Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

10 травня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просить ухвалити рішення про зобов'язання [PERSON] виконати належним чином умови п. 9 Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 28 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Заплотинською О.Б., зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS] [PERSON], вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 28 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Заплотинською О.Б. та зареєстрований за №2026. Відповідно до п. 9 цього договору сторони домовились, що продавець залишає за собою право пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі, а покупець дає на це свою беззаперечну згоду. Покликається на те, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири був переконаний, що в даній квартирі буде проживати пожиттєво, тому така умова включена до умов договору купівлі-продажу квартири. Також покликається на те, що 25 квітня 2018 року прийшов до спірної квартири з наміром зустрітись з відповідачем, вирішити питання щодо його вселення та подальшого проживання. Вхідні двері до квартири йому відкрили незнайомі люди, які повідомили про те, що вони орендують цю квартиру у відповідача, сплачують їй кошти за оренду та комунальні послуги. Стверджує, що відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, допускає невиконанням (неналежне) виконання умов договору. Ухвалою від 18 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотань від сторін в порядку ст.279 ЦПК України про розгляд справи з повідомлення сторін до суду не надходило, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів. Відповідач відзиву на позов не подав. У заяві від 14.09.2018р. представник відповідача підтвердив можливість проведення засідання без участі відповідача та його представника. Просив суд ухвалити рішення на підставі поданих позивачем до позовної заяви доказів та відмовити в позові. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст.76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. [PERSON] заявив даний позов на підставі ст.16 та ст.ст.626,629 ЦК України, які визначають поняття договору і обов'язковість його виконання. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, 28 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Заплотинською О.Б. та зареєстрований за №2026. Відповідно до умов цього договору [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру за 16 377,00 грн., які повністю оплачені покупцем. Згідно п. 9 цього Договору сторони домовились, що продавець залишає за собою право пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі, а покупець дає на це свою беззаперечну згоду. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] не надав суду жодних доказів на підтвердження зазначених у позові обставин - порушення відповідачкою [PERSON] п.9 Договору, чинення нею перешкод у користуванні квартирою шляхом невиконанням умов договору. Долучена копія Договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 2006 року доказом обґрунтованості позовних вимог не є. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо чинення перешкод у користуванні квартирою, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed