Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

10 березня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду міста із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 18 липня 2012 року. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження якого записаний відповідач. Шлюбні стосунки між ними припинені з липня 2013 року, неповнолітній син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач надає нерегулярну та незначну матеріальну допомогу на утримання сина, якої явно недостатньо. Остаточно просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. В наданих судом запереченнях проти позову відповідач зазначив, що позивач не має права звертатися до суду з вказаним позовом оскільки син проживає не з позивачем та не находиться на її утриманні, а ним надається добровільно матеріальна допомога. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2012 року , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 18 липня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №415. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21 листопада 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO], актовий запис №1450, батьками якого є позивач та відповідач. Згідно довідки від 3 березня 2015 року, виданої директором ККП «УК «Западная», позивачка [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Статтями 182, 200 СК України встановлено, що при визначені розміру аліментів суд має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших аліментних зобов'язань, непрацездатних утриманців та інші обставини, які мають суттєве значення по справі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що доводи відповідача є неспроможними щодо не проживання сина з позивачем, не знаходження його на утриманні матері оскільки з цього приводу відповідачем суду не надано належних доказів, а надана ним добровільно матеріальна допомога є нерегулярною та недостатньою на утримання сина. Таким чином судом встановлено, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, має працездатний вік, регулярний дохід та не має непрацездатних членів сім'ї чи родичів, яких він зобов'язаний утримувати, тому,

Outcome: approved