Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

11 січня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON], про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. 12 січня 2016 року вказана цивільна справа у відповідності до ст.11-1 ЦПК України була прийнята до свого провадження суддею Маймур Ф.Ф. (а.с.18, 19) 12 лютого 2016 року судом за клопотанням сторони позивача до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON], а 22 лютого 2016 року судом прийнято до спільного розгляду у справі позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON], про захист честі, гідності та ділової репутації. (а.с.41, 58-60, 75) [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням їх подальшого уточнення, послалась на те, що відповідач є її братом, і між ними триває конфлікт з приводу успадкованого позивачем нерухомого майна їх батьків. У зв'язку із цими неприязними стосунками відповідач 02 липня 2015 року направив на адресу Придніпровської залізниці за місцем роботи позивача, до Генеральної прокуратури України та Державної фіскальної служби України скаргу, в якій поширив відносно позивача недостовірну інформацію, яка порочить її честь, гідність та ділову репутації, а саме вказав на зберігання позивачем на своїй дачі майна Укрзалізниці, отримання позивачем хабарів, вчинення фінансових махінацій тощо. Дана скарга зумовила проведення на підприємстві за місцем роботи позивача відповідної перевірки, результати якої не підтвердили заявлені відповідачем у скарзі факти. Через поширення вказаної недостовірної інформації позивач пережила значене нервове перевантаження та стрес, що зумовило погіршення її здоров'я: підвищувався кров'яний тиск, з'явилось безсоння та серцеві напади, виникла доброякісна пухлина. За викладених обставин позивач і звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд захистити її честь, гідність та ділову репутацію шляхом зобов'язання відповідача надіслати за місцем роботи позивача листа зі спростуванням змісту скарги від 02 липня 2015 року, а також шляхом стягнення з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди 10000 гривень. (а.с.2-3, 83-86) В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі з викладених вище підстав. Відповідач, його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість, надали суду письмові заперечення, в яких послались на недоведеність заподіяння позивачу моральної шкоди, а також на реалізацію відповідачем свого конституційного права згідно ст.40 Конституції України звернутись до компетентних органів задля перевірки викладених в скарзі фактичних обставин. (а.с.30-31) Третя особа в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав. [PERSON] в обґрунтування свого позову, з урахуванням подальшого уточнення своїх позовних вимог, послався на те, що відповідач 02 липня 2015 року звернувся зі скаргою за місцем роботи матері позивача - [PERSON], при цьому в цій скарзі, яка надійшла і за місцем роботи [PERSON], відповідач вказав недостовірну інформацію про те, що позивач систематично перебуває на службі у нетверезому стані, хоча сам позивач характеризується за місцем роботи виключно позитивно, користується повагою у трудовому колективі, нагороджувався дипломами за трудові досягнення. Направлення відповідачем скарги вказаного змісту, за переконанням позивача, зумовлено наявністю неприязних стосунків між відповідачем, позивачем та третьою особою, які виникли на підставі майнових суперечок з приводу спадщини батьків відповідача та третьої особи. На підставі викладеного позивач просив суд зобов'язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом зобов'язання відповідача направити лист за місцем роботи позивача із зазначенням недостовірності інформації щодо позивача у скарзі від 02 липня 2015 року. (а.с.58-60, 88-89) В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні свого позову з викладених вище підстав, додатково вказавши, що відповідач жодного разу не був у нього на роботі, а отже не може стверджувати те, в якому стані позивач взагалі буває на робочому місці. Відповідач, його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності, надали суду письмові заперечення, пославшись на неголослівне інформування скаргою роботодавця позивача про аморальність поведінки останнього, а саме подання скарги як щодо [PERSON], так і щодо [PERSON] було зумовлено виключно бажанням захистити державне майно, а не образити своїх родичів в очах їх роботодавця та колег, а також здійснене в межах реалізації прав відповідача, передбачених ст.40 Конституції України. Крім того, відповідач наголосив на тому, що подання скарги фактично не порушило особисті немайнові права позивача, не мало для нього негативних наслідків. (а.с.77) Третя особа в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала. Вислухавши учасників розгляду справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні як з наявних матеріалів справи, так і з пояснень сторін по справі встановлено, що між сторонами у справі останні декілька років наявні неприязні, конфлікті стосунки, які виникли на підґрунті суперечок з приводу поділу відповідачем [PERSON] з позивачем [PERSON] спадщини їх батьків, з приводу чого мали місце і спори, які вирішувались в судовому порядку з 2013 року. Наявність неприязних стосунків з боку відповідача до позивача [PERSON] підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON], [PERSON] (а.с.4, 101-102, 105-106, 111, 112, 114-130) 02 липня 2015 року відповідачем було складено фактично адресовану Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця», Генеральній прокуратурі України та Державній фіскальній службі України скаргу на [PERSON] та [PERSON] У даній скарзі відповідач, посилаючись на Закон України «Про очищення влади», люстрацію, послався як на факти зловживання владою в Регіональній філії «Придніпровська залізниця», що: у [PERSON] на дачі у великій кількості зберігаються нові простирадла, наволочки, ковдри, пральний порошок, які є власністю ПАТ «Укрзалізниця»; [PERSON] брала хабарі від людей, які отримують санаторні путівки до санаторію «Прибій»; [PERSON] здійснювала фінансові махінації на отримання матеріальної допомоги; [PERSON] систематично знаходиться у нетверезому стані на службі. Крім того, у своїй скарзі відповідач стверджував, що [PERSON] у себе вдома та на дачі має килимові доріжки зеленого та червоного кольорів, а також те, що сім'я [PERSON] так звані «новорічні подарунки» не з'їдає до травневих свят. За наведеними у скарзі фактами відповідач просив адресатів скарги прийняти заходи реагування. (а.с.7, 62) Також судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін встановлено, що вищевказана скарга зі всіх вказаних в ній адресатів надійшла для розгляду лише за місцем роботи позивачів [PERSON] та [PERSON] - до Дорожньої профспілкової організації (ДОРПРОФСОЖ) Придніпровської залізниці та до Дніпропетровського пасажирського вагонного депо Регіональної філії «Придніпровська залізниця» відповідно. Надходження скарги відповідача за місце роботи позивача [PERSON] зумовило проведення перевірки роботодавцем останньої перевірки окремих напрямів статутної діяльності первинної профспілкової організації Дніпропетровського пасажирського депо, за наслідками чого заявлені відповідачем у скарзі негативні факти відносно [PERSON] не знайшли свого підтвердження, про що відповідача було повідомлено письмово. Так само не підтвердились і заявлені у скарзі негативні факти щодо [PERSON] (а.с.8, 38, 51-54, 63-66) Крім того, судом також встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] за місцем своєї роботи у відповідних підрозділах/організаціях Придніпровської залізниці мають виключно позитивні характеристики, за час своєї трудової діяльності кожен з них неодноразово нагороджувався грамотами/дипломами за трудові досягнення із здійсненням записів до трудових книжок. Позивач [PERSON] також нагороджувалась знаком «За заслуги перед профспілкою» та преміювалась за трудові досягнення, а позивач [PERSON] за період роботи в Придніпровській залізниці також здобув спеціальну та вищу освіти, неодноразово підвищував кваліфікацію за своєю професією. Окрім цього, позивач [PERSON] за характером своєї роботи періодично проходить в тому числі профілактичний наркологічний огляд, результати якого суперечать викладеним відповідачем у його скарзі даним щодо перебування даного позивача на роботі в стані алкогольного сп'яніння. Позитивну характеристику [PERSON] надали в судовому засіданні і свідки [PERSON], [PERSON], які є колегами даного позивача (а.с.39, 40, 54-56, 66-74, 93) Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні також пояснили суду, що про подання та зміст скарги відповідача від 02 липня 2015 року, в якій надавалась вкрай негативна характеристика позивачам, згодом стало відомо і трудовому колективу, в якому працюють позивачі. (а.с.101-102, 105-106) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України. Так, за змістом ст.ст.269, 270, 275, 297, 299 ЦК України особисті немайнові права, зокрема право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації, належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Гідність, честь та ділова репутація фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Спосіб захисту даних немайнових прав здійснюється відповідно до змісту цих прав, способу їх порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ст.ст.32, 68 Конституції України, ст.ст.277, 280 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації особою, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно положень ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Нормою ст.40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову [PERSON] та повного задоволення позову [PERSON] Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду справи, ґрунтується на наступному. Юридичним складом правопорушення, наявність якого є підставою для задоволення позову, є сукупність певних обставин, а саме: 1) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; 3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, викладення інформації в заявах, листах, скаргах, адресованих іншим особам (хоча б одній особі). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При цьому, для оцінки недостовірної інформації як такої, що завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам фізичної особи, або перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, недостовірна інформація має бути негативною. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом встановлено отримання роботодавцями позивачів (Дорожньою профспілковою організацією (ДОРПРОФСОЖ) Придніпровської залізниці та Дніпропетровським пасажирським вагонним депо Регіональної філії «Придніпровська залізниця») направленої відповідачем скарги від 02 липня 2015 року, яка містить у формі тверджень негативну інформацію відносно позивачів. Відтак, доведеним є поширення відповідачем інформації, яка стосується позивачів. При цьому, така інформація стосовно позивачів переважно є вкрай негативною. Так, негативною інформацією, вказаною у скарзі відповідача відносно позивача [PERSON], є твердження про систематичне знаходиться останнього у нетверезому стані на службі (за місцем роботи), а відносно позивача [PERSON] - три з п'яти тверджень, а саме: у [PERSON] на дачі у великій кількості зберігаються нові простирадла, наволочки, ковдри, пральний порошок, які є власністю ПАТ «Укрзалізниця»; [PERSON] брала хабарі від людей, які отримують санаторні путівки до санаторію «Прибій»; [PERSON] здійснювала фінансові махінації на отримання матеріальної допомоги. Інші два твердження про нові килимові доріжки зеленого та червоного кольорів вдома та на дачі у [PERSON], а також про те, що так звані «новорічні подарунки» родина [PERSON] не з'їдає до травневих свят, суд, виходячи зі змісту та формулювань таких тверджень, об'єктивно не може оцінити як негативну, оскільки вони не містять прямої негативної оцінки дій/поведінки чи особистості позивачів, натомість фактично є нейтральними. В той же час, враховуючи, що за скаргою відповідача було проведено перевірку відповідних напрямів діяльності на Придніпровській залізниці, результати якої спростували заявлену відповідачем у його скарзі від 02 липня 2015 року негативну інформацію щодо позивачів, приймаючи до уваги виключно позитивну характеристику позивачів за місцем їх роботи, неодноразове нагородження їх грамотами/дипломами, а також преміювання за трудові/професійні досягнення, періодичне проходження позивачем [PERSON] наркологічного огляду, що зумовлено характером його роботи, а відтак викликає в суду об'єктивні сумніви щодо можливості його перебування в стані алкогольного сп'яніння на роботі, враховуючи, що сам відповідач ніколи не відвідував позивача [PERSON] за місцем його роботи, а в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази достовірності викладеної відповідачем в його скарзі негативної інформації відносно позивачів, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вищевказана негативна інформація, яка поширена відповідачем відносно позивачів і стосується переважно трудової діяльності останніх, є недостовірною. В свою чергу, виходячи з дефініцій честі, гідності та ділової репутації фізичної особи з урахуванням на характер та суть негативної інформації, поширеної відповідачем відносно позивачів, очевидним є висновок, що така інформація порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Отже, підсумовуючи вищевикладене, враховуючи доведеність всіх елементів юридичного складу правопорушення, яке є предметом доказування по справі, а також враховуючи, що згідно закону недостовірна інформація підлягає спростуванню не залежно від вини особи, яка її поширила, суд приходить до висновку про необхідність задоволення в повному обсязі позову [PERSON], а також часткового задоволення позову [PERSON] - шляхом визнання такою, що не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачів, інформації, викладеної у скарзі відповідача відносно [PERSON] в повному обсязі, а відносно [PERSON] в наведеному вище обсязі (три з п'яти тверджень), а також шляхом зобов'язання відповідача протягом тридцяти днів з дня набрання даним рішенням суду законної сили направити за місцем роботи позивачів листів зі спростуванням означеної недостовірної інформації. До заперечень сторони відповідача проти позовних вимог в частині, в якій їх задоволено, суд ставиться критично та не приймає до уваги. Зокрема, суд не погоджується із твердженнями відповідача про те, що направлення скарги від 02 липня 2015 року є реалізацією його конституційних прав, передбачених ст.40 Конституції України. Правова позиція суду з цього приводу ґрунтується на тому, що таке право, виходячи зі змісту ст.40 Конституції України, поширюється лише на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, а предметом спору у даній справі є поширення недостовірної інформації, яка порочить честь, гідність і ділову репутацію позивачів, здійснене шляхом направлення скарги саме до роботодавця позивачів - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», його структурних підрозділів (Дорожньої профспілкової організації (ДОРПРОФСОЖ) Придніпровської залізниці, Дніпропетровського пасажирського вагонного депо Регіональної філії «Придніпровська залізниця»). І саме із направленням та отриманням спірної скарги роботодавцем позивачів пов'язано порушення відповідачем особистих немайнових прав позивачів. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази отримання спірної скарги іншими двома адресатами - Генеральною прокуратурою України та Державною фіскальною службою України, до того ж із направленням скарги цим державним органам позивачі не пов'язують свої претензії до відповідача. Також слід відзначити, що за змістом спірної скарги відповідача від 02 липня 2015 року ним повідомляються в стверджувальній формі дані щодо діянь, які можуть мати ознаки злочинів, а жоден із адресатів скарги, виходячи зі змісту норм Закону України «Про прокуратуру», Кримінального процесуального кодексу України, Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236, не наділений повноваженнями для безпосереднього здійснення перевірки/розслідування заявлених у скарзі фактів. З цих підстав, а також враховуючи наявність між відповідачем та позивачем [PERSON] тривалих неприязних стосунків з приводу поділу спадщини їх батьків, що передувало написанню та поданню відповідачем скарги від 02 липня 2015 року та триває досі, приймаючи до уваги пояснення відповідачем на запитання головуючого в судовому засіданні щодо причини звернення [PERSON] зі скаргою за місцем роботи позивачів, суд скептично і критично ставиться до декларованих відповідачем в його письмових запереченнях, а представником відповідача в судовому засіданні, тверджень про бажання відповідача шляхом подання скарги виконати свій громадський обов'язок, зберегти державне майно. Крім того, не приймає суд до уваги в якості належних доказів надану стороною відповідача фототаблицю (а.с.113), оскільки за своїм змістом така таблиця не дає можливості встановити нічого іншого, окрім того, що на фотографіях зафіксовано штамп та символіку ПАТ «Укрзалізниця». На чому вони проставлені, де та у кого знаходиться ця річ/речі, на яких проставлено штамп та символіку, коли зроблено фотографію тощо встановити неможливо. Не приймає суд до уваги як доказ твердження відповідача, що він бачив позивача [PERSON] у форменому одязі із запахом алкоголю, оскільки такі пояснення відповідача фактично є бездоказовими, неконкретними, а відтак суд може сприймати їх лише як припущення, на яких у відповідності до ст.60 ч.4 ЦПК України не може ґрунтуватись доказування та рішення суду. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що такі вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди, а отже, окрім іншого, на позивача покладається тягар доведення причинного-наслідкового зв'язку між протиправним діянням відповідача та негативними наслідками, з якими позивач пов'язує завдання собі моральної шкоди. Разом із тим, як вбачається із поданої стороною даного позивача суду доказової бази, пояснень [PERSON], її представника в тексті позову та в судовому засіданні, даний позивач пов'язує завдану їй моральну шкоду із певними розладами її здоров'я. Однак, всі подані на підтвердження цієї обставини докази (медичні документи) підтверджують лише наявність розладів здоров'я [PERSON] і не дозоляють суду переконатись, що такі розлади зумовлені діями відповідача з направлення на роботу позивачу скарги від 02 липня 2015 року, а не є загостренням хронічних хвороб чи не зумовлені переживанням з приводу смерті матері позивача, що передувало початку конфліктних відносин між сторонами та поданням відповідачем скарги. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених [PERSON] позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а отже і про необхідність відмови у задоволенні її позову в цій частині. Враховуючи результат вирішення справи з урахуванням на положення ст.88 ЦПК України, кількість позовів, кількість та характер заявлених позовних вимог з урахуванням їх уточнення та обсягів оплати судового збору позивачами, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в порядку розподілу судових витрат на користь позивача [PERSON] 487,2 гривень, на користь позивача [PERSON] 551,2 гривень, а на користь держави 64 гривні. На підставі викладеного та

Outcome: approved