Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

12.03.2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.02.2016 року (справа №487/157/16-ц) на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 600 грн. на ј частину від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування суми індексації аліментів в сумі 5050,80 грн. Просив рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що грошей, які сплачує відповідач, не вистачає на утримання сина позивача [PERSON] та забезпечення його усім необхідним. Наголосив, що аліменти які стягуються за вищенаведеним рішенням не відповідають прожитковому мінімуму встановленому для дитини відповідного віку.До того ж дитина має суттєві проблеми зі здоров`ям, як наслідок,потребує більшого матеріального забезпечення. Крім того, [PERSON] приховує свій дійсний щомісячний дохід, тому здатний сплачувати аліменти у більшому розмірі.Наголосив на тому, що підставою для проведення індексації є перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації в розмірі 101% до 24.12.2015 року і 103% після цієї дати. Відмова відповідача у наданні матеріальної допомоги на утримання сина в позасудовому порядку, послугувала підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 29.05.2020 року представник відповідача [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] визнала частково. Не заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позиції сторони відповідача зазначила, що виконавчий лист по справі №487/157/16-ц виданий Заводським районним судом м. Миколаєва на виконання рішення суду від 15.02.2016 року, позивачподала на виконання лише в 30.10.2019 року, що призвело до штучного виникнення заборгованості у [PERSON] зі сплати аліментів. До моменту пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання, відповідач добросовісно виконував свій обов`язок зі сплати аліментів надаючи грошові кошти в добровільному порядку. Наголосила на тому, що попри великий розмір заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] погасив заборгованість в найкоротший термін, додатково сплативши в добровільному порядку 3600,00 грн. на утримання неповнолітнього сина. Зауважила на тому, що звернення до виконавчої служби лише у 2019 році викликано тим, що [PERSON] отримувала соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та таким чином приховувала свої дійсні доходи. Окрім того, зазначила, що надана стороною позивача Виписка із медичної карти (амбулаторного) стаціонарного хворого від 04 березня 2020 року являється недопустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України, так як не даний документ не відповідає встановленій законодавством формі. До того ж, дана виписка не містить інформації з приводу направлення дитини на стаціонар, періоду захворювання, призначення лікування. Зауважила, що на утриманні [PERSON] перебуває неповнолітній син [PERSON] ( [INFO] ) який являється студентом та похила мати [PERSON] ( [INFO] ), за якою він здійснює догляд. Окрім того повідомила, що відповідач не має постійного місця роботи. Стосовного позовної вимоги про стягнення індексації зазначила, що проведення індексації передбачено законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року. За рішенням суду стягнення аліментів передбачено з січня 2016 року. Однак, норму щодо індексації аліментів визначених у твердій грошовій сумі визначено законом України від 17.06.2016 року, №1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», що свідчить про можливість здійснення індексації аліментів з червня 2016 року. До того ж, наголосила на тому, що індексації проводиться за місцем виконання виконавчого документу, в порушення чого в матеріалах виконавчого провадження №60458216 відсутня відповідна заява [PERSON] про проведення індексації. Наведене свідчить, що позивачем було порушено позасудовий порядок вирішення даної вимоги, а отже відсутній спір. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Заявлені позовні вимоги визнала в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В задоволенні решти позовних вимог просила відмовити з посиланням на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Зі змісту Довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 05.03.2020 року, за вих. №19.03.03-28/у/449/20 та витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні №13.23-52858-2020 від 12.03.2020 року вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.02.2016 року по справі №487/157/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 600 (шістсот) гривень на місяць, починаючи стягнення з 12.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення набрало законної сили 26.02.2016 року. На виконання даного рішення Заводським районним судом м. Миколаєва 24.10.2019 року було видано дублікат виконавчого листа №487/157/16-ц. 30.10.2019 року за заявою [PERSON] головним державним виконавцем Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Сусловою М.В. було відкрито виконавче провадження №60458216 з примусового виконання вищенаведеного виконавчого листа (Постанова про відкриття виконавчого провадження №60458216 від 30.10.2019 року). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам здійсненого головним державним виконавцем Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Інгульського ВДВС у м. Миколаєві від 19.03.2020 року за вих. №44784 у виконавчому провадженні №60458216 з примусового виконання виконавчого листа №2/487/713/16 станом на березень 2020 року у [PERSON] заборгованість відсутня. Проте позивач в своєму позові зазначає, що наразі неповнолітньому сину не вистачає раніше визначеного рішенням суду забезпечення, оскільки з віком потреби дітей зростають. Окрім того, наголосила на тому, що наразі збільшився прожитковий мінімум для дітей віком. До того ж, згідно Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6»від 04.03.2020 року вбачається, що [PERSON] поставлено діагноз: вторинна кардіоміопатія з порушенням ритму, розширенняпорожнини лівого шлуночка, хронічний компенсований тонзиліт,рецидивуючий бронхіт викривлення носової перегородки, аденоїди І-ІІ ст. Відповідно до ч.1 і 2 ст. 27 Конвенції про права дитинивід 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівеньжиття, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Згідно\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності зі\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень Закону України «Пpo Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, на даний час, розмір аліментів, що сплачуються [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, є меншим від встановленого законодавством мінімуму, а отже, на думку суду не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, з огляду на викладене, виходячи в першу чергу із інтересів дитини, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях\~Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, та вважає, що позовну вимогу щодо зміни розміру аліментів слід задовольнити, змінивши розмір аліментів, що стягуються за рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 15.02.2016 року (справа №487/157/16-ц), та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. ст.\~76,\~89 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Суд критично ставиться до посилань представника відповідача на наявність у відповідача на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки належних та допустимих доказів стосовно його утримання відповідачем суду не надано. Посилання сторони відповідача на наявність на утримані у [PERSON] похилої матері [PERSON] , [INFO] не знайшли свого доказового підтвердження. Відповідачем було підтверджено лише родинні відносини з [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). При вирішені позовної вимоги щодо стягнення з [PERSON] суми індексації суд виходив з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився. Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України (п. 9 ст. 10 ЦПК України в редакції від 23.05.2020, підстава - 590-IX) у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від N 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок). Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII(у редакції, чинній до24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103». Таким чином, з правового аналізу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» слідує, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі проводиться лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 % до 24 грудня 2015 року, з 24 грудня 2015 року така індексація проводиться у разі перевищення 103 %. Пунктом 10-4 Порядку №1078 передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. Сума індексації визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на розмір приросту індексу споживчих цін, поділений на 100%. При застосуванні індексів споживчих цін, слід керуватися індексами визначеними на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України. З огляду на викладене суд вважає, що оскільки за весь період сплати аліментів індексація не проводилася, то необхідно застосувати аналогію закону та стягнути індексацію аліментів за рішенням суду за період з червня 2016 року по лютий 2020 року. Розрахунок індексації аліментів, наданий позивачем, відповідає вимогам, визначеним ст.4 Закону №1282-XII у редакціях, чинних на час виникнення заборгованості по аліментам. Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексації аліментів за період з червня 2016 року по лютий 2020 року у сумі 5050,80 гривень. Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved