Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

12.08.2014 року позивач звернувся з позовом до суду до вищевказаного відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала і пояснила,що 29.10.2008 року [PERSON] уклала договір та отримала кредит у розмірі 2478 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказане зобов»язання порушила і станом на 01.08.2014 року утворилася заборгованість 20127,03 грн,яка складається з 1779,77 грн.заборгованості за кредитом,155,27 грн-заборгованість по процентам за користування кредитом,475,84 грн- заборгованість по комісії за користування кредитом,16281 грн 53 коп-пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором., 500 грн -штраф/фіксована складова/, 934 грн 62 коп-штраф/процентна складова/. Заперечення відповідача [PERSON] проти позову, що вона не підписувала заяву позичальника, що не ознайомлена з умовами надання кредиту, надумані. Заява позичальника,що є письмовою формою договору, умови надання кредиту - підписані, існує презумпція дійсності договору, доки не буде доведена його недійсність в установленому законом порядку. Відповідач зустрічного позову про визнання договору недійсним або не укладеним не заявила. Суд розглядає справу в межах позовних умов і не може визнати договір недійсним, не укладеним, тому що предметом спору є інша вимога - про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON], яка мала дошлюбне прізвище [PERSON], саме під час дії договору від 29.10.2008 року сфотографована в інформаційній базі банку як особа, що має кредитні заборгованості. Слід вважати, що відповідач таким чином намагається ухилитися він виконання взятих на себе забов»язань. Просила задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала і пояснила,що вона кредитні кошти у «Приватбанку» не отримувала. Кредит на її ім»я брала [PERSON] В задоволенні позову просила відмовити, зазначила, що банк умисно з 2008 року не звертався до суду за стягненням кредитних коштів по даному договору, щоб виставити більш значні штрафні санкції.Так,за договором отримано кредит 2478 грн, а пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання становить 16281 грн.53 коп., просила не стягувати пені, штрафи. В задоволенні позову просила відмовити в тому числі і на підставі пропуску строку позовної давності. Представник відповідача адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав і надав аналогічні своїй довірительці обґрунтування недоведеності позовних вимог. В свою чергу зазначив,що кожна зі сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування позову чи заперечення проти нього.Просив врахувати,що відповідач ні коштів,ні товару не отримувала, кошти від позивача отримала приватний підприємець [PERSON],про що склала громадянці [PERSON] розписку,що в копії надана суду. Позивач «Приват Банк» не надав суду доказів,що саме [PERSON] отримала ці кредитні кошти, або товар.Згідно умов договору банк повинен перевірити передавання товару і скласти акт приймання-передачи його. Кредитний договір, як таковий, з [PERSON] не укладено,заяву позичальника і посилання на правила отримання кредиту у банку не можна вважати письмовою формою укладеного договору.Згідно оспорюваного договору, передбачено,що придбаний товар є предметом застави,то згідно нього треба виконувати умови договору за рахунок заставленого майна, а не шляхом стягнення з відповідача заборгованості. Строк позовної давності за цим кредитним договором минув,не можна брати до уваги,що в умовах надання кредиту зазначено,що він подовжений.Його довірителька не ознайомлена з умовами надання кредиту і подовженням строку позовної давності по означеному спору,взагалі не вона підписувала заяву позичальника. В задоволенні позову просив відмовити. Свідок [PERSON], мати відповідача, суду пояснила, її донька кредиту в «ПриватБанку» не отримувала. Вона, а також її донька і інші жителі села за проханням приватного підприємця [PERSON] їздили у відділення банку і виконували якісь дії за її пропозицією та працівника Банку, але особисто, не отримали ні кредитні кошти, ні побутову техніку,що обіцяла [PERSON]. Через деякий час ці обставини виявилися, було зібрано збори, на яких був присутній представник банку і [PERSON] Вона усім написала розписки, що погасить кредити, тому вони вважали, що не мають ніяких заборгованостей перед банком. Однак, згодом за рішенням суду з них було стягнуто кредитну заборгованість,хоча вони були проти. Аналогічні покази надала суду свідок [PERSON], двоюрідна тітка відповідачки. Вислухавши пояснення сторін,їх представників, свідків,дослідивши матеріали справи слід прийти до наступних висновків. Виниклі правові відносини є цивільними,регулюються ст.ст.526,1049,1054 ЦК України відповідно до яких, зобов»язання виконуються належним чином згідно з умовами договору,одностороння відмова від зобов»язання не допускається.Позичальник зобов»язаний повернути кредитору надані грошові кошти/кредит/ та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Згідно вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язуються надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено вимогами ст. 16 ЦК України вибір способу задоволення вимог по зобов»язанням належить кредитору, позивач сам обирає спосіб захисту порушеного права. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №15090054, за умовами якого банк видав на ім»я відповідачки кредит у сумі 2478,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних строком на 24 місяця з кінцевим терміном повернення 29 жовтня 2010 року. Позичальник зобов»язувалася шомісячно погашати заборгованість шляхом надання банку коштів в сумі 146,58 грн яка складається із заборгованості за кредитом,відсотків,винагороди,комісії, а також інших витрат згідно Умов надання споживчого кредиту. П. 5.1 Умов передбачено,що у разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки.П 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому зобов»язанню,передбаченому договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн +5% від суми позову. Разом з тим при дослідженні розрахунку заборгованості вбачається,що відповідачка належним чином взятих на себе зобов»язань не виконала, у зв»язку з чим станом на 01.08.2014 року виникла заборгованість 20127,03 грн,яка складається з 1779 грн 77 коп заборгованість за кредитом, 155,27 грн заборгованість по процентам за користування кредитом,475,84 грн заборгованість по комісії за користування кредитом,16281 грн 53 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором, а також штрафи 500 грн /фіксована складова/,934 грн 62 коп.штраф/процентна складова/. За таких обставин доводи позивача в частині стягнення суми заборгованості, крім розміру пені є обґрунтованими і доведеними. Суд, враховуючи вимоги ст.551 ЦК України про те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, враховуючи конкретні обставини справи, що викладені в поясненнях відповідача, свідків, приходить до висновку, що слід його зменшити за рішенням суду до суми 2000 гривень, опираючись на засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. Твердження [PERSON], що вона заяву про отримання кредиту не підписувала,коштів чи товару не отримувала, суд вважає необґрунтованою, представника відповідача,-що кредитний договір є неукладеним, недійсним -також, оскільки суд розглядає позов в межах позовних вимог, поданих до суду в установленому законом порядку. Відповідач та його представник не пре»явили зустрічного позову з означених питань. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний кредитором, сторонами. Із заяви позичальника вбачається, що він підписаний позичальником та представником банку. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Про проведення почеркознавчої експертизи позивач та її представник клопотання не заявляли,хоча суд пояснював в судовому засіданні про таку можливість,

Outcome: approved