Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

11 серпня 2020р. до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі: ТОВ «Веллфін») до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 22370, 50 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 06.06.2017 між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] у електронній формі укладений договір позики №202172, за яким позивач надав відповідачу строком на 7 днів грошові кошти у сумі 500 грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором позики станом на 04.08.2020 за ним утворилась заборгованість у сумі 22370,50 грн., з яких: 500 грн. - основний борг, 10983,50грн. - заборгованість за відсотками; 10887 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Представник позивача до судових засідань не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлений належним чином. У позовній заяві просив справу розглянути за своєї відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Згідно\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що\~сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідач до судових засідань 11.02.2021, 19.03.2021 не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не сповістив, клопотань про відкладення судового розгляду від нього не надійшло. Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного: \~ \~Відповідно до ст.1046\~ ЦК\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2017 між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] у електронній формі укладений договір позики №202172, за яким позивач надав відповідачу строком на 7 днів кошти у сумі 500 грн. (а.с.15-18, 19-23). Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3. та 1.4. вищевказаного договору, позикодавець зобов`язується надати позичальнику у позику грошові кошти в сумі 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у пункті 1.5. цього Договору. Позика надається строком на 7 днів, тобто до 13.06.2017. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем. Як передбачено ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 06.06.2017 у визначеному пунктами 4.1, 4.2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» порядку відповідач оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення усіх полів заявки, обов`язкових для заповнення, на підставі якої між сторонами укладений договір позики в електронній формі. В свою чергу, позивач перерахував на картковий рахунок відповідача кошти у сумі 500 грн. Згідно з наданою ТОВ «ВЕЛЛФІН» довідкою за договором №202172 від 06.06.2017 станом на 04.08.2020 відповідач має заборгованість у сумі 22370,50 грн., з яких: 500 грн. - основний борг, 10983,50грн. - заборгованість за відсотками; 10887 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 24). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 ЦПК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, що передбачено ст. 611 ЦК України. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст. ст. 625, 1050, ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору За умовами укладеного договору позики сторони у справі погодили сплату заборгованості до 13.06.2017 та розмір процентів за наданою позикою у сумі 87 грн. Відповідач зобов`язався відповідно до пункту 1.5 договору позики сплачувати проценти за користування позикою у розмірі 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно за кожний день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього Договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В правовідносинах, що виникли, права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03. 2018 (справа № 14-10цс18), від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18) та від 31.10.2018 (справа № 14-318цс18). Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу договору позики, є подібними до правовідносин, що виникають з договорів кредиту, а тому в силу ч. 9 ст.10\~ЦПК України суд вважає за можливе застосувати вищевказані правові позиції. Таким чином, у межах строку кредитування - з 06.06.2017 по 13.06.2017 відповідач мав повернути позивачу позику у сумі 500 грн. та сплатити відсотки у сумі 87 грн. В свою чергу, позивач мав право на нарахування відсотків за користування позикою лише в межах строку надання позики з 06.06.2017 по 13.06.2017; після закінчення строку його дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховування передбачених договором відсотків. З урахуванням викладеного, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 587 грн., з яких 500 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 87 грн. заборгованість за процентами за користування позикою в межах строку кредитування з 06.06.2017 по 13.06.2017. Позовна заява в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у сумі 21\~783,50 грн., за недоведеності періоду їх нарахування задоволенню не підлягає, що відповідає вищенаведеним правовим позиціям Верховного Суду. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги задоволені на 2,6% (з 22\~370,50 грн. до 2102 грн.). При подачі позовної заяви позивачем сплачений судовий збір у сумі 2102грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий у сумі 54 грн. 65 коп. (2,6% від 2102 грн.).

Outcome: partial