Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

11.02.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до приватного сільськогосподарського підприємства «Мирівське» про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - витребувати земельну ділянкою площею 2,75 га, кадастровий номер 3222287200:05:006:0020, яка розташована на території Ставівської сільської ради з чужого незаконного володіння ПСП «Мирівське»; - зобов»язати ПСП «Мирівське» повернути із незаконного володіння земельну ділянку площею 2,75 га, кадастровий номер 3222287200:05:006:0020, яка розташована на території Ставівської сільської ради [PERSON] та не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою; - зобов»язати сплатити на користь [PERSON] суму усіх доходів майна, які ПСП «Мирівське» одержало або могло одержати за весь час володіння ним з 16.02.2006 року; - стягнути з ПСП «Мирівське» судові витрати. 16.02.2015 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про надання позивачці строку на усунення недоліків. 05.03.2015 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 16.03.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення від відповідача наступного змісту: У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 368/318/15-ц за позовом [PERSON] до ПСП «Мирівське» «про витребування майна з чужого незаконного володіння». [PERSON] (копія трудової угоди додається), генеральний директор ПСП «Мирівське» (Відповідач) згідно ст.128 «Заперечення відповідача проти позову» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПКУ), заперечує проти позову «про витребування майна з чужого незаконного володіння» в повному обсязі заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги [PERSON] (Позивача) не обгрунтованими та не правомірними. Обгрунтування заперечення. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПКУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вважає, що земельна ділянка, яка розташована на території Ставівської сільської ради, Кагарлицького району Київської області використовувалася правомірно і законно. Відповідно до статей 2, 318 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦКУ має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання (чи оренди) ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). ПСП «Мирівське» було зареєстроване 13 січня 2011 року під номером 13381020000000774 відповідно до рішення засновника №1 від 09.12.2010 року (копії Статуту першої та останньої сторінок додані до заперечення). Якщо, земельна ділянка належала [PERSON], яка 16.02.2006 року померла, державний акт на право власності на земельну ділянку видано [PERSON] від 30.03.2006 року, спадкування після смерті унаслідувала [PERSON] рішенням суду від 11.06.2014 року. Таким чином підприємство не знало і не могло знати про право власності на земельну ділянку, тому було заключено відповідні договори оренди з Ставівською сільською радою. Відповідно до ст. 1285 Цивільного кодексу України ( далі - ЦКУ) значиться: якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою. Особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з'явлення спадкоємців або до прийняття спадщини. ПСП «Мирівське» уклали тимчасові договори оренди земельної ділянки (копії додаються) зі Ставівською сільською радою, відповідно: Тимчасовий договір оренди № 131 земельної ділянки (Невитребувані паї) від 28.01.2011 року загальною площею 8,55 га - орендна плата 4 702,50 грн. Тимчасовий договір оренди № 147 земельної ділянки від 26.12.2011 року загальною площею 8,55 га - орендна плата 6 840,00 грн. Тимчасовий договір оренди № 172 земельної ділянки від 03.01.2013 року загальною площею 8,55 га - орендна плата 9 191,25 грн. Тимчасовий договір оренди № 188 земельної ділянки від 03.01.2014 року загальною площею 8,55 га - орендна плата 10 046,25 грн. Тимчасовий договір оренди № 214 земельної ділянки від 01.01.2015 року загальною площею 5,7 га - орендна плата 7 4106,00 грн. Також слід зазначити, що договори були укладені на підставі рішень Ставівської сільської ради (копії договорів додаються) та наданням викопіювання з проекту формування території Ставівської сільської ради земель, що плануються для передачі в оренду (копії додаються). Виходячи з вищевикладеного можна зробити висновок, що кількість орендованої земельної ділянки за період з 2011 року по 2014 року залишається без змін, а з 2014 року по 2015 року змінилася, рівно на 2,85 га. Майном, щодо якого може бути укладено договір, є: - земельна ділянка (право спадкодавця на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, договором купівлі-продажу тощо); - земельна частка (пай) (право підтверджується сертифікатом); - корпоративні права, нерухоме майно, тощо. При цьому, якщо майном є земельна частка (пай), то договір можна укладати лише за умови, що такий сертифікат був витребуваний спадкодавцем та є в наявності. Адже якщо сертифікат знаходиться в територіальному відділі Держземагенства або в органі місцевого самоврядування, тобто не був витребуваний спадкоємцем, то такий пай є не витребуваним. Отже, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899 - IV розпоряджатися ним може лише відповідний орган місцевого самоврядування або районна державна адміністрація. Управління спадковим майном відбувається згідно ст. 1285 ЦКУ особа, яка управляє спадщиною, має право вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини. Отже, якщо спадковим майном, що потребує управління, є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, то управління може здійснюватись: - або шляхом її постійного обробітку (адже в силу специфіки властивостей такої земельної ділянки саме це необхідно робити для збереження його властивостей); - або шляхом передачі її в оренду (якщо такі повноваження визначені договором). Вважає, що перший варіант матиме місце в разі, якщо управителем є юридична (фізична) особа. Тобто після укладення договору така особа обробляє земельну ділянку та утримує урожай. Другий варіант можливий, якщо управитель - орган місцевого самоврядування. У такому разі він зможе отримувати в бюджет додаткові кошти. У статті 344 ЦК України набувальна давність: 1. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном -протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. 2. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦКУ, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПКУ). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ про те, що правила статті 344 ЦКУ про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред'явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення статті 388 ЦК за наявності відповідних заперечень з боку відповідача. Відповідно до статей 330, 334 ЦКУ право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього. Виходячи зі змісту статті 330 ЦКУ, добросовісний набувач набуває право власності на майно і в тому разі, коли набрало законної сили рішення суду про відмову в задоволенні позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки згідно з частиною другою статті 328 ЦКУ право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи положення статті 335 ЦКУ, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім зипадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу. Цивільне законодавство містить спеціальну норму про захист прав добросовісного володільця майна - ст. 400 ЦКУ. Разом з тим зі змісту статті видно, що право вимоги у недобросовісного володільця крім власника та інших осіб, які мають права на таке майно має ще й добросовісний володілець. Тобто у випадку, коли особа de jure (повне, остаточне визнання, що означає встановлення між суб'єктами міжнародного права міжнародних відносин у повному обсязі і у всіх галузях міжнародного спілкування. Визнання de jure здатне спричинити обмін дипломатичними представниками вищого класу, визнання прав визнаної держави на розпорядження майном та іншими цінностями, що належать їй за кордоном, визнання її імунітету від юрисдикції держави, що визнає, і т.п.) не є власником речі і будучи введена в оману щодо того, що вона є власником, не може фактично володіти річчю, вона має право ставити питання про витребування такої речі у недобросовісного володільця. При цьому добросовісність володільця презюмується до того моменту, поки він не взнав чи не був спроможний знати, про незаконність свого володіння, або до моменту вручення повістки про витребування власником майна у добросовісного володільця (ч. 2 ст. 390 ЦК України). У літературі вже зверталась увага на відмінність між ст. 400 і ст. 390 ЦК України. Стаття 397 ЦК України надає лише власнику майна право витребування майна із чужого незаконного володіння. На цій засаді побудована і ст. 390 ЦК України. Натомість ст. 400 ЦК України право витребувати своє майно із чужого незаконного і недобросовісного володіння крім власника, надає ще й особі, яка може мати право на це майно за законом чи договором, а також добросовісному володільцю. А звідси практичний висновок, що відповідачем за ст. 390 ЦК може бути незаконний набувач (володілець) як недобросовісний, так і добросовісний. За ст. 400 ЦК відповідачем може бути тільки недобросовісний набувач (володілець). Крім того, добросовісний користувач майна має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна, або на передання доходів (частина третя статті 390 ЦКУ). У цьому разі необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням. Вважає за необхідне зазначити, що Підприємством укладені договори оренди землі (паїв) на території Ставівської сільської ради, Кагарлицького району Київської області, зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права в кількості 30 договорів та на підтвердження права на використання землею, надано довідку (копія довідки додана) від 04.09.2014 року № 02-42/312, видана виконкомом Ставівської сільської ради про те, що ПСП «Мирівське» дійсно орендує за межами населеного пункту, 106,13 га, з них: 94,12 га (паї), 8,55 га (незатребувані паї), 3.4629 га (дороги між паями). За таких обставин, зазначені у заперечені фактичні дані, а також додані письмові докази в повному обсязі спростовують позовну заяву «про витребування майна з чужого незаконного володіння». Враховуючи викладене, відповідно до статей 225, 1285 ЦК України на основі, статей 3, 128 ЦПК України, просить суд винести рішення, яким відмовити повністю [PERSON] в позові до ПСП «Мирівське» «про витребування майна з чужого незаконного володіння». 25.03.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ухвали залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ставівську сільську раду Кагарлицького району Київської області. 23.04.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява про уточнення позовних вимог, в якій позивачка просить суд залишити без розгляду позовні вимоги про зобов»язання сплатити на користь [PERSON] суму усіх доходів майна, які ПСП «Мирівське» одержало або могло одержати за весь час володіння ним з 16.02.2006 року. В судовому засіданні, яке відбулося 08.06.2015 року позивачка [PERSON] не визначилася з позовними вимогами, просила суд розірвати землю, та взагалі зазначила, що в позовній заяві написано все, що вона хоче. В судове засідання представник відповідача, - приватного сільськогосподарського підприємства «Мирівське» не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. В судове засідання представник третьої особи, - Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява, в якій третя особа просить суд слухати справу без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, та застосування до них норм права. 16.02.2006 року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилася земельна ділянка, на яку був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,75 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Оформити спадщину за законом через нотаріальну контору спадкоємиця, - [PERSON] не змогла, тому звернулася до суду для визнання права власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку. Згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 11 червня 2014 року визнано за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,75 га для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Дане рішення суду набрало законної сили 24.06.2014 року. Проте, станом на 24.06.2014 року земельну ділянку, на яку позивачка отримала право власності, використовує ПСП «Мирівське». Так, ПСП «Мирівське» було зареєстроване 13 січня 2011 року під номером 13381020000000774 відповідно до рішення засновника № 1 від 09.12.2010 року. Дійсно, земельна ділянка належала [PERSON], яка 16.02.2006 року померла, державний акт на право власності на земельну ділянку видано [PERSON] від 30.03.2006 року, спадкування після смерті унаслідувала [PERSON] рішенням суду від 11.06.2014 року. Таким чином, підприємство - відповідач не знало і не могло знати про право власності на земельну ділянку, тому було заключено відповідні договори оренди з Ставівською сільською радою. Відповідно до ст. 1285 Цивільного кодексу України ( далі - ЦКУ) значиться: якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою. Особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з'явлення спадкоємців або до прийняття спадщини. ПСП «Мирівське» уклали тимчасові договори оренди земельної ділянки зі Ставівською сільською радою, відповідно: Тимчасовий договір оренди № 131 земельної ділянки (Невитребувані паї) від 28.01.2011 року загальною площею 8,55 га - орендна плата 4 702,50 грн. Тимчасовий договір оренди № 147 земельної ділянки від 26.12.2011 року загальною площею 8,55 га - орендна плата 6 840,00 грн. Тимчасовий договір оренди № 172 земельної ділянки від 03.01.2013 року загальною площею 8,55 га - орендна плата 9 191,25 грн. Тимчасовий договір оренди № 188 земельної ділянки від 03.01.2014 року загальною площею 8,55 га - орендна плата 10 046,25 грн. Тимчасовий договір оренди № 214 земельної ділянки від 01.01.2015 року загальною площею 5,7 га - орендна плата 7 4106,00 грн. Слід зазначити, що договори були укладені на підставі рішень Ставівської сільської ради (копії договорів додаються) та наданням викопіювання з проекту формування території Ставівської сільської ради земель, що плануються для передачі в оренду. Майном, щодо якого може бути укладено договір, є: - земельна ділянка (право спадкодавця на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, договором купівлі-продажу тощо); - земельна частка (пай) (право підтверджується сертифікатом); - корпоративні права, нерухоме майно, тощо. При цьому, якщо майном є земельна частка (пай), то договір можна укладати лише за умови, що такий сертифікат був витребуваний спадкодавцем та є в наявності. Адже якщо сертифікат знаходиться в територіальному відділі Держземагенства або в органі місцевого самоврядування, тобто не був витребуваний спадкоємцем, то такий пай є не витребуваним. Отже, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899 - IV розпоряджатися ним може лише відповідний орган місцевого самоврядування або районна державна адміністрація. Управління спадковим майном відбувається згідно ст. 1285 ЦКУ особа, яка управляє спадщиною, має право вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини. Отже, якщо спадковим майном, що потребує управління, є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, то управління може здійснюватись: - або шляхом її постійного обробітку (адже в силу специфіки властивостей такої земельної ділянки саме це необхідно робити для збереження його властивостей); - або шляхом передачі її в оренду (якщо такі повноваження визначені договором). Отже, управитель - орган місцевого самоврядування. У такому разі він зможе отримувати в бюджет додаткові кошти. Проте, слід зазначити, що добросовісний користувач майна має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна, або на передання доходів. У цьому разі необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням. Отже, Підприємством - відповідачем укладені договори оренди землі (паїв) на території Ставівської сільської ради, Кагарлицького району Київської області, зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права в кількості 30 договорів та на підтвердження права на використання землею, надано довідку (копія довідки додана) від 04.09.2014 року № 02-42/312, видана виконкомом Ставівської сільської ради про те, що ПСП «Мирівське» дійсно орендує за межами населеного пункту, 106,13 га, з них: 94,12 га (паї), 8,55 га (незатребувані паї), 3.4629 га (дороги між паями). Зглядаючись на вищевикладене, суд критично відноситься до твердження позивачки, що відповідач, - ПСП «Мирівське» користується майном позивачки відповідачем незаконно. Дійсно, згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Проте, як вбачається з матеріалів справи, ПСП «Мирівське» користувалося земельною ділянкою правомірно, на підставі тимчасових договорів оренди, які судом вказано вище. Відповідно, суд вважає, що в даному випадку слід спочатку розірвати тимчасовий договір оренди № 214 земельної ділянки від 01.01.2015 року загальною площею 5,7 га - орендна плата 7 4106,00 грн., а потім вирішувати питання щодо повернення майна законному володільцю, тобто слід спочатку вирішити питання щодо відсутності правової підстави у ПСП «Мирівське» користуватися земельною ділянкою, власником якої є позивачка [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed