Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

12.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], який народився 25 квітня 1984 року в Червоноград, Львівської області, [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], яка народилась 07 квітня 1980 року в Червоноград, Львівської області на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року у сумі 29\~363, 40 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що 01.02.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», який змінив свою назву на ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0054/74/69749, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 77 770 дол. США строком до 01.02.2027 року із сплатою 13, 5 % річних. В забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору був укладений Договір поруки № 014/0054/74/69749/1 від 01 лютого 2007 року, згідно якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по його зобовязанням. Але, на цей час Відповідачі не виконують свої обов'язки щодо погашення боргу та продовжують користуватися отриманими кредитними коштами, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 16.11.2015 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», третя особа [PERSON] про визнання кредитного договору неукладеним, а договір поруки та іпотеки припиненим. Як вбачається з позовних вимог, позивач просить суд визнати неукладеним кредитний договір від 01.02.2007 року № 014/0054/74/69749, підписаний між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», припиненими договір іпотеки від 07.02.2007 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 801, 1 та договір поруки № 014/0054/74/69749/1 від 01.02.2007 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль». В обгрунтування свого позову посилається на те, що [PERSON] не виконав своїх зобовязань, щодо законної видачі Позичальнику кредитних коштів в іноземній валюті та не виконав предмету договору, тому вважає, що вказаний кредитний договір є неукладений, так як кредитних коштів він неотримував взагалі. Ухвалою суду від 22.12.2015 року було прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», третя особа [PERSON] про визнання кредитного договору неукладеним, а договір поруки та іпотеки припиненим та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 11.01.2016 року від нього до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність,у звязку з тим, що він не може зявитись до суду через виїзд за межі Одеської області. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладання не заявляла. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню, а вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані положеннями Цивільного Кодексу України щодо кредитного договору та поручительства. В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», який змінив свою назву на ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0054/74/69749, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 77 770 дол. США строком до 01.02.2027 року із сплатою 13, 5 % річних З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 06 березня 2009 року, відповідно до якої сторони домовились тимчасово на строк з 06 березня 2009 року по 05 березня 2010 року встановити процентну ставку за користування Кредитом у розмірі 10,5 % річних, Графік погашення кредиту тв. Інших платежів викладено у новій редакції. Також між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Кредитного договору від 16 вересня 2013 року, відповідно до якої сторони домовились змінити відсоткову ставку за користування кредитом, яка складає 13,5 % річних, графік погашення кредиту викладено у новій редакції. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами ЦК України. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором [PERSON] зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки, за ч.2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Однак, відповідачем [PERSON] не виконуються вищевказані умови, та станом на 22.09.2015 року заборгованість за Кредитним договором становить 29\~363, 40 дол. США , з яких: -24\~354, 93 дол. США заборгованість за кредитом; -5\~008, 47 дол. США заборгованість за відсотками. В забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору було укладено Договір поруки № 014/0054/69749/1 від 01 лютого 2007р., згідно якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по його зобовязанням. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК - в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки. Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Кредитний Договір та Договори поруки оформлені згідно вимог цивільного законодавства, скріплені підписами працівника Банку та печатками з однієї сторони і підписами Відповідачів з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідачі, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави Позика, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд звертає увагу на те, що позивачем ПАТ «[PERSON] Аваль» було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак, це не призвело до повного погашення боргу. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову і стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованість за Кредитним договором №014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року у сумі 29\~363, 40 доларів США. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 9\~626, 12 гривень. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] то вони задоволенню не підлягають, так як є необґрунтовані та недоведені. Так позивач за зустрічним позовом [PERSON], звертаючись до суду даним позовом, посилається на те, що він нібито не отримував кредитні кошти, однак доказів цього суду надано не було та свої твердження жодними чином не підтвердив, так як будь-які документи з цього приводу в матеріалах справи відсутні, з клопотаннями про витребування будь-яких доказів, та призначення по справі судової почеркознавчої чи іншої експертизи позивач до суду не звертався, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, зазначені докази судом не витребувались, і справа розглядається за наявними у ній документами. При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи наявна виписка по рахунку, згідно якої вбачається, що ПАТ «[PERSON] Аваль» 01.02.2007 року перерахував на рахунок №2213.0.5634 відкритий на імя [PERSON] грошову суму у розмірі 77\~770 дол. США, призначення платежа видача коштів по договору 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року. Також суд бере до уваги особистий напис відповідача, що було зроблено останнім на кредитному договорі (а.с.17), яким він підтверджує, що умови та правові наслідки підписання договору йому зрозумілі та з ними він згоден. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Також посилання позивача на те, що реальної передачі коштів не було, і він грошей не отримував ґрунтуються лише на поясненнях самого позивача які в силу\~ст. 62-63 ЦПК України\~не є доказами. Частиною 4\~ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також слід зазначити, що такого способу захисту цивільних прав як визнання правочину неукладеним законодавством України не передбачено. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Слід зазначити, що статтею 204 ЦК України\~проголошено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. З\~ст. 215 ЦК України, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) правочин, але не таким, що є неукладеним. Пунктом 8\~Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~, розяснено , що «вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. Заявляючи позовні вимоги про визнання припиненими договору іпотеки від 07.02.2007 року та договір поруки від 01.02.2007 року, позивач посилалається на ч. 2\~ст. 548 ЦК України Відповідно до вказаної норми закону, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання ( вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Однак, Кредитний договір № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року укладений між сторонами не визнаний судом недійсним, належних та допустимих доказів тієї обставини, що кошти за договором фактично не передавались - позивач суду не надав, тому з підстав, заявлених позивачем, договір іпотеки від 07.02.2007 року та договір поруки від 01.02.2007 року не можуть бути визнаними припиненими. При вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.. Судом встановлено про те, що позивач не надав суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог, не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved