивачів щодо згоди на грошову компенсацію замість житла, зайвий раз свідчить про бездіяльність виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Одночасно, суд погоджується з представником відповідача, що Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем, виходячи з наступного: Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Оскільки рішення від 25.01.2019 р. №67 про визнання житлового будинку літ. Г-2 по [ADDRESS] аварійним, на підставі якого у позивача виникло оспорюване право, винесено виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, то саме виконавчий комітет Миколаївської міської ради є належним відповідачем. Окрім цього, Миколаївська міська рада, до якої також заявлено вимоги, не наділена повноваженнями щодо відселення громадян (ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування»). Отже, у задоволенні вимог до Миколаївської міської ради належить відмовити. Разом з тим, оскільки судом встановлено незаконність бездіяльності виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо виконання рішення від 25.01.2019 р. №67, наявність обставин, передбачених статтею 110 ЖК УРСР для виселення громадян з жилого будинку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог до виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Підсумовуючи викладене, позов належить задовольнити частково. Розглядаючи розподіл судових витрат, суд дійшов висновку, що відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial