Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

11 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні приватним будинком [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно встановленої сателітарної антени з зовнішньої сторони стіни, яка є невід`ємною конструктивною частиною приватного будинку [ADDRESS] як цілісної споруди, що належить на праві приватної власності [PERSON] ; визнання того факту, що стіна, яка знаходиться вище площини даху будинку [ADDRESS] , належить виключно її приватному будинку [ADDRESS] і не є конструкцією спільного користування (не є спільним конструктивним елементом) для обох будинків [ADDRESS] і [ADDRESS] . Поданий позов мотивує тим, що [PERSON] є співвласником будинку [ADDRESS] . У 2014 році її сусіди [PERSON] , які проживають в будинку [ADDRESS] , який примикає до її будинку, без будь-якого погодження з нею чи іншими членами її сім`ї, самочинно встановили сателітарну антену, якою користуються для своїх потреб по сьогоднішній час. Під час будівництва нею частини стіни її будинку [ADDRESS] , що знаходиться вище покриття даху будинку [ADDRESS] (і на якій [PERSON] згодом самочинно встановили антену), [PERSON] неодноразово стверджував, що він не буде платити частину коштів за будівництво цієї стіни, оскільки все, що знаходиться вище даху його будинку [ADDRESS] його не цікавить, він не має до неї жодного відношення. Встановленням сателітарної антени Матренки пошкодили декоративну структуру покриття даної стіни, за яку позивач заплатила свої кошти. Будь-якої згоди на встановлення даної антени нею не надавалось. Вказує, що дана антена створює перешкоду в обслуговуванні стіни її приватного будинку [ADDRESS] , в холодні пори року створює сирість, грибок на стіні коло неї, а в періоди часу, коли є сильні пориви вітру, наявність цієї антени створює звук, подібний до гулу і свисту, що перешкоджає відпочинку в нічну пору доби. Крім того, Личаківським районним судом м. Львова у межах справи № 2-а/463/13/14 за її позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , була проведена будівельно-технічна експертиза, якою було встановлено, що частина стіни вище покриття будинку [ADDRESS] належить тільки її будинку [ADDRESS] . Зазначає, що на її неодноразові звернення з приводу демонтажу Матренки не реагують, а самовільно демонтувати в неї можливості немає, оскільки [PERSON] не дають доступу до свого будинку. З урахуванням наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 12 квітня 2016 року під головуванням судді Грицка Р.Р. даний позов було залишено без руху. 10 травня 2016 року, після усунення недоліків позову, ухвалою суду відкрито провадження у справі. 17 жовтня 2016 року [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , відповідно до якого просить зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні спільною стіною будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] шляхом демонтажу встановленої на ній відповідачем сателітарної антени. Даний зустрічний позов було прийнято до розгляду ухвалою суду від 17 жовтня 2016 року та об`єднано його в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком. 12 грудня 2016 року ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду. 29 грудня 2016 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , відповідно до якого просить зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні спільною стіною будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] шляхом демонтажу встановленої на ній відповідачем сателітарної антени. Ухвалою суду від 24 січня 2017 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до розгляду та об`єднано його в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком. Зустрічний позов мотивує тим, що [PERSON] є співвласником будинку [ADDRESS] , який має суміжну стіну з будинком [ADDRESS] , що перебуває у власності сім`ї Пеленичок. Ця суміжна стіна є конструктивним елементом між вказаними будинками, що встановлено постановою Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року в адміністративній справі № 463/5777/13-а за позовом [PERSON] до Департаменту містобудування Львівської міської ради за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] . Цією постановою, залишеною без змін апеляційною та касаційною інстанціями, відмовлено [PERSON] в задоволенні позову про зобов`язання Департаменту містобудування Львівської міської ради погодити та затвердити проект реконструкції житлового будинку [ADDRESS] з розширенням за рахунок горища та влаштування віконних прорізів у торцевій стіні. Зі змісту даної постанови та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року вбачається, що Департамент містобудування Львівської міської ради відмовив [PERSON] в погодженні та затвердженні проекту реконструкції житлового будинку [ADDRESS] з розширенням за рахунок горища та влаштування віконних прорізів у торцевій стіні у зв`язку з відсутністю згоди співвласників будинку [ADDRESS] , тобто [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що до такого висновку суди дійшли з врахуванням висновку № 2314 від 25 листопада 2014 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної в межах адміністративної справи № 463/5777/13-а, відповідно до якого суміжна стіна є спільним конструктивним елементом будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , при цьому до висоти даху будинку [ADDRESS] є огороджуючою конструкцією приміщень обох будинків, вище даху будинку [ADDRESS] є огороджуючою конструкцією лише приміщень горища будинку [ADDRESS] , проте в цій частині містить в собі димо-вентиляційні канали будинку [ADDRESS] . Отже даний факт встановлено рішенням суду та не підлягає доказуванню в межах даної справи. Відтак вважає, що дана стіна є спільною сумісною власністю співвласників цих будинків. Зазначає, що навесні відповідачі за зустрічним позовом, не питаючи згоди [PERSON] та [PERSON] , встановили на суміжній стіні, яка є спільним конструктивним елементом будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , сателітарну антену. В свою чергу, [PERSON] встановив поруч свою сателітарну антену, вважаючи, що має з відповідачами рівне право на користування спільною власністю. Однак у 2016 році [PERSON] звернулася до нього та [PERSON] з позовом про демонтаж цієї антени, мотивуючи його тим, що суміжна стіна будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] вище даху будинку є її приватною власністю. Зазначає, що дана стіна є спільною сумісною власністю, а згоди на встановлення сім`єю [PERSON] антени на цю стіну він також не давав. З урахуванням наведеного, просить зустрічний позов задовольнити. 20 лютого 2017 року відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] та представниками відповідача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] та [PERSON] подано заперечення на зустрічний позов, відповідно до яких вказують, що спільна стіна між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] є не суміжною, а протипожежною (виходячи з п. 4 ДБН). Оскільки димо-вентиляційні канали будинку [ADDRESS] , які влаштовані в частині стіни, що належить будинку [ADDRESS] , виведені Матренками в бік їхнього будинку (над їхньою покрівлею даху), а не виведені вертикально догори, то в місці їх виведенні назовні межі вогнестійкості протипожежної стіни з боку будинку [ADDRESS] взагалі не існує, тобто така є нульовою. Зазначають, що дані вентиляційні та димові канали встановлені з порушенням норм ДБН, оскільки такі мають бути влаштовані так, щоб межа вогнестійкості протипожежної стіни з кожного боку каналу була не менша за нормовану межу вогнестійкості протипожежної стіни, в якій вони влаштовуються та мають бути виведені вище покриття даху вищого будинку [ADDRESS] . Крім того, наявність димово-вентиляційних каналів Матренків не може бути доказом того, що стіна вище даху будинку [ADDRESS] є спільною. Вказують, що ці канали сім`ї [PERSON] перешкоджають позивачу користуватися його житловим приміщенням будинку [ADDRESS] , оскільки товщина стіни навпроти місця їх виведення назовні становить лише 12 см, а тому стіна в цьому місці постійно сиріє, мокріє, взимку промерзає наскрізь та через це постійно руйнується. Крім того, зазначають, що спільним конструктивним елементом обох будинків є фундамент і та частина стіни, яка знаходиться тільки до покриття даху будинку [ADDRESS] , вище покриття будинку [ADDRESS] стіна належить виключно будинку [ADDRESS] . Відтак сателітарна антена, яка влаштована [PERSON] не може складати [PERSON] перешкоду в користуванні, оскільки знаходиться на тій частині стіни, що належить виключно сім`ї [PERSON] . Натомість влаштована Матренками сателітарна антена створює перешкоду Пеленичкам, оскільки її встановленням Матренки пошкодили декоративну структуру покриття даної стіни, за яку відповідачі за зустрічним позовом сплатили власні кошти. Також дана антена створює перешкоду в обслуговуванні стіни приватного будинку [ADDRESS] , в холодні пори року створює сирість і грибок на стіні коло неї, а в періоди часу, коли є сильні пориви вітру, наявність даної антени створює звук, подібний до гулу і свисту, що перешкоджає відпочинку в нічну пору часу. З урахуванням наведеного, просять в задоволенні зустрічного позову відмовити. 20 лютого 2016 року відповідачем [PERSON] подано заперечення на позов, відповідно до якого проти позову заперечує та вказує, що навесні 2011 року позивач та відповідачі за взаємною згодою встановили на спільній стіні кожен свою сателітарну антену. Стосовно часу встановлення спірної антени, зазначає, що позивач свідомо вказала 2014 рік, щоб уникнути питання пропуску строку позовної давності для звернення до суду. Насправді спірна антена була встановлена у березні 2011 року. У зв`язку з наведеним, просить у позові відмовити. 24 квітня 2017 року [PERSON] подано додаткові пояснення, відповідно до яких в черговий раз наголошує що стіна між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] є спільною огороджуючою конструкцією та не є спільною там, де йдеться про горище будинку [ADDRESS] , адже з одного боку знаходиться горище, а з іншого повітряний простір над площиною даху будинку [ADDRESS] . Крім того, представниками [PERSON] та [PERSON] було подано заяву про застосування строків позовної давності. Вказує, що сателітарна антена, встановлена [PERSON] , про демонтаж якої подано зустрічний позов, була встановлена навесні 2011 року. Відтак позивач за зустрічним позовом подав позов після закінчення строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. 22 травня 2017 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Грицка Р.Р. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду такої визначено суддю Лакомську Ж.І. Ухвалою суду від 29 травня 2017 року дана справа прийнята до провадження суддею Лакомською Ж.І. 14 листопада 2017 року суддею Лакомською Ж.І. подано заяву про самовідвід, ухвалою суду від 14 листопада 2017 року дану заяву задоволено. 16 листопада 2017 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи та для розгляду такої визначено суддю Шеремету Г.І. 12 грудня 2017 року суддею Шереметою Г.І. подано заяву про самовідвід, ухвалою суду від 12 грудня 2017 року дану заяву задоволено. 13 грудня 2017 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи та для розгляду такої визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року дану справу прийнято до провадження суддею Стрепком Н.Л. 28 грудня 2017 року [PERSON] подано відзив на зустрічний позов, відповідно до якого повторно зазначає, що відповідно до п.4. ДБН стіна між будинками [ADDRESS] і [ADDRESS] є не суміжною, а протипожежною. Зокрема, пунктом 4.7 ДБН встановлено, що у разі поділу будинку, протипожежною стіною повинна бути стіна вищої частини будинку. У даному випадку стіна вищої частини будинку належить [ADDRESS] . Зазначає, що димово-вентиляційні канали будинку [ADDRESS] , які влаштовані в частині стіни будинку [ADDRESS] , що належить тільки позивачу, виведені Матренками в бік їхнього будинку, то в місці їх виведення назовні межі вогнестійкості протипожежної стіни будинку [ADDRESS] взагалі не існує. Відтак відповідачами у справі встановлено димові та вентиляційні канали будинку [ADDRESS] з порушенням ДБН. Такі канали створюють позивачу перешкоди у користуванні своїм житловим приміщенням, оскільки товщина стіни навпроти місця виведення їх назовні становить 12 см, а тому стіна в цьому місці постійно сиріє, мокріє, взимку промерзає, а тому постійно руйнується. Зазначає, що твердження [PERSON] стосовно того, що з урахуванням висновку експертизи № 23-1 від 25 листопада 2014 року в межах справи № 463/5777/13-а суди прийшли до висновку, що стіна вище будинку [ADDRESS] є спільною. Зазначає, що суди помилково дійшли до такого рішення та помилково не задовольнили її клопотання про допит експерта. Крім того, вказує, що в рішеннях судів обох інстанцій вказано тільки, що будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] мають спільні конструктивні елементи. Факту того, що стіна вище будинку [ADDRESS] сім`ї Матренків є спільною для обох будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] в межах справи № 463/5777/13-а встановлено не було. А тому вважає, що така стіна є спільною виключно до покрівлі даху будинку [ADDRESS] . Також вважає, що сателітарна антена, яка влаштована [PERSON] не може складати [PERSON] перешкоду в користуванні спільною частиною стіни між їхніми будинками. Натомість влаштована Матренками сателітарна антена створює перешкоди позивачам, жодної згоди на встановлення такої позивачами не давалось, вона була встановлена [PERSON] у час, коли [PERSON] не було вдома, а тому останні не чули як її встановлюють та не знали про її існування. Вона встановлена на самому краю стіни, що її взагалі не видно з вікон їхнього будинку. Зазначає, що [PERSON] свою сателітарну антену встановила в інший період ще у 2010 році, стосовно того, коли [PERSON] встановили свою точно не знає, але пам`ятає, що вперше побачила її у 2013 році. З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні клопотання Матренків про застосування строків позовної давності, а також відмовити в задоволенні зустрічного позову. 27 грудня 2017 року [PERSON] подано додаткове пояснення до відзиву, відповідно до якого вказує, що нею не надавалось згоди на встановлення Матренками сателітарної антени. Такої згоди, зокрема, як це вказує [PERSON] , в усній формі не могло бути, оскільки між ними існує близько тридцяти цивільних судових справ та майже десять відкритих кримінальних проваджень. Стосовно інших наведених доводів такі були зазначені у відзиві на позов та не потребують додаткового відображення у рішенні суду. 22 січня 2018 року [PERSON] подано уточнену зустрічну позовну заяву відповідно до якої просить зобов`язати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] усунути йому перешкоди в користуванні спільною стіною будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] шляхом демонтажу встановленої на ній відповідачами сателітарної антени. Вказана позовна заява прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 22 січня 2018 року та залучено до участі у справі в якості відповідача, за вказаним позовом, [PERSON] . Поданий позов мотивує тим, що будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] мають суміжну стіну, яка є їхнім спільним конструктивним елементом, що встановлено постановою Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року за №463/5777/13-а за позовом [PERSON] до Департаменту містобудування Львівської міської ради за участю третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . Цією постановою, залишеною без змін в апеляційному та касаційному порядку, відмовлено [PERSON] в задоволенні позову про зобов`язання Департаменту містобудування Львівської міської ради погодити та затвердити проект реконструкції житлового будинку [ADDRESS] з розширенням за рахунок горища та влаштуванням віконних прорізів у торцевій стіні. Зі змісту цієї постанови та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року вбачається, що Департамент містобудування Львівської міської ради відмовив [PERSON] в погодженні та затвердженні проекту реконструкції житлового будинку [ADDRESS] з причин відсутності на це згоди співвласників будинку [ADDRESS] , тобто його та третьої особи [PERSON] . Відповідно до висновку № 2314 від 25 листопада 2014 року у межах цивільної справи № 463/5777/13-а судової будівельно-технічної експертизи, суміжна стіна є спільним конструктивним елементом будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , при цьому дах будинку [ADDRESS] є огороджуючою конструкцією приміщень обох будинків, вище даху будинку [ADDRESS] є огороджуючою конструкцією лише приміщень горища будинку [ADDRESS] , проте в цій частині містить в собі димо-вентиляційні канали будинку [ADDRESS] .Відтак той факт, що спірна стіна є спільною для будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , встановлено постановою Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року в адміністративній справі № 463/5777/13-а та не підлягає доказуванню в межах справи № 463/1768/16-ц. Вказує, що навесні 2011 рові відповідачі, не питаючи його згоди, встановили на суміжній стіні сателітарну антену. Він, у свою чергу, встановив поруч свою сателітарну антену, вважаючи, що має разом з Пеленичками право на користування спільною власністю. Однак у 2016 році [PERSON] звернулася до нього та [PERSON] з позовом про демонтаж цієї антени. Оскільки на встановлення Пеленичками сателітарної антени згоди не давав, а тому просить зустрічний позов задовольнити. Також 22 січня 2018 року [PERSON] подано відзив на позов, відповідно до якого вказує, що метою позову [PERSON] є зміна встановленої постановою від 22 листопада 2014 року у справі № 2-а/463/13/14 обставини стосовно того, що спірна стіна є спільним конструктивним елементом будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] і влаштування віконних прорізів на ній неможливе без згоди отримання згоди власників будинку [ADDRESS] . Вказує, що згода на встановлення спірної антени могла бути надана і в усній формі, тим більше, що позивач у той самий період часу (весна 2011 року), що може бути підтверджено письмовими доказами. Також вказує на необхідність визначення часу встановлення спірної антени з метою застосування строків позовної давності. З урахуванням наведеного, просить у задоволенні позову відмовити. 16 лютого 2018 року [PERSON] та її представником [PERSON] подано клопотання про застосування строків позовної давності, у якому вказує, що при поданні зустрічного позову [PERSON] було пропущено встановлений ст. 257 ЦПК України трирічний строк позовної давності, оскільки сателітарна антена, влаштована [PERSON] та про демонтаж якої подано зустрічний позов, була встановлена у 2010 році, про що вказує сам позивач [PERSON] та що не заперечується обома сторонами. Відтак позивач за зустрічним позовом не скористався своїм правом на подання такого позову в межах встановлених законом строків, що є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] у зв`язку з пропущенням строків позовної давності. 16 лютого 2018 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності, відповідно до якої вказує, що спірна антена була встановлена у березні 2011 року, про встановлення такої позивачу було відомо одразу, оскільки вона одночасно з [PERSON] встановлювала свою сателітарну антену на тій самій стіні. Відповідний позов був поданий лише у квітні 2016 року як засіб тиску на нього. 26 січня 2018 року [PERSON] , [PERSON] та представником [PERSON] [PERSON] подано відповідь на відзив на позов [PERSON] , відповідно до якого просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] . Зазначені у відповіді на відзив доводи є аналогічними за змістом із доводами, відображеними у запереченні на зустрічний позов від 20 лютого 2017 року. Додатково зазначає, що накладна № 3 та товарний чек від 5 березня 2011 року не є доказом того, що була придбана саме ця оспорювана антена. Крім того, на даху іншого сусіднього будинку [ADDRESS] має встановленими ще дві сателітарні антени. 26 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні приватним будинком [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно встановленої сателітарної антени з зовнішньої сторони стіни, яка є невід`ємною конструктивною частиною приватного будинку [ADDRESS] як цілісної споруди, що належить на праві приватної власності сім`ї [PERSON] ; визнати обставину того, що стіна, яка знаходиться вище площини даху будинку [ADDRESS] , належить виключно його приватному будинку [ADDRESS] і не є конструкцією спільного користування (не є спільним конструктивним елементом) для обох будинків [ADDRESS] і [ADDRESS] . Подану заяву мотивує тим, що є співвласником будинку [ADDRESS] . Його сусіди [PERSON] , які проживають в будинку [ADDRESS] , що примикає до його будинку, без будь-якого погодження з ним чи іншими членами його сім`ї, на стіні, яка належить тільки його будинку, самочинно встановили сателітарну антену, якою користуються для своїх потреб і яку він вперше побачив у вересні 2013 року. [PERSON] неодноразово стверджував, що не буде платити половину коштів за спірну стіну, яка є огороджуючою частиною будинку. Встановленням даної антени Матренки пошкодили декоративну структуру покриття даної стіни, будь-якої згоди на встановлення такої він не надавав. На неодноразові звернення з приводу негайного демонтажу даної антени не реагують, йому дозволу на демонтаж такої не надають. У липні 2015 року звертався до Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про демонтаж даної антени, на що отримав відповідь, що дане питання носить цивільно-правовий характер. Вважає, що діями сім`ї [PERSON] порушено його права як законного власника та просить поданий позов задовольнити. Також 26 січня 2018 року [PERSON] та 16 лютого 2018 року [PERSON] та її представником [PERSON] подано клопотання про застосування строків позовної давності, у якому вказують, що при поданні зустрічного позову [PERSON] було пропущено встановлений ст. 257 ЦПК України трирічний строк позовної давності, оскільки сателітарна антена, влаштована [PERSON] та про демонтаж якої подано зустрічний позов, була встановлена у 2010 році, про що вказує сам позивач [PERSON] та що не заперечується обома сторонами. Відтак позивач за зустрічним позовом не скористався своїм правом на подання такого позову в межах встановлених законом строків, що є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] у зв`язку з пропущенням строків позовної давності. 16 лютого 2018 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності, відповідно до якої вказує, що спірна антена була встановлена у березні 2011 року, про встановлення такої позивачу було відомо одразу, оскільки вона одночасно з [PERSON] встановлювала свою сателітарну антену на тій самій стіні. Відповідний позов був поданий лише у квітні 2016 року як засіб тиску на нього. 7 серпня 2018 року [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати обставину того, що стіна, яка знаходиться вище площини даху будинку [ADDRESS] , є конструктивним елементом мансардного приміщення, яке на праві приватної власності належить [PERSON] і є частиною приватного будинку [ADDRESS] , який на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] та належить виключно даному мансардному приміщенню, яке є частиною їхнього приватного будинку [ADDRESS] і не є конструкцією спільного користування (не є спільним конструктивним елементом) для обох будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] . 11 жовтня 2018 року [PERSON] було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні їхнім приватним житловим будинком [ADDRESS] шляхом демонтажу вентиляційних та димових каналів будинку [ADDRESS] з їхньої частини будинку [ADDRESS] , яка знаходиться вище покриття даху будинку [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] привести вентиляційні канали, які належать їхньому будинку [ADDRESS] та знаходяться в частині стіни будинку [ADDRESS] у відповідність до п. 4.8 ДБН В.1.1.7-20 «Обмеження поширення пожежі в будинках» та до п. 6.8.11 і п.7.3.10 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», шляхом виведення їх металевими трубами збоку частини стіни будинку [ADDRESS] , починаючи на рівні висоти площини даху будинку [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоду в користуванні приватним житловим будинком позивачів [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно встановленої сателітарної антени з зовнішньої сторони оспорюваної частини стіни, яка є невід`ємною конструктивною частиною приватного будинку [ADDRESS] як цілісної споруди, що належить на праві власності сім`ї позивача; визнати обставину того, що стіна, яка знаходиться вище площини даху будинку [ADDRESS] , є конструктивним елементом мансардного приміщення, яке на праві приватної власності належить [PERSON] і є частиною приватного будинку [ADDRESS] , який на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] та належить виключно даному мансардному приміщенню, яке є частиною їхнього приватного будинку [ADDRESS] і не є конструкцією спільного користування (не є спільним конструктивним елементом) для обох будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] . Мотивація уточнюючого позову є аналогічною за змістом із запереченням, поданим 20 лютого 2017 року відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] та представниками відповідача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] та [PERSON] 22 грудня 2018 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано відзив на позов [PERSON] , відповідно до якого вважає додатково заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. 31 жовтня 2001 року Департаментом землеустрою та планування забудови міста був виданий наказ № 231 про надання дозволу ОСББ «Кайзервальд-Львів» на проектування і будівництво двоквартирного індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] . 5 липня 2002 року Головним архітектором м. Львова було погоджено робочий проект житлового будинку на [ADDRESS] № 1610/1513. 28 травня 2002 року Управлінням Державної пожежної охорони УМВС України у Львівській області було зроблено експертний висновок № 13/9/1966, у якому зазначено, що проведеною експертизою правильності і повноти виконання протипожежних вимог діючих нормативних актів у проектно-кошторисній документації на будівництво житлового будинку на [ADDRESS] порушень вимог пожежної безпеки не виявлено». 1 жовтня 2002 року ОСББ «Кайзервальд-Львів» отримало дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва зазначеного будинку в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю, який було видано відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої № 1610/1513. У період з 2002 по 2010 роки сім`ями Пеленичок і Матренків був збудований двоквартирний індивідуальний житловий будинок за номером [ADDRESS] . В подальшому була оформлена вся необхідна документація на цей будинок, а 2 листопада 2011 року оформлені чинні на даний час свідоцтва про право власності для будинку № [NUMBER] та окремо для будинку [ADDRESS] . Вказує, що доводи позивачів про те, що після присвоєння частинам двохсекційного будинку [ADDRESS] а окремих поштових адрес, у цьому будинку з`явився протипожежний розрив, а саме: протипожежна стіна, та те, що відповідачами порушуються правила протипожежної безпеки є хибними. Зокрема, це доводиться наступним. Стіна, яка розділяє будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] не проектувалась як протипожежна і не є збудованою як протипожежна, адже протипожежна стіна повинна бути вищою від покриття найвищого будинку не менше, ніж на 60 см, а вона закінчується на рівні покрівлі будинку [ADDRESS] . Відповідно до затвердженого проекту будівництва даного будинку, у частині будинку [ADDRESS] (тепер будинок [ADDRESS] ), вентиляція кухонь та санвузлів здійснюється саме через канали у спільній стіні, розташування кухонь та санвузлів не відрізняється від запроектованого. Крім того, спарені будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] не передбачають необхідності влаштування протипожежного відсіку, оскільки знаходяться в межах однієї земельної ділянки. Навіть залишкова товщина стіни, де проходять вентиляційні канали, побудована з якісної цегли, оштукатурена з обох боків та має достатню межу вогнестійкості. Зазначає, що жодних димових каналів, які використовуються відповідачами, у спірній стіні немає. Також наголошує, що наявні вентиляційні канали були влаштовані у внутрішній стіні будинку [ADDRESS] за взаємною згодою сторін при спільному будівництві цього будинку у повній відповідності до затвердженого у встановленому законом порядку проекту та на підставі належним чином отриманого дозволу на проведення будівельних робіт. З урахуванням наведеного, просить у задоволенні позову відмовити, а також постановити ухвалу про стягнення з [PERSON] та [PERSON] штрафу в дохід Державного бюджету України за зловживання процесуальними правами. 2 січня 2019 року позивачами за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] було подано відповідь на відзив, відповідно до якої вказують, що стіна між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] розділяє два окремі будинки (житлових господарства). Така стіна набула статусу протипожежної після розподілу будинку [ADDRESS] на два самостійних житлових господарства. Також звертають увагу на те, що у ч. 3 розпорядження № 257 від 18 травня 2011 року про присвоєння частинам будинку [ADDRESS] окремих будинкових номерів 21 та 23 зазначено, що після розподілу будинку на два самостійних житлових домогосподарства співвласникам необхідно переоформити документи на землекористування, таким чином будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] мають знаходитись в межах різних присадибних ділянок. Те, що дані земельні ділянки на даний час не є належним чином переоформленими (саме з вини відповідача) не дає підстав вважати, що обидва житлових господарства знаходяться в межах однієї земельної ділянки. Стосовно залишкової товщини стіни, де проходять вентиляційні канали, вказують, що така становить тільки 12 см і не може мати достатню межу вогнестійкості. А тому просять зазначені [PERSON] доводи до уваги не брати. 12 лютого 2019 року [PERSON] подано доповнення до відповіді на відзив, у якому вказує про те, що зазначені [PERSON] доводи стосовно облаштування вентиляційних каналів у спірній стіні відповідно до затвердженого у встановленому законом порядку проекту нічим не підтверджуються. Самих накреслених схематичних копій проектної документації житлового будинку [ADDRESS] а відповідач не надає, оскільки на них накреслено виведення оспорюваних вентиляційних каналів відповідача вертикально догори до закінчення протипожежної стіни, тобто вище площини дахів обидвох частин будинку [ADDRESS] . Крім того, експертами постійно діючої комісії сертифікованої будівельної компанії ПП «Євроелітбуд» від 10 грудня 2014 року, які проводили обстеження житлового будинку [ADDRESS] та констатували, що вентиляційні канали будинку [ADDRESS] влаштовані з порушенням ДБН. Також 12 лютого 2019 року [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить заборонити відповідачу встановлювати будь-які об`єкти на оспорюваній стіні з метою унеможливлення допущення таких порушень в майбутньому. Така заява була залишена без руху протокольною ухвалою суду від 12 лютого 2019 року, а позивачу [PERSON] надано десять днів на усунення допущених у поданій заяві порушень. 18 лютого 2019 року [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить заборонити відповідачам [PERSON] та [PERSON] (в подальшому) влаштовувати будь-які об`єкти на частині оспорюваної стіни, яка знаходиться вище площини даху будинку [ADDRESS] та є конструктивною частиною мансардного приміщення приватного будинку [ADDRESS] , без письмової згоди співвласників даного будинку [PERSON] та [PERSON] ; визнати обставину того, що [PERSON] та [PERSON] не є та ніколи не були членами ОСББ «Кайзервальд-Львів»; зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні їхнім приватним житловим будинком [ADDRESS] шляхом демонтажу вентиляційних та димових каналів будинку [ADDRESS] з їхньої частини будинку [ADDRESS] , яка знаходиться вище покриття даху будинку [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] привести вентиляційні канали, які належать їхньому будинку [ADDRESS] та знаходяться в частині стіни будинку [ADDRESS] у відповідність до п. 4.8 ДБН В.1.1.7-20 «Обмеження поширення пожежі в будинках» та до п. 6.8.11 і п.7.3.10 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», шляхом виведення їх металевими трубами збоку частини стіни будинку [ADDRESS] , починаючи на рівні висоти площини даху будинку [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоду в користуванні приватним житловим будинком позивачів [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно встановленої сателітарної антени з зовнішньої сторони оспорюваної частини стіни, яка є невід`ємною конструктивною частиною приватного будинку [ADDRESS] як цілісної споруди, що належить на праві власності сім`ї позивача; визнати обставину того, що стіна, яка знаходиться вище площини даху будинку [ADDRESS] , є конструктивним елементом мансардного приміщення, яке на праві приватної власності належить [PERSON] і є частиною приватного будинку [ADDRESS] , який на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] та належить виключно даному мансардному приміщенню, яке є частиною їхнього приватного будинку [ADDRESS] і не є конструкцією спільного користування (не є спільним конструктивним елементом) для обох будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] . Уточнений позов мотивує тим, що відповідачі самостійно демонтували свою сателітарну антену з їхньої стіни, разом з тим, вони згодом знову зможуть її встановити або влаштувати на стіні будь-які інші об`єкти, що зумовить необхідність знову звертатися з позовом до суду. Для того, щоб убезпечити себе від аналогічних порушень в майбутньому, просить дану позовну вимогу задовольнити. Крім того, вказує, що [PERSON] та [PERSON] не є членами ОСББ і вони не мають жодного відношення до даної оспорюваної стіни. 21 лютого 2019 року [PERSON] подано додаткове пояснення, в якому надає оцінку постанові Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року та ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року у справі №463/5777/13-а. Такі пояснення є аналогічними за змістом з відзивом на зустрічний позов, поданим [PERSON] 28 грудня 2017 року. 5 березня 2019 року [PERSON] було подано друге доповнення до відповіді на відзив, в якому вказує, що в додатках до відзиву відповідач додає документ «Експертний висновок» № 13/9/1966 від 28 лютого 2002 року, на який посилається як на доказ того, що цей документ підтверджує, що будинок [ADDRESS] був зданий в експлуатацію без порушень вимог протипожежної безпеки. Разом з тим, він замовчує факт, що у такому висновку вказано про необхідність в десятиденний термін з дня отримання висновку представити робочий проект для складання необхідних документів по веденню подальшого нагляду за даним об`єктом. Крім того, відповідно до «Акту готовності об`єкта до експлуатації» від 4 лютого 2010 року вбачається, що будинок [ADDRESS] було здано в експлуатацію через 8 років після отримання документу документ «Експертний висновок» № 13/9/1966 від 28 лютого 2002 року, відтак такий не може підтверджувати факту здачі будинку в експлуатацію без порушень вимог пожежної безпеки. 8 травня 2019 року [PERSON] подано додаткові пояснення, відповідно до яких зазначає, що 31 жовтня 2001 року Департаментом землеустрою та планування забудови міста був виданий наказ № 231 про надання дозволу ОСББ «Кайзервальд-Львів» на проектування і будівництво двоквартирного індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] . 1 жовтня 2002 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Кайзервальд-Львів» було видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 541/02. В даному дозвільному документі зазначено виконавцем будівельних робіт ПП «Капбуд», авторський нагляд ПП [PERSON] архітектор, технічний огляд ОСББ «Кайзервальд-Львів» та [PERSON] інженер-будівельник. Після завершення будівельних робіт рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 139 від 12 лютого 2010 року було погоджено акт готовності об`єкта до експлуатації від 4 лютого 2010 року, який підписано, зокрема, від імені замовника головою ОСББ «Кайзервальд-Львів» [PERSON] . Зазначає, що в подальшому саме ОСББ «Кайзервальд-Львів» 12 березня 2010 року отримало Сертифікат відповідності № ЛВ000221 від Інспекції ДАБК у Львівській області, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта двоквартирний індивідуальний житловий будинок загальною площею 609,20 кв.м. (в т.ч. секція 1-292 кв.м., в т.ч. секція 2-317,20 кв.м.) [ADDRESS] проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації. На підставі вказаних документів та відповідно до умов договорів №1, 2, 3, 4 про спільну діяльність, укладених між ОСББ «Кайзервальд-Львів» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Управлінням комунальної власності ДЕП Львівської міської ради було видано Наказ № 22224-Ж-Л від 7 грудня 2010 року про оформлення права спільної часткової власності на новостворене нерухоме майно за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказує, що учасниками справи не заперечується та обставина, що вентиляційні канали, які є предметом спору, на даний час перебувають у тому технічному стані, який передував введенню будинку в експлуатацію у 2010 році. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не були ні замовниками будівництва, ні його виконавцями, а тому такі не можуть бути належними відповідачами у справі в частині позовних вимог, які стосуються вентиляційних каналів. Справа неодноразово призначалася до розгляду в судові засідання в яких оголошувались перерви для надання можливості сторонам подати заяви по суті справи. Крім того, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторін, у зв`язку з їх неявкою в судові засідання, а також з наявними карантинними обмеженнями. В судовому засіданні [PERSON] , який одночасно є представником позивача [PERSON] , третьої особи ОСББ «Кайзервальд-Львів» первісний позов і свій підтримав з мотивів викладених в ньому, пояснення надав аналогічні викладеним в заявах по суті справи, які описані вище. Свій позов і позов [PERSON] просив задовольнити, в задоволені зустрічного позову просив відмовити. Представник позивача [PERSON] адвокат Цаплак М.І. позов підтримав з підстав вказаних в ньому, просив його задовольнити, а в задоволені зустрічного позову просив відмовити. Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON] зустрічний позов підтримав з мотивів викладених в ньому та просив такий задовольнити, відносно задоволення інших позовів просив відмовити з підстав вказаних в заявах по суті справи. Представник [PERSON] і [PERSON] адвокат Мартиневич О.А. зустрічний позов [PERSON] підтримав з підстав викладених в ньому, в задоволені інших позовів просив відмовити. Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні 13 серпня 2019 року свідок [PERSON] надав суду наступні показання. Пояснив, що в 2005 році були розпочаті будівельні роботи на [ADDRESS] , за наслідками яких новостворені об`єкти отримали адресні номери [ADDRESS] . Під час будівництва [PERSON] не хотів оплачувати вартість стіни, яка йшла вище його даху, а тому вентканали були виведені в бік, на що [PERSON] надав згоду. Підтвердив, що антену [PERSON] демонтував. Крім того вказав, що з 2018 року не є власником чи співвласником будинків [ADDRESS] чи [ADDRESS] , не міг поясним чим порушені його права. Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні 13 серпня 2019 року свідок [PERSON] , який є сином [PERSON] і братом [PERSON] пояснив, що стіну вище даху будинку [PERSON] будувалась за кошт сім`ї [PERSON] . Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні 30 вересня 2019 року свідок [PERSON] надав суду наступні показання. Пояснив, що будинок будували спільно сім`ї [PERSON] і [PERSON] , кожен оплачував вартість робіт, яка його стосувалась його частини будинку. Вартість стіни вище будинку [ADDRESS] . Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні 30 вересня 2019 року свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо, що роботи по спорудженні стіни вище даху будинку [PERSON] останні не оплачували. В судовому засіданні 24 червня 2021 року експерт [PERSON] наданий ним висновок №23-14, складеного 25 листопада 2014 року та вказав, що частина стіни, яка вища будинку [ADDRESS] . Вказав, що виведені димовентканали споруджено з порушенням норм ДБН. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки суд жодного разу не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час і місце проведення судового розгляду, а тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд приходить до наступного. Вирішуючи подані позивачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] заяви про застосування строків позовної давності суд приходить до висновку про те, що в задоволенні таких слід відмовити виходячи з наступних підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Згідно зі\~статтею 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 08 липня 2020 року у справі №686/16196/15-ц (провадження № 61-42070 св 18), до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Зважаючи на те, що предметом первісного та зустрічного позовів, а також позову [PERSON] у даній справі є вимоги про усунення перешкод у користуванні спірною стіною будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , шляхом демонтажу встановлених на ній сателітарних антен, тобто такі позови за своєю правовою суттю належать на так званих негаторних позовів, а тому з урахуванням вищенаведеної позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 08 липня 2020 року у справі № 686/16196/15-ц (провадження № 61-42070 св 18), до таких позовна давність не застосовується. Що відтак свідчить про безпідставність заявлення відповідних заяв про застосування такого строку до первісного та зустрічного позовів. З наведених підстав в задоволенні поданих заяв суд відмовляє та вважає, що зазначені спори підлягають до вирішення по суті. З матеріалів справи та пояснень учасників справи, даних в судовому засіданні, судом встановлено наступні обставини. На підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 257 від 18 травня 2011 року було вирішено присвоїти частині будинку [ADDRESS] , позначеному під літ. Б-3, що займають [PERSON] та [PERSON] , окремий будинковий номер [ADDRESS] , а частині будинку, що займають [PERSON] та [PERSON] - окремий будинковий номер [ADDRESS] згідно з поданими технічними документами (т.1 а.с.61). Згідно долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про право власності на житловий будинок № [NUMBER] , виданого 02 листопада 2011 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу № 1944-Ж-Л від 2 листопада 2011 року, житловий будинок в цілому за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 400,4 кв.м. належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (частка якої становить 55/100 частин житлового будинку) та [PERSON] (частка якого становить 45/100 частин житлового будинку) (т.1 а.с.2,62). Житловий будинок в цілому за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 292,0 кв.м. належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (частка якої становить 39/100 частин житлового будинку) та [PERSON] (частка якого становить 61/100 частин житлового будинку). Вказане стверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про право власності на житловий будинок № [NUMBER] , виданого 02 листопада 2011 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та витягів про державну реєстрацію прав № 32330977 від 5 грудня 2011 року та № 32331121 від 5 грудня 2011 року, виданих ОКП ЛОР «БТІ ТА ОЕ» (т.1 а.с.73-75). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 96759151 від 8 вересня 2017 року (т.2 а.с.76-77) житловий будинок в цілому за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 503,00 кв.м. належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (частка якої становить 42/100 частин житлового будинку), [PERSON] (частка якого становить 34/100 частин житлового будинку) та [PERSON] (частка якого становить 24/100 частин житлового будинку). Звертаючись до суду із позовом позивач [PERSON] та зустрічним позовом відповідач [PERSON] просять усунути їм перешкоди у користуванні спірною стіною будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] шляхом демонтажу встановлених на ній сателітарних антен [PERSON] та [PERSON] відповідно. Поряд з цим позивач [PERSON] обґрунтовує мотивованість та підставність подачі свого позову тим, що спірна стіна, яка знаходиться вище площини даху будинку [ADDRESS] , є конструктивним елементом мансардного приміщення, яке на праві приватної власності належить їй, [PERSON] , і є частиною приватного будинку [ADDRESS] , який на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] та належить виключно даному мансардному приміщенню, яке є частиною їхнього приватного будинку [ADDRESS] і не є конструкцією спільного користування (не є спільним конструктивним елементом) для обох будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] . Натомість відповідач [PERSON] мотивуючи підставність подачі зустрічного позову зазначає про те, що спірна стіна є спільним конструктивним елементом обох будинків. Аналізуючи мотивованість та підставність заявлених позовів, в тому числі і зустрічного, на предмет їх відповідності обставинам справи суд виходить з наступного. У відповідності до висновку експерта [PERSON] №23-14, складеного 25 листопада 2014 року за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи, призначеної в межах адміністративної справи 463/5777/13-а (провадження \~2-а/463/13/14) та якому надано відповідної правової оцінки в постанові Личаківського районного суду від 22 грудня 2014 року, залишеній без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року, у житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] є наявними спільні конструктивні елементи, а саме: стіна, яка є спільною для приміщень житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] та ділянка фундаменту, на якій дана стіна побудована. По своєму функціональному призначенню спільна стіна житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] є спільною огороджуючою конструкцією для частини приміщень цокольного поверху житлового будинку [ADDRESS] та частини приміщень підвалу житлового будинку [ADDRESS] , частини приміщень першого поверху житлового буднику [ADDRESS] та частини приміщень першого поверху житлового будинку [ADDRESS] , частини приміщень другого поверху житлового будинку [ADDRESS] , приміщення горища житлового будинку [ADDRESS] та частини приміщень третього поверху житлового будинку [ADDRESS] , вище покриття даху житлового будинку [ADDRESS] стіна є огороджуючою конструкцією тільки для горища будинку [ADDRESS] . Спільна стіна сприймає навантаження власної маси та інших частин будинку і передає ці навантаження на ділянку фундаменту будинку розташовану під стіною. Ділянка фундаменту, яка розташована під спільною стіною сприймає навантаження маси стіни та інших вище розташованих частин житлового будинку і передає їх на грунт ( основу) (т.1, а.с.3-5, 84-89). З урахуванням наведеного, як зазначено у рішенні Личаківського районного суду від 22 грудня 2014 року, обидва будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] мають спільні конструктивні елементи, які впливають як на один так і на другий будинок і не можуть функціонувати окремо. Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, яка закріплює загальні підстави звільнення від доказування, зокрема ч. 4 вказаної статті передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто,\~вказаним положенням\~закріплено принцип\~преюдиційності,\~тобто обов`язковості фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.\~ Зважаючи на те, що судом в постанові Личаківського районного суду від 22 грудня 2014 року, залишеній без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2015 року, з урахуванням висновку будівельно-технічної\~експертизи №\~23-14\~від 25\~листопада 2014\~року,\~надано правової\~оцінки та\~визначено статус\~спірної стіни,\~як спільного\~конструктивного елементу обидвох будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , то в суду при розгляді даної справи враховуючи, закріплений ч. 4 ст. 82 ЦПК України принцип преюдиційності судового рішення, відсутні підстави піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. А відтак та обставина, що спірна стіна\~є спільним\~конструктивним елементом обидвох будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] є доведеною та не підлягає повторному доказуванню при розгляді даної справи. З урахуванням наведеного в задоволенні вимоги по первісному позову щодо визнання обставини того, що стіна, яка знаходиться вище площини даху будинку [ADDRESS] , є конструктивним елементом мансардного приміщення, яке на праві приватної власності належить [PERSON] і є частиною приватного будинку [ADDRESS] , який на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] та належить виключно даному мансардному приміщенню, яке є частиною їхнього приватного будинку [ADDRESS] і не є конструкцією спільного користування (не є спільним конструктивним елементом) для обох будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , суд відмовляє. При цьому, з наведених вище підстав, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо оплати вартості стіни, яка вище будинку Матренків, правового значення для встановлення зазначених вище обставин не мають. У зв`язку із тим, що в процесі розгляду справи з пояснень сторони відповідача [PERSON] , даних в судовому засіданні, та поданих ним по суті справи заяв, встановлено, що ним демонтовано свою сателітарну антену на спільній стіні, а тому суд приходить до висновку, що вимога позивача [PERSON] про зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоду в користуванні приватним житловим будинком позивачів [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно встановленої сателітарної антени з зовнішньої сторони оспорюваної частини стіни, яка є невід`ємною конструктивною частиною приватного будинку [ADDRESS] як цілісної споруди, що належить на праві власності сім`ї позивача, не підлягає до задоволення. Відповідно до правил статей 2, 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Аналізуючи положення ст. 4 ЦПК України та ст.ст. 15,16 ЦК України на предмет їх взаємозв`язку в контексті реалізації права на звернення до суду за захистом цивільних прав та інтересів суд приходить до висновку про те, що для захисту права чи інтересу суду необхідний факт його порушення, а чи відбудеться це у майбутньому невідомо. Крім того, способи захисту порушеного права не є абстрактними і чітко визначені та сформульовані виключно законом. Відтак,\~з урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Зважаючи на вищенаведене та з урахуванням того, що судовому захисту підлягають лише порушені права та інтереси особи, то суд приходить до висновку, що вимога позивача [PERSON] про заборону відповідачам [PERSON] та [PERSON] (в подальшому) влаштовувати будь-які об`єкти на частині оспорюваної стіни, яка знаходиться вище площини даху будинку [ADDRESS] та є конструктивною частиною мансардного приміщення приватного будинку [ADDRESS] , без письмової згоди співвласників даного будинку [PERSON] та [PERSON] , є вимогою на майбутнє та свідчить про те, що на сьогоднішній день права позивача не порушені, а відтак у суду відсутні підстави для захисту права чи інтересу у зв`язку з відсутністю факту їх порушення, тому в задоволенні вказаної вимоги суд відмовляє. Зважаючи на те, що позивачем [PERSON] не представлено суду жодних доказів та не заявлено клопотань про їх витребування на підтвердження покликань про те, що [PERSON] та [PERSON] не є членами ОСББ «Кайзервальд-Львів», а відтак позовна вимога про визнання обставини того, що [PERSON] та [PERSON] не є та ніколи не були членами ОСББ «Кайзервальд-Львів» задоволенню не підлягає. У відповідності до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України, \~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч. 1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем [PERSON] , заявивши вимоги про зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні їхнім приватним житловим будинком [ADDRESS] шляхом демонтажу вентиляційних та димових каналів будинку [ADDRESS] з їхньої частини будинку [ADDRESS] , яка знаходиться вище покриття даху будинку [ADDRESS] , а також зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] привести вентиляційні канали, які належать їхньому будинку [ADDRESS] та знаходяться в частині стіни будинку [ADDRESS] у відповідність до п. 4.8 ДБН В.1.1.7-20 «Обмеження поширення пожежі в будинках» та до п. 6.8.11 і п.7.3.10 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», шляхом виведення їх металевими трубами збоку частини стіни будинку [ADDRESS] , не представлено суду жодного доказу та не заявлено клопотань про їх витребування на підтвердження тої обставини, що такі вентиляційні та димові канали встановлені саме відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відсутність відомості про те, що такі канали встановлені відповідачами, а свідки які дали покази в судовому засіданні ствердили, що вартість робіт по спорудженню стіни вище даху будинку [PERSON] , останні не оплачували та відмовились від цього, то відповідно у суду відсутність підстави для зобов`язання відповідачів їх демонтувати та привести у відповідність до п. 4.8 ДБН В.1.1.7-20 «Обмеження поширення пожежі в будинках» та до п. 6.8.11 і п.7.3.10 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування». Таких доказів не здобуто і судом в процесі розгляду справи, а покази експерта [PERSON] таких обставин також не підтверджують. Крім того, стороною позивача не спростовано тих обставин, що такі канали на даний час перебувають у тому технічному стані, який передував введенню будинку [ADDRESS] в експлуатацію у 2010 році. Більше того, 28 травня 2002 року Управлінням Державної пожежної охорони УМВС України у Львівській області було зроблено експертний висновок № 13/9/1966, у якому зазначено, що проведеною експертизою правильності і повноти виконання протипожежних вимог діючих нормативних актів у проектно-кошторисній документації на будівництво житлового будинку на [ADDRESS] порушень вимог пожежної безпеки не виявлено» (т.3 а.с.12). У відповідності до наявного в матеріалах справи сертифіката відповідності № ЛВ000221, виданого 12 березня 2010 року, Інспекція ДАБК у Львівській області засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта (окремого пускового комплексу) 2-х квартирний індивідуальний житловий будинок у [ADDRESS] проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації (т.3, а.с.14). Відповідно до положень ч.1 ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] заявляючи вимогу про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] усунути йому перешкоди у користуванні спільною стіною будинків шляхом демонтажу встановленої на ній відповідачами сателітарної антени не представив суду жодних доказів на підтвердження обґрунтованості та мотивованості заявленої вимоги, а саме доказів, які б підтверджували, що така антена встановлена та встановлена саме відповідачами, а також, що встановлення такої створює йому перешкоди у користуванні спільною стіною. В чому полягають зазначенні перешкоди в поданій позовні заяві не зазначає, формально зазначає про те, що такий позов подано, оскільки він особисто не давав своєї згоди на встановлення відповідної антени родиною [PERSON] . У зв`язку із недоведеністю заявлених вимог в задоволенні зустрічного позову суд відмовляє. Враховуючи описані вище підстави для відмови в задоволені позову [PERSON] , суд відмовляє з аналогічних підстав в задоволені позову [PERSON] , оскільки обоє позивачів фактично заявляють схожі позовні вимоги до [PERSON] і [PERSON] . Крім того, суд також враховує, що на момент ухвалення рішення [PERSON] не є співвласником будинків [ADDRESS] чи [ADDRESS] , а тому його права як власника нічим не порушенні. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи, а також в судовому засіданні доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як в задоволення всіх позовів відмовлено, то судові витрати понесені позивачем та відповідачем покладаються на них.

Outcome: dismissed