Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

11.07.2016 року позивачі звернулись до суду з позовом та просили суд ухвалити рішення, яким: визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], а саме на: ? житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на території Таїровської сільської ради с. Чорноморка, с/к «Зелена гірка» д. 71, загальною площею 68,5 кв.м., житлова площа 51, 2 кв.м.; ? земельну ділянку площею 0, 05 га, яка розташована на території Таїровської сільської ради с. Чорноморка, с/к «Зелена гірка» д. 71. Визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], а саме на: ? житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований на території Таїровської сільської ради с. Чорноморка, с/к «Зелена гірка» д. 71, загальною площею 68,5 кв.м., житлова площа 51, 2 кв.м. ? земельну ділянку площею 0, 05 га, яка розташована на території Таїровської сільської ради с. Чорноморка, с/к «Зелена гірка» д. 71 Свої вимоги мотивували тим, що 23 серпня 2012 року помер їх батько, [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, а вони є спадкоємцями першої черги, а від так, мають право на отримання у власність в порядку спадкування за законом майна, яке належало йому. Позивачці стверджують, що на підставі Державного акту про право приватної власності від 06.08.1998 року [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,05 га, що розташована на території Таїровської сільської ради с. Чорноморка с/к «Зелена гірка», буд. 71, проте вказаний державний акт було втрачено. У звязку з відсутністю державного акту на земельну ділянку нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в частині вимог щодо земельної ділянки, а в частині будинку просила вимоги не розглядати, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на будинок. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 09.08.2016 року від представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 23 серпня 2012 року помер [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції було складено актовий запис за № 8196, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ЖД № 314669. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі й на земельну ділянку площею 0,05 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Таїровської селищної ради, с.Чорноморка, с/к «Зелена гірка» д. 71, з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка належала померлому па підставі Державного акту про право приватної власності на землю, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ТЇ № 1046 та була передана на підставі рішення Виконкому Таїровської селищної ради народних депутатів від 26 червня 1998 року за № 70. Слід зазначити, що факт належності [PERSON] земельної ділянки, яка розташована на території Таїровської селищної ради, с. Чорноморка, с/к «Зелена гірка» д. 71 встановлено також: рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2014 року по справі № 1519/2-3419/11, ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року та ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2015 року. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] є його доньки [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. 21 січня 2013 року позивач [PERSON] та 18 грудня 2013 року [PERSON] звернулись із нотаріально посвідченими заявами про прийняття спадщини, в результаті чого Пятою одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 22/2013. Однак, державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 19 грудня 2013 року було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме земельну ділянку під № 17, площею 0,05 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, с. Чорноморка, м. Одеси, СТ «Зелена гірка». Підставою для відмови стало те, що в матеріалах спадкової справи № 22 за 2013 рік відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку, на підставі якого [PERSON], померлому 23 серпня 2012 року належить земельна ділянка під № 17, площею 0,05 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради, с. Чорноморка, м.Одеси, СТ «Зелена гірка». Відповідно до інформаційної довідки Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області № 9-11505-0.15-5626/2-16 від 14.11.2016 року вбачається, що в Управлінні станом на 31.12.2012 року наявна інформація щодо реєстрації за [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю серія ІV-ОД № 025519, реєстр. № ТЇ-1046 від 06.08.1998 року, земельна ділянка площею 0,0541 га, що розташована на території Таїровської сільської ради с. Чорноморка, с/к «Зелена гірка», діл. 71, цільове призначення: для ведення садівництва. Згідно п.п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.. 125 Земельного кодексу України документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку є Державний акт. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. У даному випадку судом достовірно встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,05 га, що розташована на території Таїровської сільської ради с. Чорноморка, с/к «Зелена гірка», діл. 71, цільове призначення: для ведення садівництва, однак Державний акт було втрачено. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, суд доходить до висновку, що позивачі у встановлений законом строк звернулись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за ними права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом, так як інших спадкоємців крім них не має, а іншої можливості оформити своє право на спадкування позивачі не мають. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. На підставі викладеного і

Outcome: approved