Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

11 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що вона уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у Самарському районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №239. Від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. На початку 2017 року їх з відповідачем сімейні стосунки погіршилися у звязку з тим, що вони мають кардинально протилежні характери та погляди на життя, припинили один одного розуміти, а постійні дискусії щодо сімейних цінностей та сімейних питань переросли у сварки, які в результаті повністю зіпсували їх з відповідачем стосунки як чоловіка та дружини. У грудні 2017 року вона вимушена була покинути їх житло та переїхати проживати до батьків. На даний час вони проживають окремо та спільне господарство як чоловік та дружина не ведуть. Вона намагалася зберегти шлюб, вела розмови з відповідачем, йшла на примирення, але заходи врегулювання спору нажаль не є дієвими, тому їй нічого не залишається окрім того, як звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Їх подальше спільне життя неможливе і намагання збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і інтересам їх сина, адже її з відповідачем конфлікти негативно вливають на його психіку. Примирення між ними не можливе. Просить розірвати шлюб. 25.04.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.20а). 27.06.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження у цивільній справі було зупинено на час перебування відповідача на військовій службі (а.с.31). 17.09.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження у цивільній справі було поновлено та призначено судове засідання (а.с.35). Позивач в судове засідання не зявилася, але від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Приймаючи до уваги позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09.08.2014 року, шлюб зареєстрований Самарським районним у місті Дніпрі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №239 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Також судом\~встановлено,\~що між\~сторонами по\~даній справі сімейні стосунки припинились з грудня 2017 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Статтею 133 ЦПК України\~визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що діяв на день звернення до суду з зазначеним позовом. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правової (юридичної) допомоги від 06.04.2018 року (а.с.11), акт прийому-передачі виконаних робіт щодо надання правової допомоги від 11.04.2018 року, вартість робіт склала 800,00грн. (а.с.12), квитанцію від 11.04.2018 року відповідно до якої сума розрахунку складає 800,00грн. (а.с.13) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2337 від 18 липня 2011 року (а.с.14). Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 800,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved