Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

11.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В своїй заяві вказав, що відповідачка, відповідно до укладеного договору № б\\н від 14.09.2010 року отримала кредит в розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві. У звязку із порушенням умов сплати кредиту, станом на 27.08.2018 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 40350 гривень 25 копійок, яку і просять стягнути. Представник позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON]. в судове засідання не зявилась з невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до положень п. 2 ч.7 ст.128, ч.11 ст. 128 ЦПК України. У встановлений судом строк відзив на позов не подала. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України «Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин, або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Оскільки представник позивача у своїй заяві не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за необхідне ухвалити по даній справі заочне рішення. В зв»язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні відповідно до укладеного договору № б\\н від 14.09.2010 року позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 300 гривень 00 копійок (а.с.10-23). У звязку із неналежним виконанням своїх зобов»язань за кредитним договором відповідачкою станом на 27.08.2018 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 40350 гривень 25 копійок яка складається з наступного: 24452 гривні 54 копійки - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 20283 гривні 66 копійок - заборгованість за пенею, штраф 500 гривень 00 копійок (фіксована частина), 1897 гривень 63 копійки - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а.с.4-7). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 24452 гривні 54 копійки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Разом з тим, звертаючись до суду АТ КБ «Приватбанк»\~в позовній заяві зазначав, що кредитна заборгованість [PERSON] перед банком складає 40350 гривень 25 копійок, з них заборгованість за пенею становить 20283 гривні 66 копійок. Вищевказані вимоги заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 20283 гривні 66 копійок заборгованості за пенею, на думку суду, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. При вирішенні вимог заявленого позову у вказаній частині суд приймає до уваги\~\~правову\~\~позицію\~\~Верховного\~\~Суду\~\~України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003 цс 15, згідно з якою цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому, за наявності у відношенні відповідача штрафів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з нього пені. З огляду на вищевикладене, позовна вимога про стягнення розміру штрафів, зокрема відсоткової частини, також підлягає частковому задоволенню і з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 500.00 грн. (фіксованої частини штрафу) і 1222 гривня 63 копійки (відсоткової складової, що становить 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту та нарахованих і прострочених процентів: (24452 грн. 54 коп.) х 5% /100%). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 26175 гривень 17 копійок, в тому числі\~ 24452 гривні 54 копійки заборгованість по відсоткам за користування кредитом, штраф 500 гривень 00 копійок (фіксована частина), 1222 гривні 63 копійки - штраф (процентна складова), відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Виходячи з положень п. 3. ч.2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (65 %), суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] (Савченко) на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволених вимог 1145 гривень 30 копійок, які підтверджені документально (а.с.32). В іншій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial