Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

11.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що він на підставі Постанови КМУ від 28 лютого 2001 року №177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» придбав майнові сертифікати колишніх членів СВК «8 Березня» та, в обмін на придбані сертифікати, отримав свідоцтво про право власності на майнові паї члена КСП серії ОГ № 1. На підставі рішення загальних зборів співвласників майна колишнього СВК «8 Березня» від 20.01.2014 року за актом прийому-передачі №20 від 20.09.2014 року йому передали нерухоме майно, а саме: будівлю бригаді інв. № 385, вартістю 16 139 грн., будівлю току інв. № 83, вартістю 660 грн., підвальне приміщення інв. № 558, вартістю 1810 грн., навіс шиферний інв. №474, вартістю 200 грн., колодязь інв. № 534, вартістю 2000 грн., басейн інв. №4743, вартістю 450 грн., а всього на суму 21 259 грн. Рішенням виконкому Городненської сільської ради № 39 від 30.11.2017 року нежитловій будівлі (полевій стан 3-ої тракторної бригади колгоспу «8 Березня» присвоєно адресу: [ADDRESS]» припинено в 2007 році та після цього співвласники майна передали майно колишнього СВК «8 Березня», яке належало колишнім членам на підставі майнових сертифікатів, в оренду Приватному Багатопрофільному підприємству «Ніва». При зверненні позивача до реєстраційної служби йому було відмовлено в реєстрації, у зв`язку з тим, що позивач не надав реєстратору документ, який підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, тому він позивач вимушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.55). Представник відповідача Городненської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі проти задоволення позову не заперечує (а.с.42). Представник відповідача - Приватного багатопрофільного підприємства «Ніва» - директор Іванов М.М. до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав відзив (пояснення) на позовну заяву в якому зазначає, що [PERSON] багато років працював в господарстві та отримав майновий сертифікат, а також на підставі загальних зборів отримав свою частку майна в натурі. Також просить, визнаючи право власності позивача на отримане майно зобов`язати державного реєстратора зареєструвати за позивачем майно у вигляді будівлі тракторної бригади, навіс та дворові споруди, розташовані по [ADDRESS] , тобто фактично визнав позовні вимоги. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 січня 2014 року на загальних зборах співвласників майна колишнього СВК «8 Березня» (протокол загальних зборів співвласників майна №9) було вирішено затвердити майнове право [PERSON] підтверджене свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Кубей» на суму 21 259 грн. у вигляді будівлі тракторної бригади, будівлі току, підвального приміщення, навісу, колодязя та басейна (а.с.8,33). Взамін сертифікатів власників майнових паїв, Городненською сільською радою Болградського району Одеської області на ім`я позивача [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОГ № 1 від 20 січня 2014 року, яким підтверджується його право на пайовий фонд майна СВК «8 Березня», с.Городнє, Болградського району, Одеської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 26 вересня 2000 року у розмірі 21 259 грн. (а.с.7). Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 26.09.2000 року становить 4 384 000,00 гривень. Частка [PERSON] відповідно до вищезазначеного свідоцтва визначена в розмірі 21 259,00 грн. Як вбачається з акту приймання-передачі майна №20 від 20.01.2014 року [PERSON] передано наступне майно: будівля бригади інв.№385 грн., вартістю 16 139 грн., будівлю току інв. №83, вартістю 660 грн., підвальне приміщення інв. № 558, вартістю 1 810 грн., навіс шиферний інв. № 474, вартістю 200 грн.. колодязь інв. № 534, вартістю 2 000 грн., басейн інв. № 4743, вартістю 450 грн., а всього на суму 21 259 грн. (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 30.11.2017 року № 39 присвоєно поштову адресу виділеному позивачу майну, а саме нежитловій будівлі (полевій стан 3-ої тракторної бригади колгоспу «8 Березня», - [ADDRESS] (а.с.15). На замовлення позивача 25.08.2020 року працівниками КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за вищезазначеною адресою (а.с.10-14). Згідно звіту з визначення оціночної вартості оцінка нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , дата оцінки 24.07.2020 року, станом на 24.07.2020 року складає 104 446,00 грн. (а.с.17-24). Позивач маючи намір зареєструвати своє право власності на належний йому об`єкт нерухомості звернувся до державного реєстратора на нерухоме майно Нікіта І.В. виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області, втім державним реєстратором винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 03 вересня 2019 року за №48486253 (а.с.25). Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року N 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року N 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року N 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» і Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року N 62. Однак, Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 253 від 11.04.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті 25.04.2013 року за № 673/23205, визнано такими, що втратили чинність накази, зокрема наказ Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», згідно п.15 якого, виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акту приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво про право власності на майновий пай з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Указом Президента України від 29 січня 2001 року N 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року N 177 передбачено недопущення порушень майнових прав, забезпечення вільного здійснення права власності на майнові паї та виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників. Зі змісту статей 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (далі - Закон N 2114-XII) вбачається, що: майно КСП належить його членам на праві спільної часткової власності; пайовий фонд майна КСП складається з балансової вартості основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, а також коштів у грошовому виразі; майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Відповідно до статей 5, 8 Закону N 2114-XII право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства частка майна члена КСП є частиною майна цього підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (тобто володіння, користування, розпорядження). Оскільки законодавством передбачено рівність прав і обов`язків членів КСП щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правочинність членів підприємств є похідною від правового статуту, завдань і функцій цих підприємств та правочинності останніх як юридичних осіб, то і право громадян вимагати виділення своєї частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини членів КСП, зокрема щодо виділення-отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення, також мають ґрунтуватися на принципі рівності прав та обов`язків зазначених сторін. Це означає, що: праву члена КСП вимагати виділення майнового паю відповідає право цього КСП вирішувати питання щодо складу та структури майнового паю, способу і терміну його виділення; при здійсненні цих прав мають враховуватись інтереси обох сторін. Тобто законодавством передбачено дотримання прав та інтересів обох сторін у процесі виділення-отримання майнового паю громадянами при їх виході з підприємства. Спосіб забезпечення зазначених прав та інтересів членів КСП і підприємства встановлено ст. 9 Закону N 2114-XII, якою визначено черговість виділення громадянам майнового паю, а саме: натурою (будинки, споруди, техніка, готова продукція, худоба тощо), грішми або цінними паперами. Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід із цих підприємств (у процесі реформування останніх) з майновими паями з метою створення на їх основі приватних підприємств, фермерських господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачено і в Указі Президента України від 3 грудня 1999 р. N 1529/99. Як зазначено в п. «а» ст. 1 цього Указу, його метою є створення на базі реформованих КСП приватних сільськогосподарських формувань, тому він одночасно передбачає як збереження, по можливості, цілісності господарського використання приватними формуваннями землі та майна колишніх КСП на основі оренди земельних і майнових паїв, так і забезпечення реалізації права членів КСП, які виходять із цих підприємств, створювати приватні формування шляхом передачі їм окремих будівель, споруд, техніки, робочої та продуктивної худоби, птиці, знарядь праці тощо. Суд враховує, що з метою реалізації прав та інтересів КСП і членів цих підприємств у правовідносинах виділення-отримання майнового паю Міністерством сільського господарства і продовольства України та Інститутом аграрної економіки УААН у січні 1996 р. були розроблені Методичні рекомендації про порядок отримання майнового паю при виході із колективного сільськогосподарського підприємства його членів. Ці рекомендації не є нормативно-правовим актом у розумінні Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. N 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» (з наступними змінами), але оскільки в них закладено аналогічні ст. 9 Закону N 2114-XII та ст. 1 Указу Президента України від 3 грудня 1999 р. N 1529/99 принципи і підходи щодо порядку та способу виділення майнового паю, то вони можуть застосовуватися підприємствами при затвердженні власних статутів і положень про паювання, а також судами - при вирішенні таких спорів. Вирішуючи даний спір, суд з`ясував, що саме загальними зборами співвласників майна колишнього СВК «8 Березня» від 20.01.2014 року було прийнято рішення про затвердження майнового права [PERSON] на право власності на майновий пай члена СВК «8 Березня», та виділено майно, тобто з дотримання усієї визначеної законом процедури без допущення порушення прав інших членів колишнього СВК. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач маючи право на пайовий фонд майна СВК «8 Березня» с.Городнє, Болградського району, Одеської області, а саме нежитлової будівлі, господарських будівель і дворових споруд при ньому, та отримавши рішення виконкому Городненської сільської ради Болградського району Одеської області про присвоєння цим об`єктам нерухомості окремої поштової адреси, не може здійснити належним чином реєстрацію права власності у державного реєстратора, в зв`язку з чим порушуються його права як власника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved