Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

11.02.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про усунення від права спадкування за законом та визнання права на спадкове майно до відповідача [PERSON] 02.03.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи 03.03.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 06.05. 2020 року. 06.05.2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 10.08.2020 року за клопотанням позивача. 10.08.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 24.09.2020 року для ознайомлення із зустрічною позовною заявою. 24.09.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зустрічна позовна заява [PERSON] , до [PERSON] ,. про визнання права власності в порядку спадкування прийнята до спільного розгляду із первісною позовною заявою. 24.09.2020 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.11.2020 року. 12.11.2020 року розгляд справи до 23.11.2020 року за клопотанням позивача. 23.11.2020 року в судовому засідання оголошено перерву до 27.01.2021 року в зв`язку з закінченням робочого часу . 27.01.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 22.03.2021 року. 22.03.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 26.05.2021 року. 26.05.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 25.08.2021 року. 25.08.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 03.11.2021 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 04.11.2021 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог за первісною позовною заявою позивач просить усунути відповідача , [PERSON] від права на спадкування за законом першої черги після смерті чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] . Визнати за ним право на спадкування майна, спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] у першій черзі. В обґрунтування позовних вимог позивач за первісною позовною заявою посилається на наступне: він та його брат [PERSON] , є синами [PERSON] , який після розлучення з їх матір`ю у 1998 році проживав окремо від них. У 2007 році батько переніс перший інсульт, через що пересувався за допомогою ціпка, а також в нього погано функціонувала права нога та рука. В результаті чого їх батько отримав інвалідність, через що потребував виконувати медичні рекомендації, проходив обстеження, лікувався та мав певні обмеження в побуті. В 2008 році їх батько одружився вдруге з [PERSON] . Шлюб між ними було зареєстровано у Зарічанській сільській раді 15.04.2008 року. Після одруження в період з 24.04.2008 року по 08.05.2008 року їх батько вкотре потрапив до лікарні. Протягом більше ніж п`ять років їх батько мав захворювання пожиттєвого характеру. Проживав одиноко в [ADDRESS] . [INFO] їх батько, [PERSON] , який проживав один в [ADDRESS] помер. Після його смерті він та його брат звернулись до приватного нотаріуса Бас Я.А.,із завами про прийнятятспадщини. [INFO] ним отримано витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі, а його брат відмовився від спадкування на його користь. Також нотаріусом йому було роз`яснено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів вирішення зазначеного питання підлягає в судовому порядку. Після смерті їх батька залишилось спадкове майно: двокімнатна квартира [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2011 року; житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою, який розташований в [ADDRESS] на підставі договору дарування від 11.01.2002 року та транспортний засіб - луговий автомобіль - Шевроле Ніва 21230, 2004 року випуску, державний знак [NUMBER] . Дане майно їх батько придбав в 2005 . Тобто майно було придбане їх батьком за власні кошти до укладення шлюбу з відповідачкою. 22.07.2009 року їх батько перереєстрував автомобіль на відповідача, після чого в технічному паспорті відповідач була вказана в якості власника легкового автомобіля, а батько мав право на керування транспортним засобом. Тобто перереєстрацію та набуття права власності відповідачем було набуто вже в шлюбі, а перереєстрація майна на відповідача була викривленим елементом вчиненого між його батьком та відповідачем правочину у його суб`єктивному складі. Після перереєстрації майна на відповідача, остання період з 2011 почала проживати в іншому населеному пункті, у помешканні власником якого був його батько, за адресою: [ADDRESS] . Тобто батько в період з 2007 року по 22.07.2009 року будучи після інсульту. Маючи інвалідність та інші хронічні хвороби в період з 2007 року по 22.07.2009 року маючи безпорадний стан та сподіваючись на любов та повагу до себе, допомогу у веденні спільного господарства, вчинив правочин та перереєстрував майно на відповідача. Відповідач, завдяки маніпулюванням на почуттях батька досягла бажаного результату, проживала в двокімнатній квартирі з усіма зручностями. Через небажання відповідача проживати спільно з його батьком, вони перестали проживати однією сім`єю, як подружжя, проживали окремо та вели окреме господарство, такі дії відповідача суперечать моральним засадам суспільства та нормам Сімейного і Цивільного Кодексу. Він та його брат постійно допомагали батькові по господарству та підтримували його, надавали допомогу в лікуванні та дотриманні рекомендацій лікарів, фінансово його підтримували. Також як до укладення так і після укладення шлюбу його батько мав значно більший дохід в порівнянні з відповідачем, так як тяжко працював на присадибній ділянці, через що і придбав спірний автомобіль саме до шлюбу та безперешкодно ним користувався. Вважаючи своїм власним. Також він отримував пенсію, розмір якої становив 4 500 грн.. на місяць в той час, як відповідач майже не працювала, або працювала на низькооплачуваних роботах короткий період, що в загалі спростовує її вклад у придбання даного спірного майна, а зазначення її власником у технічному паспорті на майно є удаваним правочином 14.03.2019 року йому зателефонувала сусідка його батька та повідомила, що його батько приїхав до неї на належному йому автомобілі - Шевроле Ніва 21230, 2004 року випуску, державний знак [NUMBER] , та почуває себе погано. Коли він прибув до сусідки до батька, то поспілкувався з останнім та викликав швидку медичну допомогу. Лікарями було прийняте рішення про госпіталізацію його батька у лікарню. А батько прийняв рішення про передачу йому в користування належного йому автомобіля для супроводжування його до лікарні та допомоги в госпіталізації на період лікування. Також батько передав йому на зберігання іншу спадщину, для її збереження. Після прибуття до лікарні його батька було оглянуто черговим лікарем та прийняте рішення про його довгострокову госпіталізовано до неврологічного відділення через підозру лікарів на інфаркт та повторний інсульт. Всі ці події відбулись без присутності відповідача. Після погіршення стану здоров`я батька, він не приходячи до тями [INFO] помер. Після 14.03.2019 року відповідач, в період окремого проживання з його батьком, проникла до його домоволодіння в с. Домоткань та забрала звідти грошові кошти, належні його батькові, домашнє вино, особисту пенсію батька, його особисту пенсійну картку, документи на майно та побутову техніку та домашню худобу. 15.03.2019 року він повідомив відповідачу, що майно за рішенням батька знаходиться в нього та він несе повну відповідальність за його збереження. Проте відповідач після зустрічі з ним почала вимагати від нього повернути їй майно батька, легковий автомобіль - Шевроле Ніва 21230, 2004 року випуску, державний знак [NUMBER] . Через ухилення відповідача від надання його покійному батькові допомоги, який потребував допомоги та належного утримання, відповідачка усунулась від виконання цих обов`язків, обравши для себе режим окремого проживання, через що його батько був змушений маючи тяжку хворобу та обмеження надані лікарями та медико-соціальною експертною комісією, проживаючи одиноко, тяжко працювати по господарству, щоб забезпечити собі існування. В той час як відповідно до рекомендацій лікарів, йому було заборонено фізичні навантаження, працю та перегрівання. Деякі медичні документи, з відповідними медичними рекомендаціями були видані лікарями його батькові, через незначний період часу після укладення шлюбу з відповідачем. Відповідно відповідач знаючи про існуючі хвороби, обмеження і необхідність лікування його батька все одно обрала для себе окреме з ним проживання, не опікувалась та не надавала йому допомогу протягом останніх 7-ми років до смерті, не зважаючи на існуючий обов`язок. Він та його брат надавали фізичну допомогу в побуті батькові, купували ліки, контролювали їх прийом, слідкували за дотриманням ним рекомендацій лікарів та МСЕК. Також всіляко полегшували побут батька, спілкувались з батьком аж до його смерті, за власні кошти його поховали та своєчасно звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що й стало підставою звернення до суду. Відповідач [PERSON] ,. звернулась із зустрічною позовною заявою до [PERSON] ,. про визнання права власності в порядку спадкування, згідно якої просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину спадкового майна: будинку [ADDRESS] та на 1/3 частину квартири [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка за зустрічною позовною заявою посилається на наступне: приблизно з 1999 року вона та [PERSON] почали проживати разом як одна сім`я та вели спільне господарство. У 2008 році між нею та [PERSON] ,, укладений шлюб у виконавчому комітеті зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 1. [INFO] її чоловік, [PERSON] помер. Після відкриття спадщини, вона, [PERSON] та [PERSON] , з відповідними заявами звернулись до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Бас Я.А. 06 квітня 2020 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Бас Я.А. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на частину будинку [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлого на зазначене майно. Правовстановлюючі документи на зазначене майно знаходяться у позивача за первісною позовного заявою та їх копії долучені до поданого ним позову про усунення її від справа на спадкування. Зазначені обставини і стали підставою звернення до суду із зустрічною позовною заявою В судовому засіданні позивач позовні вимоги за первісною позовною заявою підтримав та просив суд їх задовольнити, підтвердивши обставини, викладені в позовній заяві. При цьому наголошував, що відповідач з батьком не проживала. Допомогу по господарству не надавала, лікуванням батька не займалась, рекомендації лікарів, я кі надавались його батькові не виконувала. Проти позовних вимог за зустрічною позовною заявою заперечував, посилаючись на його безпідставність та на відсутність зв`язку із первісною позовною заявою. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою заперечував посилаючись на те, що позивач не обґрунтував чому його довірителька повинна бути усунена від права на спадкування. Оскільки його довірителька перебувала у шлюбі з покійним, спільно з ним проживала, вела з ним спільне господарство. Навпаки сини не спілкувались з батьком, били його і померлий не хотів спілкуватись із синами. Його довірителька була в лікарні із своїм покійним чоловіком, саме їй покійний передав свідоцтво на транспортний засіб. А сини померлого, коли його довірителька була в лікарні біля чоловіка вивозили майно з будинку покійного. Тому підстав для усунення його довірительки від права на спадкування немає. В свою чергу він просить задовольнити вимоги за зустрічною позовною заявою, оскільки вона пов`язана із первісною позовною заявою. Позивач за первісною позовною заявою утримує в себе документи на нерухоме спадкове майно та ініціює судові процеси чим перешкоджає його довірительниці успадкувати ту частину майна, на яку вона має право. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Спір між сторонами виник із спадкових правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Спадкоємцями майна після смерті [PERSON] , є його сини: [PERSON] і [PERSON] , та його дружина [PERSON] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , входить: двокімнатна квартира [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2011 року; житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою, який розташований в [ADDRESS] на підставі договору дарування від 11.01.2002 року та транспортний засіб - легковий автомобіль - Шевроле Ніва 21230, 2004 року випуску, державний знак [NUMBER] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 11/2019, відкритої після смерті [PERSON] ,. вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернулись: позивач [PERSON] , подав заяву [INFO], в день смерті батька. [PERSON] відповідно до заяви від 19.03.2019 року відмовився від належної йому частки після смерті батька, [PERSON] , на користь іншого спадкоємця, сина спадкодавця, [PERSON] . 22.03.2019 року до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка звернулась відповідач, [PERSON] . Таким чином три спадкоємці за законом першої черги після смерті [PERSON] ,. звернулись до нотаріуса та виразили свою волю щодо спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , позивач та відповідач про прийняття спадщини, брат позивача про відмову від належної йому частини у спадщині, на користь брата [PERSON] . Позивач просить усунути відповідача [PERSON] , від права на спадкування майна, що залишилось після смерті [PERSON] , посилаючись на те, що остання із спадкодавцем, який перебував у безпорадному стані, не проживала, не надавала йому допомогу по господарству, не проводила його лікування, не виконувала рекомендації лікарів. Відповідно до ч.1 ст. 1224 ЦК України - Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України - За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З пояснень допитаних в судовому засіданні свідків судом встановлено наступне Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що її сім`я та сім`я померлого [PERSON] , товаришували з 1979 року. Оскільки в той час вони отримали земельні ділянки для будівництва та допомагали одне одному і це зблизило їх сім`ї. Потім вона деякий час працювала за кордоном і зв`язку між ними не було. Коли вона повернулась, дізналась, що [PERSON] , розірвав шлюб з першою дружиною, мамою позивача. Але спілкування між її сім`єю і [PERSON] , продовжилось, хоч і не було вже наскільки тісним. Коли вони приїздили [PERSON] був один, в будинку було не зовсім прибрано. Видно було, що чоловік проживає один та як не відчувалось «жіночої руки». Вона навіть виявляла бажання провести в нього прибирання в будинку. [PERSON] ,. показував їм виноградник, своє господарство, пригощав вином, яке виробляв сам. Також [PERSON] , говорив, що погано себе почуває, і коли він помре то будуть проблеми із спадкування його майна. Вони порадили йому розірвати шлюб, [PERSON] , погоджувався з тим, що саме так і потрібно поступити. Але чомусь цього не зробив. Друга дружина з [PERSON] , не проживала, а проживала в місті в квартирі, яка належала покійній матері [PERSON] . Коли відповідачка приїздила в село. Вона лише забирала в чоловіка гроші, та користувалась всім тим, що надбав [PERSON] . [PERSON] ,. був хворою людиною, він переніс інфаркт, інсульт, мав фізичні вади. В нього погано працювала нога та рука. [PERSON] ,. повинен був періодично лікуватись, постійно приймати ліки, але не робив цього із-за великого господарства. Господарство [PERSON] ,. було великим, це виноградники, насадження дерев та кущів, також він садив город. Все це потребувало догляду, а його дружина цим не займалась. [PERSON] ,. часто запрошував її сім`ю назбирати собі вирощених ним фруктів, овочів, ягід. Вона говорила покійному, навіщо він все це вирощує в такій великій кількості, а [PERSON] ,. говорив, що по іншому він не може. Коли [PERSON] ,. захворів останній раз, його доставили у районну лікарню за участю позивача. Декілька днів він перебував у реанімаційному відділенні. Потім стан здоров`я його покращився і його перевели у відділення, де завідувачем був її син. Син говорив, що хворий має непогані показники. У відділенні його відвідувала відповідачка. Вона щось тихенько шепотіла [PERSON] ,, під час відвідин, що викликало сльози хворого. Потім вона пішла додому. Наступного дня стан здоров`я хворого різко погіршився та він помер. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що 14.03.2019 року до неї приїхав сусід [PERSON] ,. та сказав, що погано себе почуває. Вона має медичну освіту, тому поміряла йому тиск, який був високий. Дала йому ліки і через деякий час [PERSON] , сказав, що буде їхати додому. Але вона бачила, що йому погано і він додому не доїде. Тому вона залишила його в себе, зателефонувала його синові, та вини викликали швидку медичну допомогу. Після прибуття сина та «швидкої» [PERSON] , був госпіталізований до лікарні. Він попросив сина забрати автомобіль, а її попросив погодувати кроликів. Потім їй стало відомо, що невдовзі [PERSON] , помер. Також їй відомо, що останнім часом [PERSON] , проживав сам. Сам порався по господарству, мав великий виноградник, виробляв вино. Його дружина спочатку десь років п`ять проживала разом з чоловіком в селі. Потім переїхала жити до міста та приїздила до чоловіка як гість. [PERSON] , жив сам, мав мікрохвильову піч, хлібопіч, пральну машинку. Тому обслуговував себе сам та сам порався по господарству, яке в нього було дуже великим, поряд з ними ні в кого такого господарства не було. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що йому зателефонував [PERSON] та сказав, що його батькові погано і попросив поїхати з ним в село до батька. Коли вони прихали в село батько [PERSON] був у сусідів в дуже поганому стані. Вони допомогли відправити його до лікарні. Батько передав ключі від автомобіля Олександрові, оскільки не хотів залишати автомобіль без нагляду і це було небезпечно. Він із [PERSON] заходив в будинок, де жив його батько, але жіночих речей там не бачив. Свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснила, що вона товаришувала з сім`єю батька позивача. Бувала в нього гостях, коли він почав жити в селі. Його другу дружину вона бачила в сільському будинку відразу після шлюбу в 2008 році. До батька по суботам приїздили сини, а дружина проживала в місті , в квартирі матері [PERSON] . [PERSON] , був хворою людиною, переніс інфаркт, інсульт, але дружина поряд з ним ніколи не була. Коли вони приїздили в гості до [PERSON] ,. намагались завжди привезти щось поїсти. Оскільки з дружиною він проживав якось незрозуміло. Дружина навіть спала окремо від нього, коли була в селі. Тому слідкувати за [PERSON] , щоб він своєчасно прийняв ліки, пройшов лікування було нікому. [PERSON] ,. мав велике господарство, вирощував виноград, малину, картоплю. Мав кролів. Вони пропонували [PERSON] , розірвати шлюб з відповідачкою, але останній скаржився на те, що розірвання шлюбу « його доб`є» Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, йому відомо, що [PERSON] був одружений із відповідачкою. Сім`я [PERSON] , мала квартиру, дачу,автомобіль. Також йому відомо, що [PERSON] , проживав в с. Домоткань та вирощував виноград. Він іноді приїздив до [PERSON] , допомагав йому по господарству. Останнім часом [PERSON] поживав в селі сам, йому [PERSON] ,. говорив, що краще б його дружина до нього не приїжджала б, оскільки, я к вона приїде вони сваряться. [PERSON] , мав виноградники, ягідні кущі, вирощував кролів. Також [PERSON] ,. був хворою людиною, мав вади руки та ноги, шкутильгав, як йому відомо [PERSON] , мав третю групу інвалідності. Згідно наданої суду медичної документації судом встановлено, що [PERSON] , мав хронічні захворювання, починаючи з 2007 року, переніс інфаркт головного мозку. Інфаркт міокарда, мав лівосторонню елегію верхньої кінцівки, парез нижньої кінцівки. Гіпертонічну хворобу. В 2007 та 2008 році проходив стаціонарне лікування. З 14.03.2019 року по 18.03.2018 року також перебував на стаціонарному лікуванні та помер. В повідомленні наданому КП «Верхньодніпровська центральна районна лікарня «ВРР» від 27.01.2020 року за № 150 зазначено, що [PERSON] , мав хронічні захворювання, медичні рекомендації виконувались незадовільно, що призвело до його останньої госпіталізації. З 2007 по 2019 рік хворий не проходив відновлювальне лікування згідно рекомендації лікарів. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7року «Про судову практику у справах про спадкування» - Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК ( 435-15 ) стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК ( 435-15 ) стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК ( 2947-14 ) не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК ( 435-15 ). Зі змісту ст.. 1224 ЦК України та положень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Так судом, встановлено, що спадкодавець [PERSON] , мав прижиттєві тяжкі захворювання, проте не перебував у безпорадному стані. Оскільки з 2008 року по березень 2019 року не проходив жодного стаціонарного лікування, що свідчить про те, що стан здоров`я [PERSON] , був задовільний. Так як при різкому погіршення стану здоров`я в 2019 році [PERSON] відразу був госпіталізований до лікарні. Маючи вади руки та ноги [PERSON] , мав велике господарство: виноградники, насадження дерев та кущів, садив городину, держав домашніх тварин і все це обслуговував сам. Даний факт не заперечується і самим позивачем та підтверджений всіма, допитаними в судовому засіданні свідками. Тому допомоги за станом здоров`я сторонніх осіб не потребував. Всі допитані свідки пояснили в судовому засіданні, що перебуваючи в більш близьких чи віддалених відносинах з [PERSON] , приїздили до нього в гості, а не з метою його догляду чи надання допомоги. Пригощались та брали у [PERSON] плоди вирощеного ним урожаю. Сам позивач також не надав суду доказів, що він постійно , протягом вищезазначеного періоду надавав допомогу батькові, стежив за йог лікуванням. Прийомом ліків. Тощо, хоч як син також повинен був надавати таку допомогу. Роздільне проживання подружжя [PERSON] , визначення питань побуту, шлюбних відносин, є особистою справою самого подружжя. І якщо ці відносини навіть викликали подив інших осіб, здійснювались із відступом від загально прийнятих норм, вони є особистою справою самого подружжя, так як не порушували моральних норм суспільства. Оскільки саме такий спосіб життя влаштовував їх. При цьому ні [PERSON] , ні [PERSON] ,. не ініціювали питання розірвання шлюбу, з чого суд приходить до висновку,що ті відносини, які склались між подружжям влаштовували їх та були прийнятними для них. А доводи свідків про те, що [PERSON] , говорив про розірвання шлюбу, але боявся цієї обставини є лише припущеннями. Посилання [PERSON] , на те, що відповідач проникла до будинку батька та викрала звідти майно його батька, суд також вважає безпідставними. Оскільки вироку про визнання відповідачки винною у крадіжці суду не надано. Дані обставини відбулись після смерті батька позивача, а не в період перебування сторін у шлюбі. Крім того відповідач , як дружина [PERSON] ,, має безперешкодне право заходити в належні подружжю [PERSON] житлові приміщенні та користуватись наявним у них майном. І дана обставина не є підставою для усунення відповідача від права на спадкування. З наданих відповідачкою фотознімків вбачається, що і вона бувала у сільському будинку, і її покійний чоловік бував у квартирі в місті. Відповідачка також поралась по господарству, разом з чоловіком святкувала дні народження, релігійні свята, тощо. Фотознімки зроблені в різний час та різні пори року, що свідчить про те, що подружжя підтримувало шлюбно-сімейні відносини та допомагали одне одному. Сам факт окремого проживання не свідчить про припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 56 СК України - Дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Той факт, що коли 14.03.2021 року у [PERSON] , різко погіршився стан здоров`я і за повідомленням сусідки [PERSON] , до нього з`явився саме позивач, не свідчить про те, що відповідачка відмовилась від надання йому допомоги та підтримки, оскільки свідок пояснила, що вона про погіршення стану здоров`я [PERSON] ,. повідомила сина і не повідомляла відповідачку. З пояснень свідка [PERSON] , відповідачка відвідувала свого чоловіка в лікарні тобто відповідачку турбував його стан здоров`я. А під час знаходження [PERSON] , в реанімаційному відділенні до нього не могли приходити ні відповідач, ні інші особи, оскільки їх перебування в цьому відділенні забороняється. Після переводу [PERSON] , до неврологічного відділення [PERSON] ,. наступного дня помер, що також не підтверджує факт, що його дружина не надавала йому допомоги. Пояснення свідка [PERSON] , про те, що після слів відповідачки, сказаних лише [PERSON] ,. останній заплакав не свідчить, що дружина повідомила йому саме негативну інформацію, оскільки будь-яка інформація, як негативна та і позитивна доведена до особи, яка перебувала у тяжкому стані, могла мати такі наслідки. У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) зроблено висновок про те, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Спадкоємець може бути усунений від права на спадщину лише при одночасному настанні указаних обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності (частина п`ята статті 1224 ЦК України). Належних та допустимих доказів на підтвердження фактів щодо безпорадного стану батька, його потреби в отриманні допомоги від дружини, відповідачки у справі, та ухилення її від надання допомоги чоловікові, [PERSON] , позивач суду не надав. У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок про те, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), щодо ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15 (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16 (провадження № 61-15926св18). Позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України. З наданих суду доказів встановлено, що відповідач [PERSON] , не вчиняла умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Сам спадкодавець не вимагав надання саме нею допомоги. Оскільки жоден із свідків не повідомив суду, що [PERSON] , який перебував з ними у дружніх відносинах, просив останніх поговорити, вплинути на його дружину з приводу надання йому необхідної допомоги та підтримки. Таким чином виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем [PERSON] , права на спадкування за законом після смерті батька, при цьому позивач просить визнати за ним саме право на спадкування, а не право власності в порядку спадкування. суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1258 ЦК України - Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, [PERSON] , є сином померлого [PERSON] ,. що підтверджується копією свідоцтва про народження, тому є спадкоємцем першої черги після смерті батька. Відповідно у позивача як спадкоємця за законом першої черги виникло право на спадкування після смерті батька. Дане право передбачене нормами чинного законодавства, визнається відповідачем [PERSON] , тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Хоч у визнанні такого права за позивачем суд не вбачає сенсу, оскільки воно передбачене чинним законодавством. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічною позовною заявою, суд виходить з наступного. Позивачка за зустрічною позовною заявою [PERSON] , була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно [PERSON] , є спадкоємцем за законом першої черги в силу ст. 1261 ЦК України. Як вже зазначалось вище після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно: двокімнатна квартира [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2011 року; житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою, який розташований в [ADDRESS] на підставі договору дарування від 11.01.2002 року та транспортний засіб - легковий автомобіль - Шевроле Ніва 21230, 2004 року випуску, державний знак [NUMBER] Позивач просить визнати за нею право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2011 року; житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог. Тому питання щодо успадкування легкового автомобіля та іншого майна судом не розглядаються і не вирішуються. З наданих сторонами доказів судом встановлено, що за життя спадкодавець, [PERSON] , був власником квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2011 року і житлового будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою, який розташований в [ADDRESS] на підставі договору дарування. Таким чином дане майно входить до складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] . Суд погоджується з тим, що дане майно було приватною власністю померлого [PERSON] , оскільки отримане останнім в результаті спадкування та за договором дарування.тому режим спільної сумісної власності подружжя на нього не поширюється. Доводи відповідача [PERSON] , про те, що батько вносив більший вклад в придбання майна суд вважає безпідставними, оскільки вони не мають значення для спадкування майна, що входить до складу спадщини. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] ,. звернулась до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно. Але постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу від 06 квітня 2020 року, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене майно. Відповідно до ч.2,3 ст. 23 Постави Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки [PERSON] , відмовлено приватним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно після смерті чоловіка [PERSON] , у позивача виникло право на звернення із відповідним позовом до суду для захисту порушених прав. Позивачка, [PERSON] , обґрунтовує неможливість надати нотаріусові документи, що посвідчують право власності на спадкове майно. Оскільки вони перебувають у позивача і останній їй їх не надає. Суд погоджується з даними доводами позивача, оскільки копії правовстановлюючих документів на квартиру і будинок надані саме позивачем за первісним позовом, [PERSON] ,. з яким у [PERSON] ,. існує спір з приводу спадкового майно, що підтверджується, як наявністю в провадженні суду даної цивільної справи, так і копіями чисельних звернень сторін до органів поліції. На підставі чого суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем за зустрічною позовною заявою права власності на зазначене спадкове майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України - Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи, що відповідно до матеріалів спадкової справи, № 11/2019, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернулись: [PERSON] , [PERSON] , який відповідно до заяви від 19.03.2019 року відмовився від належної йому частки після смерті батька, [PERSON] , на користь іншого спадкоємця, сина спадкодавця [PERSON] , і [PERSON] , у [PERSON] , виникає право на спадкування 1/3 частини зазначеного майна. Вимоги за первісною і зустрічною позовною заявами є взаємопов`язаними, оскільки виникають із одних і тих же спадкових правовідносин. І задоволення вимог за одним позовом викликає повну або часткові відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом. Дому доводи позивача за первісним позовом, що позови не є взаємопов`язаними суд вважає безпідставними. На підставі чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за зустрічною позовною за явою та про визнання за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка, [PERSON] право власності на: - 1/3 частину будинку [ADDRESS] ; - На 1/3 частину квартири [ADDRESS] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до положень ст.. 141 ЦПК України, згідно якої понесені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, суд вважає, що витрати по сплаті судового збору в сумі по 840.80 грн. за первісною та зустрічною позовною заявою потрібно взаємозарахувати між сторонами. Крім того з позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню в рахунок держави недоплачений судовий збір в сумі 149 грн. 21 коп., відповідно до вартості майна, право власності на яке визнається за [PERSON] , в порядку спадкування за законом з розрахунку 66217.00 грн., + 32784.00 грн.,= 99 001 Х 1 :100= 990.01 грн., - 840.8 грн. = 149.21 грн.

Outcome: partial