Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

11 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він є власником домоволодіння № 42/59 по вулиці 130ї Таганрозької дивізії в місті Маріуполі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 листопада 2013 року. Крім нього у даному будинку зареєстровані відповідачі у справі, [PERSON] та [PERSON]. Проте відповідачі не проживають у даному домоволодіння з 2011 року, їх особистих речей або іншого майна в будинку також немає. Факт не проживання відповідачів за адресою реєстрації підтверджується актом житлової організації. Відповідачі комунальні послуги не оплачують, у звязку з чим він вимушений нести всі витрати по утриманню домоволодіння самостійно, у тому числі й за відповідачів. Добровільно знятись з реєстрації за адресою його будинку вони відмовляються. Таким чином, вважає, що відповідачі, будучи прописаними у спірному домоволодінні та не проживаючи у ньому тривалий час, значно порушують його право власності, за захистом якого він вимушений звертатись до суду. Просив суд визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку № 42/59, розташованому по вулиці 130ї Таганрозької дивізії в місті Маріуполі. 12 січня 2018 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилався на те, що в ході розгляду справи йому стало відомо, що [PERSON] змінив прізвище на «Навка», по батькові на «Вадимович». Тому просив суд визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку № 42/59, розташованому по вулиці 130ї Таганрозької дивізії в місті Маріуполі. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], яка діє на підставі доручення, у судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що будинок № 42/59, розташований по вулиці 130ї Таганрозької дивізії в місті Маріуполі належить [PERSON], [INFO], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 листопада 2013 року, виданим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно довідки про склад родини № 35 від 08 вересня 2017 року, виданої головою КСН «Азовець» [PERSON], в будинку № 42/59 по вулиці 130ї Таганрозької дивізії в місті Маріуполі зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно акту від 16 вересня 2017 року, складеного головою КСН «Азовець» [PERSON], за підписом сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], та її син, [PERSON], [INFO], фактично не проживають у [INFO] з 2011 року Як вбачається з копії актового запису про народження № 78 від 08 лютого 1999 року, складеного на [PERSON] (до зміни [PERSON]), [INFO], прізвище та по батькові дитини змінено на підставі визнання батьківства від 01 липня 2005 року. Відомості надано Лівобережним районним у місті Маріуполі Відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області за вих. № 7684/15.4-16 від 30 грудня 2017 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 42/59 по вулиці 130ї Таганрозької дивізії в місті Маріуполі, а відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи зареєстрованими у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому понад сім років, чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним житловим будинком. Зокрема, у позовній заяві позивач [PERSON] не просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір в сумі 640 гривень, тому суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved