Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

11.07.2018 позивач звернулася в суд з даною позовною заявою про зняття арешту з майна, вказавши, що вона являється власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №331. Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.04.2014, винесеної в межах виконавчого провадження №43895325, накладено арешт на все належне їй нерухоме майно. На підставі вказаної постанови державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.07.2014 внесено запис №6259305 (спеціальний розділ) про всього належного їй нерухомого майна, крім того, державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.07.2014 внесено запис №6259364 про арешт належної їй квартири за адресою: [ADDRESS]. Виконавче провадження №43895325 було заведено за заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2013, яким, серед іншого, з неї на користь [PERSON] стягнуто 2 229, 41 грн. Вказане заочне рішення скасоване ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.08.2014, а виконавче провадження було завершене, його матеріали знищені. Оскільки відповідачем в установленому законом порядку арешт майна скасовано не було, на даний час її права власника залишаються обтяженими за відсутності для того передбаених законом підстав. Посилаючись на ці обставини, позивач просить зняти арешт та заборону з усього нерухомого майна, яке їй належить, в т.ч., з квартири за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою судді від 17.07.2018 в справі відкрито провадження, прийнято рішення про проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів у відповідності до вимог ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) надіслані та вручені відповідачу. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву та докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надав, про поважність причин неподання відзиву суд не повідомив. З огляду на неподання відзиву відповідачем, враховуючи положення ст.ст. 178, 191, 279 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши докази та з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] /дошлюбне прізвище [PERSON]/, являється власником квартири за адресою: [ADDRESS], що на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №331. Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві від 08.04.2014, винесеної в межах виконавчого провадження №43895325, накладено арешт на все належне позивачу нерухоме майно. На виконання вказаної постанови державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Середою О.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено такі записи: - обтяження за №6259305 (спеціальний розділ), зареєстровано в реєстрі 08.07.2014, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.04.2014 ВП №43895325, видавник - ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві; вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно; - обтяження за №6259364, зареєстровано в реєстрі 08.07.2014, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.04.2014 ВП №43895325, видавник - ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві; вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно. Як вказано позивачем, виконавче провадження №43895325 було заведено за заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2013 у справі №760/9129/13, яким, серед іншого, з неї на користь [PERSON] стягнуто 2 229, 41 грн. З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення від 18.09.2013 скасоване ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.08.2014. Рішенням Солом'янського районного суду від 23.02.2015 у справі №760/9129/13, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Позивач наполягає на тому, що виконавче провадження №43895325 було завершене, його матеріали знищені, про що їй повідомлено при зверненні до Солом'янського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві. В розпорядженні суду відсутні докази, які ставлять під сумнів чи спростовують зазначені обставини. Згідно правил установлених ч. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Відповідач своїм правом на подання відзиву та доказів не скористався, доказів які, спростовують обставини, на які посилається позивач суду не надав. Таким чином, виходячи із обставин наведених вище, судом встановлено, що підстави для обтяження майна позивача згідно постанови ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві від 08.04.2014, винесеної в межах виконавчого провадження №43895325, відпали, а тому на час вирішення даного позову таке обмеження здійснюються без наявності для того законних підстав. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» /у редакції чинній на час прийняття рішень уповноваженими особами державної виконавчої служби/, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що питання про скасування арешту, накладеного на майно позивача, ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві не вирішувалось. Згідно статті 41 Конституції України кожному гарантується право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За визначенням ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ щодо застосування положення статті 1 Першого протоколу, правомірне втручання у право на мирне володіння майном повинно відповідати, в т.ч., критерію законності, який означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону (див. рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року). Положеннями частини другої ст. 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, гарантується право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Як відзначено Європейським Судом з прав людини при вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), для цілей Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи, наявні законні підстави для задоволення вимог позивача щодо зняття арешту з його майна, оскільки як встановлено судом законні підстави для обтяження майна боржника в межах виконавчого провадження №43895325 відсутні. З урахуванням зазначених висновків суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved