Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

11 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до суду від імені та в інтересах [PERSON] , з заявою про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи - батька [PERSON] - [PERSON] , в якій заявник зазначив, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Макіївка Донецької області та був похований у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Про смерть [PERSON] було видано лікарське свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті, а також свідоцтво про смерть останнього, при цьому у зв`язку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоров`я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON] . Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) відмовлено, тому підтвердити його смерть у встановленому законом порядку заявник позбавлений можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення просив встановити факт смерті особи в певний час. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності [PERSON] . Представник заінтересованої особи - Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. З`ясувавши позицію заявника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 27/0/38-14 від 02 вересня 2014 року розгляд справ, підсудних Червоногвардійському районному суду м. Макіївки Донецької області, здійснюється Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, згідно паспортних даних зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11), що належить до території Червоногвардійського району м. Макіївки. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , актовий запис Червоногвардійського районного ЗАГС м. Макіївки Донецької області № 2027 від 29 серпня 1963 року (а.с. 13). [PERSON] помер [INFO] в м. Макіївка Донецької області, про що було видано лікарське свідоцтво № 1328 з довідкою про причину смерті, що зазначена як «Хронічна ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний стенозуючий коронаросклероз» (а.с. 15, 16) видане закладом охорони здоров`я на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, а також свідоцтво про смерть останнього (а.с. 14), видане реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, які є недійсними та не створюють юридичних наслідків. Судом досліджено надані заявником на підтвердження своїх вимог договір-замовлення № 403/45 від 28 липня 2020 року на організацію і проведення поховання померлого [PERSON] (а.с. 18), акт приймання-передачі наданих ритуальних послуг № 403/45 від 28 липня 2020 року (а.с. 19). Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), листом за вих. № 20.19-65-543 від 08 вересня 2020 року (а.с. 6) представнику заявника за наявними документами було відмовлено у проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON] , оскільки пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті [PERSON] , [INFO] , що мало місце [INFO] в м. Макіївка Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявника документами Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), відмовлено. Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] , який діє від імені а в інтересах [PERSON] , та встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Звенігород Московської області, - [INFO] в м. Макіївка Донецької області, Україна.

Outcome: approved