Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

11.03.2020 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Гребенюк О.С., звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначає, що 07.03.2018 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого перед банком утворилась заборгованість. В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь АТ Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 13510,53 грн., станом на 25.12.2019 року, яка складається з наступного: 9192,26 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 9192,26 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 674,56 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 2524,16 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 619,55 грн. штраф (процентна складова). В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що в порушення умов кредитного договору укладеного 07.03.2018 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] , відповідач відмовляється виконувати свої зобов`язання з повернення боргу в строк та на умовах, встановлених сторонами в кредитному договорі. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.05.2020 року по цивільній справі № 644/1820/20 (провадження № 2/644/1125/20) позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.03.2018 року в розмірі 13510,53 грн., що утворилась станом на 25.12.2019 року, яка складається\~з наступного:\~9192,26\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту,\~в тому\~числі 0,00\~грн.\~ заборгованість\~за поточним\~тілом кредиту;\~9192,26\~грн.\~ заборгованість\~за простроченим\~тілом кредиту;\~674,56\~грн.\~ заборгованість\~за простроченими\~відсотками;\~2524,16\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками\~нарахованими на\~прострочений кредит\~згідно ст.\~625\~ЦК України;\~500,00\~грн.\~ штраф\~(фіксована\~частина);\~619,55\~грн.\~ штраф\~(процентна\~ складова). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.10.2020 року, заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.05.2020 року. Цивільну справу за позовом АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Після скасування заочного рішення від 19.05.2020 року, позивачем АТ КБ «Приват Банк» зміст позовних вимог та підстави на які позивач посилається в обґрунтування позову не змінювалися. У визначений судом строк, відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» задоволенню не підлягають з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, а також у зв`язку з недоведеністю позивачем своїх позовних вимог належними, допустимими та достатніми доказами. В обґрунтування своїх заперечень, які зазначені у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач має право вимагати лише повернення кредитних коштів у розмірі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який дорівнює, як вказується в позові 500,00 грн., перевищити який відповідач не могла в силу того, що це є банківський ліміт, тобто граничний рівень можливого кредитування. В своєму відзиві, відповідач також просить застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності, передбаченої ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідач зазначає, що в позовній заяві позивач посилається на анкету заявку про приєднання, яка датована 07.03.2018 року та на Рахунок заборгованості, в якому вказує, що починаючи з 27.06.2018 року з`явився боргу в розмірі 509,81 грн., який не було погашено та почато нарахування штрафних санкцій. Згідно зі\~статтею 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої\~статті 258 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права і у особи виникло право на судовий позов. При цьому, правило частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність\~у таких\~випадках обчислюється\~окремо по\~кожному простроченому\~платежу. За правилами частини третьої\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, відповідач зазначає, що позивач довідався (або міг довідатися) про порушення свого права з часу несплати, як зазначено в розрахунку заборгованості, платежу відповідачем у розмірі 509,81 грн., тобто з 27.06.2018 року, або з першого числа наступного місяця, тобто з 01.07.2018 року. Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути неустойку (пеню та штраф) майже через два роки 11.03.2020 року, що поза межами строків спеціальної позовної давності, який становить один рік. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що строк позовної давності у позивача сплинув 01.07.2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, відповідач просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності до вимог позивача про стягнення неустойки (штрафу та пені). Протягом встановленого строку представником позивача АТ КБ\~«Приват Банк»\~-\~Меркуловою В.В. подано відповідь на відзив, в якому представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачем [PERSON] подано письмові заперечення на відповідь позивача. Від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення на заперечення відповідача. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник позивача в своїй заяві просить справу слухати за його відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю, з підстав викладених в позові. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява в якій вона просить проводити судовий розгляд по справі без її участі та за участю її представника. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кобєлєв О.Ф. в своїй заяві просить розглядати справу без його участі з урахуванням відзиву на позовну заяву, клопотання про застосування строків позовної давності та письмових заперечень, які долучено до заяви, відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено,\~що відповідно\~до умов\~договору №\~б/н\~від 07.03.2018\~року укладеного\~між ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~та [PERSON] ,\~позивач надав\~відповідачу кредит\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок\~в розмірі\~500,00\~грн.,\~з кінцевим\~терміном повернення,\~що відповідає\~строку дії\~картки, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. З матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] , відповідно до умов договору № б/н від 07.03.2018 року, отримала картку зі строком її дії до останнього дня листопада 2021 року. Разом з цим, в позовній заяві не зазначено, процентну ставку за користування кредитними коштами, яка визначена на час підписання анкети-заяви позичальником. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку вбачається, що сума бажаного кредитного ліміту по платіжній картці «Універсальна» не зазначена. З матеріалів справи також вбачається, що розмір кредитного ліміту за картковим рахунком збільшувався. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач порушила свої зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 25.12.2019 року, в розмірі 13510,53\~грн.,яка складається\~з наступного:\~9192,26\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту,\~в тому\~числі 0,00\~грн.\~ заборгованість\~за поточним\~тілом кредиту;\~9192,26\~грн.\~ заборгованість\~за простроченим\~тілом кредиту;\~674,56\~грн.\~ заборгованість\~за простроченими\~відсотками;\~2524,16\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками\~нарахованими на\~прострочений кредит\~згідно ст.\~625\~ЦК України;\~500,00\~грн.\~ штраф\~(фіксована\~частина);\~619,55\~грн.\~ штраф\~(процентна\~ складова). Разом з тим, позивачем в позовній заяві та доданих до неї документів не надано обґрунтування заборгованості по процентам за користуванням кредитом. Зокрема в позовній заяві не зазначено та не надано підтвердження того, яка процентна ставка була встановлена під час укладення договору № б/н\~від 07.03.2018\~року укладеного між\~ПАТ КБ\~«Приватбанк» та\~ [PERSON] , а також за якою процентною ставкою нараховувалась заборгованість по процентам за користуванням кредитом за період вказаний в позовній заяві. В заяві анкеті, яка підписана відповідачем 07.03.2018 року з метою отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. За правилами передбаченими ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). В обґрунтування\~ позовних\~вимог,\~позивачем додано\~лише анкету-заяву\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг у\~Приватбанку,\~яка підписана\~відповідачем[PERSON] 07.03.2018 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який не містить підпису позичальника, а також розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.03.2018 року, виписку з рахунку, довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, які підписані представником банку. З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що відповідачу було надано грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою процентною ставкою в розмірі 3% за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний Витяг містить бланкетну форму та не містить підпису позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.\~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.\~Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві анкеті позичальника процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем разом з позовною заявою, а також на час ухвалення судом рішення по суті не надано доказів того, що відповідач [PERSON] ознайомлена та власноручно підписувала Довідку про умови кредитування за кредитною карткою Універсальна. З огляду на викладене, суд позбавлений можливості встановити, що відповідач на час підписання анкети заявки погодив істотні умови договору кредитування шляхом підписання відповідної довідки. Сама по собі анкета заявка про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ «Приват Банк», яка безпосередньо підписана позичальником [PERSON] 07.03.2018 року з метою отримання платіжної картки відповідно до умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів не містить істотних умов договору, щодо пені, штрафів. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, до матеріалів справи не додано доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Тому не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією викладеною в Постанові Верховного суду від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата\~Верховного Суду\~вважає,\~що вданому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, відсутність процентної ставки за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17. З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначає про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між позивачем та відповідачем, АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9192,26 грн., та у зв`язку з вищенаведеним, суд відмовляє в задоволенні інших позовних вимог. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем на підтвердження позовних вимог не надано належних та допустимих доказів суми заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 674,56 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 2524,16 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 619,55 грн. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, який складає 1430,20 грн., виходячи із наступного розрахунку ((9192,26 грн. (сума задоволених позовних вимог) ? 13510,53 грн. (сума заявлених позовних вимог) х 100 =68,04 %); 2102,00 (сума сплаченого судового збору) х 68,04 % = 1430,20 грн.). Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення, пропорційно до позовних вимог в задоволенні яких позивачу відмовлено.

Outcome: partial