Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

11 серпня 2021 року [PERSON] пред`явив в суд позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] від 04 квітня 1995 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №252497441, копії яких долучені до позовної заяви. Згідно довідки Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, за адресою м. Львів, вул. Миколайчука, 28/32 зареєстровані він, позивач, та відповідач [PERSON] , [INFO] . Проте, відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою вже близько десяти років. Цей факт підтверджується актами, складеними працівниками ЛКП «Балатон-409» №268 від 04 квітня 2016 року, №358 від 07 липня 2016 року, №533 від 25 жовтня 2017 року, №27 від 26 січня 2021 року, №125 від 29 березня 2021 року та №158 від 30 червня 2021 року. Відповідач [PERSON] є його, позивача, дочкою та після розірвання шлюбу між батьками вона проживає разом з матір`ю. Однак фактичне місце її проживання йому, [PERSON] , невідоме. Відповідач [PERSON] також не сплачує за комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла, в спірній квартирі немає її особистих речей та цією квартирою вона не цікавиться, хоч перешкод в користуванні жилим приміщенням їй ніхто не чинив. З огляду на такі обставини та враховуючи положення ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 12 серпня 2021 року провадження по зазначеній справі було відкрито та вирішено проводити судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не подала. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 01 листопада 2021 року о 16.00 год., позивач [PERSON] та його представник - адвокат Ситник С.Р. не з`явились і подали до суду заяву, зі змісту якої убачається, що вони просять розглядати справу без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явилась повторно, хоч про час та місце розгляду повідомлялась шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 01 листопада 2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] (раніше - будинок [NUMBER] ), що підтверджується долученими до справи копією свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] від 04 квітня 1995 року, яке видано виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів, та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №252497441, який сформовано 13 квітня2021 року. З довідки Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №36-вих.-66286 від 28 липня 2021 року вбачається, що в даній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] є донькою позивача, яка народилась під час перебування позивача в зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідача - [PERSON] . З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції 01 грудня 2006 року, видно, що шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано 22 червня 2006 року. Як вбачається зі змісту позовної заяви, і це підтверджується долученими до справи актами, складеними комісією ЛКП «Балатон-409», за №268 від 04 квітня 2016 року, №358 від 07 липня 2016 року, №533 від 25 жовтня 2017 року, №27 від 26 січня 2021 року4, №125 від 29 березня 2021 року та №158 від 30 червня 2021 року, відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі впродовж декількох років З позовної заяви також випливає, що відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу стала проживати разом з матір`ю за іншою адресою та на час розгляду справи в суді місце її фактичного проживання позивачу [PERSON] невідоме. Відповідач [PERSON] не несе витрат по оплаті за комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла, в спірній квартирі немає її особистих речей та цією квартирою вона не цікавиться, хоч перешкод в користуванні жилим приміщенням їй ніхто не чинив. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч.1 ст.317, ст. 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Приписами ч.1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно положень ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи встановлені судом обставини та положення вищевказаного матеріального законодавства, суд приходить до висновку що позов [PERSON] є підставним та таким що підлягає до задоволення.

Outcome: approved