Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

11.10.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на час навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 1 600 грн., щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму і до закінчення ним навчання, але не більше чим до досягнення 23-річного віку. При цьому позивач посилається на те, що відповідач є батьком [PERSON], який є повнолітнім і навчається на денній формі навчання в Одеському автомобільно-дорожньому коледжі Одеського національного політехнічного університету, у звязку з чим він потребує матеріальної допомоги, оскільки потрібно платити за проїзд, харчування, проживання тощо. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним, неофіційно працює та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на час навчання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 14.12.2017 року провадження у справі відкрито та призначено до судового засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився (викликався в судове засідання на 10.01.2018 року та 29.01.2018 року). Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Арцизьким районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Крім того, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази окремо та в цілому вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Із встановлених обставин, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обовязком батьків утримувати повнолітню дитину під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився 26 листопада 1998 року, його батьком вказаний [PERSON] відповідач у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 283794, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 11 (а.с. 4). Ці обставини відповідачем не оспорювалися. Як встановлено судом із свідоцтва про народження позивача [PERSON], останній не досяг 23 років. Як вбачається з довідки, виданої Одеським автомобільно-дорожнім коледжем Одеського національного політехнічного університету від 15 вересня 2017 року, № 274-с, [PERSON] є студентом 2 курсу Одеського автомобільно-дорожнього коледжу Одеського національного політехнічного університету денного відділення, бюджет. Строк закінчення навчання 30 червня 2020 року (а.с. 5). [PERSON] проживає у гуртожитку, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 6). Копіями наданих позивачем квитанцій підтверджується, що позивач несе витрати за проживання у гуртожитку, придбання канцелярських товарів для навчання та харчування. Так, з копії квитанції № ПН1144 від 28.08.2017 року видно, що позивачем [PERSON] сплачено за проживання у гуртожитку за вересень-жовтень 2017 року сума у розмірі 864,00 гривень, тобто за місяць позивач сплачує за проживання у гуртожитку суму у розмірі 432 гривні (864 грн./2=432 грн.) та відповідно до наданих позивачем копій чеків за серпень вересень 2017 року він несе витрати на харчування та навчання в середньому в розмірі 402 гривні (860 грн./2=402 грн.) (а.с. 7 8). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], який досяг повноліття 26 листопада 2016 року, є студентом денної форми навчання другого курсу Одеського автомобільно-дорожнього коледжу Одеського національного політехнічного університету, бюджет. Термін закінчення навчання 30 червня 2020 р. (а.с. 5). Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що у звязку з навчанням позивач несе будь-які інші витрати, суду надано не було. Щодо розміру аліментів, які повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача суд виходить з такого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] навчається в навчальному закладі на денному відділенні на бюджетній основі, що є єдиним його заняттям. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ст. 198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Отже, досягнення повноліття не припиняє обовязку батьків з надання матеріальної допомоги для забезпечення можливості здобути освіту, та обов'язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,\~ передбачено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у звязку з цим у матеріальної допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, в даному випадку з батька, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків матірю, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи із засадів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, і з урахуванням мінливого доходу відповідача, оскільки він не довів суду зворотного, інтересів сина студента, а також, беручи до уваги вимоги ст. ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України\~і доводи позивача, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, погоджуючись з вимогою позивача про те, що він потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням, а також те, що обовязок з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено в рівній мірі на обох батьків, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 гривень щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня предявлення позову і до закінчення позивачем навчання, тобто до 30 червня 2020 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. В задоволенні решти позову слід відмовити, так як вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі саме у розмірі 1\~600,00 гривень щомісячно належним чином не є обґрунтованими та не доведені суду, чим позивач не виконав свого обовязку доказування, визначеного ст.ст. 12, 81ЦПК України. Вимога позивача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму задоволенню також не підлягає, оскільки такий спосіб стягнення аліментів на повнолітнього, який продовжує навчання, не передбачено чинним СК України, а умова стягнення аліментів у розмірі не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, застосовується тільки при визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей, яким не позивач в розумінні ст. 6 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, зокрема стягнення суми судового збору, судом враховується положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України відповідно до якої якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а сума судового збору зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України та спрямовується на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ст. 9 Закону України «Про судовий збір»), сума судового збору у наявній справі має бути стягнута з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial