Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

11 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], діючої в інтересах неповнолітньої [PERSON], про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселенні у квартиру [ADDRESS] його, дружини [PERSON] та їх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що у вересні 2006 року він придбав у своєї матері [PERSON] та у її доньки [PERSON] належну їм у рівних частках трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Маючи на той час інше житло, він не використовував дану квартиру для проживання, а в ній продовжили своє проживання відповідачі. На своєму утриманні він має непрацюючу дружину [PERSON], яка виховує двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 2010 року народження, та доньку [PERSON], 2006 року народження. Вони проживають в орендованій квартирі [ADDRESS]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 25 березня 2014 року за позовом [PERSON], діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01 вересня 2006 року. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 4 червня 2014 року, вищевказане рішення Орджонікідзевського районного суду було змінено, а саме визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № [ADDRESS] від 01 вересня 2006 року, в ? частині, яка належить на праві власності [PERSON]. Таким чином станом на теперішній час власниками спірної квартири є він та малолітня [PERSON] На сьогоднішній день він не має змоги здійснити переїзд до своїй квартири, при спробі відкрити двері своїм ключем, виявилося, що відповідачами було змінено замки на вхідних дверях. Його спроби додзвонитися та повідомити, що він має намір переїхати, виявилися марними. Він неодноразово намагався потрапити до квартири, але відповідачка не впускала його. У зв'язку з наведеним він був змушений звернутися до суду із зазначеним позовом. 07 листопада 2014 року [PERSON], яка була залучена судом в якості третьої особи, звернулася з самостійним позовом до [PERSON], діючої в інтересах неповнолітньої [PERSON], та [PERSON] про вселення до квартири [ADDRESS] її разом з чоловіком [PERSON] та їх неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 2009 року, від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON], 2010 року народження, та доньку [PERSON], 2006 року народження. На даний час її чоловік є власником ? частки квартири [ADDRESS], власником іншої ? частини вказаної квартири є [PERSON]. Вони зараз з сім'єю проживають в орендованій квартирі, оскільки не мають можливості переїхати до спірної квартири внаслідок вчинення перешкод з боку [PERSON]. Вважає, що вона, як член сім'ї власника, має право на вселення до вказаної квартири разом зі своєю сім'єю. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що на теперішній час власниками квартири [ADDRESS] є він та неповнолітня [PERSON] В зазначеній квартирі зараз проживають його мати - [PERSON] з неповнолітньої донькою [PERSON] Після вирішення спору щодо визнання договору недійсним щодо вказаної квартири, тобто після 04 червня 2014 року, він не намагався вселитися до спірної квартири, не приходив до відповідачки та не дзвонив їй з цього приводу. Ключів від квартири [ADDRESS] він не має, де вони поділися, не пам'ятає. Той факт, що відповідачка не дасть йому ключі від квартири на його прохання, є його припущенням, оскільки між ними неприязні стосунки. Зазначив, що на цей час він з сином зареєстровані у спірній квартирі, а дружина з дітьми за адресою: [ADDRESS], за місцем проживання її батьків. Вважає, що на вселення його дружини до спірної квартири, не є необхідною згода відповідачки, яка діє в інтересах співвласника [PERSON] Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Третя особа, яка заявила самостійні вимоги, [PERSON], у судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності. Представник відповідачки [PERSON], діючої в інтересах неповнолітньої [PERSON], адвокат [PERSON], діюча на підставі угоди про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що раніше до літа 2014 року, у сторін існував спір з приводу права власності на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду міста Маріуполя від 4 червня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № [ADDRESS] від 01 вересня 2006 року, в ? частині, яка належить на праві власності [PERSON]. Таким чином, починаючи з 04 червня 2014 року власниками спірної квартири є [PERSON] та малолітня [PERSON] Проте, з моменту вирішення спору між сторонами щодо права власності, ні [PERSON] з дітьми, ні його дружина, до спірної квартири не намагалися вселитися, не зверталися до відповідачки з цього приводу. Зазначила, що [PERSON] не заперечує проти вселення в спірну квартиру [PERSON] з його неповнолітніми дітьми, однак вважає, що це не може бути підставою для задоволення позову, тому як немає спору, про що він сам пояснив у судовому засіданні. Що стосується вселення дружини [PERSON] - [PERSON], то відповідачка дійсно заперечує щодо її вселення, доки не буде встановлено порядок користування спірною квартирою та не буде виділена для проживання сім'ї [PERSON] окремої кімнати, оскільки у відповідачки з [PERSON] існують неприязні відносини, та разом, без виділення окремої кімнати, вони проживати не зможуть. Таким чином, просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] щодо його вселення з дітьми у спірну квартиру, у зв'язку з відсутністю спору, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити у зв'язку з відсутністю на це згоди співвласника спірної квартири [PERSON] Представник органу опіки та піклування Орджонікідзевської рай адміністрації Маріупольської міської ради, залученого судом до участі у справі в якості третьої особи, у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 червня 2014 року, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01 вересня 2006 року, посвідчений 4-ою Маріупольською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-1386, згідно якого вказана квартира належала на праві власності [PERSON], визнано недійсним в ? частині, яка належить на праві власності [PERSON] (а.с. 11-14). Таким чином, на теперішній час власниками квартири [ADDRESS], є [PERSON] та неповнолітня [PERSON], матір'ю якої є [PERSON]. Відповідно до положень ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних - осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст..4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, праві і інтересі юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У судовому засіданні представник відповідачки пояснила, що [PERSON], після вирішення спору щодо права власності, тобто з літа 2014 року, не заперечувала щодо вселення [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми в спірну квартиру, однак останній не звертався до неї з такими вимогами, не приходив до квартири, та навіть не дзвонив їй. Позивач у судовому засіданні підтвердив дані обставини, пояснивши, що дійсно після вирішення спору Апеляційним судом Донецької області, тобто після 04 червня 2014 року він не намагався вселитися до спірної квартири, не звертався до відповідачки з приводу отримання ключів від квартири, не робив ніяких дій для цього, а доводи про те, що відповідачка не пустить його до спірної квартири, є його припущенням. Крім того, позивач зазначив, що вселятися до спірної квартири разом з сім'єю буде після визначення йому окремої кімнати, про що слухається справа в іншому складі Орджонікідзевського районного суду. Крім того, суд звертає увагу на те, що у судовому засіданні представником відповідачки надавалися позивачу [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS], однак останній відмовився їх отримувати, посилаючись на те, що йому невідомо, чи є ці ключі саме від спірної квартири. Отже, судом встановлено, що між позивачем [PERSON], діючим в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], та відповідачкою [PERSON], діючою в інтересах неповнолітньої [PERSON], відсутній спір щодо вселення його з дітьми до квартири [ADDRESS], а тому позивач у даній справі не потребує судового захисту, так як його права, свободи чи інтереси відповідачкою не порушені, нею визнані та не оспорюються. Що стосується позовних вимог [PERSON] про вселення до квартири [ADDRESS], слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У силу ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 (з подальшими змінами), «…вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Виходячи з наведених правових норма, член сім,ї співвласника квартири може вселеитися тільки за згодою усіх співвласників або у виділене у встановленому законом порядку окреме житлове приміщення. Заперечуючи проти позовних вимог [PERSON], представник відповідачки посилалася на те, що [PERSON] - законний представник співвласника спірної квартири [PERSON], згоди на її проживання не надає. Отже, судом не встановлено, що між співвласниками квартири [PERSON] та [PERSON], яка є законним представником [PERSON], досягнуто згоди, домовленості щодо порядку володіння та користування квартирою, що є їхньою спільною частковою власністю, зокрема щодо проживання разом з ними членів їх сімей, а саме щодо проживання дружини [PERSON] - [PERSON]. Разом з тим, суд звертає увагу, що у разі визначення судом порядку користування квартирою [ADDRESS], та виділення окремої кімнати [PERSON], в нього виникне право на вселення в зазначену кімнату членів своєї сім'ї, зокрема дружини. Крім того, як пояснила у судовому засіданні представник відповідачки, в цьому разі [PERSON] не буде заперечувати проти вселення [PERSON] до спірної квартири.

Outcome: dismissed