Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

11 березня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем були укладені договори позики, у відповідності до яких позивачем відповідачу були надані грошові кошти в доларах США. Відповідач в добровільному порядку кошти не повертає, у звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми в розмірі 238\~368,11 грн. та стягнути судові витрати по справі. (а.с.2-4) 07 червня 2016 року представником позивача була подана уточнена позовна заява, в прийняті якої судом було відмовлено, через несплату судового збору за неї. Представник позивача у судовому засідання на прийнятті уточненого позову не наполягав, первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. (а.с.а.с.33-38) Відповідач у судові засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с.а.с.17-19, 22-23, 27-28). Дослідивши матеріали даної цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 11 травня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримала від [PERSON] кошти у розмірі 5\~000 дол. США, які зобовязалась повернути 28 жовтня 2011 року в повному обсязі, що підтверджується розпискою від 11\~травня 2011 року (а.с.30). 28 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, на підставі якого відповідач отримав від позивача 1\~000 дол. США, строком на три місяці, що підтверджується розпискою від 28 листопада 2011 року. (а.с.31) 13 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, у відповідності до якого відповідач отримав від позивача 2\~000 дол. США, строком на три місяці, що підтверджується розпискою від 13 березня 2012 року. (а.с.31) Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Статтею 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги, що відповідачем було порушено строки повернення позики, суд вважає, що у позивача наявні підстави вимагати від відповідача сплати трьох проценти річних від прострочених сум позики, а саме: за суму позику від 11 травня 2011 року за період з 29 жовтня 2011\~року по 11 березня 2016\~року (дата предявлення позову), що становить 5000 дол. США * 3/100 * 64/365 (кількість днів прострочення у 2011 році) + 5000 дол. США * 3/100 * 4 (кількість повних років прострочення з 01.01.2012 по 31.12.2015 р.) + 5000 дол. США * 3/100 * 71/366 (кількість днів прострочення у 2016 році) = 658,31 дол. США; за суму позики від 28 листопада 2011 року за період з 29 лютого 2012 року по 11 березня 2016 року (дата предявлення позову), що становить 1000 дол. США * 3/100 * 307/366 (кількість днів прострочення у 2012 році) + 1000 дол. США * 3/100 * 3 (кількість повних років прострочення з 01.01.2013 по 31.12.2015 р.) + 1000 дол. США * 3/100 * 71/366 (кількість днів прострочення у 2016 році) =123,50 дол. США; за суму позики від 13 березня 2012 року за період з 14 червня 2012 року по 11 березня 2016 року(дата предявлення позову), що становить 2000 дол. США * 3/100 * 201/366 (кількість днів прострочення у 2012 році) + 2000 дол. США * 3/100 * 3 (кількість повних років прострочення з 01.01.2012 по 31.12.2015 р.) + 2000 дол. США * 3/100 * 71/366 (кількість днів прострочення у 2016 році) = 324,59 дол. США. Вирішуючи питання про валюту виконання зобовязання суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Саме такого правового висновку дійшов Верховного Суду України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс14. За змістом договорів позики відповідач зобовязався в строк до 28 жовтня 2011 року повернути суму 5\~000 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день розгляду справи становить 124\~808,50 грн., в строк до 28 лютого 2012 року 1000 дол. США, що становить 24\~961,70 грн., в строк до 13 червня 2012 року 2000 дол. США, що становить 49\~923,40 грн. Також він мав сплатити три відсотки річних за прострочення виконання грошових зобовязання, а саме за зобовязання по договору позику від 11 травня 2011 року 658,31 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день розгляду справи становить 16\~432,54 грн., за зобовязання по договору позики від 28 листопада 2011 року 123,50 дол. США, що становить 3\~082,77 грн., за зобовязання по договору позики від 13 березня 2012 року 324,59 дол. США, що становить 8\~102,32 грн. Докази виконання відповідачем його зобовязань по сплаті грошових коштів суду не надані, у звязку з чим сума заборгованості в розмірі 227 311 грн. 23 коп. має бути стягнута в судовому порядку. В решті позову слід відмовити через недоведеність позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с. 1) покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2\~273,11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial