Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

10.09.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №500315289 від 25 жовтня 2012 року в розмірі 49992 грн. 99 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500315289 від 25 жовтня 2012 року на суму 18240 грн. 00 коп. В подальшому 30.09.2014р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, яким відступлено право грошової вимоги останньому, у тому числі по вищевказаному кредитному договору. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до якого ТОВ «Дата [PERSON]» відступило позивачу право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. В свою чергу, отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач систематично порушувала свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості в загальному розмірі 49992 грн. 99 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити за його відсутності, також в цій заяві зазначив, що він не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач з'явилась в судове засідання 26.01.2018р., в якому заявила клопотання про застосування позовної давності, одночасно вказуючи на безпідставність дострокового стягнення з неї заборгованості. Разом з тим, у встановлені судом строки відповідач правом на подачу відзиву на позов\~ з правовим обґрунтуванням доводів та заперечень не скористалась.\~ В подальші судові засідання, відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталась. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №500315289 від 25 жовтня 2012 року (далі по тексту - Кредитний договір), у відповідності до умов якого Банк надав відповідачеві споживчий кредит у розмірі 18240 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у фіксованому розмірі 21% річних, з кінцевим терміном повернення 26.10.2015 року /а.с. 5/. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 2.6 Кредитного договору Позичальник зобов'язався сплачувати платежі з повернення кредиту, проценти за користування ним та інші платежі за договором щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до Кредитного договору), яким, в свою чергу, передбачено погашення кредиту у сумі, визначеній у Графіку. Крім того, пунктом 2.8 Кредитного договору і Графіком платежів передбачено обовязок Позичальника сплатити комісійну винагороду Банку в розмірі 2,45% від суми кредиту, що дорівнює 446,88 грн. щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до статті 610 Цивільного кодекс) України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або це майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За загальним правилом частини першої статті 624 Цивільного кодексу України неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка). Відповідно до п. 4 Кредитного договору Позичальник зобов'язався за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/ або комісій, передбачених Розділом 1 Договору та/або інших платежів за договором сплати Банку штраф у розмірі 150,00 грн. за перший прострочений платіж, та 350,00 гривень за кожний наступний прострочений поспіль платіж. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання за Кредитним договором не виконувала, у визначені цим договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у відповідача станом на 10.10.2016 року утворилась заборгованість в розмірі\~ 17136 грн. 98 коп. - за основною сумою боргу,\~ 19756 грн. 01 коп. - заборгованість по процентами та комісією; 13100 грн. 00 коп. - штрафу. При цьому, доводи відповідача про те, що позивач звернувся до суду із вимогою про дострокове стягнення заборгованості матеріалами справи не підтверджуються. Слід зазначити, що 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого товариству з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги по низці кредитних договорів /а.с.14-15/. 10.10.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, товариство з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача, що включає в себе суму заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Кредитним договором, право на одержання яких належить товариству з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]», а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача /а.с. 17-19/. Відповідно до витягу з додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року - характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основним договорами, - позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 49992 грн. 99 коп. /а.с. 21/. При цьому, у п.3.1.7 договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року ТОВ «Дата [PERSON]» гарантувало, що на день укладення цього договору право вимоги, яке відступається за цим договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованості боржників перед клієнтом, що ця заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту прострочки зобов'язань з боку Боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), що вона повністю не погашена, не прощена, не стягнена, а також, що права вимоги повернення заборгованості по Боржникам не відступлені клієнтом третім особам, клієнтом не укладено угод про заміну зобов'язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов'язаннями. Наведені умови договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року у сукупності із наявністю договору факторингу від 30.09.2014р., укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]», дозволяють суду дійти висновку про наявність у позивача права грошової вимоги до відповідача, що випливає із Кредитного договору.\~ Доводи відповідача про недоведеність факту передачі права вимоги від Банку до ТОВ «Дата [PERSON]» спростовуються змістом договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року з позивачем, у п. 3.1.17 якого\~ ТОВ «Дата [PERSON]» гарантувало, що на день укладення цього договору\~ дійсно має місце заборгованість боржників перед клієнтом, що ця заборгованість виникла на законних підставах.\~ При цьому, слід зазначити, що обидва договори факторинга визнані недійсними не були, а тому є чинними та такими, що підлягають виконанню.\~\~ Про те, що позивач набув права грошової вимоги у сумі 49992 грн. 99 коп. відповідач був повідомлений письмово товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» за вих.№001470214-1 від 19.10.2016 (а.с.12). Крім того, позивачем відповідачу 24.10.2016 року також було направлене повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору, яке відповідачем було проігноровано (а.с. 13). Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Однак, всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов'язань. Після відступлення права грошової вимоги, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Дата [PERSON]», ні на рахунки TOB «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду не надано. Разом з тим, відповідач заявила клопотання про застосування судом позовної давності до заявлених позивачем вимог та просила відмовити у зв'язку з її спливом у задоволенні позову. Вирішуючи питання про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідача заборгованості через пропуск позивачем строку позовної давності, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Доказів того, що між сторонами досягнуто домовленість про збільшення позовної давності матеріали справи не містять. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб'єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 грудня 2007 року за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Оскільки умовами Кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та установлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись відповідачем у цій справі щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14). Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 10.09.2017 року, а останній платіж відповідачем було здійснено 26.04.2013 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності. При цьому, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а тому відступлення позивачу права вимоги за Кредитним договором не змінює перебіг позовної давності. Враховуючи, що позивач з позовом звернувся 10.09.2017 року, то у межах строку позовної давності заявлена заборгованість за тілом кредиту строк сплати якої настав, за три роки, що передували даті звернення позивачем до суду з цим позовом, тобто за період з 10.09.2014 року. Отже, прострочена заборгованість за кредитом, яка заявлена у межах строку позовної давності становить: 8471 грн. 97 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6256,32 грн - за комісією,\~ та 3178 грн. 94 коп. - заборгованість по процентам. При цьому, решта із простроченої суми боргу за кредитом є такою, що заявлена поза межами строку позовної давності, а тому в цій частині вимоги позивача не обґрунтовані та задоволенню не підлягають у звязку із пропуском позовної давності. Крім того, відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).\~ Як вбачається з розрахунку заборгованості, строк позовної давності за зобов'язаннями зі сплати штрафів, нарахованих до 10.09.2016р., сплив 10.09.2017р. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яких доказів на підтвердження дій відповідача, які свідчать про визнання відповідачем боргу, як-то повне або часткове визнання претензії позивача, часткове погашення самим боржником чи за його згодою іншою особою штрафів, прохання про відстрочку виконання, позивачем представлено не було. З огляду на викладене, а також враховуючи, що Позичальником у процесі розгляду справи було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності і до цих вимог, суд вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів, що були нараховані до 10.09.2016р. з підстав пропуску строку позовної давності. Таким чином, суд вважає правомірним задовольнити вимоги про стягнення штрафу, нарахованого за вересень 2016р. в сумі 350 грн. 00 коп. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за Кредитним договором підлягають задоволенню чатково у загальному розмірі 18257 грн. 23 коп. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial