Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

11 травня 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Слов'янської райдержадміністрації, Служба у справах дітей Слов'янської міської ради, про виселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між позивачем та [PERSON] кредитного договору № 463М-07 від 18.07.2007 року останній було надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 60000,00 грн. строком до 18.07.2012 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43,50 кв.м, житловою площею 29,40 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка їй належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто не виконала свої зобов'язання за кредитним договором. Рішенням суду від 27.10.2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - вищезазначену квартиру, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем, тому всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Позивач направив письмове повідомлення, та добровільно житло не було звільнено , у зв'язку з чим позивач просить виселити [PERSON], [INFO], який зареєстрований та/або проживає за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача, Лещенка Д.Ю., підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, уточнив позовні вимоги, зазначивши, що просить виселити [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа, Служба у справах дітей Слов'янської міської ради, в судове засідання надала заяву про розгляд справи без представника служби у справах дітей, проти задоволення позову щодо виселення дитини, [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає у спірній квартирі, заперечувала. Третя особа, Служба у справах дітей Слов'янської райдержадміністрації, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, в судове засідання неодноразово не з'явилася. Дослідивши надані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 18 липня 2007 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 60000,00 грн. строком до 18.07.2012 року. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором 18 липня 2007 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру загальною площею 43,50 кв.м, житловою площею 29,40 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка їй належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2003 року. Свої грошові зобов'язання [PERSON] належним чином не виконала, у зв'язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 27 жовтня 2010 року, солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №463М-07 від 18.07.2007 року в сумі 74599,26 грн.; в рахунок погашення основного зобов'язання [PERSON] за кредитним договором №463М-07 від 18.07.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю [PERSON], шляхом продажу квартири ПАТ «КБ «Приватбанк». Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 22.11.2012 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та виселено [PERSON] та [PERSON] з житлового приміщення, а саме: квартири [ADDRESS]. Згідно до реєстру поштових відправлень позивачем 02.03.2016 року було надіслано [PERSON] письмове повідомлення про звільнення житла. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року (справа № 6-1892 цс15). Судом встановлено, що кредит було надано [PERSON] на споживчі потреби , спірна квартира [ADDRESS], належала іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Бочко В.А. 15.10.2003 року р-р №2074, зареєстрованого Слов'янським БТІ 05.12.2003 року. Кредитний договір [PERSON] уклала з позивачем в 2007 році, з чого випливає, що іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. На теперішній час в спірній квартирі зареєстрований неповнолітній син [PERSON] - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виконкому Слов'янської міської ради від 14.06.2016 року. Позивач не ставить питання щодо виселення з наданням іншого житлового приміщення. Питання щодо законності реєстрації дитини не вирішувалося. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в іпотеку передано квартиру, яка не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому підстави для виселення неповнолітнього [PERSON] із цієї квартири без надання йому іншого постійного житла відсутні і в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності із ч.1 ст.88 ЦПК, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідачів у зв'язку з відмовою у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed