Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

12.11.2015р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 27.10.2001р. у відділі РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська під актовим записом № 1031. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. У позовній заяві позивачка вказує, що причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дітей. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 27.01.2016р. позивачка уточнила період припинення шлюбних та вказала, що шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з квітня 2011р., коли вона пішла проживати до батьків. Крім того, в наданій суду заяві просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу позивачка прізвище змінювати не просила (а.с. № 23). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] ( діє на підставі довіреності від 25.12.2015 р.) проти задоволення позову не заперечував. Період (з квітня 2011р.) припинення шлюбних стосунків, вказані позивачкою визнав в повному обсязі, проте вважав, що причиною припинення шлюбних відносин стало те, що позивачка не займалась веденням господарства, про що відповідач зазначив в письмових запереченнях, наданих представником 27.01.2016р. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що 27.01.2016р. надав відповідну заяву (а.с. №25). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.10.2001р. у відділі РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська під актовим записом № 1031 (а.с. №7). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.№ 8,9). З огляду на те, що будь-яких доказів щодо причин припинення шлюбних відносин ні позивачкою до позовної заяви, ні представником відповідача до заперечень - не надано, суд вважає, що спільне життя сторін не склалося через несумісність характерів, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дітей. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з квітня 2011р., тобто майже п'ять років і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а представник відповідача визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки представник відповідача визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу та просив задовольнити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп., не дивлячись на те, що представник відповідача просив судові витрати розподілити порівну. На підставі викладеного,

Outcome: approved