Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

12.03.2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява вмотивована тим, що 10.08.2011 року з метою отримання банківських послуг відповідач підписав договір №б/н, за яким отримав кредит у розмірі 2400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач дав свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і дає право Банку в будь який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом в договорі. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідач зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 31 грудня 2019 року виникла заборгованість в сумі 320875,43 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 2136,75 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 311863,69 грн, заборгованість за пенею в розмірі 6874,99 грн. Позивач, користуючись своїм правом, просить стягнути з відповідача частину заборгованості за кредитом, яка становить 138177,80 грн та складається з заборгованості за кредитом в сумі 2136,75 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 136041,05 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 138177,80 грн та понесені судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 23.03.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана учасникам справи. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. 13.04.2020 року відповідачем надано суду відзив на позов в якому останній позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Свої заперечення обґрунтував тим, що надані позивачем докази не дозволяють встановити наявність відносин між ним та позивачем. Так, ліцензія позивача видна пізнішою датою, ніж строк в який за інформацією позивача був укладений договір з ним. Відповідно до чого, позивач не мав права надавати банківські послуги без відповідної ліцензії виданої НБУ дійсної на дату укладення договору. Позивачем не надано текст Договору в повному обсязі, який включає в себе «Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку», «Пам`ятку клієнта», «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», який діяв на момент укладення договору та відповідні зміни, що вносилися до зазначеного договору з моменту його укладання. Також, не надано документів, що затверджують текст договору та відповідні зміни з моменту зазначеного позичальником, як дата укладення Договору. Позивач не надав документів, що підтверджують факт надання, повернення грошових коштів, виконання чи порушення обов`язків, як з боку позивача так і з його боку, оскільки надані позивачем документи не відповідають встановленим вимогам НБУ. Крім цього, факт отримання ним платіжної картки та встановлення відносин після непідтвердженого підписання анкети-заяви є необхідним доказом позовних вимог позивача. Таким чином, позивач має надати відповідний видатковий позабалансовий ордер з його підписом, за яким він отримав платіжну картку з індивідуальним номером, строком дії, та окремо документ про отримання ПІН коду. Зазначає, що неможливо встановити правильність наданого розрахунку заборгованості, оскільки він не містить порядку розрахунків значень, посилань на первинні документи, посилань на умови договору відповідно до яких проводилися розрахунки. Оскільки позивачем не дотримано вимог до копій документів, тому докази надані позивачем не набули юридичної сили. У анкеті-заяви, оригінал якої відсутній у позивача, від 10.08.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім цього, у цій заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, у анкеті-заяві домовленості сторін щодо збільшення щодо збільшення строку позовної давності не має. Витяг з «Тарифів» позивачем не надано, а Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» ним не визнається, оскільки не містить його підпису. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони уклали договір та обумовили у письмовому вигляді суму та ціну договору. Відсутні підстави вважати, що при можливому (не доведеному позивачем) укладенні договору з ним АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Позивач не має права вимагати солдат нарахованих відтоків за простроченими зобов`язаннями понад 210 днів та не мав права нараховувати пені та штрафи до осіб, які мешкають в смт. Нікольське Донецької області на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року. Сума заборгованості за умови доведення факту та обсягів відносин між позивачем та ним, загальна сума заборгованості на дату складання розрахунку могла бути не більше 2999,47 грн. Також, відповідачем надано суду клопотання про застосування позовної давності по кредитному договору, оскільки починаючи з 27.12.2015 року по сьогоднішній день строк позовної давності щодо кредитного договору, на яки посилається позивач та стягнення неустойки за вказаним договором сплив, а позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише в березні 2020 року. 22.04.2020 року стороною позивача надано суду відповідь на відзив, згідно якої останній зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.08.2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заяві про приєднання. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, яку останній отримав, та мобільний телефон який вказав відповідач. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 8 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. При укладенні договору сторонами були обговорені усі істотні умови. Сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу. До матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, Contract» власноруч підписану відповідачем, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. З виписки з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. В даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку, яким були затвердженні Умови та Правила надання банківських послуг. Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Із виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами, тобто відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо проживання відповідача на території зони АТО, то при подачі позову у банку була відсутня інформація про адресу, за якою на час проведення АТО проживав відповідач та на сьогоднішній день останній до банку з метою списання штрафних санкцій не звертався. Просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, після отримання достовірної інформації про адресу реєстрації, проживання/перебування відповідача, банком буде виконано вимоги передбачені ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також, зазначає, що строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду, оскільки строк випущеної картки до останнього дня 04.2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 07.03.2020 року - до спливу строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. До зазначеної відповіді на відзив позивачем додано копію реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів, що підтверджує направлення відповіді на відзив з доданими документами відповідачу. 19.05.2020 року відповідачем [PERSON] надано суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що копія Анкети-Заяви про Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не може бути належним доказом в судовому провадженні. Позивачем в наданих документах, які не мають юридичної сили та ним не визнаються, зазначені різні суми кредитного ліміту і жодна з них не дорівнює суми зазначеної позивачем у відповіді на відзив. Позивачем не надано оригінали чи навіть копії (які мають юридичну силу) Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, Памятки, Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг в Приватбанку, що містять його підпис. Таким чином, доводи позивача про укладення Договору про надання банківських послуг є недоведеними та непідтвердженими. Позивач не міг відкрити йому чи будь-якому іншому клієнту рахунок для надання кредитних коштів № [NUMBER] , який би обліковувався в АТ КБ «Приватбанк» відповідно до вимог НБУ, оскільки станом на 10.08.2011 року балансовий рахунок 5577 не передбачений, група рахунків 557 не передбачена, розділ 55 не передбачений за класом 5 «Капітал банку». Визначити ціну договору про надання банківських послуг відповідно до Тарифів банку неможливо, оскільки позивач не надав Тарифів банку в будь-якому вигляді. Позивачем не доведено отримання відповідачем будь-якої картки, оскільки ним не надано документів передбачених вимогами НБУ на підтвердження факту отримання картки. Позивач навмисно спотворює факти і безпідставно ототожнює форму видачі кредитних коштів (кредитна лінія) та цільове використання кредитних коштів (придбання продукції). Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, у яких збільшено позовну даність, не містять його підпису, а у Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не має. Таким чином строк позовної давності 3 роки сплив. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 04.06.2020 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] , розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Також, на виконання ухвали Володарського районного суду Донецької області від 04.06.2020 року про витребування доказів, відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 02.07.2020 року надана відповідь №809692-ВБ від 15.06.2020 року. Інших клопотань учасниками судового процесу не заявлено. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 13.07.2020 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказах у відсутність нез`явившихся сторін. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, згідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 10.08.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2400,00 грн шляхом оформлення платіжної картки «Кредитка Універсальна» Contract, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У вищевказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, [PERSON] ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, це підтверджується його підписом у заяві. Також, у довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» Contract», підписаній відповідачем [PERSON] 10.08.2011 року, сторони погодили, що базова процентна ставка по кредиту становить 1,7% на місяць на залишок заборгованості, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. щомісяця, нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розроблюються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений». Отже між сторонами виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 цього Кодексу регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому у ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). За наданим розрахунком, заборгованість [PERSON] за договором №б/н від 10.08.2011 року, станом на 31.12.2019 року становить 320875,43 грн та складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 2136,75 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 311863,69 грн, заборгованість по пені в розмірі 6874,99 грн. Як встановлено судом позивачем заявлено вимогу про стягнення суми заборгованості за договором №б/н від 10.08.2011 року в розмірі 138177,80 грн, яка в свою чергу також підтверджена вищенаведеним розрахунком, згідно якого у відповідача наявна заборгованість: 2136,75 грн - заборгованість за кредитом, 136041,05 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 10.08.2011 року по 31.07.2018 року. Таким чином, суд вважає, що цивільне право позивача порушено, оскільки відповідач отримав надані кошти, але не виконав взяті на себе договірні зобов`язання. Проте, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, на застосуванні якого наполягає сторона відповідача, оскільки він сплив на момент звернення позивача до суду, з огляду на наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч.2 ст.258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. З наданої позивачем довідки від 16.04.2020 року за №30.1.0.0/2-20200311/0190 вбачається, що згідно кредитного договору №б/н від 10.08.2011 року [PERSON] отримав картки № [NUMBER] , [NUMBER] остання з них мала термін дії до 04.2015 року. Тобто, як вбачається з правової позиції зазначеної в постанові Верховного суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, то саме з цієї дати 01 травня 2015 року починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно, строк позовної давності сплинув 01 травня 2018 року. Належних та допустимих доказів того, що вказана картка перевипускалася суду не надано. Також, суд не приймає до уваги посилання позивача, що п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено строк позовної давності 50 років, тому що дані Умови відповідачем не підписані, відсутні відомості про вручення їх відповідачу, що свідчить про те, що ці умови не були прийняті відповідачем. Окремий письмовий договір про збільшення строку позовної давності у порівнянні із загальним строком позовної давності у три роки сторони по справі не укладали. Із вказаним позовом позивач звернувся до суду, згідно штампу на конверті, лише 07.03.2020 (а.с.47), тобто з пропуском із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив у травні 2018 року і який обчислюється з моменту закінчення строку дії платіжної картки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу трирічного строку загальної позовної давності, клопотання про поновлення строку не заявляв, в той час як сторона відповідача наполягає на застосуванні позовної давності, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed