Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

10 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визначення місця проживання дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що проживав з відповідачем в цивільному шлюбі з 2008 року. [INFO] в них народилась дитина - [PERSON] У 2011 році сторони припинили сумісне проживання. Дитина залишилась жити з матір'ю. У 2014 році позивач дізнався, що його донька на теперішній час перебуває в КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську». В зв'язку з викладеним позивач просить визначити місце проживання дитини разом з ним та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення в зав'язку з неявкою в судове засідання відповідача. Представник позивача, [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі від 10.11.2014р., в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх повному задоволенні. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, без поважних причин у судове засідання не з'явилася і не повідомила суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у її відсутність відповідач до суду не зверталася, у зв'язку з чим ухвалою суду від 16 грудня 2014 року суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Представник третьої особи, Ковальчук І.Ю., яка діє на підставі довіреності від 01.12.2014р. за №29/01-1043, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як було встановлено в судовому засіданні, батьками малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області від 06.09.2010р. Відповідно до довідки №96 від 10.11.2014р., виданої ОСББ «Даурія», [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з братом, [PERSON], сестрою, [PERSON], та племінницею, [PERSON] Як вбачається з характеристики з місця проживання [PERSON],останній мешкає за вищевказаною адресою з 2001 року, за час проживання зарекомендував себе виключно з позитивного боку, витрати за комунальні послуги оплачує вчасно, жодних скарг з боку сусідів відносно нього не надходило, спиртними напоями не зловживає. Відповідно до сертифікату серії 12ЯЯХ №258301 про проходження профілактичного наркологічного огляду від 05.11.2014р. [PERSON] наркологічних протипоказань до провадження опікунства не має. На обліку в амбулаторії №7 КЗ «ЦПМСД м. Слов'янська», КЛПЗ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов'янська» та міськкожвендиспансері [PERSON] не перебуває, що підтверджується відповідними довідками від 03.12.2014, 12.12.2014 та 08.12.2014р. Як вбачається з довідки від 07.11.2014р., [PERSON] зареєстрований як безробітний в Слов'янському МЦЗ з 08.01.2014р., його дохід за період з 08.01.2014р. по 30.09.2014р. становить 6 977 грн. 10 коп. Відповідно до повідомлення головного лікаря Станції швидкої медичної допомоги м. Слов'янська від 13.01.2014р. дитина, [PERSON], 01.01.2014р. була госпіталізована до Дитячого реабілітаційного центру, оскільки з 31.12.2013р. перебувала сама в зачиненій квартирі, кричала, дорослих вдома не було. На підставі висновку від 27.01.2014р. №259, наданого КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську», матері дитини, [PERSON], було дозволено забрати малолітню дитину, [PERSON], 11.08.2010р., для подальшого виховання. Згідно довідки КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську» від 11.12.2014р. [PERSON] була доставлена до закладу 10.09.2014р. з КЛПЗ «Міська дитяча лікарня», куди була доставлена з вулиці швидкою допомогою. У 2014 році [PERSON] двічі доставлялася до лікарні швидкою допомогою, бо була виявлена на вулиці без догляду дорослих. За час перебування дитину в закладі відвідувала переважно бабуся, [PERSON] вперше з'явилася в закладі тільки 10.11.2014р. Вирішуючи спір, слід керувався положеннями Сімейного Кодексу України, Положеннями Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікованою Україною згідно Постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ ). Відповідно до ч.7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХII (789-12) від 27/02/1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поважається право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачена обов'язкова участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про визначення місця проживання дитини від 15.12.2014р., виходячи з інтересів дитини, а також згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини від 11.12.2014р. орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає, що місце проживання дитини, [PERSON], можливо визначити з батьком, [PERSON] Проте мати дитини, [PERSON], своїх прав та обов'язків не втрачає, та повинна приймати участь у вихованні та утриманні своєї дочки. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 10.12.2014р., [PERSON] створив необхідні умови для проживання, виховання і розвитку дитини, [PERSON] Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити повністю вимоги позивача і визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з її батьком [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією (а.с. 1). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved