Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

11.10.2017 року, представник позивача [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] В обґрунтування вимог посилалась на те, що з 19 вересня 2009 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають малолітнього сина. Спільне життя не склалося, через різні життєві позиції та погляди на майбутнє, відсутність спільної мови та порозуміння призвели до неможливого подальшого спільного мешкання, тому просить шлюб між сторонами розірвати. Представник позивача по довіреності [PERSON] на адресу суду направила письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Справа призначалася до розгляду на 01.12.2017 року та на 26.12.2017 року. Відповідач до суду повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності сторін, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, сторони уклали шлюб 19 вересня 2009 року, який зареєстрований Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 614 (копія свідоцтва про шлюб, а.с. 5). Від шлюбу подружжя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що спільне життя не склалося через різні життєві позиції та погляди на майбутнє, відсутність спільної мови та порозуміння, що призвело до неможливого подальшого спільного мешкання. На даний час сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 1 с. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги ч. 1 ст. 55 СК. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження ... є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом - ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України. Статтями 105 ч. 3, 110 та 112 СК України закріплено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду після з'ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, при цьому суд бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5\~ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved