Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

10 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який з урахуванням уточнених та доповнених вимог обґрунтувала тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі вона поселилася та мешкає з 22 серпня 2005 року і по цей час. Разом із нею у спірну квартиру вселилися, як члени її сім'ї син - [PERSON], донька - [PERSON], які були в ній же зареєстровані. З 2009 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, а мешкає за іншою адресою: [ADDRESS], разом із своєю співмешканкою та її матір'ю. Донька, [PERSON], уклала шлюб із [PERSON], та змінила своє призвіще на [PERSON], та з серпня 2011 року стала проживати за місцем проживання свого чоловіка - [PERSON], та його матері за адресою: [ADDRESS]. Від цього шлюбу у неї народилися два сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які так само проживають разом зі своїми батьками. Однак без її донька без її згоди були зареєстровала своїх малолітніх дітей у спірній квартирі. Будь яких речей [PERSON], [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON] у спірній квартирі не має. Будь-яких перепон, вона як власник житла, для проживання і користування спірною квартирою для відповідачів не вчиняла. Так як у спірній квартирі зареєстровані 5 чоловік, при нарахуванні оплат за комунальні послуги, враховується кількість мешканців на житловій площі, а розмір оплати за комунальні послуги становлять для неї значні суми, а відповідачі не приймають участі в сплаті комунальних послуг, матеріальної допомоги не надають, внаслідок чого у неї виникають значні борги по оплаті комунальних послуг, які вона не спроможна сплатити, так як джерелом її доходу є пенсія у розмірі 1049 грн. Як вбачається із вищезазначених обставин відповідачі були відсутні і не проживали у спірній квартирі, без поважних причин понад один рік. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому вона просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю за місцем реєстрації проживання без поважних причин більш, ніж один рік, визнати [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] такими, що не набули права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] за адресою: кв. [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача та позивач підтримали уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити у заявлений спосіб. В судовому засіданні відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] заперечувала проти позову, при цьому пояснила, що позивачка її мати. Між ними склались неприязні стосунки, оскільки вона їй не рідна донька та теплих відносин між ними не було майже ніколи. Вона з 16-ти років вимушена була працювати, оскільки мати вимагала від неї грошей. Неодноразово позивачка виганяла її з квартири. Після того, як вона вийшла заміж то стала проживати разом з чоловіком в квартирі його батьків, оскільки з матір'ю було жити неможливо. Іншого власного житла, окрім спірної квартири вона та її діти не мають. Вона бажає проживати в спірній квартирі, однак позивачка їй не дозволяє, не дає квитанцій на сплату комунальних послуг. Відповідач [PERSON] у судовому заперечував проти позову та зокрема зазначив, що позивачка його мати. В спірній квартирі він перестав постійно мешкати приблизно з 2009 року, оскільки виникали постійні сварки з позивачкою. В минулому році він декілька місяців проживав з матір'ю, поки між ними знову не погіршились відносини. Матір постійно потребує від нього коштів, та виганяє з спірної квартири. В теперішній час він вимушений знімати квартиру, оскільки мати чинить йому перешкоди в користуванні житлом. Іншого житла, окрім спірної квартири в нього не має. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю та прийняти рішення згідно чинного законодавства, враховуючи інтереси дітей. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилося, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] його брат та сестра, з якими у матері в них склались неприязні стосунки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в спірній квартирі близько 4-х років, по якій причині йому невідомо. В теперішній час позивачка оформлює субсидію, тому і звернулась до суду. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що діти позивача [PERSON] та [PERSON] з нею постійно не проживають. В минулому році [PERSON] місяць жив з матір'ю, а потім перестав, з якої причини їй невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідачка [PERSON] жінка її сина. Після весілля з її сином, вона стала проживати в них оскільки мати її вигнала з дому, забрала ключі від квартири. З матір'ю у [PERSON] були погані відносини, оскільки вона вимагала постійно в неї гроші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що познайомилась з відповідачкою [PERSON], коли їй було 16-ть років, вона працювала в неї в кафе. В 2011 році її мати вигнала з дому та деякий час [PERSON] проживала в неї. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні показала, що відповідач [PERSON] її знайомий. Через неприязні стосунки з матір'ю, він періодично просився пожити в неї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивачка мати її чоловіка. Відповідачі нічим не допомагають позивачу, не приймають участі в утриманні спірної квартири. Діти [PERSON] в квартирі ніколи не проживали. Свідки [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивачка її знайома. Коли вона була в її квартирі то відповідачів там ніколи не бачила. Чому відповідачі не проживають в квартирі з матір'ю їй невідомо. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні показала, що позивачка її знайома. Діти позивача не проживають з нею близько 8 років, це було їх рішення. Ніяких умов вона їм не ставила. Про все це відомо їй зі слів позивача. Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав, і в порядку, передбачених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Вирішуючи даний спір, суд керується ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. По справі встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.05.2005 року (а.с.8-9). Відповідач [PERSON] є сином позивача (а.с.10), а [PERSON] є її донькою (а.с.12). Згідно даних довідок про склад сім'ї та місце реєстрації, виданих КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], син - [PERSON], 1988 р.н., донька - [PERSON], 1990 р.н., онук [PERSON], 2014 р.н. та [PERSON], 2012 р.н. (а.с.19,63). Як видно із справи, на підтвердження доводів заявлених вимог та факту відсутності відповідачів в спірній квартирі, позивач посилалася на акти , що складені сусідами (а.с.12,13 ), за змістом яких за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], не проживають у квартирі з вересня 2011 року, а [PERSON] не проживає в цій квартирі з 2009 року. Особистих їх речей в квартирі не має. Позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідачів [PERSON], [PERSON] права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Разом з тим, належних доказів в розумінні ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин (ст.405 ч2 ЦК України), позивач не надав, в той час як відповідно до положень ст.60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні було встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки і позивач [PERSON] перешкоджала їм користуватися спірною квартирою, створювала умови у зв'язку з якими вони вимушені були залишити житлове приміщення. Відповідач [PERSON] періодично проживав в спірній квартирі, коли відносини з матір'ю покращувались. Крім того, відповідачі [PERSON], [PERSON] разом із своїми малолітніми дітьми іншого житла не мають, інтересу до спірного житла не втрачали. Таким чином, позовні вимоги про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] не підлягають задоволенню, у зв'язку з їх недоведеністю, оскільки вони з поважних причин не проживають в спірній квартирі. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, що закріплено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Таким чином, малолітні діти відповідача [PERSON] самостійно не можуть обирати місце свого проживання. Окрім того, предметом позову може бути частина позову, що становить самостійну матеріально-правову вимогу позивача до відповідачів про захист порушеного, невизнаного чи оспореного права або інтересу, яка повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію, в свою чергу позивачем пред'явлено вимогу про визнання малолітніх [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що не набули права користування спірним житловим приміщенням, яка не є такою в розумінні змісту самостійної матеріально-правової вимоги, більш того, зазначений спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України, при цьому, як встановлено під час судового розгляду справи вимоги про визнання малолітніх [PERSON], [PERSON] про визнання за ними права користування спірним житловим приміщенням до позивача не пред'являлися. Тому суд і не вбачає правових підстав для визнання малолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що не набули право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Що стосується вирішення питання про зняття осіб з реєстраційного обліку то воно залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування таких осіб житловим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Вимога про зняття з реєстраційного обліку є похідною від вирішення інших заявлених вимог, а тому також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed