Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

11 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві зазначає, що 15 листопада 2012 року між [PERSON] надалі (позивач), та [PERSON] далі (відповідач), було укладено шлюб. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області 15.11.2012 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис №76, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі в подружжя народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.12.2012 року; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.10.2014 року. На даний час виникли обґрунтовані причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя з відповідачем як подружжя неможливе та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам дітей, а саме: позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб, у них відсутні почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Підсвідоме терпіння одне одного утворює постійну моральну напругу між ними і створює негативну атмосферу не тільки для них, а й для їх дітей, характер яких ще повністю не сформований, діти стають свідками їх постійних сварок, що може негативно вплинути на майбутній їх світогляд. Вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, не ведуть спільного господарства, що стає підґрунтям суперечок та сварок, які переходять в скандали, особисті образи одне одного, а також фізичне насилля відповідача над позивачем, свідком яких є діти. Через таке постійне непорозуміння - примирення між ними не можливе, як і збереження самого шлюбу. Оскільки шлюбні відносини між ними остаточно припинилися - підстав для їх відновлення немає, що відображається у відсутності порозуміння між ними та недбайливим ставленням з боку відповідача до неї та дітей. На даний час, позивач та відповідач проживають окремо, протягом останнього року з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, сім`я фактично розпалася, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їх розлучення. На момент подання цієї позовної заяви між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди про добровільну сплату аліментів стосовно дітей, домовленостей щодо будь-яких інших способів утримання дітей не досягнуто. Оскільки батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, тому зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В позивача є підстави вважати, що в подальшому після розлучення відповідач в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дітей, тобто сплати аліментів. Позивач хоче бути впевненою у постійній матеріальній допомозі їх спільним дітям зі сторони батька, тому вирішила подати позов про стягнення аліментів, адже кошти потрібні на придбання продуктів харчування, одягу, ліків та інше, що потрібно дітям для повноцінного розвитку. Відповідач тимчасово не працює, як батько зазначених в цій заяві дітей, який здоровий та працездатний, може та зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Відтак просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , та [PERSON] , який зареєстровано 15 листопада 2012 року у відділі Державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 76. Стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення заяви до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати у розмірі - 840,80 грн., покласти на позивача (а.с.2-6). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с.28). Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що 15 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис №76, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). У шлюбі в подружжя народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.12.2012 року; дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.10.2014 року (а.с.10,11). Згідно із довідкою №437 від 19.05.2021 року, виданою старостою сіл Збоївська, Стоянів Радехівської міської ради Львівської області, [PERSON] разом із дітьми - [PERSON] та [PERSON] - проживають в [ADDRESS] , в будинку, який належить [PERSON] , без реєстрації (а.с.31). Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сім`я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім`ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти проживають разом із позивачем та перебувають на повному матеріальному утриманні позивача, суд вважає вимога позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей є правомірною. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на 2021 рік прожитковий мінімум становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривня. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку обох батьків по утриманню дітей, які потребують матеріальної допомоги, відповідач не має офіційний дохід, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, буде відповідати інтересам дітей, обставинам справи і вимогам закону. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, суд робить висновки про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів з відповідача необхідно задовольнити. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дітей, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров`я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. У відповідності із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved