Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

12.11.2021 року заявник звернулася до суду із вказаною заявою. Заява мотивована тим, що вона постійно проживала та проживає за адресою: [ADDRESS] , впродовж тривалого часу. Так, з 17.09.1984 року по 25.09.2000 року вона працювала у ВАТ «Луцька взуттєва фабрика». Крім того, 27.07.1985 року нею та [PERSON] був укладений шлюб, реєстрацію якого провів Луцький МВ РАЦС Волинської області. Також, вказаним органом було також зареєстровано народження її сина - [PERSON] . Із відповіді на її звернення, консульським відділом посольства України в Російській Федерації від 29.10.2015 року за № 6111/19-09ІЛ-991 вбачається, що вона являється громадянкою держави України, однак паспорт громадянина України їй не виготовлявся, місце реєстрації зазначене за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене, просить суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Заявниця у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи при вирішення заявлених вимог поклався на думку суду, додатково зазначивши, що документування [PERSON] органами ДМС України не проводилася. Заслухавши пояснення учасників провадження, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Частинами 1 та 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для можливості оформлення громадянства України, враховуючи, що дані обставини іншим чином встановити неможливо, окрім як в судовому порядку, суд дійшов висновку, що заява може бути вирішена судом. Відповідно до пп. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень, яке затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 (далі - Порядок), в якому зазначено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року. Згідно пп. «в» п. 8 Порядку, - для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону особа, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Отже єдиним законодавчим механізмом встановлення факту проживання особи на території України є встановлення цього факту судовим рішенням. На думку суду, заявниця належними та допустимими довела той факт, що вона дійсно постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 року. Так, 17.09.1984 року [PERSON] була прийнята на роботу в «Луцьку взуттєву фабрику», яка в 1992 році була перейменована на ВАТ «Луцька взуттєва фабрика» і до 25.09.2000 року включно остання працювала у цьому товаристві, про що свідчать записи з трудової книжки. 27.07.1985 року між [PERSON] та [PERSON] був укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.07.1985 року, яке видне Луцьким ВМ РАЦС Волинської області. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.12.1985 року, яке видане Луцьким ВМ РАЦС Волинської області. Як вбачається із інформаційного листа консульського відділу посольства України в Російській Федерації від 29.10.2015 року за № 6111/19-091л-991, - [PERSON] є громадянкою держави України, паспорт громадянина України щодо неї не виготовлявся, місце її реєстрації зазначене: [ADDRESS] . Пунктом 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України встановлено, що необхідні дані, для правильного вирішення справи, встановлюються показаннями свідків. Допитані в ході розгляду справи свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони тривалий час знають [PERSON] , а також достовірно підтвердили ту обставину, що остання як станом на 24.08.1991 року так і задовго до того проживає на нинішній території держави України - у м. Луцьку. Об`єктивних підстав ставити під сумнів показання свідків у суду немає, оскільки вони попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від дачі показань за ст. ст. 384, 385 КК України. Крім того, показання свідків об`єктивно узгоджуються між собою та подіями, які були зазначені [PERSON] у її заяві про встановлення юридичного факту. Враховуючи наведене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що з метою захисту прав заявниці на отримання громадянства, як особи, яка постійно проживала на території України станом на день проголошення нею незалежності, її заяву слід задовольнити.

Outcome: approved