Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

10 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що в лютому 1991 року вона, разом зі своїм чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] , згідно ордеру Міністерства Оборони СРСР від 21.02.1991 року № 63, вселилися в двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить МО України. Відповідно дозволу начальника Черкаського гарнізону та начальника Гвардійської КЕЧ району від 15.05.1996 року за № 449 особовий рахунок на дану квартиру було переоформлено на позивача і вона була визначена як головний квартиронаймач. Донька [PERSON] знялась з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі 29.03.1995 року. У 1994 році відповідач [PERSON] звільнився з військової служби та переїхав до іншого місця проживання в Росію. В лютому 1996 року позивач отримала від відповідача заяву, завірену нотаріусом м. Ярославля, про те, що він не заперечує проти зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Шлюбні відносини позивач з відповідачем не підтримує практично з 1998 року. Однак, відповідач, по сьогоднішній день, залишається зареєстрованим в зазначеній квартирі, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позов підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 22). Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.21). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 63 від 21.02.1991 року, [PERSON] , на сім`ю, яка складається із: дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON] , Гвардійською КЕЧ району було надано право на заняття квартири [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно дозволу начальника Черкаського гарнізону та начальника Гвардійської КЕЧ району від 15.05.1996 року за № 449, особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] було переоформлено на позивача [PERSON] і вона була визначена як головний квартиронаймач (а.с.6). В зазначеній квартирі зареєстровані: основний квартиронаймач - [PERSON] та її чоловік [PERSON] , що стверджується довідкою з місця проживання від 03.08.2020 року № 193 (а.с.5). Місце реєстрації відповідача у вказаній квартирі також підтверджується даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС у Дніпропетровській області (а.с.16). Суду надано акт перевірки фактичного проживання (не проживання) від 10.06.2020 року по [ADDRESS] , складений депутатом Черкаської селищної ради округу № 23, у відповідності до якого сусіди підтвердили той факт, що [PERSON] не проживає за адресою реєстрації місця проживання з 12.08.1998 року (а.с. 11). Крім того, матеріали справи містять копію заяви [PERSON] від 23.01.2006 року, завірену нотаріусом Ярославського нотаріального округу Забеліною О.М. та засвідчену секретарем виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Бондаренко Л.В., про те, що, у зв`язку з постійним проживанням на території Російської Федерації, [PERSON] не заперечує проти зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до ч. 2\~ст. 76 ЦПК України,докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України,належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.Сторони мають\~право обґрунтовувати\~належність конкретного\~доказу для\~підтвердження їхніх\~вимог або\~заперечень. Відповідно до ст. 78 ЦПК України,суд не\~бере до\~уваги докази,\~які одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України). 17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Оцінивши зібрані у справі докази і з`ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі більше шести місяців. Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, судом не встановлено. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, відповідачем по справі до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що [PERSON] , не проживаючи в наданому йому житловому приміщенні понад шість місяців, втратив право користування ним, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням суду не надано. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем, при подачі позову, судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved