Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

12.11.2019 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 гривень і на [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з відповідачем проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з 2000 по 2014 рік. Від сумісного проживання сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Також зазначає, що донька за станом здоров`я потребує додаткових витрат на лікування, оскільки має інвалідність з діагнозом помірна розумова відсталість, ВНР першого рівня, що приводить до соціальної дезадаптації. Вважає, що відповідач маючи працездатний вік, за станом здоров`я має можливість працювати, інших осіб на своєму утриманні не має, тому має можливість надавати допомогу на утримання їх спільних дітей. Ухвалою судді від 20.12.2019 року вказаний позов було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. В судове засідання сторони не з`явились, натомість надали суду заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі. Позивач в заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує, відповідач - не заперечував проти задоволення позову. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч. 8 ст. 178, ч.2 ст. 247 ЦПК України вирішив розглядати справу за наявними матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтва про народження, сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Неповнолітні діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані у рівному ступені утримувати дітей до досягнення їх повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182, 184 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Згідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що оскільки відповідач є особою працездатного віку, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу суду надано не було, і з чим погодився відповідач у заяві про визнання позову, крім того неповнолітній [PERSON] встановлений діагноз помірна розумова відсталість, ВНР першого рівня, що приводить до соціальної дезадаптації, що підтверджується медичним висновком, що відповідно до п.1 ч.1 ст.182 СК України є обставиною, що враховує суд при визначенні розміру аліментів, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку - з 12.11.2019 року. Оскільки позивач за вимогою про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору при подачі позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Крім того, у відповідності до ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved