Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

12.11.2009 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що між ним, [PERSON] та відповідачами, 03.10.1998 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-00542 від 03.10.1998 року, за умовами якого позивач придбав у відповідачів житловий будинок №164 по вул. Хімічній, у м. Одесі. На виконання укладеного договору позивачу був переданий житловий будинок, а відповідачі в свою чергу звільнили його. Оскільки зазначений договір не був посвідчений нотаріально, однак був зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «[PERSON] Н» відповідно до діючого на час укладення договору законодавства, просить визнати договір дійсним, а також визнати право власності на спірний будинок. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Представник третьої особи Регіональної універсальної біржі «Олександр-Н», в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суд не сповістив, надав суду заяву, відповідно до якої позов визнає. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою відповідачів, враховуючи надані обґрунтування позивача, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] придбав будинок № 164, по вул. Хімічній, в м. Одесі, що має загальну корисну площу 154,2 кв.м., та складається з чотирьох кімнат житловою площею 52.6 кв.м. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірний будинок є договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-00542 від 03.10.1998 року, укладений на Регіональній універсальній біржі «Олександр-Н», без наступного нотаріального посвідчення, з реєстрацією його в „Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер №Н/98-00542 від 03.10.1998 року. Підтвердженням факту виникнення права власності у позивача на вищезазначений будинок № 164, по вул. Хімічна, в м. Одесі, є реєстрація вищезазначеної квартири в КП «ОМБТІ та РОН» на праві приватної власності за [PERSON], що підтверджується довідкою №128301-72 від 04.12.2009 року. Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, позивач [PERSON] передав відповідачам обумовлену в п. 6 Договору купівлі-продажу грошову суму, а відповідачі передали [PERSON] ключі від спірного будинку, після чого позивач вселився до будинку, де й проживає на теперішній час. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу, членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, що підстав для відмови у визнанні договору купівлі-продажу дійсним відсутні.

Outcome: approved