Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

10.10.2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в липні 2000 року він успадкував від матері будинок за адресою: м.Дніпро, вул.Оренбурзька, 75, без боргів за газопостачання. 24.01.2000 року він уклав з відповідачем під примусом договір №43 про погашення заборгованості, яка утворилась за його матірю. 13.02.2001 року відповідач без попередження відрізав газовий стояк у дворі його будинку. 02.03.2001 року він уклав з відповідачем договір-зобовязання №803023 на встановлення газового лічильника, за що він сплатив 280 грн. Однак, роботи по встановленню лічильника відповідачем виконані не були. Наразі він отримує від ТОВ «[PERSON] газзбут» вимоги про погашення заборгованості в сумі 1051 грн., однак ніякого договору із вказаним товариством він не укладав. У звязку з викладеним просив: -Зобовязати відповідача встановити газовий лічильник та відновити газопостачання згідно договору №803023; -Зобовязати відповідача скасувати борг в розмірі 1051 грн.; -Надати йому пільгу в 25% у відповідності до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; -Стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 16 млн.грн. 11.10.2017 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 27.11.2017 року. 27.11.2017 року у судове засідання відповідачем надано заперечення проти позову, за участі сторін проведено підготовчу частину судового розгляду та призначено розгляд справи по суті. Заперечення відповідача ґрунтуються на наступному. За адресою: м.Дніпро, вул.Оренбурзька, 75 відкрито особовий рахунок №0310401212 на імя [PERSON] 17.04.2001 року вказане домоволодіння було відключено від газопостачання. В жовтні 2003 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, встановлення лічильника та поновлення газопостачання. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2004 року позовні вимоги було задоволено, проте, [PERSON], незважаючи на отримання виконавчого листа, не було звернуто до виконання вказане судове рішення. 13 років поспіль позивача влаштовував такий стан речей та відсутність газопостачання. Вимоги позивача про зобовязання скасувати борг заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності, оскільки про існування боргу він дізнався ще в 2002 році. Позивачем не доведено право на отримання пільги, встановленої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідачем не вчинено жодних протиправних дій в бік позивача, тому підстав для стягнення моральної шкоди не має. Окрім цього, самим позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, не представлено доказів погіршення стану здоровя, а також причинного звязку між погіршенням стану здоровя та протиправними діями газопостачальної компанії. 16.01.2018 року судове засідання відкладено за клопотанням позивача, у звязку з необхідністю залучення адвоката. 20.02.2018 року судове засідання відкладено за клопотанням позивача у звязку з пошуком ним адвоката. 26.03.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача. У відповіді на відзив позивач зазначив, що дійсно 28.01.2005 року набрало законної сили рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2004 року та позивачем було отримано виконавчий лист, однак 04.05.2004 року Апеляційним судом Дніпропетровської області вказане рішення було скасовано та в подальшому, 13.12.2006 року позов було залишено без розгляду. За 17 років існування заборгованості по особовому рахунку, відповідач не звертався до суду за стягненням заборгованості. Позивач погодився з доводами відповідача щодо встановлення пільги та зазначив, що вказане питання не відноситься до компетенції відповідача. Рішенням Антимонопольного комітету від 04.11.2002 року було визнано протиправними дії відповідача щодо невиконання умов договору з встановлення побутового газового лічильника та припинення газопостачання, що є зловживанням монопольним становищем не ринку газопостачання. Газопостачання до будинку позивача було припинено взимку, в опалювальний період, шляхом протиправного проникнення до подвіря позивача співробітників відповідача. Зазначені дії були вчиненні до закінчення терміну дії договору про погашення заборгованості від 01.07.2004 року. 28.03.2018 року справу знято з розгляду у звязку з лікарняним головуючого судді. 07.05.2018 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив. Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що після залишення позовної заяви без розгляду в 2006 році, відповідач 12 років не звертався до суду з аналогічним позовом, хоча ухвалою суду від 13.12.2006 року йому було розяснено право на повторне звернення до суду з аналогічним позовом. Позивач не вчиняв жодних дій для поновлення газопостачання та приведення газового обладнання у відповідність до вимог ПБГС, позивачем не було надано відповідачу правовстановлюючих документів на будинок. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила в ньому відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за наступних підстав. Правовідносини з приводу постачання фізичним особам природного газу регулюються ст.714 ЦК України, ЗУ «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року, Кодексом газорозподільних систем, затвердженою постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року № 2494, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується постачати споживачеві природний газ належної якості у кількості та порядку. Передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленим стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та регулюється в установленому порядку. Права та обов'язки постачальників та споживачів визначаються цим законом, Цивільним та Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами. А також договором постачання природного газу. Пунктом 2 розділу УІ КГС передбачено, що доступ споживачів, в тому числі і побутових споживачів до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об'єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу. Як передбачено ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції № 2260-VIII від 21.12.2017, побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви.Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. У відповідності до ст. 20 цього Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за адресою: м.Дніпро, вул.Оренбурзька, 75 на імя [PERSON] відкрито особовий рахунок №0310401212, за яким рахується заборгованість в розмірі 1051,42 грн. /а.с.7-10, 16/ За вказаним особовим рахунком обліковується три споживача, без пільг на плату за спожитий газ. Відповідно до листа ПАТ «Дніпрогаз» від 10.03.2016 року за №2187/2-2, за адресою м.Дніпро, вул.Оренбурзька, 75 відкрито особовий рахунок №0310401212, який оформлено на [PERSON] [PERSON] жодного разу не укладався договір про надання населенню послуг з газопостачання. Нарахування за спожитий природний газ здійснюється у відповідності до Постанови КМУ №619 від 08.06.1999 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». З 1996 року [PERSON] жодного разу не виконав оплату за спожитий природний газ, тому в лютому 2001 року газопостачання було припинено. В березні 2001 року від споживача надійшла оплата в розмірі 100 грн. ПАТ «Дніпрогаз» відновить послуги газопостачання після оформлення документів споживачем згідно чинного законодавства. 27.03.2014, 31.03.2014, 02.04.2014, 29.04.2014, 05.12.2014, 08.12.2014, 09.12.2014, 19.02.2016, 22.02.2016, 23.02.2016 року співробітники ПАТ «Дніпрогаз» намагались провести обстеження встановлених у житлі газових приладів, однак [PERSON] у помешканні не було, про що складено акти, на телефоні дзвінки за стаціонарним №724-81-04 ніхто не відповідає. /а.с.18/ Також, судом встановлено, що [PERSON] в жовтні 2003 року звернувся з аналогічним позовом до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, обґрунтовуючи свої вимоги протиправним припиненням газопостачання за адресою : м.Дніпро, вул.Оренбурзька, 75, як наслідком розмерзанням системи опалення, чим була спричинена матеріальна та моральна шкоду, яку позивач просив стягнути. Також, посилався на те, що успадкував вказане домоволодіння після смерті матері [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2004 року позовні вимоги були задоволенні частково. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.05.2005 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2004 року скасовано. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13.12.2006 року позовні вимоги [PERSON] залишені без розгляду через повторну неявку у судове засідання. /а.с.21-22/ 30.12.2004 року [PERSON] було отримано виконавчий лист про зобовязання ПАТ «Дніпрогаз» встановити лічильник за місцем його проживання вул.Оренбурзька, 75 в м.Дніпрі та у термін до 01.02.2005 року поновити газопостачання за вказаною адресою. Дану частину рішення допушено до негайного виконання. /а.с.23/ З пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що виконавчий лист не був предявлений позивачем до виконання, газопостачання поновлено не було, лічильник не встановлено. Підставою скасування рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровьска від 28.12.2004 року став вихід судом за межі позовних вимог, оскільки [PERSON] вимоги про зобовязання встановити лічильник та поновити газопостачання не заявлялись. 24.01.2000 року між [PERSON] та ПАТ «Дніпрогаз» було укладено договір погашення заборгованості на строк до 01.07.2001 року /а.с.34/, який позивачем виконано не було. 02.03.2001 року між [PERSON] та ПАТ «Дніпрогаз» було укладено договір-зобовязання на встановлення побутового лічильника за адресою: м. Дніпро, вул.Оренбурзька, 75, який було частково виконано позивачем шляхом сплати 280 грн. авансового платежу та не виконано відповідачем. /а.с.33/ Рішенням адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.11.2002 року №13.5/33-П, справа №26.1/29 визнано дії ВАТ «Дніпрогаз» щодо невиконання умов договору на встановлення побутового газового лічильника порушенням п.1 ч.1, ч.2 ст.13 та п.2 ст.50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», як зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку в вигляді ущемлення інтересів споживачів, шляхом встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; визнано дії ВАТ «Дніпрогаз» щодо припинення газопостачання, здійснені з порушенням Правил надання населенню послуг з газопостачання порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п.1, ч.1, ч.2 ст.13, п.2 ст.50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», як зловживання монопольним становищем на ринку у вигляді встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; зобовязано припинити порушення. /а.с.29-32/ Обґрунтовуючи моральну шкоду, в судовому засіданні позивач зазначив, що через протиправні дії відповідача з припинення газопостачання, йому довелось деякий час не мешкати у будинку, а також придбати твердопаливний котел. За час припинення газопостачання його будинок прийшов у непридатний, аварійний стан, у звязку з чим, позивач, якому згідно його пояснень виповнилось 69 років, не може утворити сімю. Також, в судовому засіданні позивач посилався на те, що ним неодноразово, впродовж 17 років надсилались відповідачу запити та вимоги щодо відновлення його порушення прав, на які він отримував відповіді, проте відповідних доказів до суду не надано. В свою чергу, представник відповідача посилались на те, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з попереднього власника будинку [PERSON] було стягнуто спірну заборгованість, проте, відповідних доказів до суду надано не було. Також, пояснила, що передумовою укладення договору на постачання природного газу населення є встановлення дійсного власника майна, для чого останній має надати до газопостачальної компанії відповідні правовстановлюючі документи, чого позивачем зроблено не було, як і не було подано заяву про укладення договору. Представник позивача у судовому засіданні посилалась на те, що позивачем в якості досудового способу урегулювання спору було здійснено лише звернення зі скаргами до ЄСПЛ. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність у відповідності до ч.3 ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, судом встановлено, що передумовою припинення газопостачання до будинку позивача стала наявна заборгованість, яка утворилась за попереднім власником [PERSON] та яку позивач успадкував, прийнявши спадщину після смерті матері. Позивачем не надано належним та допустимих доказів на спростування наявної заборгованості, яка виникла більш ніж 17 років тому, позивачем не заявлялось клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду з цими позовними вимогами, хоча про існування порушення його права йому було достеменно відомо з моменту відключення газопостачання, про що свідчить, зокрема, попереднє звернення в жовтні 2003 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська. Аналогічно, позивачем пропущено строки звернення до суду з вимогами про встановлення лічильника, поновлення газопостачання, відшкодування моральної шкоди, оскільки протиправні, на думку позивача, дії відповідача, які стали підставою подання цього позову, мали місце в січні-березні 2001 року та у позивача не існувало жодних перешкод для своєчасного звернення до суду з цим позовом. Окрім цього, суд приймає до уваги, що позивач не звертався до відповідача з відповідними заявами про встановлення лічильника, поновлення газопостачання, відшкодування шкоди до подання позову до суду, тобто не поставив відповідача до відома про порушення його прав, не надав відповідача правовстановлюючих документів на будинок для укладення договору на постачання природного газу населенню, що свідчить про передчасність звернення до суду з позовом. Що стосується пільг з оплати природного газу, то на їх отримання має право споживач послуги, який внесений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, відповідним Управлінням соціального захисту населення органу місцевого самоврядування, отже надання пільги не відноситься до компетенції відповідача та в цій частині позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок позивача, в межах, сплачених при поданні позову до суду.

Outcome: dismissed