Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

12.01.2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якій просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], по 2000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2013 року, під час яких у них народився син [PERSON], 06.09.2014 року. Відповідно до власної заяви відповідача в свідоцтві про народження дитини батьком зазначений [PERSON] В червні 2016 року вони припинили фактичні подружні відносини та проживають окремо. Син знаходиться на утриманні [PERSON] Відповідач добровільно допомогу на утримання сина не надає, їй тяжко утримувати одній неповнолітнього сина, тому вона бажає, щоб стягнення проводилось в примусовому порядку. Відповідач здорова та працездатна людина, постійно працює на заробітках у м. Одеса, має нерегулярний мінливий дохід близько 15000 грн. на місяць, який дозволяє надавати грошову допомогу на утримання їх сина. В судовому засіданні позивач надала суду пояснення, які зводяться до того, що вона не працює, має на утримання двох малолітніх дітей. Власного житла не має, тому проживає в орендованому житловому приміщенні та здійснює оплату комунальних платежів, що становить 1260 грн. Значних коштів потрібно, на харчування та одяг для дитини. Всі зазначені витрати позивачка сплачує самостійно, оскільки відповідач матеріально сину не допомагає, хоча їй відомо, що він неофіційно займається ремонтом житла та отримує досить великі доходи. Таким чином, вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2\~000 грн. Позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги визнає частково, погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн., оскільки не працює і не має постійного доходу. За таких обставин суд, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № 222322 від 25 вересня 2014 року [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.7). Мололітній [PERSON] знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.5). Позивач знаходиться на обліку в Новоград-Волинському районному управління праці та соціального захисту населення та отримує щорічну одноразову допомогу при народженні двох дітей (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач - є працездатною особою молодого віку та має нерегулярний, мінливий дохід. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення передбачено і в Сімейному Кодексі України (далі СК України) Зміст глави 15 Кодексу вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України). За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено всі обставини, що мають істотне значення, в тому числі: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; відсутність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та наявність інших обставини, що мають істотне значення у даній справі. Жодних доказів на підтвердження того, що позивач проживає в орендованому житлі, за яке сплачує кошти щомісячно, оплачує комунальні послуги, останньою суду надано не було. [PERSON] також не надала доказів на підтвердження того, що відповідач має мінливі, періодичні доходи в розмірі 15\~000 грн. Оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, вони відкидаються судом при ухваленні рішення. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України, та приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача (відсутність постійного заробітку), матеріальне становище дитини (невеликий розмір доходів позивачки, з якою проживає дитини та відсутність у них власного житла); наявність інших обставини, що мають істотне значення у даній справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та визначає розмір аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно, що буде відповідати як інтересам дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і можливостям платника аліментів. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial