Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

12.11.2018 представник позивач [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на куплений нею 22.03.2018 за 40 тис. грн. у відповідачів [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться в [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] являється власником спірного житлового будинку [ADDRESS] , відповідно 3/4 та 1/4 частин, що підтверджується правовстановлюючими документам, а саме Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданими 22.03.2018 за індексними номерами відповідно 118045900 та 118046163, які внесені до Державного реєстру на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 22.03.2018. У березні 2018 року сторони домовилися про продаж вказаного житлового будинку за 40000,00 грн., гроші позивач як покупець віддала відповідачам як продавцям, що підтвердила письмовими розписками від 22.03.2018 (по 20000 грн. кожному відповідачу), а відповідачі передали покупцеві [PERSON] ключі від вхідних дверей зазначеного будинку і сам будинок у повне володіння, користування і розпорядження без нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, упевнивши позивачку про подальше оформлення договору в нотаріальному порядку. Посилаючись на те, що відповідачі у нотаріуса договір оформляти не збираються, не реагують на телефонні дзвінки, гроші повертати не хочуть, представник позивача звернувся до суду з цим позовом. Крім того, іншою причиною зазначає втрату відповідачами оригіналів правовстановлюючих документів на нерухомість та неможливість (небажання) їх відновити. Ухвалою від 01.07.2019 справу прийнято до провадження суддею Луньовою Д.Ю. та призначено підготовче засідання на 19.08.2019. В матеріалах справи міститься відзив, який наданий 26.11.2018 (попередньому складу суду) від представника відповідачів - [PERSON] , в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачі визнають в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Ухвалою від 19.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак, в судове засідання з`явився її представник - [PERSON] . Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями (а.с.а.с151,152). Від представника відповідачів - [PERSON] 14.08.2019 надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу без участі відповідачів та представника відповідачів, відповідачі повністю визнають позовні вимоги та просять суд задовольнити їх. (а.с.123-125). В судовому засіданні представник позивача, надаючи пояснення суду, зазначив, що оскільки сторонами досягнуто усіх істотних умов щодо купівлі-продажу спірного нерухомого майна, позивач виконала свої зобов`язання та передала грошові кошти, а відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу нерухомості, суд, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України, може визнати за позивачем право власності на спірне майно. Крім того, зазначив, що саме у позивачки зберігаються оригінали правовстановлюючих документів (що вбачається із заяви про усунення недоліків - а.с.60), які їй передані відповідачами. Кадастрові номери на земельну ділянку під спірним будинком - відсутні, оскільки відповідачі не реєстрували право власності на земельну ділянку, а тому нотаріус все одно відмовить у посвідченні договору купівлі-продажу, а тому звернення до нього, на думку представника позивача (а.с.62) є формальною стороною спору і «безспірне ухилення продавців (відповідачів) разом із покупцем (позивачкою) з`явитись до нотаріуса за посвідченням договору купівлі-продажу є головною причиною у відмові нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії». Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 477 (а.с.6), свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 478 (а.с.7), свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 479 (а.с.9), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8), технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.а.с.11-13) житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 51,6 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м, матеріали стін: дерево, опис: позначений на плані присадибної ділянки літерою А; з літньою кухнею Б,б,т, сараєм В, сараєм Г, огорожею № 1-2, належить на праві приватної спільної часткової власності у розмірі 3/4 [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 477, виданого 22.03.2018 приватним нотаріусом Радомишльського нотаріального округу Камінською Л.В., та свідоцтва про право на спадщину за законом № 478, виданого 22.03.2018 приватним нотаріусом Радомишльського нотаріального округу Камінською Л.В.; та у розмірі 1/4 [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 477, виданого 22.03.2018 приватним нотаріусом Радомишльського нотаріального округу Камінською Л.В.. З розписки від 22.03.2018 (а.с.133) наданою [PERSON] , що вона при продажі хати по [ADDRESS] отримала від [PERSON] гроші в сумі 20000 гривень за «хату». З розписки від 22.03.2019, (а.с.134), що [PERSON] діючи від імені та в інтересах свого сина [PERSON] за довіреністю, отримала від [PERSON] 20000 гривень за продаж хати, яка знаходиться по [ADDRESS] та передала останній будинок та ключі від нього, зобов`язавшись оформити договір купівлі-продажу у нотаріуса до 01.06.2018. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання права власності на нерухоме майно позивач в силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України зобов`язаний на засадах змагальності переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог та довести, що має місце невизнання або оспорювання належного позивачам права, яке підлягає захисту у судовому порядку. Суд вважає, що представником позивача обрано невірний спосіб захисту прав позивачки, оскільки, посилаючись на ст. 220 ЦК України, представником позивача не ставиться вимога щодо визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. Натомість, стаття 392 ЦК України чітко передбачає, що з позовом про визнання права власності може звернутись власник майна. Крім того, умовами звернення до суду з таким позовом є: 1) оспорення іншою особою права власника на майно; 2) не визнання іншою особою права власності власника майна; 3) втрата власником майна документа, який засвідчує його право власності. Момент набуття права власності чітко передбачений вимогами ч. 3 ст. 334 ЦК України. Як вбачається з досліджених судом доказів, власниками спірного житлового будинку є відповідачі, які із зустрічним позовом до позивача в даному провадженні не звертались та, більш того, визнали позовні вимоги позивача. Оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок зберігаються, як вбачається з пояснень представника позивача, у позивачки. Суд дійшов висновку, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами глави 54 ЦК України, однак, вимог щодо визнання будь-яких правочинів дійсними представник позивача перед судом не ставить. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність умов, передбачених ст. 392 ЦК України, які дають можливість власнику майна звернутись до суду з позовом за захистом свого оспореного або невизнаного права власності на житловий будинок, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. В силу ст. 140 ЦПК України, суд не стягує із відповідачів та користь позивача понесені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed