Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

11.07.2019 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , [INFO]. При житті вона зробила заповіт, яким заповіла йому автомобіль ToyotaHighlander 2010 року випуску [NUMBER] [NUMBER] . З 1990 р. бабуся була зареєстрована і мешкала за адресою: [ADDRESS] . Проте з 2009 року він забрав її до себе додому для забезпечення постійного догляду і надання невідкладної медичної допомоги. Хоча зареєстрована адреса місця проживання бабусі була у Комунарському районі ( [ADDRESS]), заповіт був складений за місцем її фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , що прямо зазначено в тексті заповіту. При цьому бабуся зажадала, щоб заповіт був підписаний у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , які також розписалися в тексті заповіту. Після її смерті до нотаріуса позивач із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав, що, будучи спадкоємцем за заповітом та постійно проживаючи з нею, він вважається таким, що прийняв спадщину. Проте, коли у 2019 р. виникла потреба оформити право на спадщину, він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На підставі зазначеної заяви було заведено спадкову справу № 22/2019 р. щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Однак, 05.04.2019 р. нотаріус видала йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №182/02-31 у зв`язку з тим, що спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини. Крім цього, з ними проживала і дочка спадкодавиці [PERSON] , яка є спадкоємицею за законом. Відповідачка [PERSON] є матір`ю позивача та водночас дочкою спадкодавці [PERSON] , та належить до першої черги спадкоємців за законом. Вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тому що вона як і позивач у рівних частках є співвласниками зазначеної квартири і набули право власності на неї в порядку приватизації державного житлового фонду. Однак, в зазначеній квартирі вона не мешкає з початку 2000-х років, майже ніколи не залишалась на ніч і речі звичайного домашнього вжитку у квартирі не зберігала. Вона жила окремо за адресою: [ADDRESS] . Вона регулярно, щотижня, відвідувала бабусю, як могла піклувалась про неї та надавала всіляку допомогу. Заяву нотаріусу про прийняття спадщини після [PERSON] , мати теж не подавала, тобто не прийняла спадщину в жодний спосіб. Інших спадкоємців першої черги за законом після бабусі, крім матері, немає. Отже, в умовах різних адрес реєстрації місця проживання позивача і бабусі, для доведення прийняття ним спадщини слід у судовому порядку встановити юридичний факт - факт спільного постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У позасудовому порядку встановлення цього факту є неможливим, адже єдиним, передбаченим законом, підтвердженням спільного проживання спадкодавця і спадкоємця є реєстрація їхнього постійного місця проживання за однією адресою. Згаданий факт потрібно встановити для оформлення права на спадщину, що відкрилась після смерті бабусі. На підставі викладеного, просить суд встановити факт, його постійного проживання разом з його бабусею - [PERSON] , [INFO], померлої [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після неї; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після бабусі [PERSON] , [INFO], померлої [INFO] , право власності на транспортний засіб типу легковий універсал марки «TOYOTA», моделі «Highlander», 2010 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , об`єм двигуна 3500 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER] , що належав спадкодавці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР №3 УДАІ ГУМВС України у Запорізькій області 02.04.2011 р. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 серпня 2019 року зазначену справу прийнято та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання; зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. надати суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; (а.с. 14-15). 29.08.2019 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. надійшла копія спадкової справи № 22/2019 р, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с. 31-45) У судовому засіданні позивач та його представник надали суду пояснення, аналогічні за змістом позовної заяви, вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову [PERSON] , підтвердила, що вона не проживала з мамою та не приймала спадщину після її смерті. Надала суду відзив про визнання позову. (а.с. 30) Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, копію спадкової справи після смерті [PERSON] , оглянувши медичну картку [PERSON] , перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, взявши до уваги пояснення осіб, що беруть участь у справі, свідків, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 28.07.2011 р., актовий запис № 4488. (а.с. 33) За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 05.04.2011 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за р. № 1747. Відповідно до якого вона заповіла [PERSON] , [INFO] , автомобіль Toyota Highlander 2010 року випуску [NUMBER] [NUMBER] . (а.с. 8-9) Спадщина, що відкрилась після смерті [PERSON] складається з транспортного засобу типу легковий універсал марки Toyota моделі Highlander2010 року випуску, чорного кольору, номер кузову: [NUMBER] , об`єм двигуна: [NUMBER] см3, реєстраційний номер: [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане ВРЕР №3 УДАІ ГУМВС України у Запорізькій області 02.04.2011 року. (а.с. 8-9) Після смерті [PERSON] спадкоємець за заповітом - [PERSON] , до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, у зв`язку з юридичною необізнаністю. Вважав, що, будучи спадкоємцем за заповітом та постійно проживаючи з нею, він вважається таким, що прийняв спадщину. Однак, 01.04.2019 р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На підставі зазначеної заяви було заведено спадкову справу №22/2019 р. до майна померлої [INFO] [PERSON] . (а.с. 32) 03.04.2019 р. Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради надав приватному нотаріусу довідку про місце реєстрації [PERSON] на день смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані особи відсутні. (а.с. 43) 05.04.2019 р. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. видала [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №182/02-31. (а.с. 43 об.-44) Постанова обґрунтована таким. Спадкоємець [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини після бабусі протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину на підставі того, що постійно проживав разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, з ними проживала і дочка спадкодавиці [PERSON] , яка є спадкоємицею згідно зі ст. 1241 ЦК. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України доказом постійного проживання зі спадкодавцем є довідка органу реєстрації місця проживання про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем. Оскільки на момент смерті спадкодавиця і спадкоємець [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, та у зв`язку з тим, що не надані документи, які б підтверджували факт прийняття спадщини, встановити факт їх постійного спільного проживання на момент відкриття спадщини не вбачається можливим, але зазначені факти можуть бути встановлені у судовому порядку. Спорідненість між [PERSON] , його матір`ю [PERSON] і бабусею [PERSON] , як родичів по прямій висхідній лінії, підтверджується наступними доказами: - свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , виданим Бородінською сільською радою депутатів трудящих Бородінського району Одеської області 31.08.1955 р. (а.с. 37); - свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] , серія [NUMBER] , виданим Будинком урочистої реєстрації одруження Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих 07.08.1975 р. (а.с. 37 об.); - свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , виданим Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящих міста Запоріжжя Запорізької області 11.05.1976 р. (а.с.38) Отже, відповідачка [PERSON] є матір`ю позивача та водночас дочкою спадкодавиці [PERSON] , тобто, відповідно до ст. 1261 ЦК, належить до першої черги спадкоємців за законом. Факт постійного проживання - [PERSON] , [INFO], на момент смерті, а саме [INFO] , разом із онуком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується заповітом, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. 05.04.2011 р. за р. № 1747, удома за адресою: [ADDRESS] , у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] , які також розписалися в тексті заповіту. (а.с. 8) Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач є її сусідом, який доглядав свою бабусю [PERSON] , яка останні три роки перед смертю мешкала з ним. Відповідачка є його матір`ю, але мешкає на Пісках. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач є його сусідом. Він доглядав свою бабусю [PERSON] , яка з 2009 року дуже сильно хворіла тому жила разом з [PERSON] в одній квартирі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що є другом сім`ї, що [PERSON] проживала декілька років до своєї смерті з онуком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Онук її доглядав. Згідно з поясненнями учасників справи з 1990 р. [PERSON] була зареєстрована і мешкала за адресою: [ADDRESS] . Проте з віком її стан здоров`я (зокрема, судин) значно погіршився: розвився атеросклероз, підвищився кров`яний тиск, стали частими головокружіння, виникли порушення ходьби та інших рухів, слуху, зору. У зв`язку з цим з 2009 року [PERSON] , який є професійним лікарем, вирішив забрати бабусю до себе додому задля забезпечення постійного догляду і надання невідкладної медичної допомоги по мірі виникнення потреби. [PERSON] з початку 2000-х років, жила за адресою: [ADDRESS] . Заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , [PERSON] нотаріусу не подавала, тобто не прийняла спадщину в жодний спосіб. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , немає. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин постійного проживання [PERSON] з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після неї. Встановлення факту постійного проживання разом з бабусею необхідно для оформлення права [PERSON] на спадщину за заповітом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Водночас встановлення вищезгаданого факту у поточній справі пов`язане з вирішенням спору про право, зокрема, про право власності на спадкове майно. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., справи про спадкування та про визнання права власності на нерухоме майно розглядаються судами за правилами позовного провадження. Зважаючи на вищевикладене, встановлення факту, що має юридичне значення, у поточній справі слід здійснювати в контексті вирішення спору про право за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи (п. 1). Щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). Не допускається вирішення справи в порядку окремого провадження, якщо заява містить вимогу про визнання права, зокрема права власності (п. 9). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно дост.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від час прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК) Згідно з абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved