Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

10.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 12.12.2019 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого вона надала у борг [PERSON] 33000 грн. з терміном повернення до 01.07.2020 року. Вказаний договір було оформлено борговою розпискою в присутності її доньки та сина відповідача. Разом з тим, [PERSON] в обумовлений термін свої боргові зобов`язання не виконав та кошти їй не повернув. 25.07.2020 року відповідач особисто зазначив у розписці про прохання відтермінувати оплату боргу до 30.11.2020 року. Однак, по спливу вказаного строку [PERSON] отримані у борг кошти не повернув, від зустрічей із нею ухиляється та ігнорує її телефонні дзвінки. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 12.12.2019 року в сумі 33000 грн., а також судові витрати по справі. До початку судового засідання від представника позивача на адресу суду надійшла заява, у якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 18). Від відповідача до початку судового засідання також надійшла заява з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги він визнає у повному обсязі та щодо їх задоволення не заперечує (а.с. 19). Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що 12.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач надала у борг відповідачу 33000 грн. з терміном повернення вказаних коштів у строк до 01.07.2020 року. Вказаний договір було оформлено борговою розпискою в присутності двох свідків: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). \~ \~ \~ \~Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики від 12.12.2019 року та боргових коштів в розмірі 33000 грн., отриманих від [PERSON] , останній в строк до 01.07.2020 року не повернув. \~ \~ \~ \~25.07.2020 року сторони договору позики від 12.12.2019 року [PERSON] та [PERSON] обумовили (відтермінували) строк погашення відповідачем заборгованості до 30.11.2020 року (а.с. 5-зворот). Однак, по спливу вказаного строку [PERSON] отримані у борг кошти не повернув, від зустрічей із нею ухиляється та ігнорує її телефонні дзвінки. Вищевказані обставини відповідач визнає у повному обсязі та жодним чином не оспорює. \~ \~ \~ \~З вищевикладеного слідує, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 33000 грн. боргу згідно Договору позики від 12.12.2019 року. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому,\~суд враховує\~положення ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~та вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с. 1). На підставі ст. ст. 15, 16, 526, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: approved