Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

10 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 27 серпня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, але у них відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття поваги і любові один до одного, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вважає збереження шлюбу неможливим, просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином за місцем реєстрації, але до суду не зявився, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 27 серпня 2010 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 1154, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 5). Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання дитини між сторонами немає, дитина проживає з матірю. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обовязок збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами припинені, позивач наполягає на розірванню шлюбу, а відповідач не виявив бажання навіть зявитися до суду та надати будь-які пояснення, що свідчить про його байдуже ставлення до шлюбу, то подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved