Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

11.06.2021 [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,10 га, кадастровий номер 6320210100:00:022:0252, та визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2016 вона отримала у спадок 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Рішенням XXVII сесії VII скликання Балаклійської міської ради Харківської області від 23.06.2017 №\~122-VII позивачу та відповідачам було передано безоплатно у приватну спільну сумісну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, кадастровий №\~6320210100:00:022:0252. Позивач бажає користуватися та розпоряджатися належною їй часткою земельної ділянки, проте позбавлена такої можливості, оскільки частки співвласників не визначено, а відповідачі чинять перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у спільній сумісній вланості. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні присутній не був, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та визнання позовних вимог. Відповідач [PERSON] не прибув у судове засідання, подав заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.\~2 ст.\~247\~Цивільно-процесуального\~Кодексу України (далі ЦПК України) не здійснювалось. У відповідності до ч.\~1 ст.\~13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.\~1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.02.2016, зареєстрованого в реєстрі за №\~117. На підставі рішення XXVII сесії VII скликання Балаклійської міської ради Харківської області від 23.06.2017 №\~122-VII передано із земель комунальної власності територіальної громади м.Балаклія Харківської області безкоштовно у приватну спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №\~6320210100:00:022:0252. На підставі вищезазначеного рішення також передані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] : [PERSON] - площею 0,0356 га, кадастровий №\~6320210100:00:022:0255, [PERSON] площею 0,0157 га, кадастровий №\~632020100:00:022:0254, [PERSON] площею 0,0157 га, кадастровий №\~6320210100:00:022:0253. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер 6320210100:00:022:0252, розташована за адресою: [ADDRESS] , - на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.4 ст. 41 Конституції України). У відповідності до ч.1 ст.317 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Відповідно до чч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Із змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У відповідності до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна необхідно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Згідно з ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до чч. 1, 2 ст.372 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до чч. 1, 2 ст.86 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. За змістом статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а)\~при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б)\~при придбати у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в)\~при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г)\~за рішенням суду. Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а)\~подружжя; б)\~членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в)\~співвласників жилого будинку; г)\~співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласники, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкт. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розмішені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільовою призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення. За змістом ч.\~1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, обсяг права власності на земельну ділянку визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке находиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було становлено домовленістю між ними. Із огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ураховуючи, що позивач набула права власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, слід визнати право власності за позивачем на 1/2 частину земельної ділянки, яка є пропорційною до частки у праві власності житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд. Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатила 908,00 гривень судового збору (а.с.\~1). Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 454,00 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (908,00 х 0,5 = 454,00). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 454,00 грн відповідно до ст.141 ЦПК України стягуються з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved