Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

11 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач не бере участі у матеріальному утриманні сина, чим порушує його права на достатній рівень життя. У позовній заяві зазначено, що з 27 серпня 1994 року [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], який мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. [PERSON] не може самостійно забезпечити дитині належний рівень життя, відповідач не надає достатньої матеріальної чи іншої допомоги. Домовленості з ним про спосіб виконання його батьківського обов'язку по забезпеченню дитини не досягнуто. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. В ході розгляду справи позивач наполягала на задоволенні її позову в повному обсязі, оскільки відповідач є матеріально забезпеченою особою. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, погодившись на виплату аліментів в розмірі - 1000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] і [PERSON] з 27 серпня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] у шлюбі у подружжя народився син [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. Згідно довідки, наданої ПП «МакРинок-Сервіс» за №165/03 від 12.03.2014 [PERSON] разом з сином [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Зі слів відповідача [PERSON] останній є фізичною-особою підприємцем та розмір його заробітної плати складає 5000 грн. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по втримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). З наданих документів убачається, що відповідач [PERSON] здоровий, інвалідом не визнаний, неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утримання не має, аліменти нікому не сплачує. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання сина не досягнуто. За приписами ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мают істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N3). Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровою людиною, інвалідом не визнаний, неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утримання не має, аліменти нікому не сплачує. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із стану здоров'я дитини та матеріального становища його матері. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні свого неповнолітнього сина передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з його утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому, враховуючи майновий стан відповідача, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, та з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. Стосовно стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів в сумі 14000 грн. за період з серпня 2013 року до дати звернення з позовом до суду, тобто до 11.02.2014, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із ч. 1 ст. 187 Сімейного кодексу України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Вимогами ч. 1 ст. 189 вказаного Кодексу передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] заяв за місцем роботи про відрахування з його заробітку аліментів на утримання неповнолітньої дитини не надавав, а позивач не надала суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому вважати, що у відповідача виникла заборгованість по аліментних платежах, не можна, внаслідок чого в цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та положень статті 88 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з урахуванням часткового задоволення позовних вимог з [PERSON] відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114,70 гривень. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial