Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

10 липня 2017 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного його проживання разом зі спадкодавцем [PERSON], яка померла 09 грудня 2004 року на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви зазначив, що 26 квітня 2017 року він звернувся до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку (державний акт серії IV-ДП № 105835 на право приватної власності на землю), після смерті його матері [PERSON], яка померла 09 грудня 2004 року. Але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та винесено 13 травня 2017 року постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 29 жовтня 2004 року його мама заповіла його рідній сестрі [PERSON] вищезазначену земельну ділянку. Але нею було подано заяву про прийняття спадщини лише 11 жовтня 2008 року, тому їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом та отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої мами [PERSON]. На час смерті мами, його сестра проживала в [INFO], а їхня мама у звязку із загостренням невиліковної хвороби та через необхідність догляду за нею, проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Йому необхідно встановити факт постійного проживання з матірю, яка померла 09 грудня 2004 року, для оформлення спадщини. У судове засідання заявник не зявився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій зазначив, що заяву підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Павлоградської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за відсутності їхнього представника, а у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причин неявки суду не повідомила. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 09 грудня 2004 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк.с.10), яке видане виконкомом Олексіївської с/ради Юрївського району Дніпропетровської області, актовий запис № 15. На випадок своєї смерті нею було складено заповіт (арк.с.11), яким вона заповіла земельну ділянку (державний акт ІV-ДП № 105835 на право приватної власності на землю), що належить їй за законом [PERSON]. Яка в свою чергу звернулася до Юрївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом лише 11 жовтня 2008 року. Однак, постановою від 08 листопада 2008 року (арк.с.12) їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом та отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої мами [PERSON]. Згідно ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається в наслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст.1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як вбачається з довідки, виданої 16 лютого 2017 року Олексіївською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області (арк.с.13), то [PERSON], яка померла 09 грудня 2004 року дійсно була зареєстрована за адресою: [INFO], але проживала вона на момент смерті разом з сином в м. Павлоград Дніпропетровської області. У разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заявник рідний син померлої [PERSON] і є спадкоємцем першої черги. Тому, він звернувся 26 квітня 2017 року до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку (державний акт серії IV-ДП № 105835 на право приватної власності на землю), після смерті матері [PERSON], яка померла 09 грудня 2004 року. 13 травня 2017 року постановою Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (арк.с.9) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] в звязку з пропуском строку. Крім того у постанові зазначено, що заявником не надано документи, які б беззаперечно свідчили або підтверджували факт спільного проживання на момент смерті однією сімєю з померлою. Отже встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем, заявнику необхідно для прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON], яка померла 09 грудня 2004 року. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Заявник вважав, що він фактично вже прийняв спадщину після смерті матері, бо вони постійно проживали разом, заяву про відмову від спадщини він не подавав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла 09 грудня 2004 року, на час відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved