Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

10 листопада 2016 року Орган опіки та піклування Олевської міської Ради Житомирської області звернулись до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], в якому просять суд позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON], стосовно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що [PERSON], є матірю малолітнього [PERSON] Підставою для позбавлення батьківських прав відповідачки є те, що вона ухиляється від виконання своїх обовязків, як мати, по вихованню дитини, не піклується про її здоровя, фізичний, духовний розвиток, не доглядає за нею, зловживає спиртними напоями, не працює, веде аморальний та антигромадський спосіб життя. Кошти які отримує на дитину витрачає на свої власні потреби. Дитина на даний час знаходиться по місцю проживання відповідачки. Під час розгляду справи представник позивача - Органу опіки та піклування Олевської міської Ради Житомирської області [PERSON], у судовому засіданні вимоги заявленої позовної заяви підтримала повністю із підстав, які наведено у позовній заяві. Крім того у порядку ст.31 ЦПК України збільшила позовні вимоги в частині стягнення аліментів із [PERSON], на утримання дитини до її повноліття. Просить суд задовольнити позов у повному обсязі. При цьому надала пояснення суду про те, що відповідачка не піклується про дитину, її здоровя, розвиток, виховання та утримання. Відповідачка проживає у житловому будинку, який не відповідає санітарним нормам, не відбудований після пожару. [PERSON], веде аморальний та антигромадський спосіб життя, не працює. Не звертає уваги на проведені бесіди, рекомендації органу опіки і піклування щодо налагодження внутрішньо сімейних відносин. На даний час дитина проживає із відповідачкою, однак більше часу проживає у бабусі [PERSON], по провул.Володимирському, 6 в м.Олевську Житомирської області, і перебуває на повному матеріальному утриманні та вихованні останньої. Вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідачку, оскільки проведена робота відповідними службами стосовно [PERSON], і її відповідального материнства щодо своєї дитини позитивних результатів не дали, а сама [PERSON], будь-яких висновків, як мати дитини для себе не зробила. Представник служби у справах дітей Олевської районної державної адміністрації Житомирської області [PERSON], у судовому засіданні позов Органу опіки та піклування Олевської міської Ради Житомирської області підтримала із підстав зазначених у позовній заяві та пояснила про те, що [PERSON], є матірю малолітнього [PERSON] Після народження дитини відповідачка епізодично займалась її вихованням, а на даний час свідомо не виконує своїх обовязків по утриманню та вихованню дитини, як мати, ніде не працює, веде антигромадський спосіб життя, не піклується та не створює належних умов для фізичного і розумового розвитку дитини, чим ухиляється від виконання своїх обовязків. Кошти, які отримує на дитину виключно витрачає на власні потреби. Дитина деякий час проживала з батьками, і наразі знаходиться за місцем проживання бабусі [PERSON], в м.Олевську по провул.Володимирський, 6 Житомирської області та перебуває на утриманні і вихованні останньої. Батько дитини проживає окремо від сімї. Вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав і стягнути з неї кошти на утримання дитини. Представник Олевського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Житомирської області у судове засідання явку свого представника не забезпечив, прете надав до суду клопотання щодо розгляду справи у відсутності їхнього представника. Позовні вимоги позивача підтримують. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Прокурор у судовому засіданні позовну заяву Органу опіки та піклування Олевської міської Ради Житомирської області підтримав та вважає, що є всі підстави, передбачені ст.164 СК України стосовно позбавлення [PERSON], батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON]. Відповідачка [PERSON], у судове засідання не зявилася будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи про, що свідчить розписка про отримання судової повістки. Заяви щодо розгляду чи відкладення розгляду справи до суду не подала. Зі згоди всіх учасників судового розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка є матірю малолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Батько дитини [PERSON] проживає окремо від сімї і дитини. Дитина фактично знаходиться за місцем проживання його бабусі [PERSON] в м.Олевську по провул.Володимирський, 6 Житомирської області та перебуває на утриманні і вихованні останньої (а.с.7), оскільки мати дитини вихованням останньої не займається, не піклується про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, не доглядає за нею, веде аморальний та антигромадський спосіб життя, ніде не працює, материнських обовязків не виконує, не цікавиться долею дитини, що слідує із висновку органу опіки і піклування Олевської міської Ради Житомирської області та актів обстеження матеріально-побутових умов сімї [PERSON], (а.с.5,7-10). Кошти, які отримує відповідачка від Держави на дитину - витрачає не за призначенням. 22.01.2016 року [PERSON], було піддано адміністративному стягненню по ч.1 ст.184 КУпАП, за невиконання обовязків щодо виховання дитини. З висновку органу опіки і піклування Олевської міської Ради Житомирської області, слідує, що орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки мати [PERSON], ухиляється від виконання батьківських обовязків по вихованню та утриманню дитини, (а.с.5). В судовому засіданні також не встановлено жодних обставин, які б обєктивно унеможливлювали чи перешкоджали відповідачці [PERSON], належно виконувати її батьківські обовязки по вихованню сина. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини та заслухавши пояснення сторони позивача, третіх осіб, висновок прокурора, вивчивши надані письмові докази (висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, акти обстеження матеріально-побутових умов сімї, та ін.), які підтверджують викладені обставини, суд вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON]. Відповідно до вимог ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обовязків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Із змісту ч.2 ст.166 СК України слідує, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Статтею 180 СК України також передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині 1 ст.183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч.3 ст.193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На підставі наведеного та встановленого, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню, оскільки суд вважає доведеним, що відповідачка ухиляється від своїх материнських обовязків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, чим ставить її у скрутне становище, а тому має бути позбавлена батьківських прав і з неї повинні бути стягнуті кошти на утримання дитини в судовому порядку, оскільки судом не встановлено обставин, за якими відповідачка [PERSON], могла б бути звільнена від обовязку утримувати свою малолітню дитину. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: approved