Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

11 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] .. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 липня 2018 року між ним та відповідачкою було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого він надав відповідачці у борг грошові кошти в сумі 500 доларів США, а остання зобов`язалася повернути їх до 23 серпня 2018 року. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачкою взяті на себе зобов`язання не виконано, просив стягнути з останньої на свою користь 36 570 грн 40 коп. в рахунок заборгованості за договором позики, що складається з суми боргу в розмірі 13 445 грн та процентів в сумі 23 125 грн 40 коп.. Особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Позивачем надано письмову заяву, в якій він просив розглянути справу без його участі та повністю підтримав заявлені вимоги. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачем та відповідачкою 23 липня 2018 року було укладено договір позики, що підтверджується представленою суду розпискою відповідачки, згідно з якою остання зобов`язалася повернути позивачеві борг в сумі 500 доларів США до 23 серпня 2018 року. У разі прострочення сплати суми заборгованості відповідачка зобов`язалася сплатити відсотки у розмірі 1% від загальної суми боргу за кожен день прострочення (а. с. 6). Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, вчасно суму боргу позивачеві не повернула, на день розгляду справи судом борг [PERSON] перед [PERSON] складає 500 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина 2 цієї статті допускає, що сторони можуть визначити в зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов`язання. Вирішуючи питання щодо розміру суми за користування позикою, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер і якою установлена презумпція оплатності позики. Станом на 11 лютого 2019 року НБУ встановлено офіційний курс гривні до долара США на рівні 26,89999300 що підтверджується відповідною роздруківкою, долученою до матеріалів справи (а. с. 7). Відтак, сума, що підлягає стягненню, складає 36 570 грн 40 коп.. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача сума судового збору, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved