Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

10 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі території України. В обґрунтування вимог зазначила, що з 23.11.2007 року по 13.08.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У даному шлюбі мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Після фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, через що він не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Її батько є уродженцем [INFO] Росії та всі родичі по лінії батька, включаючи бабу, діда, прабабу та прадіда, проживають на території Росії. Проте, виїхати із сином до родичів вона не має змоги через перешкоди, що чиняться відповідачем. Просила надати їй дозвіл виїжджати за межі території України та повертатися на територію України з неповнолітнім сином без отримання згоди та супроводу його батька відповідача [PERSON]. Позивач у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, а тому суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що з 23 листопада 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя донецької області від 30 липня 2013 року, яке набрало чинності 13 серпня 2013 року, шлюб між ними розірвано. Відповідно до свідоцтвом про народження серії 1-НО № 202686, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 15.05.2008 року, [PERSON] народився 01 травня 2008 року, про що вчинено актовий запис № 396. Батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. Згаданим судовим рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], починаючи з 12 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Встановленими та доведеними обставинами за даним судовим рішенням є те, що неповнолітній [PERSON] постійно проживає спільно із матірю [PERSON] Обєктивно зазначена обставина також підтверджується довідкою, виданою ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 02.12.2013 року. Згідно із ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Разом із тим, у відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку про те, що отримання дозволу батьків чи їх законних представників на виїзд неповнолітньої дитини за межі України є обовязковим щодо дітей у віці до 16 років. Після набуття зазначеного віку дитина має право самостійно оформлювати проїзні документи та порушувати відповідні питання перед компетентними органами про свій виїзд за межі держави. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, а отже тим самим його не оспорює. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON], надавши їй дозвіл виїжджати за межі території України та повертатися на територію України з її неповнолітнім сином [PERSON] без отримання згоди та супроводу його батька [PERSON] до досягнення дитиною віку 16 років, що на думку суду відповідатиме інтересам самої дитини. У відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 229,40 гривень. На підставі ст. 154 Сімейного кодексу України, ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved