Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

11.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач за даною адресою не проживає з 01.09.2015 року, не сплачує комунальні платежі, його особистих речей у будинку немає. Ухвалою суду від 15.07.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою також зареєстрований відповідач. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] , не проживає з 01.09.2015 року. Спірним будинком не користується без поважних причин, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несе, вказане знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про фактичне не проживання [PERSON] від 04.06.2019 року. Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності [PERSON] у будинку [ADDRESS] , понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки між позивачкою та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується будинком [ADDRESS] , суд вважає, що [PERSON] втратив право користування зазначеним вище будинком.

Outcome: approved