Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

12.09.2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя: квартири [ADDRESS], визнання права власності по 1/2 частині квартири за кожним з подружжя. Після заперечення (відзиву) на позов відповідача [PERSON] позивач 19.03.2018 р. уточнила позов вимогами про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя, розподіл зобовязань по кредитній угоді. В обґрунтування уточненого позову вказує, що перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 11.06.1995 р. по 17.09.2014 р. В період зареєстрованого шлюбу 26.12.2000 р. [PERSON] була укладена кредитна угода з Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (далі Фонд) на суму 75749 грн. для придбання квартири [ADDRESS], загальною площею 72,37 кв.м. Кредит по вказаній угоді погашався подружжям за спільні кошти. Після розірвання шлюбу на підставі рішення суду, вони продовжили спільне проживання, та до фактичного припинення шлюбних відносин і ведення спільного господарства 15.06.2015 р. між [PERSON] і Фондом було укладено договір іпотеки спірної квартири, в якій сторони продовжили проживати, чому просить встановити факт, оскільки вона приймала участь в погашенні кредиту і після розірвання шлюбу, що має для неї юридичне значення для поділу квартири як спільного майна. Крім встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, просить поділити спільне майно подружжя, визнати за нею та [PERSON] право власності по 1/2 частині квартири, а також розділити залишок грошових коштів по оплаті кредитної угоди в сумі 38931,14 грн. між подружжям в рівних частинах. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з посиланням на ст.ст.69, 70, 74 СК України, ст. 315 ч.1 п.5 (256 ч.1 п.5 в редакції до 15.12.2017 р.) ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Крім того, подав заперечення на позов (а.с.24-28), вказує, що рішенням Терніського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.10.2004 про розірвання шлюбу встановлено факт припинення шлюбно-сімейних відносин між ним та позивачем з 2004 року, а право власності на спірну квартиру виникло у нього в лютому 2005 року, а тому спірна квартира є його особистим майном, а спільним майном є лише грошові кошти в сумі 4291 грн., які були сплачені ними в якості попереднього внеску за спірну квартиру з часу укладення шлюбу та на час припинення шлюбних відносин. Крім того, відповідач [PERSON] просить застосувати строк загальної позовної давності у три роки з часу розірвання шлюбу. Представник третьої особи Дніпропетровського регіонального відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували зареєстрованому шлюбі з 11.06.1995 по 17.09.2014, який розірваний\~рішенням Тернівського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 26.10.2004,\~яке набрало\~законної сили\~27.11.2004.\~Судовим рішенням\~встановлено,\~що шлюбні\~відносини сторони\~припинили в\~вересні 2004\~року(а.с.93). Відповідно до ч.4\~ст.82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 26.12.2000 між відповідачем [PERSON] та Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву була укладена кредитна угода №9мк від 26.12.2000, згідно якої відповідачу був наданий кредит на придбання квартири [ADDRESS] в сумі 75749 грн. (а.с.8-11). 15.06.2005 між відповідачем [PERSON] та третьою особою Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву було укладено договір іпотеки, згідно п.6.1 якої, збудоване житло передається Позичальнику у власність з правом володіння, користування з забороною права розпорядження на період повернення кредиту (а.с.12, 13). Норми статей 57, 60\~СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Відповідно до частини першої статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом частини другої статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69\~\~СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325\~ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частина четверта статті 65\~СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. З аналізу зазначеної норми слідує, що в даному випадку спільним сумісним майном подружжя на час перебування в зареєстрованому шлюбі є грошові кошти які сплачувались подружжям в рахунок виконання боргового зобовязання. Оскільки позивач [PERSON] не зазначає конкретно період спільного проживання з відповідачем після розірвання шлюбу однією сімєю, суд позбавлений можливості встановити період сумісних платежів подружжя, виходячи з принципу диспозитивності розгляду заявлених позовних вимог відповідно до ст.13 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як видно з матеріалів справи, відповідач [PERSON] здійснив державну реєстрацію спірної квартири 23.02.2005 (а.с.30). Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає\~справи про\~встановлення фактупроживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. В уточненій позовній заяві позивач [PERSON] вказує, що спірна квартира була придбана в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства з відповідачем (а.с.64), але позивачем не зазначено конкретно временні межі цього періоду, а також не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про існування між нею та відповідачем саме сімейних відносин на момент набування відповідачем [PERSON] права власності на спірну квартиру, оскільки долучені до матеріалів справи докази датовані 2007, 2017 та 2018 роками (а.с.37-47) в той час як право власності на квартиру зареєстровано 23.02.2005 (а.с.30). Крім того, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані кредитні грошові кошти, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Але, згідно наданих відповідачем [PERSON] копій квитанцій (а.с.95-112), після розірвання шлюбу та державної реєстрації права власності на спірну квартиру, він одноособово здійснює виконання зобовязань щодо погашення заборгованості за кредитом, що також не було спростовано в судовому засіданні позивачем та її представником. Доказів виконання зобовязань по кредитній угоді [PERSON] на час розгляду спору судом не надано. Крім того, оскільки кредит, який було надано для придбання спірної квартири не сплачено (а.с.68), що також сторонами не заперечується, вирішити питання про розподіл\~боргових зобовязань на даний час неможливо. Також, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку загальної позовної давності тривалістю у три роки, оскільки як розяснено у п.15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті\~106,\~107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті\~109,\~110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Тому, при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Таким чином, на підставі викладеного суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON]\~у звязку\~з їх\~недоведеністю.\~ На підставі ст.ст.3, 57, 60, 65, 69 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст.331 ч.2 ЦК України,

Outcome: dismissed