Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

10 жовтня 2014 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 19 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Після укладення оспорюваного правочину [PERSON] та члени його сім'ї залишилися проживати у зазначеному будинку, де проживають і до даного часу. [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім'єю як чоловік та жінка разом із дітьми, а тому мають право на проживання та користування житловим будинком. Позивачі просять встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в будинку по [ADDRESS] з 1 червня 2009 року, посилаючись на те, що вселилися до будинку на законних підставах, а тому мають право на користування вказаним житлом. Під час спільного проживання у позивачів народилися спільні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За адресою проживання оформлений у навчальний заклад малолітній [PERSON]. За цією адресою позивачами ведеться спільне господарство, таким чином на час укладення оспорюваного правочину позивачі були сім'єю, якою являються і на даний час. Встановлення факту проживання позивачів однією сім'єю необхідно для визнання за ними право на проживання та користування житловим будинком по [ADDRESS]. Встановлення факту проживання позивачів та їх дітей у будинку, необхідно для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19 січня 2010 року, оскільки на час його укладення право користування ним мав малолітній [PERSON], а тому для укладення договору купівлі-продажу була необхідна згода органу опіки та піклування, яка останнім не надавалася. З огляду на викладене, позивачі просять їх вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON], [PERSON] та їх представник вимоги викладені у позові підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Представник третьої особи органу опіки та піклування - виконавчого комітету Хмельницької міської ради не заперечив, щодо задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 19 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Із змісту договору купівлі-продажу вбачається, що продавець [PERSON] засвідчив, що зазначений житловий будинок з надвірними будівлями не проданий, не заставлений, не подарований в спорі і під забороною не перебуває, прав на нього у третіх осіб, відповідно до ст.659 ЦК України як у межах такі за межами України немає. Треті особи не мають прав на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, внаслідок продажу будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, місце проживання будь-яких осіб у відчужуваному будинку не зареєстровано. У відповідності до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян, безпритульних дітей» сторони договору свідчили проте, що відсутні малолітні та неповнолітні діти, які мають право користування даним житловим будинком, місце проживання малолітніх та неповнолітніх в житловому будинку не зареєстровано. Будинок по [ADDRESS] належав на праві особистої власності [PERSON] на підставі свідоцтва від 6 серпня 1996 року. З будинкової книги вбачається, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], місце проживання яких було зареєстровано у житловому будинку, були зняті з реєстрації 14 січня 2010 року. З діями чоловіка щодо продажу житлового будинку з надвірними будівлями погодилася і третя особа [PERSON], яка зазначила, що цей договір відповідає інтересам сім'ї, засвідчила ту обставину, що ознайомилася з умовами договору. Позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання по [ADDRESS] з 26 листопада 1987 року. За цією ж адресою зареєстровано місце проживання і її дітей, [PERSON] з 6 червня 2006 року, [PERSON] з 11 січня 2010 року, [PERSON] з 28 січня 2014 року, що підтверджується довідкою ЖЕК №2 №270 від 23 січня 2015 року. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з Примірним регламентом з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, затвердженим наказом МВС України від 3 лютого 2006 року № 96, яке діяло на час укладення договору купівлі-продажу, особи, які проживають у приватних будинках і не обслуговуються житлово-комунальними підприємствами, звертаються безпосередньо до відповідного органу реєстрації особисто з наданням оформленої належним чином будинкової книги. На підставі поданих для реєстрації місця проживання документів уповноваженою особою органу реєстрації заповнюється 2 примірники талона реєстрації місця проживання та зносяться відповідні відомості із зазначенням адреси житла особи до паспортного документа шляхом проставляння штампа відповідного зразка. У разі реєстрації неповнолітніх дітей до 15 років разом з батьками (одним з батьків) відомості про їх реєстрацію вносяться до талона реєстрації одного з батьків. Крім того, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Таким чином, встановлена норма зобов'язує нотаріусів при оформленні правочинів щодо відчуження нерухомого майна аналізувати подані йому документи, зокрема, на предмет існування прав користування таким нерухомим майном у дитини (дітей). Право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги. Крім того, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. З огляду на викладене, суд вважає, що немає підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю позивачів без реєстрації шлюбу з 1 червня 2009 року в будинку по [ADDRESS], метою якого є подальше встановлення права користування зазначеним житловим будинком, за наявності в установленому законом порядку зареєстрованого місця проживання [PERSON], яке є відмінним від [ADDRESS], а саме [ADDRESS], визначення місця проживання дітей та оспорювання договору купівлі-продажу житлового будинку. На момент укладення договору купівлі-продажу було надано будинкову книгу, згідно з якою в житловому будинку [ADDRESS] осіб, які мали зареєстроване місце проживання не було. Згідно ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. З наявних матеріалів справи діти право власності на житловий будинок із надвірними спорудами не мали, право користування житлом на час укладення договору купівлі-продажу та після цього у них у встановленому законом порядку не виникло, оскільки їх зареєстроване місце проживання залишилось незмінним [ADDRESS], там де зареєстровано місце проживання матері [PERSON] Крім цього договір купівлі-продажу було укладено не батьками дітей, малолітні [PERSON], [PERSON] членами сім'ї власника житлового будинку на час укладення оспорюваного правочину не являлися, а отже дозволу органу опіки та піклування на відчуження житлового будинку не було потрібно. Не виникло із зазначених вище підстав право користування дітей та позивачів житловим будинком із надвірними будівлями і після укладення договору його купівлі-продажу. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо проживання позивачів та їх дітей в будинку по [ADDRESS] суд оцінює критично, оскільки вони суперечать іншим доказам, на підставі та з урахуванням яких було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як підставу своїх вимог та заперечень. Позивачами в судовому засіданні обставин, на які вони посилаються на обґрунтування позову не доведено, не встановлено цього і в судовому засіданні. Також не встановлено і підстав, визначених ст.ст.203, 215 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 січня 2010 року недійсним, а отже, відповідна вимога, задоволенню також не підлягає.

Outcome: dismissed