Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

11 червня 2021 року представник позивача адвокат Доров А.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, в якому просив визнати за позивачем [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування вказаного позову зазначено, що з вересня 2005 року, [PERSON] постійно проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до інформації Довгопристанського старостинського округу № 179 від 21.04.21 село Брід та Вітольдів Брід це одне і теж село. Довгопристанський старостинський округ також повідомляє, що села Довга Пристань, Брід та [PERSON] відносяться до Синюхинобрідської територіальної громади. [PERSON] у 2005 році уклала усну угоду з громадянами [PERSON] та [PERSON] на придбання вищевказаного житлового будинку житловою площею 38.4 кв.м., загальною площею 65.0 кв.м. з господарськими спорудами. Після приведення продавцями всіх правовстановлюючих документів до відповідності сторони мали намір укласти угоду купівлі-продажу нотаріально. Продавці [PERSON] та [PERSON] на підтвердження угоди передали позивачці документи на будинок. З 2005 року [PERSON] разом з родиною мешкає у вказаному будинку. Після передачі документів на будинок та ключів, продавці на зв`язок з [PERSON] не виходили. Житловий будинок [ADDRESS] , належить громадянам [PERSON] та [PERSON] . Житловий будинок зареєстрований в Первомайському МБТІ за вищевказаними громадянами в реєстровій книзі 14 стор. 1 за реєстровим № 57, 31.01.2001 року про що свідчить відмітка на технічному паспорті. Також на вказаний житловий будинок виданий новий технічний паспорт на ім`я [PERSON] , так як вона вже значний час з 2005 року проживає у вказаному будинку. Копія технічного паспорту до позову додається. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за громадянами [PERSON] та [PERSON] право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. Відповідно до інформаційної довідки Голованівського відділу РАЦС [PERSON] помер в 2014 році в с. ІІобузьке. Крім того, [PERSON] не мешкав в с. Брід Первомайського району, що посвідчується довідкою Довгопристанської сільської ради, копія якої до позову додається. Спадкоємці за оформленням спадщини на вищевказане майно до нотаріальної контори та до позивача не звертались. [PERSON] . має поганий стан здоров`я, він є людиною похилого віку, майже 80 років, не бажає та за станом здоров`я не може переоформити нерухоме майно на позивача. Крім того інший співвласник [PERSON] номер. Тому позивач позбавлена можливості оформити будинок нотаріально. З 2005 року, проживаючи в будинку разом з родиною позивач самостійно несе всі витрати по утриманню домоволодіння (в т.ч. комунальні послуги). Крім того позивач за власні кошти, проводила капітальний та поточні ремонти домоволодіння. [PERSON] з вересня 2005 року мешкає разом з родиною в будинку [ADDRESS] , що посвідчується вищевказаною довідкою житлового органу № 177 від 21.04.2021р. та виписками з господарської книги № 6. Тобто позивачка вже більше 15 років добросовісно відкрито володіє вищевказаним житловим будинком та є набувачем цього майна. Також факт проживання позивачки в вищевказаному будинку більше 15 років можуть посвідчити свідки - сусіди. Вважає, що відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Статтею 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Між позивачкою [PERSON] та співвласниками будинку [PERSON] та [PERSON] була в 2005 році усна домовленість на придбання будинку [ADDRESS] . Статтею 344 ч. 3 Цивільного Кодексу України передбачено, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. В Постанові Пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено що: відповідно до частини першої статті 344 ЦКУ особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦКУ. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно із ст. 344 ч. 4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З огляду вищевикладене позивач звернувся до суду із даним позовом. В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] до суду надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, проти задоволення позову не заперечує. Судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи спадкоємця [PERSON] - [PERSON] , яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв від неї не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач стверджує, що у 2005 році уклала усну угоду з громадянами [PERSON] та [PERSON] на придбання вищевказаного житлового будинку. З позову вбачається, що угода була укладена усно через те, що у продавців, власників будинку, на той час не були оформлені правовстановлюючі документи на будинок. Після приведення продавцями всіх правовстановлюючих документів до відповідності з законом сторони мали намір укласти угоду купівлі-продажу нотаріально. Продавці [PERSON] та [PERSON] на підтвердження угоди передали позивачці документи на будинок та ключі. З того часу позивач разом із сім`єю безперервно проживає у вищевказаному будинку. З наведеного вбачається, що на момент усної угоди та вселення до будинку позивачу було достовірно відомо про те, що цей будинок їй не належить та було відомо кому саме він належить. У аналогічній справі Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року, справа № 552/1354/18, виклав наступну, обов`язкову для застосування судами, правову позицію. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. Отже, з огляду на вищевикладений висновок Верховного суду у аналогічній справі, суд вважає, що доводи позивача про те, що він більше 10 років безперервно володіє житловим будинком, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття ним права власності на нерухоме майно та не є підставою для набуття такого права. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed