Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

11 лютого 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просять (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.04.2014 року) визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS], укладений 04.10.2013р. між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., перевести права та обов'язки покупця 1/2 частини квартири [ADDRESS] за даним договором на [PERSON] та [PERSON] за ціною, вказаною у договору та інших рівних умовах. Позовна заява мотивована тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачам та відповідачу, [PERSON] 14 грудня 2013 року до квартири, де мешкають позивачі прибув [PERSON], надав договір дарування 1/2 частини квартири, укладений 04.10.2013р. між ним та [PERSON] та повідомив, що він є новим власником даної частини квартири. [PERSON] на той час в квартирі не мешкав, позивачам про свої наміри подарувати належну йому частину квартири не повідомляв. Договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] є фактично прихований договір купівлі-продажу. [PERSON] для [PERSON] є стороння особа, який фактично придбав частину квартири на платній основі. Проте, даний факт був прихований обома сторонами правочину. Договір дарування від 04.10.2013р. є недійсним. Таким чином, при укладенні договору дарування були порушені вимоги ч. 1 ст. 362 ЦК України, співвласник розпорядився 1/2 частиною квартири шляхом її дарування (передав у власність безоплатно) іншій особі без згоди інших співвласників. В судовому засіданні позивачі та представник позивачів просили позов задовольнити в повному обсязі на підставі доводів, викладених в позовній заяві. Додатково представник позивачів зазначила, що враховуючи характер відповідача, [PERSON], у позивачів є всі підстави вважати, що відповідач не міг подарувати безоплатно [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS], також вказала, що на депозитний рахунок суду не була внесена грошова сума, яку за договором повинен сплатити покупець, тому що позивачі сподівались, що в судове засіданні з'явиться свідок [PERSON] та надасть суду пояснення щодо обставин справи. В судовому засіданні представник відповідачів просив відмовити в задоволенні позову повністю у зв'язку з необґрунтованістю. Відповідач, [PERSON], подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, оскільки спірний договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] від 04.10.2013р. не є договором купівлі-продажу, тому не можуть бути застосовані обмеження щодо розпорядження часткою у праві спільної часткової власності, які встановлені ст.362 ЦК України і як наслідок, відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач, [PERSON], подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачі є його рідними доньками, з якими склались неприязні стосунки, вони дійсно знали про дарування [PERSON] належної відповідачу частини їх спільної квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим відповідач надсилав позивачам дві заяви від нотаріуса від 16.04.2010 року та 04.03.2012 року. Договір дарування від 04.10.2013 року зареєстрований нотаріально, він відповідає усім вимогам діючого законодавства України. На сьогодні в частині квартири мешкає обдарований відповідачем [PERSON], син давнього товариша, якому відповідач виявив бажання подарувати частину свого житла, оскільки у відповідача є де жити, а в нього не було. Всі зазначені позивачами статті ЦК України щодо недійсності правочину не відносяться до даного випадку, зокрема ст.362 ЦК, не стосується договору дарування, а лише до договору купівлі-продажу. За клопотанням представника позивачів суд викликав в судове засідання відповідачів для надання особистих пояснень, проте відповідачі просили розглянути справу за їх відсутності згідно письмових заяв, адресованих суду. Враховуючи, що брати участь у судових засіданнях особисто є правом відповідачів, кожна сторона розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд, а також зважаючи на присутність в судовому засіданні представника відповідачів, суд продовжив розгляд справи без особистої участі відповідачів по справі. В судовому засіданні було допитано свідка, [PERSON], [INFO], матір позивачів, яка пояснила суду, що її колишній чоловік [PERSON], співвласник квартири [ADDRESS], приводив покупців для купівлі належної йому частки нерухомого майна, про договір дарування нічого не говорив, також вказала, що з кінця жовтня 2009 року на площі, яка виділена в користування [PERSON] проживає квартирант - [PERSON]. Також за клопотанням представника позивачів в судове засідання було викликано свідка [PERSON], сусіда позивачів, який мешкав разом з ними та їх матір'ю, орендував житлове приміщення у [PERSON] Свідок в судове засіданні не з'явився, судові повістки-виклики в судове засідання були надіслані поштою на адресу його проживання, вказану представником позивачів. Згідно пояснень, наданих в судовому засіданні представником позивачів, свідок за адресою місця проживання не з'являється останнім часом після його виклику до суду, його кімната закрита, позивачі не мають можливості вручити свідку судову повістку. На питання суду представник позивачів клопотань не заявляв, не заперечував проти закінчення з'ясування обставин справи. Заслухавши позивачів, представників сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, згідно умов якого [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS], договір посвідчено державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М. Нерухоме майно, 1/2 частина квартири [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2008 року. Позивачі просять визнати недійсним договір дарування 1/2 частини вказаної вище квартири, перевести права та обов'язки покупця за даним договором на них за ціною, вказаною у договорі та інших рівних умовах, на підставі ст.ст.203,215,362 Цивільного кодексу України. Право позивача на зміну підстав або предмету позову позивачам, представнику позивачів судом роз'яснено. Відповідно до приписів частин 1,2,4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі, співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Однак, переважне право співвласників на купівлю частки у праві спільної часткової власності співвласники мають тільки у випадках відчуження цієї частки за договором купівлі-продажу. Тому співвласники не мають цього права у ви падках відчуження за договорами дарування. Крім того, застосування при визнанні недійсним договору купівлі-продажу загальних правил ст.215 ЦК про недійсність правочинів, зміст яких суперечить ак там цивільного законодавства, є неможливим, оскільки в цьому разі застосовується спеціальне правило ч.4 ст.362 ЦК. Саме це правило надає співвласникам, чиє переважне право порушене, можливість звернення до суду з позовною зая вою про переведення на них прав та обов'язків покупця. При цьому, на позивача покладається обов'язок внести на де позитний рахунок суду одночасно з вчиненням позову всі суми, які повинен сплатити покупець частки в спільній частковій власності. Але внесення зазначених сум не є перешкодою для прийняття судом позовної заяви. Не внесення цих сум дає підставу для відмови в задово ленні позову. Згідно заяви про збільшення позовних вимог та пояснень представника позивачів, наданих в судовому засіданні, договір дарування, вчинений 04.10.2013 року відповідачами по справі, є удаваним правочином, фактично прихований договір купівлі-продажу. Проте позовних вимог щодо визнання договору дарування удаваним правочином, вчиненим з метою приховування договору купівлі-продажу на підставі ст.235 Цивільного кодексу України позивачами заявлено не було і при збільшенні позовних вимог. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене та з огляду на пояснення позивачів, представників сторін, докази, надані у справі, суд приходить до висновку про безпідставність вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та переведення прав та обов'язків покупця, на підставі ст.ст.203,215,362 Цивільного кодексу України.

Outcome: dismissed