Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

11.08.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі [PERSON] міської ради нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 115,3 кв.м, розташовані по вул.Єлісаветинській (вул. Щепкіна), 21, в м. Одесі; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 115,3 кв.м, розташовані по вул. Єлісаветинській (вул. Щепкіна), 21, в м. Одесі, за територіальною громадою м. Одеси в особі [PERSON] міської ради. При цьому посилається на те, що 12.08.2010 року між [PERSON] міською радою та ТОВ «АРТ» укладено договір купівлі-продажу обєктів нерухомого майна. На підставі вказаного договору на користь ТОВ «АРТ» здійснено відчуження обєктів комунальної власності, в тому числі, нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 115,3 кв.м, розташованих по вул. Єлісаветинській (вул.Щепкіна), 21, в м. Одесі. Зазначений договір купівлі-продажу укладено на підставі рішення [PERSON] міської ради № 5649-V від 14.04.2010 «Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень [PERSON] міської ради», пунктом 13 якого доручено Представництву по управлінню комунальною власністю [PERSON] міської ради укласти договір купівлі-продажу ТОВ «АРТ» обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси. В послідуючому ТОВ «АРТ» на підставі договору купівлі-пролажу від 12.11.2010 здійснено відчуження нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 115,3 кв.м, розташованих по вул. Єлісаветинській (вул.Щепкіна), 21, в м. Одесі, на користь громадянина [PERSON], який залишається власником вказаного майна і на теперішній час. Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 у справі № 916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області до [PERSON] міської ради, ТОВ «АРТ», ТОВ «Утьосов», ПП «Елас-Комбі», ТОВ фірма «Харрісон-Транс-Сервіс», ТОВ «ІВ-Інвест Лтд», ТОВ «ІВ-Іммобільє», ТОВ «Джі Ем Джі Контент», ТОВ «ОПЕРА», ТОВ «Аверс Строй», за участю третьої особи [PERSON] комунальної власності [PERSON] міської ради, визнано недійсним пункт 13 рішення [PERSON] міської ради № 5649-V від 14.04.2010 «Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень [PERSON] міської ради», визнано недійсним договір міни, укладений між [PERSON] міською радою та ТОВ «АРТ» шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010 та договору купівлі-продажу 23 обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси. В звязку з викладеним вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити. Представник прокуратури Одеської області в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення на позов, а також заяву про застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 2010 року між Територіальною громадою міста Одеси в особі [PERSON] міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт» було укладено договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна, на підставі якого було здійснено відчуження на користь ТОВ «Арт» об'єктів комунальної власності, в тому числі нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 115,3 кв. м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єлісаветинська (Щепкіна), 21. Договір було укладено на підставі рішення [PERSON] міської ради від 14 квітня 2010 року № 5649-V «Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішеннь [PERSON] міської ради». Пунктом 13 вказаного рішення було доручено Представництву по управлінню комунальною власністю [PERSON] міської ради укласти договір купівлі-продажу з метою продажу ТОВ «Арт» об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, у тому числі нежилих приміщень першого поверху загальною площею 115,3 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єлісаветинська (Щепкіна), 21. (а. с. 9 - 10, 11 - 15). В подальшому, а саме 12 листопада 2010 року, між ТОВ «Арт» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень першого поверху загальною площею 115,3 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єлісаветинська (Щепкіна), 21. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1531. (а. с. 16 - 17) Постановою Вищого господарського суду України від 16 жовтня 2014 року у справі № 916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави до [PERSON] міської ради, ТОВ «Арт», ТОВ «Утьосов», ПП «Елас-Комбі», ТОВ фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс», ТОВ «ІВ-Інвест Лтд», ТОВ «ІВ-Іммобільє», ТОВ «Джі Ем Джі Контент», ТОВ «Опера», ТОВ «Аверс Строй», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів [PERSON] комунальної власності [PERSON] міської ради було визнано недійсними п. 13 рішення [PERSON] міської ради від 14 квітня 2010 року № 5649-V, а також договір міни, укладений між [PERSON] міською радою та ТОВ «Арт» шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12 серпня 2010 року та договору купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси. (а. с. 18 - 21) При цьому Вищий господарський суд України врахував вартість подарованого майна, факт укладення договору купівлі-продажу без перерахування [PERSON] міській раді повної вартості обєктів нерухомого майна, а лише перерахування ТОВ «Арт» різниці у вартостях майна, і дійшов висновку, що укладені договори (дарування і купівлі-продажу) є недійсними як такі, що вчинені з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили, а саме договору міни з доплатою, який також є недійсним, оскільки суперечить вимогам ч. 4 ст. 293 Господарського кодексу України. Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (ст. 387 ЦК України) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (ч. 3 ст. 388 ЦК України ). Якщо майно відчужено за відплатним договором, то відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом). У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. В даному випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, яким у даній справі є договір купівлі-продажу від 12 листопада 2010 року, права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є [PERSON] міська рада. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Територіальна громада міста Одеси, як власник спірного обєкта нерухомості, делегує [PERSON] міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. У постанові Вищого господарського суду України від 16 жовтня 2014 року у справі № 916/2545/13 колегія визнала укладені між сторонами договір дарування і купівлі-продажу удаваними договорами і визнала їх недійсними. Водночас, суд встановив вихід [PERSON] міської ради за межі визначених законом повноважень, з огляду на що скасував п. 13 рішення [PERSON] міської ради від 14 квітня 2010 року. Таким чином, здійснення [PERSON] міською радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись вираженням волі територіальної громади. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 3-604гс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. При цьому право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються. Також слід зазначити, що, відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Перший протокол Конвенції ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІV «Про міжнародні договори України» застосовується національними судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям. З огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності втручання держави у право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання у право на мирне володіння майном. Витребування спірного майна на користь територіальної громади з володіння [PERSON] відповідає критерію законності: витребування із його власності спірного майна здійснюється саме на підставі норми ст. 388 ЦК України, яка відповідає вимогам доступності, чіткості передбачуваності, офіційний текст якої є публічним та загальнодоступним. Таким чином, суд вважає, що слід витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі [PERSON] міської ради нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 115,3 кв.м, розташовані по вул.Єлісаветинській (вул. Щепкіна), 21, в м. Одесі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави також підлягають стягненню судові витрати в розмірі 9576 (девять тисяч пятсот сімдесят шість) гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved