Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

10 січня 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.\~Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 01 вересня 2017 року в районі буд.№3 по пр. Мануйлівському в м. Дніпро з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «Мерседес» д/н [NUMBER] , сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено належний позивачу автомобіль «Форд» д/н [NUMBER] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок ДТП, була застрахована у відповідача ПрАТ «ЄСС» із лімітом відповідальності за майнову шкоду в розмірі 100000 гривень, франшиза 1000 гривень. З метою компенсації отриманих в ДТП збитків позивач 13 вересня 2017 року звернулась до ПрАТ «ЄСС» задля виплати їй страхового відшкодування, надавши необхідний пакет документів, однак до теперішнього часу страхову виплату позивач так і не отримала від жодного із відповідачів. При цьому вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінних складових частин, без урахування ПДВ становить 100110,44 гривень, що підтверджується проведеним на замовлення позивача висновком експертного дослідження №3710/17/17 від 18 жовтня 2017 року. З огляду на викладене позивач просила суд стягнути з відповідача ПрАТ «ЄСС» вартість невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 99000 гривень (ліміт відповідальності страховика 100000 гривень\~ франшиза 1000 гривень з огляду на наведений розмір відновлювального ремонту), пеню на суму невиплаченого страхового відшкодування за період з 28 грудня 2017 року по 24 грудня 2019 року в розмірі 62947,67 гривень, 3% річних на суму невиплаченого страхового відшкодування за вказаний період в розмірі 5915,58 гривень, інфляційні втрати за той же період в розмірі 16533 гривень, а всього 184396,25 гривень. Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача [PERSON] вартість проведеного експертного дослідження (1500 гривень) та різницю між розміром невиплаченого страхового відшкодування та визначеною експертом величиною матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості: 120726,38 гривень 99000 гривень + 1500 гривень = 23226,38 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Також представник надав суду відзив на позов, в якому послався на те, що покладений в основу позовних вимог та розрахунку заборгованості висновок експерта з додатками є неналежним та недопустимим доказом по справі, оскільки на час складення такого висновку свідоцтво експерта №544 від 30 травня 2014 року про підтвердження його кваліфікації судового експерта з правом визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, було недійсним, оскільки строк його дії, якій закінчився 30 травня 2017 року, продовжено лише 15 грудня 2017 року. Крім того, представник відповідача вказав і на те, що експертом у протоколі огляду пошкодженого авто вказана значно більшу кількість пошкоджень автомобіля позивача, ніж у протоколі огляду місця події, заповнення експертом протоколу нерозбірливим почерком, визначення вартості відновлювального ремонту в розмірі більше половини ринкової вартості самого авто позивача, що викликає сумніви (а.с. 60-64). Представником позивача надано суду письмові пояснення, в яких він послався на те, що відповідно до Реєстру атестованих судових експертів [PERSON] , який проводив на замовлення сторони позивача експертного дослідження з визначення вартості майнової шкоди, завданої позивачу, на підставі рішення центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України №18 від 28 вересня 2001 року отримав кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз та експертних досліджень за напрямком 12.2 «Визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» та відповідне свідоцтво № [NUMBER] від 28 вересня 2001 року, а надалі неодноразово підтверджував свою кваліфікацію. При цьому у вказаному реєстрі відсутня інформація про переривання стажу експерта та анулювання його свідоцтва. Оскільки чинне законодавством не передбачає імперативної заборони на проведення експертного дослідження в разі закінчення строку дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, що не працює у державній спеціалізованій експертній установі, до підтвердження ним своєї кваліфікації, сторона позивача стверджує, що наданий суду висновком експертного дослідження №3710/17/17 від 18 жовтня 2017 року проведений у відповідності до вимог закону, а відтак є належним та допустимим доказом по справі. (а.с.178-180) Представник відповідача ПрАТ «ЄСС» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов суду не надав. За таких обставин суд вважає за можливе у відповідності до норм ст.ст. 211, 223 ЦПК України провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за фактичної явки учасників справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 вересня 2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода. Так, відповідач [PERSON] у вказаний день о 12 год. 50 хвил., керуючи автомобілем «Мерседес» [NUMBER] в районі буд. №3 по пр.\~Мануйлівському в м. Дніпро, в порушення вимог п.1.3, 1.5, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху не обрав безпечної швидкості руху та дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Форд» [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , спричинивши пошкодження зазначеним транспортним засобам. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина [PERSON] в її скоєнні встановлені постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року, якою [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 18 жовтня 2017 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина [PERSON] у її спричиненні відповідно до ст. 82 ч. 6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню (а.с. 11). На момент вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди і до теперішнього часу автомобіль «Форд» [NUMBER] належить позивачу, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10, 114). Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ «ЄСС» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Мерседес» [NUMBER] , страхувальником [PERSON] , ліміт відповідальності страховика за одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 100000 гривень, розмір франшизи 1000 гривень. (а.с. 12). 13 вересня 2017 року позивач звернулась до відповідача ПрАТ «ЄСС» із відповідною заявою про виплату їй страхового відшкодування, а також окремими заявами, адресованими обом відповідачам, запросила останніх на огляд її автомобіля, пошкодженого в ДТП, для подальшого проведення експертного дослідження з метою визначення розміру завданої майнової шкоди та вартості відновлювального ремонту. Такі заяви відповідачі ПрАТ «ЄСС» та [PERSON] отримали поштовим зв`язком 28 та 20 вересня 2017 року відповідно. (а.с.13-17) Допитаний в судовому засіданні в якості свідка гр. [PERSON] , який керував автомобілем позивача в момент дорожньо-транспортної пригоди, пояснив, що він одразу повідомив ПрАТ «ЄСС» про страховий випадок, на що йому порадили звернутись з приводу відшкодування шкоди до [PERSON] , який, в свою чергу, відмовився відшкодовувати шкоду, посилаючись на страхування своєї цивільно-правової відповідальності. Також свідок пояснив, що позивач, яка є його дружиною, дотепер жодного відшкодування майнової шкоди від відповідачів не отримала, її автомобіль на теперішній час відремонтовано, вартість ремонту склала 100-110 тисяч гривень, чеки та інші документи на підтвердження вартості ремонту не збереглись (а.с. 173-175). Відповідно до копії виписки з банківського рахунку позивача, зазначеного в її заяві до ПрАТ «ЄСС» про виплату страхового відшкодування, таке відшкодування на вказаний рахунок від вказаного відповідача до теперішнього часу не надходило. (а.с.13, 159-167). Згідно висновку №3710/17/17 експертного дослідження з визначення вартості майнової шкоди, завданої володільцю КТЗ від 18 жовтня 2017 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд» [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП становить 115280,66 гривень. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, становить 100110,44 гривень (без урахування складової ПДВ). Розмір майнової шкоди (з урахуванням втрати товарної вартості), завданої позивачу внаслідок пошкодження її авто в ДТП, становить 120726,38 гривень. Вартість проведення вказаного експертного дослідження склала 1500 гривень. (а.с.18-36) Як вбачається з наявної в матеріалах справи картки атестованого судового експерта судовий експерт Дроздов Ю.В., який здійснював експертне дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту та розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, на замовлення позивача, має свідоцтво експерта №544, яке на момент проведення вищевказаного експертного дослідження було недійсним через сплив терміну його дії. (а.с.73-74, 156) В свою чергу, допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив вказані обставини, пояснивши, що замовлене позивачем експертне дослідження він мав право проводити, оскільки його свідоцтво не анульовано, не мав право проводити він лише судову експертизу. (а.с.174-175) Згідно висновку №1759-20 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, складеного 11 червня 2020 року, ринкова вартість автомобіля позивача «Форд» [NUMBER] станом на час проведення експертизи становить 126 262,8 грн. Автомобіль на момент проведення експертизи відремонтований, що унеможливлює встановлення вартості його відновлювального ремонту. (а.с. 106-126) Також судом на підставі відповідного розрахунку встановлено, що позивачем нараховано відповідачу ПрАТ «ЄСС» у зв`язку із невиплатою страхового відшкодування пеню за період з 28 грудня 2017 року по 24 грудня 2019 року в розмірі 62947,67 гривень, а також згідно ст.625 ЦК України за той самий період 3% річних в розмірі 5915,58 гривень та інфляційні втрати в розмірі 16533 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 5-6). Процесуальні дії у справі: * ухвалою суду від 16.03.2020 р. задоволено клопотання представника позивача про виклик експерта; * ухвалою суду від 16.03.2020 р. задоволено клопотання представника позивача та призначено\~ судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (м.\~Дніпро,\~вул.\~Січеславська\~Набережна,\~17,\~оф.\~361), на вирішення якої поставлені наступні питання: -яка вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Fusion» р/н [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.09.2017 р., станом на час проведення експертизи? -яка ринкова\~вартість автомобіля\~«Ford\~Fusion»\~р/н\~ [NUMBER] станом\~на час\~проведення експертизи?\~ * ухвалою від 16.07.2020 р. провадження у справі поновлено; * ухвалою від 16.09.2020 р. задоволено клопотання представника позивача про допит свідка [PERSON] ; * ухвалою суду від 16.09.2020 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. Правовідносини виникли між учасниками справи із відшкодування матеріальної шкоди фізичній особі в результаті дорожньо-транспоротної пригоди, та врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі Розпорядження). Дослідив докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, входячи з наступного. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положеннями ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва\~ поліса. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст.ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Окрім того, нормою ст. 36 п. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Нормою ст. 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положеннями ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Нормою ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст. 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц. Крім того, вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить із того, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. При цьому боржником у таких правовідносинах є страховик заподіювача шкоди внаслідок ДТП, а кредитором особа, якій завдано шкоди внаслідок ДТП. Сам заподіювач шкоди стає боржником, як і вказувалось вище, лише у випадку недостатності виплаченої суми страхового відшкодування для покриття завданої ним шкоди і лише в частині непокритого розміру шкоди або у випадку правомірної відмови у виплаті страхового відшкодування. Оскільки ж приписи ст.625 ч.2 ЦПК України поширюються на всі види грошових зобов`язань (не тільки договірних, а й деліктних), потерпіла в ДТП особа має право вимагати від кредитора страховика винної в ДТП особи (при певних випадках і від винної в ДТП особи) виплати їй передбачених ст.625 ч.2 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму невиплаченої/простроченої суми страхованого відшкодування (різниці між розміром завданої шкоди та розміром виплаченого страхового відшкодування від винної в ДТП особи) за весь час прострочення. Близькі за змістом правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17, від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №761/6406/16-ц, від 18 березня 2020 року по справі №760/6938/16-ц, від 04 листопада 2020 року по справі №520/17859/19. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому проценти та інфляційні втрати нараховуються кредитором боржнику незалежно від сплати останнім неустойки (пені), передбаченої договором або законом, за невиконання або неналежне виконання грошового зобов`язання. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовим висновками, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, постановах Верховного Суду від 11\~грудня 2019\~року по\~справі №761/6406/16-ц, від 04 листопада 2020 року по справі №520/17859/19. Що стосується безпосередньо правовідносин сторін по даній цивільній справі, то в ході її розгляду дійсно знайшов підтвердження факт ДТП від 01 вересня 2017 року, яка сталася з вини водія автомобіля «Мерседес» [NUMBER] [PERSON] , і внаслідок якої останнім завдано власнику автомобіля «Форд» [NUMBER] [PERSON] майнової шкоди у вигляді пошкодження її авто. Разом з тим, судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] перед третіми особами на час ДТП була застрахована у відповідача в ПрАТ «ЄСС» із лімітом відповідальності (страховою сумою) даного страховика в розмірі 100000 гривень за шкоду, спричинену майну (франшиза 1000 гривень). Однак, не зважаючи на звернення позивача у передбачені законом строки та порядку до відповідача ПрАТ «ЄСС» із вимогою виплатити їй страхове відшкодування, страховою компанією її обов`язок дотепер не виконано, що зумовлює виникнення у позивача права вимагати виплати такого відшкодування у судовому порядку, а також нараховувати на суму невиплаченого страхованого відшкодування передбачені ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, а також пеню згідно ст.36 п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Дані обставини свідчать про обґрунтованість заявлених позивачем вимог до відповідача ПрАТ «ЄСС», а також до відповідача [PERSON] за умови, що страхове відшкодування не покриває розмір завданої шкоди. Разом з тим, у справах даної категорії однією з необхідних і обов`язкових умов для задоволення позову є доведення позивачем розміру завданої йому внаслідок ДТП шкоди, що, в свою чергу, буде впливати на розмір страхового відшкодування, розмір виплат згідно ст. 625 ЦПК України та пені, а також визначати можливість пред`явлення вимог до відповідача-страхувальника своєї цивільно-правової відповідальності у випадку, якщо розмір страхового відшкодування не покриває розмір завданих збитків. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги та заявлений розмір завданої в ДТП шкоди, а отже і розмір пред`явлених до відповідачів вимог майнового характеру, позивач надала до суду висновок №3710/17/17 експертного дослідження з визначення вартості майнової шкоди, завданої володільцю КТЗ, від 18 жовтня 2017 року, складений та підписаний [PERSON] саме як судовим експертом, який на підтвердження своєї кваліфікації та права на проведення відповідного експертного дослідження і складення за його результатами висновку в його тексті послався на наявне в нього свідоцтво Міністерства юстиції України №544 від 28 вересня 2001 року. Оцінюючи такий висновок як доказ на предмет його допустимості, суд приходить до наступного висновку з огляду на наступне. Так, за змістом ст.ст.7, 10 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють також судові експерти, які не є працівниками державних, комунальних спеціалізованих установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань, за умови, що вони окрім іншого пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. Згідно п.4 Розділу IV, п.1 Розділу V Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року №301/5 (далі Положення), атестація здійснюється\~шляхом проведення\~кваліфікаційного іспиту.\~За наслідками\~атестації кваліфікаційна\~палата ЦЕКК\~приймає одне\~з таких\~рішень: 1) про присвоєння кваліфікації судового експерта; 2) про підтвердження раніше присвоєної кваліфікації судового експерта; 3) про відмову в присвоєнні (підтвердженні) кваліфікації судового експерта. У разі прийняття кваліфікаційною палатою ЦЕКК рішення про присвоєння (підтвердження) кваліфікації судового експерта особі у день складання кваліфікаційного іспиту видається свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта з певного виду експертної спеціальності (далі Свідоцтво) або робиться відмітка у Свідоцтві про продовження терміну його дії. Відповідно до п. 4 Розділу V Положення строк дії свідоцтва судового експерта становить три роки. Строк дії Свідоцтва для фахівців, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, продовжується після підтвердження експертом кваліфікації. Якщо строк дії Свідоцтва не продовжений, Свідоцтво вважається недійсним. Згідно п. 4 Розділу І Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3505/5 (далі\~ Інструкція №3505/5) судовий експерт здійснює свою діяльність з певного виду експертної спеціальності на підставі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України відповідно до Положення. Пунктом 1 Розділу ІІІ Інструкції №3505/5 передбачено, що обов`язковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз. Пунктом 5 Розділу ІІІ Інструкції №3505/5 встановлено, що у разі закінчення терміну дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта експерт втрачає право на проведення судових експертиз до підтвердження ним кваліфікації судового експерта. Згідно ст.13 Закону України «Про судову експертизу», п.1 Розділу ІІ Інструкції №3505/5 судовий експерт має право проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законом. Положеннями п.1.8 Розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (далі Інструкція №53/5), визначено, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Результати проведення експертизи викладаються у письмовому документі висновку експерта. В інших випадках проводиться експертне дослідження, підставою для якого є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються. Результати проведення експертних досліджень викладаються у письмовому документі висновку експертного дослідження. Пунктом 14 Розділу ІІІ Інструкція №3505/5 встановлено, що залежно від характеру звернення за результатами його виконання відповідно до вимог процесуального законодавства України та Інструкції №53/5 складаються такі підсумкові документи: «Висновок експерта», «Висновок експертного дослідження», «Повідомлення про неможливість надання висновку». Таким чином, із системного аналізу наведених вище положень нормативно-правових актів, які регулюють питання набуття та підтвердження повноважень суб`єкта здійснення експертної діяльності, суд приходить до висновку, що основною обов`язковою умовою для можливості проведення судовим експертом відповідної судової експертизи та/або експертного дослідження є наявність у такого судового експерта свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта з певного виду експертної спеціальності. При цьому, очевидним є те, що вказане свідоцтво має бути дійсним на момент проведення експертизи/експертного дослідження, оскільки недійсність свідоцтва, зокрема внаслідок закінчення строку його дії, вочевидь вказує на те, що експерт не має права на здійснення експертної діяльності та повинен підтвердити у встановленому законом порядку раніше присвоєну йому кваліфікацію судового експерта. Разом з тим, судом в ході розгляду справи було встановлено, що судовий експерт [PERSON] на момент проведення на замовлення сторони позивача експертного дослідження з визначення розміру завданої позивачу внаслідок ДТП майнової шкоди та складення експертного висновку №3710/17/17 від 18 жовтня 2017 року мав відповідне Свідоцтво №544 від 28 вересня 2001 року, термін дії якого закінчився та ще не був ним продовжений на той момент. Враховуючи, що означений експертний висновок, який покладений в основу позовних вимог позивача, є єдиним доказом, яким позивач доводить розмір завданої їй в ДТП майнової шкоди, а отже основним доказом розмірів майнових вимог до відповідачів, суд вважає такий експертний висновок недопустимим доказом та не приймає його до уваги, оскільки він складений неуповноважений суб`єктом експертної діяльності. Останнє, в свою чергу, враховуючи, що розмір завданої в ДТП майнової шкоди по даній категорії справ є обов`язковим для доведення і має підтверджуватись лише певними, визначеними законом доказами, якими є висновок судової експертизи, висновок експертного дослідження, жоден з яких за ознакою їх допустимості суду наданий фактично не був, суд позбавлений можливості задовольнити повністю або частково заявлені позивачем позовні вимоги з підстав їх недоведеності. Поряд з цим, суд критично ставиться та не приймає до уваги твердження сторони позивача, про те, що судовий експерт [PERSON] мав прав проводити експертне дослідження та складати висновок №3710/17/17 від 18 жовтня 2017 року через відсутність прямої вказівки в законі на заборону цього внаслідок спливу терміну дії свідоцтва експерта. Така оцінка тверджень сторони позивача судом заснована на тому, що, як і вказувалось вище, основною обов`язковою умовою для здійснення експертної діяльності як такої взагалі, яка включає в себе як проведення судових експертиз, так і експертних досліджень, є наявність у судового експерта свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта з певного виду експертної спеціальності. І в цьому випадку законодавець має на увазі саме наявність дійсного свідоцтва, термін дії якого ще не сплив, оскільки недійсність свідоцтва фактично не підтверджує право судового експерта здійснювати свою професійну діяльність, його кваліфікацію та спеціальний правовий статус, а відтак не відрізняє його нічим від будь-якої іншої пересічної особи із певними знаннями у певній галузі. Про достовірність такої позиції суду додатково свідчить і та обставина, що поділ підсумкових документів експерта на висновок експерта та висновок експертного дослідження за законом здійснюється не за ознакою дійсності/недійсності свідоцтва, а за характером звернення та суб`єктом ініціювання проведення певного виду експертної діяльності, а також визначених законом підстав її проведення. Разом з тим, потребує врахуванню, що за ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу: відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. За ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Отже, виходячи зі змісту приписів чинного ЦК України, саме на кредитора покладається тягар доказування розміру збитків, утім, позивач в особі представника, пояснюючи, серед іншого, про відновлення пошкодженого транспортного засобу, не надав на підтвердження розміру відновлювального ремонту транспортного засобу жодного доказу. Наведені позивачем витрати, а саме їх розмір, віднесений до ймовірних витрат, вони не є тими збитками, на відшкодування яких у розумінні ст. 22 ЦК України, має право особа за умови порушення її цивільного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав недоведеності заявлених позовних вимог, а саме розміру завданої позивачу в дорожньо-транспортній пригоді шкоди, покладеної в основу її позовних вимог до кожного із відповідачів. Враховуючи результат розгляду цивільної справи, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню їй не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed