overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 07 липня 2012 року у Донецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 501. Від спільного проживання дітей не мають. З липня 2014 року сторони мешкають окремо, припинили шлюбно-сімейні відносини у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала, просила після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON] (а.с.4). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст.ст.74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення у друкованому засобі масової інформації газеті центральних органів виконавчої влади «Урядовий курєр» (а.с.19-20), тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Суд, зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 07 липня 2012 року у Донецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 501, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 282712 (а.с.8). Від спільного проживання дітей не мають. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. З липня 2014 року років сторони мешкають окремо, вони припинили шлюбно-сімейні відносини у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння, до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 листопада 1995 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Шевченківською сільською радою Згурівського району Київській області, актовий запис № 7, від якого мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони втратили взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейне життя та обовязки подружжя, внаслідок чого виникали сварки, вони втратили почуття кохання, припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного домашнього господарства більше року тому, просить шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу іменувати її прізвищем «Кирпа», судові витрати покласти на сторони порівну. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, направили суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позов підтримує повністю, відповідач позов визнає повністю. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 11 листопада 1995 року, який був зареєстрований Шевченківською сільською радою Згурівського району Київській області, актовий запис № 7 (а.с.6 свідоцтво про укладення шлюбу), від якого мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO] (а.с.7, 8 копія свідоцтв про народження). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини більше року тому, примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Після розірвання шлюбу відповідач бажає іменуватися прізвищем «Кирпа». Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється \~внаслідок \~його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, \~відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 \~ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 \~ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, \~якщо \~буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, \~що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 \~ст. 114 СК України у разі \~розірвання \~шлюбу \~судом шлюб припиняється у день \~набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 1 червня 2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 20. Її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони втратили взаєморозуміння, шлюбні відносини між ними припинилися, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні бюджети, їхній шлюб існує лише формально, тому просить шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу іменувати її прізвищем «[PERSON]» та в разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, відповідач позов визнав повністю. Виходячи з наведеного суд вбачає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 1 червня 2012 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 20, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір»ю. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства у 2013 році, кожен з них створив нову сім»ю. Відтак примирення сторін не вбачається можливим як таке, що буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу відповідач бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]». Враховуючи право відповідача на визнання позову та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову. Роз'яснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в позові посилалася на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі. [INFO] у них народилась спільна дитина - донька [PERSON], яка знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідач працездатний і в змозі надавати кошти на утримання дитини, інших утриманців не має, тому позивачка просила стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, не обмежуючи максимальний розмір аліментів, який буде стягуватися щомісячно. В судове засідання позивачка не з'явилася, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу у її відсутність (а.с. 21). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав (а.с. 28). Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.2), яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов'язаний її утримувати та має таку можливість, оскільки є працездатним. Відповідно до ст. 180, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше мінімальної суми, встановленої законодавством, до досягнення дитиною повноліття, без обмежень встановлених ч. 5 ст. 183 СК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

11 липня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі № 112, що розташована в будинку № 170 по проспекту Перемоги в м. Чернігові, оскільки відповідач не проживає в ньому з моменту реєстрації без поважних причин. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена завчасно і належним чином. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири № 112, що розташована в будинку № 170 по проспекту Перемоги в м. Чернігові, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 13 червня 2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а/с 6-8). В даній квартирі, крім позивача, зареєстровані також: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що свідчить довідка про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 21 червня 2017 року № 2282 (а/с 9). Як зазначила позивач, відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин з моменту реєстрації, участі у витратах на утримання житла не приймає. Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, оскільки реєстрація [PERSON], яка не є членом сімї позивача, створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження житлом, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

11 липня 2017 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16 жовтня 2010 року. Від даного шлюбу у подружжя дітей немає. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, несумісністю характерів. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з липня 2017 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2010 року. Шлюб зареєстровано Черевківською сільською радою Миргородського району Полтавської області, актовий запис - № 02 (а.с.3). Від даного шлюбу у подружжя дітей немає. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

11 липня 2017 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказала, що відповідач є рідним батьком [PERSON], [INFO]. На даний час, син досяг повноліття, при цьому продовжує навчання на ІІІ курсі Політехнічного коледжу ДВНЗ «Криворізький національний університет», на денній формі навчання, на бюджетній основі, стипендію отримує періодично. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що є обтяжуючим фактором. Просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно, до закінчення навчання сина та на її користь. У судове засідання, через канцелярію суду позивач направила заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач також направив суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позов визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, [PERSON] 27 липня 2016 року досяг повноліття, навчається на ІІІ курсі денної форми навчання у Політехнічному коледжі ДВНЗ «Криворізький національний університет», строк навчання становить з 01 вересня 2014 року по 30.06.2018 року. Вказане підтверджено копією свідоцтва про народження та довідкою навчального закладу № 312 від 30.06.2017 року (а.с. 3-4). Судом встановлено, відповідач матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина у добровільному порядку не надає, що є обтяжуючим фактором для позивачки. Відповідач офіційно працевлаштований, отримує постійний, стабільний дохід, інших аліментних стягнень не має, позов визнав у повному обсязі, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на повнолітнього сина у зазначеному позивачем розмірі. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з цих підстав, суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах ст. ст. 198 та 199 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги у зв`язку з їхнім навчанням. Проти такої позиції позивача не заперечує і відповідач. У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

11 липня 2017 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку користування майном. Встановлено порядок користуванння автомобілем марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER,1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] наступним чином: - передано в користування [PERSON] автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] у перший тиждень після набрання законної сили рішення; - передано в користування [PERSON] автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] у наступний тиждень за попереднім; - в подальшому користуватися [PERSON] і [PERSON] автомобілем марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 1993 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] почергово, з передачею транспортного засобу щотижня. Проте, при ухваленні даного судового рішення судом не вирішено питання про судові витрати. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] являється інвалідом 2 групи загального захворювання (а.с.9), тому у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» вона звільняється від сплати судового збору. Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Позивач у судовому засіданні просить судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач в судовому засіданні просить суд стягнути судовий збір в рівних частинах, з нього та з позивача. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що оскільки позивача звільнено від сплати судового збору в розмірі 640 грн., а цивільній позов про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку користування майном, задоволено в повному обсязі, тому є можливість ухвалення додаткового рішення в даній справі про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору в розмірі 640 грн., оскільки при ухваленні рішення судом не вирішено питання про судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

11 липня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 30 липня 2011 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. Реєстрація шлюбу проводилась відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 292. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний момент шлюбні відносини фактично не підтримують, причиною тому є подружня зрада [PERSON], внаслідок чого у них відсутнє взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та цінності. З наведених підстав [PERSON] просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 01 серпня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 20 вересня 2018 року о 09:00 годині. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав заяву про підтримання позовних вимог, а справу просить розглядати без його участі (а.с.25). Відповідач [PERSON] також у підготовче судове засідання не з'явилась, однак подала заяву, в якій позов визнає та не заперечує проти його задоволення, а справу просить розглянути без її участі (а.с.26). Оскільки сторони у підготовче судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у підготовчому судовому засіданні відповідачем позов визнано, тому у даному випадку за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони 30 липня 2011 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 292 (а.с.11). У шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с.12). Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що подружнє життя у сторін не склалося, вони фактично шлюбні відносини не підтримують, примиритися бажання не виявили. Таким чином, суд вважає, що сім'я розпалася, а шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати. На підставі ст.ст.110, 112 СК України та

Outcome: approved