Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

11.02.2016 року на адресу Кагарлицького району Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, в якій позивач просить суд винести рішення, яким: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на утримання дитини, а саме, [PERSON], [INFO], аліменти щомісячно, в розмірі 700 грн., починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Автоматизованою системою документообігу суду для слухання справи на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 15.02.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні, яке відбулося 21.03.2016 року, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом поміщення оголошення в засіб масової інформації, - «Час Київщини» від 11 березня 2016 року. Примірник газети міститься в матеріалах справи. Суд, вислухавши позивача [PERSON], який позов підтримав, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то суд при цьому керувався наступними нормами процесуального права. Згідно ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який повідомлений судом належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачка [PERSON] повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом поміщення оголошення в засіб масової інформації, - «Час Київщини» від 11 березня 2016 року. Примірник газети міститься в матеріалах справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти винесення заочного рішення. Згідно ст.. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, вста\-новленими цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 213 і 215 цього Кодексу і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст 227 ЦПК України повідомлення про заочне рішення відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше п'яти днів з дня його проголошення. Фактичні обставини справи, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Підсудність. Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Проте, згідно ст.110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Як видно з матеріалів справи, зокрема, з паспорту позивача [PERSON], він зареєстрований за адресою: [ADDRESS], відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому суду Київської області, як суду загальної юрисдикції першої інстанці. Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено наступне. Як встановлено судом, в період з 2000 року по 2001 рік позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народилася дитина, - [PERSON], [INFO], яка на даний час є неповнолітньою. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане 18 січня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] року в смт. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 18 січня 2002 року зроблено відповідний актовий запис за № 08. В графі «батько» зазначений позивач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка - [PERSON]. Сторони на даний час спільно не проживають тривалий час, орієнтовно з 2002 року відповідно, на даний час будь - яких відносин не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, проживають окремо на різних житлових площах, в різних населених пунктах, причому, дитина стрін проживає спільно з батьком, - [PERSON], позивачем, та знаходиться на його повному утриманні та вихованні, що підтверджується довідкою № 31, виданою 04.02.2016 року виконкомом Жовтневої сільської ради Кагарлицького району Київської області. Отже, судом встановлено той факт, що відповідачка [PERSON] в даний час участі в вихованні дитини, яка знаходиться на повному утриманні позивача не приймає, матеріальної допомоги їй не надає. Окремо слід наголосити на тій обставині, що відповідачка [PERSON] покинула свою дитину [PERSON] на утримання та виховання позивача [PERSON] фактично після народження дитини, після чого ні одного разу не навідувалася до дитини, не цікавилася її життям на протязі фактично вже 15 років. Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо: -стягнення аліментів на дитину: Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституцій\-них обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів: - наявність споріднення. В даному випадку споріднення між дитиною та відповідачкою доведено свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], видане 18 січня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] року в смт. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 18 січня 2002 року зроблено відповідний актовий запис за № 08. В графі «батько» зазначений позивач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка - [PERSON]. - недосягнення дитиною, - [PERSON] повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Враховуючи вищевикладене, відповідачка по справі, - [PERSON] зобов»язана утримувати свою дитину, дочку, - [PERSON] до досягнення 18 - ти річного віку, тобто, до досягнення дочкою повноліття, - до [INFO] Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів. До переваг цього способу належать, по - перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по - друге, відсутність потреби у проведенні індексації. Що стосується розміру частки, яку необхідно стягувати з відповідача, то згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Проте, в даному конкретному випадку суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів в частці на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини в зв»язку з тим, що, як встановлено судом в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] офіційно не працює, відповідно, має мінливий, тобто, не стабільний неофіційний дохід. Відповідно, в даному випадку суд застосовує до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 184 СК України. Так, згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, у твердій грошовій сумі аліменти призначаються у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявно\-сті інших обставин, що мають істотне значення. До таких обставин, зокрема, відносить\-ся і ситуація, коли стягнути аліменти в частці від заробітку (доходу) практично немож\-ливо, як в даному випадку, або коли це істотно порушує інтереси однієї зі сторін (наприклад, коли суд має достатньо причин вважати, що відповідач приховує свої реальні доходи), як в даному випадку, адже відповідач хоча офіційно не працює тривалий час, проте одягається, харчується, забезпечує свій побут, що вказує на наявність певного розміру неофіційного заробітку у відповідача. Слід зазначити, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації від\-повідно до Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення». Отже, враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивач [PERSON] просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, визначення розміру якого в сумі 700 грн. в судовому засіданні обгрунтував, суд, враховуючи вищевикладені судом обставини, прийшов до висновку щодо стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн., щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 11.02.2015 року. Судові витрати. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд керувався ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, позивач [PERSON] є особою, яка звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідачка [PERSON] не входить до кола осіб, які звільнені від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладені обставини справи, що стосується судового збору, суд,

Outcome: approved