Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

11.08.2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим номером 4050. Відповідач [PERSON] є донькою позивача та проживала у вищевказаній квартирі позивача як член його сімї. В листопаді 2012 року [PERSON] заявила, що бажає проживати самостійно, забрала своє майно та залишила квартиру. Більше відповідач до квартири не приходила, називати своє місце проживання батьку відмовляється, спілкуються вони лише за допомогою телефонного звязку. Позивач неодноразово просив доньку знятися з реєстрації в належній йому квартирі, оскільки він несе витрати на оплату комунальних послуг і за неї, внаслідок чого позбавлений оформити субсидію. Відповідач обіцяла знятися з реєстрації, але до теперішнього часу своєї обіцянки не виконала, прохання батька ігнорує, перериває телефонні розмови та вимикає телефон. Позивач зазначає, що оскільки він не чинив доньці перешкод в проживанні у належній йому квартирі, вона самостійно перестала проживати в квартирі з листопада 2012 року та не проживає в ній по теперішній час без поважних причин, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, вона втратила право користування вказаним житловим приміщенням, та просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 46 в будинку № 3 по вул. Свободи м. Словянська Донецької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4050, [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купив двокімнатну квартиру [ADDRESS]. (а. с. 7) Згідно з довідкою від 01.08.2016 року, виданою КП «ЖЕК № 1», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], дружина [PERSON], донька дружини [PERSON], донька власника [PERSON], онука [PERSON] (а. с. 8) У відповідності до акту від 02.08.2016 року, складеного паспортистом КП «ЖЕК № 1», бухгалтером КП «ЖЕК № 1» у присутності сусідів [PERSON], що мешкає по вул. Свободи, 3/47 м. Словянська, та [PERSON], що мешкає по вул. Свободи, 3/48 м. Словянська, за адресою: м. Словянськ, вул. Свободи, 3/46, зареєстровані власник квартири [PERSON], його дружина [PERSON], донька дружини [PERSON], донька власника [PERSON], онука [PERSON] Зі слів сусідів, [PERSON] не проживає у вказаній квартирі [ADDRESS] з листопада 2012 року по теперішній час. (а. с. 9) Згідно з копією паспорту відповідача серії ВК № 431427, виданого Словянським МВ ГУМВС України в Донецькій області 09.11.2007 року (а. с. 26), [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Частинами першою та другою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у [INFO] з листопада 2012 року, тобто вже більше року, відповідач самостійно покинула зазначену квартиру та перестала в ній проживати, та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідач [PERSON] має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки її право користування квартирою № 46 по вул. Свободи, 3 м. Словянська Донецької області перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved