Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

12.03.2015р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 12505,53грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 24.10.2012р. між ним та відповідачкою був укладений договір №ОDSАRХ25660174, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 4635,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік для оплати товару (ноутбук Lenovo) на строк 36 місяців з 24.10.2012р. по 23.10.2015р., за що зобов'язалася щомісяця сплачувати позивачу грошові кошти в сумі 268,04грн.. Свої зобов'язання відповідачка не виконує, внаслідок чого станом на 09.02.2015р. виникла вказана прострочена заборгованість по сплаті кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4635,00грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4,14грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1390,50грн., а також за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором нарахована пеня в сумі 5404,20грн. та штраф у вигляді фіксованої частини в сумі 500,00грн. і процентної складової в сумі 571,69грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки на його користь (а.с.2-3). В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, згоден на ухвалення заочного рішення, а справу просив розглянути за його відсутності (а.с.29). На підставі положень ч.3 ст.122 ЦПК України судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідачки [PERSON] (фізичної особи, що не є суб'єктом підприємницької діяльності) є с.Дубинове, Савранського району, Одеської області (а.с.26). Проте, поштові судові відправлення разом з судовими повістками, надіслані на зазначену адресу були повернуті до суду з поштовими відмітками про те, що «адресат за даною адресою не проживає» (а.с.31) і «повернуто за відсутністю адресата» (а.с.34). Як зазначено у ч.5 ст.74 ЦПК України, судові повістки про виклик у суд надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи наведене, відповідачці двічі надсилалися поштою судові повістки за її зареєстрованим місцем проживання (а.с.31, 34), що відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи, але в судові засідання [PERSON] не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за її відсутністю не надала. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також ч.1 ст.224 цього Кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, враховуючи повторну неявку відповідачки, повідомленої належним чином, згоду позивача на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Встановлено, що 24.10.2012р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір №ODSАRХ25660174, згідно якого позивач (за договором - банк) надав відповідачки (за договором - позичальник) строковий кредит в сумі 4635,00грн. з відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 0,12% річних для оплати товару (ноутбук Lenovo) на строк 36 місяців з 24.10.2012р. по 23.10.2015р.. Вказаний договір складається із Заяви позичальника №ODSАRХ25660174 (а.с.5) та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.6-15). За цим договором відповідачка зобов'язалася здійснювати погашення заборгованості за кредитом щомісячними платежами в сумі 268,04грн. в період з 10 по 14 число кожного місяця (п.7 заяви позичальника, а.с.5). Свої зобов'язання за договором відповідачка не виконує, внаслідок чого станом на 09.02.2015р. виникла заборгованість в сумі 12505,53грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4635,00грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4,14грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1390,50грн., а також за несвоєчасне виконання позичальником своїх зобов'язань за договором нарахована пеня в сумі 5404,20грн. та штраф у вигляді фіксованої частини в сумі 500,00грн. і процентної складової в сумі 571,69грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №ODSАRХ25660174 від 24.10.2012р., укладеним між позивачем та відповідачкою, станом на 09.02.2015р. (а.с.4). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, та в строк встановлений договором. Згідно зі ст.610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідальність за порушення строків повернення платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, встановлена п.2.4.5.1 Умов і правил надання банківських послуг у вигляді сплати пені в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, а також п.2.4.5.5 цих Умов, згідно якого при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 90 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.12-зворот). Крім того, як встановлено ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом в сумі 4635,00грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4,14грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1390,50грн. та штрафу у вигляді фіксованої частини в сумі 500,00грн. і процентної складової в сумі 571,69грн.. Щодо сплати пені в сумі 5404,20грн., яка за розміром значно перевищує тіло кредиту, то суд, враховуючи положення п.6 ч.1 ст.3 та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно яких загальними засадами цивільного законодавства та водночас засадами, на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України вважає за необхідне зменшити її розмір до 2000,00грн.. Згідно п.6 ч.1 ст.214, ч.1 ст.79 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1 ст.88 цього Кодексу). Так, за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 243,60грн. (а.с.1), витрати, пов'язані з розглядом справи, відсутні. Враховуючи, що згідно підпункту 1) п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, тобто мінімальна ставка судового збору у 2015 році складає 243,60грн., тому відшкодуванню підлягає судовий збір у мінімальній ставці, який в силу ч.1 ст.88 ЦПК України також слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial