Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

11.03.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом та уточнивши свої позовні вимоги просить постановити судове рішення, яким: - визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5121410100:02:003:0371, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10925282512114; - припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером 5121410100:02:003:0371, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1092528251214; - прийняти рішення про проведення реєстрації за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером 5121410100:02:003:0371, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1092528251214; - прийняти рішення про внесення змін до запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом державної реєстрації за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером 5121410100:02:003:0371, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1092528251214; - стягнути судові витрати в сумі 704,80 грн. Свої вимоги мотивує тим, що він з відповідачем є співвласниками будинку [ADDRESS] і кожному з них в ньому, на праві власності належить по 1/2 частині. 16.01.2018 року за ним в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] за реєстраційним номером 315845451214. Також 21.12.2017 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано припинення права власності відповідача на 1/2 частину будинку вище зазначеного будинку. При даному володінні знаходиться земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 5121410100:02:003:0371, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування їх з відповідачем житлового будинку. Ця земельна ділянка була приватизована відповідачем і 23.11.2016 року за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності під реєстраційним номером 1092528251214. На теперішній час у позивача виникла необхідність в оформленні його права на 1/2 частину земельної ділянки, тому він змушений звернутися до суду з цім позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Надав до суду заяву від 25.09.2019 року, в якій просить справу відкласти на кінець грудня 2019 року посилаючись на знаходження за межами України та просить розглянути його клопотання від 15.04.2019 року та зупинити провадження по справі до набрання чинності судового рішення по справі № 497/1904/18. Суд зауважує, що заяви про відкладення розгляду справи надходили до суду: - 07.08.2018 року, позивач просив відкласти розгляд справи на кінець вересня початок жовтня 2018 року; - 16.04.2019 року про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю за місцем мешкання; -14.05.2019 року про відкладення розгляду справи на кінець серпня 2019 року; - 31.07.2019 року про відкладення справи на кінець вересня початок жовтня 2019 року. До жодної заяви не було надано доказів причини не прибуття в судові засідання. Законодавством передбачено строк розгляду цивільних справ, а саме відповідно до ч.2 ст.210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Також відповідно до ч.3 цієї статті провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 ч.1 ст. 251 та пунктами 1-3 ч.1 ст.252 цього Кодексу. Інших підстав зупинення справи під час судового розгляду законодавством не передбачено, тобто зупинення розгляду справи до набрання чинності судового рішення по іншій справи не передбачено. Інших причин зупинення справи позивач не зазначає. Так як ухвалою суду від 23.05.2018 року було закрито підготовче засідання, а справу призначено до судового розгляду, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності позивача, за наявними у спрві доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що у 2017 році Болградським районним судом Одеської області розглядалася цивільна справа № 497/1100/16-ц за якою [PERSON] був позивачем, а [PERSON] відповідачем. Одними з позовних вимог були визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , припинення права власності на цю частку земельної ділянки за позивачем, прийняття рішення про державну реєстрацію на цю частку земельної ділянки та внесення змін в запису державного реєстру майнових прав на нерухоме майно, тобто позивачем заявлялися ті самі позовні вимоги що й по цій цивільній справі. По справі № 497/1100/16-ц було ухвалено судове рішення від 26.06.2017 року, відповідно до якого в цій частині позовних вимог позивачу відмовлено (а.с.7-11), рішення набрало законної сили 18.10.2017 року (а.с.25-31). В рішенні суду від 26.06.2017 року було встановлено, «що 11.10.2016 року рішенням № 457-VІІ сімнадцятої сесії VІІ скликання Болградської міської ради Одеської області було затверджено проект землеустрою по відводу земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Передано громадянці України [PERSON] безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 0.1000 га (кадастровий номер 5121410100:02:003:0371) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 73711988 від 23.11.2016 року зареєстровано право власності за відповідачкою [PERSON] на земельну ділянку площею 0.1 га, кадастровий номер 5121410100:02:003:0371, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1092528251214, підстава виникнення права власності: рішення органу місцевого самоврядування, серії та номер: 457- VІІ , виданий 11.10.2016 року, видавник Болградська міська рада Одеської області. Таким чином, з огляду на зазначені документи, відповідачка набула права власності після спливу майже року після розірвання шлюбу (рішення суду від 21.12.2015 року)… …Стаття 118 Земельного Кодексу України передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Саме у такий спосіб відповідачка [PERSON] і набула право власності на спірну земельну ділянку… …Позивачем не надано суду доказу того, що він звертався з заявою у виконавчий комітет Болградської міської ради Одеської області про внесення змін у рішення № 457-VІІ сімнадцятої сесії VІІ скликання Болградської міської ради Одеської області, хоча йому достовірно було відомо про приватизацію земельної ділянки відповідачкою. А відтак, єдиним власником земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд слід вважати відповідачку [PERSON] ». Виходячи зі змісту судового рішення і Державного акту на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку було набуто шляхом приватизації. У зв`язку з цим, слід зазначити, що абзацом 1 п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року за наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. В той же час, згідно абзацу 2 п. 18-2 вищевказаної постанови, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Так, судом встановлено, що 12.01.2018 року за [PERSON] була зареєстрована 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , про свідчить номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24394054 (а.с.12), тобто він є власником 1/2 частини житлового будинку, яка не виділена в натурі. Тобто тільки у разі поділу та виділу конкретної частини будинку, до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить право виділу частки земельної ділянки, у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди. Доказів такого поділу та виділу суду не було надано. Суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed