Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

10.12.2015 року позивач звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить надати дозвіл дитині [PERSON], [INFO] на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу його батька [PERSON] в супроводі матері до Латвійської Республіки строком на один рік. 18.02.2016 року ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, клопотання відповідача [PERSON] про передачу справи за підсудністю, за місцем його проживання - задоволено. Цивільну справу за номером провадження 2/235/248/16 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг шістнадцяти річного віку, без згоди та супроводу батька передано для розгляду та вирішення по суті до Московського районного суду м. Харкова згідно територіальної підсудності. 18.03.2016 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова прийнято до провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг шістнадцяти річного віку, без згоди та супроводу батька. 06.04.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду із уточненою позовною заявою до [PERSON], в якій залучила в якості третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та просить надати дозвіл дитині [PERSON], [INFO] на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу його батька [PERSON] в супроводі матері до Латвійської Республіки строком на один рік. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на ті обставини, що 18.06.2011р. уклала шлюб з [PERSON]. [INFO] р. у шлюбі народився син [PERSON]. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27.02.2015р. шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Після розлучення син - [PERSON], [INFO], залишився проживати разом з позивачем. На теперішній час, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, так як син часто хворіє, в тому числі, на захворювання лор-органів (ОРВІ, гострий назофарингіт, рецидивуючий афтозний стоматит з високою температурою, двосторонній середній отит, гострий фарингіт), і до теперішнього часу причина таких захворювань лікарями достеменно не встановлена. Відповідач з червня 2015 року надає позивачу на утримання сина по 500 гривень щомісяця, яких не достатньо на утримання дитини, також відповідач щотижня бачиться з дитиною, однак не проявляє до сина достатньої турботи (не провідує у лікарні; не водить до лікарні; не водить до дитячого садка; не надає додаткових коштів на лікування, розвиток дитини; не цікавиться щоденним життям дитини, його успіхами, потребами). Зважаючи на регулярні хвороби дитини позивач має намір разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон для обстеження та лікування, однак відповідач безпідставно не надає їй такого дозволу, чим порушує права дитини на отримання медичної консультації та лікування європейського рівня (а.с. 110-113). В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримали в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просили позов задовольнити. Крім того, позивачка зазначила, що влітку 2015 року відповідач відмовився надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини з матір'ю на відпочинок до родичів в Російську Федерацію. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав частково, не заперечував проти надання тимчасового дозволу на виїзд його малолітньої дитини за межі України на два тижні, потім погодився надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України його малолітнього сина за кордон на один місяць. Крім того, зазначив, що не має коштів для лікування дитини за кордоном, але вважав, що належну допомогу дитині можуть надати у медичних закладах міста Харкова. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - [PERSON], яка діє на підставі виданої довіреності, направила до суду висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, щодо визначення способу участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON], [INFO], та клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, рішення просила прийняти на розсуд суду в інтересах дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 18.06.2011 р. позивач уклала шлюб з [PERSON]. [INFO] р. у шлюбі народився син [PERSON]. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27.02.2015р. шлюб між сторонами розірваний. Після розлучення син - [PERSON], [INFO], залишився проживати разом з позивачем. На теперішній час, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, так як син часто хворіє, в тому числі, на захворювання лор-органів (ОРВІ, гострий назофарингіт, рецидивуючий афтозний стоматит з високою температурою, двосторонній середній отіт, гострий фарингіт), і до теперішнього часу причина таких захворювань лікарями достеменно не встановлена. Відповідач з червня 2015 року добровільно надає позивачу на утримання сина по 500 гривень щомісяця, також відповідач щотижня бачиться з дитиною, однак не проявляє до сина достатньої турботи, не надає додаткових коштів на лікування, розвиток дитини, не цікавиться щоденним життям дитини, його успіхами, потребами. Зважаючи на регулярні хвороби дитини позивач має намір разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон для обстеження та лікування, однак відповідач безпідставно не надає їй такого дозволу, чім порушує права дитини на отримання медичної консультації та лікування до Латвійської Республіки. Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, встановлено наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], визначивши час: щосереди з 15:00 до 19:00 години. Згідно з приписами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час дитина - [PERSON] мешкає у м. Харкові разом з позивачем, та перебуває на диспансерному обліку в КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №7», згідно з висновком ЛКК №85, [PERSON] потребує домашнього догляду, оскільки хворіє Д 84.9, G.98 (код за МКХ-10), та потребує лікування. Відповідно до ч. 7 ст. 6 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р.. ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають прав кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідні для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, поважати дитину і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняють від обов'язків щодо дитини. Відповідно доЗакону України «Про охорону дитинства», дитина має право на виїзд за межі України, а мати дитини, з якою дитина проживае, має право на вивіз дитини за межи України для його відпочинку і оздоровлення, а безпідставна відмова надати дозвіл (згоду) на це одного з батьків є порушенням прав дитини. З питання надання дозволу на виїзд сина за кордон позивач зверталась до відповідача, але позитивної відповіді від відповідача не отримала. Матеріали справи містять копії оригіналу та перекладу: «Запиту запрошення», що підтверджують пропозицію [PERSON] та [PERSON] виїхати до [ADDRESS]; «висновку лікаря консультанта», що підтверджує запис на планову консультацію до спеціаліста ЛОР в Державному ТОВ «Дитяча клінічна університетська лікарня». Ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994р. встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р., виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Як вбачається з матеріалів справи про стан здоровя і розвитку дитини піклується матір. З цією метою вона бажає вивезти дитину за кордон. Але відповідач, батько дитини, який проживає окремо від дитини, безпідставно не дає дозволу (згоди) на її виїзд за кордон спільно з матір'ю. З урахуванням інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, та вважає можливим надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], [INFO], у супроводі її матері [PERSON], [INFO], до Латвійської Республіки строком на 2 (два) місяці з дня набрання рішенням законної сили. В іншій частині в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] суд відмовляє за недоведеністю позивачкою своїх позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.470540285.1 від 03.12.2015 р..

Outcome: partial