Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

11 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в період з 22 серпня 1998 року по 02 травня 2018 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають повнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. На даний час остання навчається на денній формі навчання у Сумському центрі професійно-технічної освіти з дизайну та сфери послуг та потребує коштів на навчання, проїзд, одяг, харчування. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі 2 000 гривень до закінчення дитиною навчання чи досягнення двадцяти трьох років, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду. Ухвалою від 14 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом. Справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позивного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 15). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с 14). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи, що будучи належним чином повідомленим про час, день і місце розгляду справи, відповідач у судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а також, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно, обєктивно та безпосередньо дослідивши докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП №017116 (а. с. 4). Остання є ученицею другого курсу Державного професійно-технічного закладу Сумський центр професійно-технічної освіти з дизайну та сфери послуг. Навчається на денній формі. Термін навчання з 01 вересня 2017 року до 28 червня 2019 року (а. с. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. У ч. 1 та ч. 2 ст. 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При вирішенні спору та визначенні розміру аліментів суд враховує, що повнолітня донька відповідача, [PERSON], здобуває освіту, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, рівень доходів як позивача так і відповідача та їх рівні обовязки щодо надання матеріальної допомоги повнолітній дитині, яка продовжує навчання. Суд також враховує, що відповідач має задовільний стан здоровя, є працездатною особою, будь-які обєктивні та поважні причини, які б вказували на відсутність у останнього можливості надавати повнолітній донці, яка продовжує навчання, матеріальну допомогу відсутні, а доказів протилежного суду не надано. Разом з тим, позивач не надала суду належних та допустимих доказів які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, у сумі 2 000 грн щомісячно. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу, а тому суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання у розмірі 700 грн. щомісячно до закінчення навчання, починаючи стягнення з 11 вересня 2018 року. Решта позовних вимог [PERSON] задоволенню не підлягає за недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved