Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

10 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просила визнати як договір позики розписку від 25 березня 2015 року складену [PERSON] та стягнути на її користь з останнього борг у сумі 35 035 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: 25 березня 2015 року вона позичила в борг грошові кошти у розмірі 350 доларів США [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], який було видано 12 червня 2007 року Центрально-Міським РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, місце реєстрації: [ADDRESS]. На підтвердження даного факту позики грошових коштів [PERSON] склав на її ім'я письмову розписку, згідно якої останній взяв на себе зобов'язання повернути вказану суму в строк до 30.08.2015 року, а також в разі неповернення в зазначений строк суми позики сплатити на її користь неустойку в розмірі 10 % щомісячно від суми несплаченого боргу. При цьому, грошові кошти останній отримав в присутності свідків, про що власноруч зазначив у розписці. При настанні строку повернення позики - 30.08.2015 року позичальник не виконав взятого на себе зобов'язання по поверненню суми позики і всіляко став завіряти її, що обов'язково поверне суму боргу, однак своїх обіцянок так і не виконав. У зв'язку з ухиленням боржника від повернення боргу вона була змушена звернутися до органів поліції із заявою про надання їй допомоги у поверненні суми боргу. Однак на її заяву отримала письмову відповідь від Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області, що факт викладені в її заяві не відносяться до компетенції поліції і їй було рекомендовано вирішити зазначену проблему шляхом звернення до суду. Згідно договору - розписки від 25.03.2015 року укладеного між нею та відповідачем, [PERSON] самим встановлено розмір неустойки на рівні 10% щомісячно від дня неповернення суми грошових коштів. Облікова ставка НБУ станом на 25.10.2017 року становить 12,5 %. Розрахунок суми боргу із наступного розрахунку: по процентам за користування позикою - 350*12,5%*2 = 87,5 доларів США (350 доларів США - сума боргу, 12,5 % розмір облікової ставки НБУ, 2 - два роки строк заборгованості повернення позики); 87,5 доларів США по курсу НБУ 25.10.2017 року 1 долар США = 26 грн., загальна сума заборгованості по процентам складає 2275 грн. За наступного розрахунку - по часу заборгованість складає 26 місяців (2015 рік - 4 місяці, 2016 рік - 12 місяців, 2017 рік - 10 місяців). По договору розписки погоджено розмір пені у 10% за кожний місяць прострочення повернення позики (350 : 100 * 10% = 35 доларів США/ міс.) 35 * 26 = 910 доларів США. Отже загальна сума заборгованості складає 1347,5 доларів США, що еквівалентно 35 035 грн. Крім того, в наслідок порушення її прав відповідачем заподіяна моральна шкода, яка полягає у завданню їй душевних страждань, яких вона зазнала через протиправну поведінку відповідача, виражену у неповерненні їй особистих коштів, які їй були дуже потрібні для організації свого життя на потрібному матеріальному рівні. Моральну шкоду спричинену їй оцінює в 10 000 грн. На підставі наведеного просить позовні вимоги задоволити. Позивач у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти постановлення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно і про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило. У зв'язку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З розписки від 25.03.2015 року, складеної [PERSON] вбачається, що він отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 350 доларів США та зобов'язався повернути борг в строк до 30.08.2015 року. Разом із тим, у вказаній розписці також зазначено про те, що в разі порушення строків та суми повернення останній зобов'язується сплатити неустойку в розмірі 10% щомісяця від неповернутої суми (а.с.6). Факт передачі зазначених грошових коштів підтверджується самою розпискою, оскільки [PERSON] про це зазначено власноруч під час складання зазначеної розписки. При цьому, грошові кошти були передані у присутності свідків. За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу отримання відповідачем у борг грошових коштів у загальній сумі 350 доларів США. Відповідач свої зобов'язання не виконав, борг позивачу не повернув. За розрахунком позивача станом на 10.11.2017 року (день подачі позову) борг відповідача становить 1347, 50 доларів США та включає в себе: сума основного боргу - 350 доларів США, проценти за користування позикою -87,5 доларів США, пеня - 910 доларів США. Відповідно до розрахунку позивача, загальна сума боргу у гривневому еквіваленті становить 35 035 гривень. Враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконав в повному обсязі, не повернувши останній борг та не сплативши неустойку відповідно до розписки від 25 березня 2015 року, тому суд вважає таку вимогу позивача підставною та такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення спричиненої моральної шкоди суд зазначає наступне. За приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач у свій заяві зазначила, що діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала через неповернення їй особистих грошових коштів, які їй були потрібні для організації приватного життя на потрібному матеріальному рівні. Таким чином, враховуючи характер та обсяг страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди. Згідно зі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved