Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

10 жовтня 2017 року представник позивача звернувся до суду від імені [PERSON] з позовом з вимогою розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В заяві представник зазначив, що з 20 червня 2015 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Вони з відповідачем з жовтня 2017 року фактично припинили шлюбні відносини, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та цінності, різні підходи до вирішення життєвих ситуацій, внаслідок чого виникали сварки. Спільне подружнє життя суперечить інтересам позивача, збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на викладене представник позивача просив суд, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №75 розірвати. В судове засідання позивач, представник позивача не зявилися, подали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримували, в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказував, що не бажає розривати шлюб, хоча вони з відповідачем і не підтримують шлюбні відносини, а також тому, що дружина не бачиться з ним та не дає бачитися з їх спільним сином. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 20 червня 2015 року [PERSON] та Коваленко (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія I-КЕ № 130958, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №75 (а.с. 7). Від вказаного шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO](а.с. 8), який проживає з матірю, що не заперечував в судовому засіданні відповідач. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 12.12.2017 року, за клопотанням відповідача, сторонам по справі надано строк для примирення терміном до 13 лютого 2018 року. Як зазначив відповідач, вони з позивачем за наданий судом час не примирилися. Крім того, судом встановлено і не заперечується відповідачем, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають за різними адресами, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого виникають сварки. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України, \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, шлюбні відносини протягом наданого строку для примирення сторонами не відновлено, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу та примирення між сторонами неможливе, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved