Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

11 березня 2020 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до Львівської міської ради про визнання права власності на гараж за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог зіслався на те, що з 2006 року він добросовісно заволодів і з цього часу відкрито, безперервно володіє окремо розташованим гаражем, площею 18 кв. м, який знаходиться недалеко від будинку по [ADDRESS] і позначений в технічному паспорті на гараж без номера, виготовленому 18 лютого 2020 року, під літерою «Б». В технічному паспорті міститься схема розташування даного гаража відносно будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] . Згідно з вказаним технічним паспортом, гараж споруджений в 1970 році. фундамент гаража бетонний, стіни металеві, підлога бетонна, площа основи забудови - 18, 2 кв. м., об`єм - 41 м.куб. Тобто, за своїм технічними характеристиками гараж є капітальною спорудою, самостійним об`єктом нерухомого майна. Право власності на даний гараж ні за ким не зареєстроване та жодних майнових прав на даний гараж в інших осіб немає. Вказаним гаражем, яким ніхто не користувався, він став володіти та користуватися тому, що його дружина [PERSON] з 11 грудня 2009 року до цього часу зареєстрована за місцем проживання в будинку [ADDRESS] , який належав її тітці [PERSON] , поряд з яким знаходиться даний гараж. Він з дружиною, як близькі родичі, протягом більше двадцяти років регулярно перебували в даному будинку, обробляли город, допомагали тітці [PERSON] , яка нині покійна. За весь час ніхто і ніколи не висловлював йому жодних претензій з приводу володіння і користування вищевказаним гаражем. Факт добросовісного заволодіння та відкритого і безперервного володіння ним даним гаражем можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яких він просить допитати в судовому засіданні. Вступаючи у володіння гаражем і користуючись ним, він розумів та усвідомлював, що має право на нього та що будь-які інші особи жодних прав на цей гараж не мають. З огляду на такі обставини просить ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON] , право власності на гараж, площею 18,1 кв.м, який знаходиться недалеко від будинку по [ADDRESS] та позначений під літерою «Б» в технічному паспорті на гараж № б/н, виготовленому обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 18 лютого 2020 року (інвентаризаційна справа №748), за набувальною давністю. 12 березня 2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та вирішено проводити судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 травня 2020 року задоволено клопотання представника Львівської міської ради Балюєва С.В. про повернення справи в підготовче провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 30 червня 2020 року представником Львівської міської ради Балюєвим С.В. до суду подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що вона є необгрунтованою та безпідставною, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, що підтверджують правовий статус спірного гаража, не доведено, що зазначений гараж відповідає державним будівельним нормам і його експлуатація є безпечною. Крім цього, [PERSON] не надано достатніх доказів, які б підтверджували, що він добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим гаражем. З огляду на наведені у відзиві доводи, просить у задоволенні позову відмовити. 02 липня 2020 року позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив представника Львівської міської ради, в якому зазначив, що наведені у відзиві твердження відповідача не відповідають дійсним обставинам справи. Спірний гараж не є самочинно збудованим та за своїми технічними характеристиками є об`єктом нерухомого майна, інакше в проведенні його технічної інвентаризації та виготовленні технічного паспорта було б відмовлено. Він, позивач, не здійснював будівництво цього гаража, йому невідомий його власник чи володілець та на вказаний гараж ніхто не претендував і не претендує. Спірним гаражем, яким ніхто не користувався і який був закинутому та занедбаному стані, він став володіти і користуватись з 2006 року. Стан гаража та його тривале невикористання ніким давали йому підстави вважати, що він може чесно володіти і користуватися ним, не порушуючи при цьому прав інших осіб. Він, позивач, добросовісно заволодів, протягом більше десяти років продовжує відкрито ,безперервно володіти спірним гаражем, тобто, відповідно до ст. 344 ЦК України, набув право власності на нього за набувальною давністю. Доказів протилежного відповідачем не надано, а тому просить не брати до уваги доводи відповідача, які викладено у відзиві на позовну заяву. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Телішевський І.Д. позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник Львівської міської ради Балюєв С.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив зіславшись на доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 08 листопада 2021 року о 14.30 год. представники Телішевський І.Д. і Балюєв С.В. не з`явились та подали до суду заяви про завершення розгляду справи без їх участі. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 08 листопада 2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Телішевського І.Д., представника Львівської міської ради Балюєва С.В., показання позивача [PERSON] , який був допитаний в якості свідка, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є військовослужбовцем, учасником бойових дій та проходить військову службу з 1986 року. У червні 1994 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] . Разом з дружиною він постійно допомагав тітці дружини обробляти город по [ADDRESS] , який розташований на відстані біля 50 метрів від спірного гаражу. В 2006 році, під час обрізання дерев, одна з гілок впала на гараж та він побачив, що вказаний гараж пустий і ним ніхто не користується. Зі слів сусідів він дізнався, що люди, які користувались вказаним гаражем вже померли і цим гаражем ніхто не користується. З квітня 2006 року позивач, провівши необхідний ремонт, став постійно і відкрито користуватись спіним гаражем. До 2012 року у вказаному гаражі позивач [PERSON] зберігав в гаражі власний автомобіль марки «ВАЗ-2107», а з 2012 року по даний час зберігає в ньому автозапчастини. Починаючи з квітня 2006 року, коли позивач [PERSON] став користуватись вищевказаним гаражем, і до даного часу, ніхто з сторонніх фізичних осіб, ні представники органів місцевого самоврядування жодних претензій до [PERSON] з приводу володіння чи користування спірним гаражем не пред`являли. Вказані обставини підтверджуються поясненнями в судовому засіданні представника позивача [PERSON] - адвоката Телішевського І.Д., показаннями [PERSON] , який був допитаний судом в якості свідка, а також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , копіями паспортів громадянина України позивача [PERSON] та його дружини [PERSON] , копією військового посвідчення [PERSON] та копією технічного паспорту на спірний гараж. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, зокрема, показав, що знає позивача [PERSON] приблизно з 1993-1994 років. Він часто приходив в гості до позивача [PERSON] , неодноразово бував в його гаражі, який розташований в районі [ADDRESS] , допомагав йому ремонтувати вказаний гараж. Спірним гаражем, який побудований на бетонному фундаменті, [PERSON] дійсно користується з весни 2006 року по даний час. В 2006 році, коли позивач почав користуватись цим гаражем, в гаражі ніяких речей не було та на вхідних дверях була відсутній замок. Аналогічного змісту показання також дав в судовому засіданні свідок [PERSON] . З долученої до матеріалів справи копії технічного паспорту № б/н, який виготовлений обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 18 лютого 2020 року і оглянутої судом інвентаризаційної справи на гараж вбачається, що спірний гараж позначений літерою «Б», має площу 18, 1 кв.м та розташований неподалік від будинку [ADDRESS] . Згідно з приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, що заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. У відповідності до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом безспірно встановлено, що позивач [PERSON] в 2006 році добросовісно заволодів, протягом більше десяти років продовжує відкрито і безперервно володіти спірним гаражем, тобто, відповідно до приписів ст. 344 ЦК України, набув право власності на нього за набувальною давністю. Будь-яких доказів протилежного відповідачем до суду не надано, а тому суд не бере до уваги доводи відповідача, які викладено у відзиві на позовну заяву. Оцінюючи зібрані в справі докази у їх сукупності та враховуючи вищезазначені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved