Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача в його користь 131031, 93 грн. матеріальної шкоди та 350 000 грн. моральної шкоди. Вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою від 28.10.2016 року по справі № 459/1687/13-к про обвинувачення [PERSON], обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.2 ст.296 КК України закрито, поданий цивільний позов в межах даного кримінального провадження було залишено без розгляду. Він визнаний потерпілим по даній кримінальній справі. Згідно доданих до матеріалів кримінальної справи чеків він витратив на лікування 131031,93 грн., однак це тільки частина чеків, коштів на лікування було потрачено значно більше. Згідно висновку судово-медичної експертизи йому спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Він поступив у лікарню у критичному стані, протягом тривалого терміну (21 день) він перебував у стані коми. Після стабілізації його було переведено в нейрохірургічне відділення, де він перебував на лікуванні 1 рік, йому проведено сім операцій та курс фізичної реабілітації та встановлено групу інвалідності. У зв'язку із неправомірними діями зі сторони відповідача він зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних, душевних стражданнях та хвилюваннях, на даний час позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя. Через інвалідність не має можливості влаштуватись на роботу. Крім того, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, у нього з'явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу. Відшкодування заподіяної моральної шкоди визначив у 350 тис. гривень. Ця сума обумовлена глибиною душевних страждань, значним погіршенням стану здоров'я та необхідністю захищати свої права у судовому порядку. Він був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя. Факт заподіяння моральної шкоди підтверджується довідками з лікарні. Представник відповідача подав заперечення від 21.02.2017 року, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що жодних тілесних ушкоджень [PERSON] позивачу не заподіював. В ніч на 18.09.2011 року він лише мав конфлікт із іншим потерпілим по справі [PERSON], що і визнавав в процесі розгляду кримінальної справи. Стороною обвинувачення згідно обвинувального акту складеного 25.03.2013 року [PERSON] не ставиться у провину спричинення [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Матеріали кримінального провадження відносно [PERSON], який підозрюється у спричиненні тяжкого тілесного ушкодження [PERSON], дії якого кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, виділено в окреме провадження та на даний час зупинено. [PERSON] в судовому засіданні під час розгляд кримінального провадження вказав, що після спричиненого йому удару [PERSON] він впав, втратив свідомість та в подальшому був госпіталізований і внаслідок цього удару він отримав тяжкі тілесні ушкодження та тяжкі наслідки. [PERSON] не може нести відповідальність за спричинення [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень та інших важких наслідків пов'язаних із цим, оскільки причинового зв'язку між його діями та такими ушкодженнями позивачем не надано. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини викладені у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що після перенесених травм у нього ІІ група інвалідності, перші два роки йому встановили І групу інвалідності. 18.09.2011 року відбувся конфлікт між відповідачем та його другом, відповідач два рази вдарив його друга. Після чого вони поїхали, відповідач поїхав за ними. [PERSON] зателефонував своєму кумові та іншим особам, вони побили його друга. Після цього йому наніс удар відповідач а потім його кум. Організатором був відповідач. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, пославшись на обставини викладені у запереченні на позовну заяву. Відповідач пояснив, що у нього був конфлікт лише з [PERSON] , жодних тілесних ушкоджень позивачу він не заподіяв. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи, оглянувши матеріали кримінальної справи №459/1687/13-к, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 28.10.2016 року, яка набрала законної сили, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.2 ст.296 КК України закрито, поданий цивільний позов в межах даного кримінального провадження було залишено без розгляду. Даною ухвалою встановлено, що [PERSON] 18.09.2011 року, приблизно о 03.00 год., знаходячись біля нічного клубу «Сіті Клаб», що по вул.Б.Хмельницького 63/2 в м.Червонограді Львівської області, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, спровокував конфлікт з потерпілим [PERSON], вході якого з особливою зухвалістю наніс йому кілька ударів руками в різні частини тіла, висловлюючись при цьому нецензурними словами. Зазначені дії [PERSON] тривали протягом кількох хвилин і не припинялись до моменту втручання у конфлікт [PERSON] та [PERSON], які спільними зусиллями відтягнули його від потерпілого [PERSON] та припинили хуліганські дії. З метою уникнення подальшого розвитку конфлікту потерпілий [PERSON] разом зі своїми товаришами пішли на розташовану неподалік територію АЗС «ВОГ», що по вул.Сокальській в м.Червонограді Львівської області, куди пізніше прибув і обвинувачений. Останній, продовжуючи свої дії, став вигукувати в сторону потерпілих нецензурну лайку, чим принижував їх людську гідність. Після цього [PERSON] з [PERSON] на таксі поїхали у офісне приміщення приватного підприємця [PERSON], що по [ADDRESS] для продовження святкування дня народження спільної знайомої [PERSON], розпочате у клубі «Сіті Клаб». [PERSON], бажаючи встановити місцезнаходження потерпілого, зателефонував [PERSON] та [PERSON], та через останнього встановив їх місцезнаходження. Не маючи наміру припиняти свою поведінку, [PERSON], з метою продовження вчинення хуліганських дій, вступив у злочинну змову з особою (матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження), та двома невстановленими слідством особами. Після цього, приблизно о 04.00 год. 18.09.2011 року обвинувачений [PERSON] разом і з зазначеними особами, на автомобілі, прибули у двір будинку [ADDRESS]. Маючи чисельну та фізичну перевагу, обвинувачений разі із особою (матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження), підійшли до [PERSON] та [PERSON], які там знаходились, та [PERSON], розпочав з ними словесну перепалку, виражався нецензурними словами в адресу [PERSON] і грубо порушуючи громадський порядок з особливою зухвалістю, несподівано наніс удар кулаком в обличчя останньому, від чого той похитнувся, втративши координацію рухів. В цей час інші не встановлені слідством особи, які прибули разом з [PERSON], діючи з єдиним спільним умислом на вчинення хуліганських дій, нанесли кілька ударів кулаками в частини тіла [PERSON], тим самим спричинивши йому фізичний біль. Потерпілий [PERSON] заступився за [PERSON], однак [PERSON], продовжуючи хуліганські дії, діючи за попередньою змовою в групі осіб з особою (матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження), наніс удар в обличчя [PERSON]. Після цього особа (матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження) нанесла [PERSON] удар в область голови, внаслідок якого той впав на землю та отримав тяжкі тілесні ушкодження. Обставини щодо учинення цих дій [PERSON] не підлягають доказуванню відповідно до статті 61 ЦПК України. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER], [PERSON] інвалід першої групи «Б», посвідчення видане на термін з 06.01.2012 року по 31.03.2014 року. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України (далі - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Позовна вимога про стягнення з відповідача матеріальної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких позивач перебував на лікуванні та поніс матеріальну шкоду, були спричинені внаслідок удару в область голови [PERSON] особою (матеріали справи щодо якої виділено у окреме провадження). Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3 статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях. яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення відповідачем позивачеві моральної шкоди, оскільки відповідач був ініціатором конфлікту, наслідком якого було спричинення позивачу тяжких тілесних ушкоджень, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у матеріалах кримінальної справи 459/1687/13-к копіями медичних документів. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди унаслідок вчинення злочину стосовно нього, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, оскільки останній став інвалідом ІІ групи, постійно відчуває болі, не може працевлаштуватись. Настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 50000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 350 000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої відповідачем позивачеві шкоди. Отже, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial