Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факт смерті. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 04 березня 2016 року в м.Донецька помер її батько [PERSON] В заінтересованої особи заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть батька, оскільки державні органи на території України не визнають документи наданих органами на території непідконтрольній Україні. Заявник просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], померлого 04 березня 2016 року в м.Донецьк. Заявник в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На заявлених вимогах наполягає. Представник заінтересованої особи надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутністю, заперечень по справі не має. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Свідоцтвом про народження серії VII-НО №340693, виданого Кіровським відділом ЗАГС м.Донецька, підтверджується, що батьком [PERSON] є [PERSON] Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО №216083, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області 25 вересня 2010 року, заявнику внаслідок укладання шлюбу з [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Судом також оглянуті надані заявником документи «Свидетельство о смерти серии ДНР №023676, выданное 15 марта 2016 года Кировским отделом записи актов гражданского состояния г.Донецка Государственной [PERSON] Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» та «Врачебным свидетельством о смерти №763, виданным Республиканским бюро судебно-медицинской экспертизы ДНР 05 марта 2016 года», в яких зазначено, що [PERSON] помер 04 березня 2016 року в Київському районі м.Донецька. Цей документ не приймається судом, як доказ, через його неналежність у звязку з обставинами, викладеним нижче. Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Ч.2 ст.9 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином судом встановлено, що свідоцтво про смерть, яке було видане Кіровським відділом ЗАГС м.Донецька Державною Реєстраційною Палатою Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 15 березня 2016 року (органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом), є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавило [PERSON], яка є громадянином України, можливості отримати свідоцтво про смерть її батька. Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати смерть [PERSON] у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, що підтверджується відмовою у проведенні державної реєстрації №239/05.05-55 від 05 квітня 2016 року. Так п.5 розділу ІІІ Правил передбачено, що підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник не має можливості отримати про смерть її батька, так як реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті неможлива в даний час, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON] щодо встановлення факту смерті [PERSON], а тому заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Судові витрати, понесені заявником у відповідності до ч.7 ст.235 ЦПК України необхідно віднести за рахунок заявника. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе встановити факт, про який зазначає заявник у своїй заяві. Ч.2 ст.256 тільки у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.ч.1,2,4 ст.2571 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved