Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

11 січня 2016 року [PERSON], від імені якого діє [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи без самостійних вимог Третьої львівської державної нотаріальної контори, в якому просить постановити рішення, яким: - визнати одноосібне прийняття ним спадщини за адресою: м. Львів, вул. Молодіжна, 20, у вигляді 67/100 житлового будинку зі всіма приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0608га (кадастровий №4610137500:07:002:0125), що розташовані за вказаною адресою; - визнати за ним право власності в порядку спадкування на 67/100 житлового будинку № 20 по вул. Молодіжній в м Львові зі всіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки площею 0,0608 га (кадастровий №4610137500:07:002:0125); - визначити ідеальні частки померлої [PERSON] та [PERSON] в земельній ділянці площею 0,0608га (кадастровий №4610137500:07:002:0125). В обгрунтування своїх вимог зіслався на те, що 10 серпня 2014 року померла його мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції від 11.08.2014 року, серія І-СГ №367268. Після смерті його матері відкрилася спадщина за адресою: м. Львів, вул. Молодіжна, 20 у вигляді 67/100 житлового будинку № 20 зі всіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,0608 га (кадастровий №4610137500:07:002:0125), яка перебуває у спільній сумісній власності з [PERSON], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №904642. На вищевказане майно його померлою матірю за життя було складено заповіт на нього, [PERSON], та на його сестру [PERSON]. Ним своєчасно, у шестимісячний строк, було прийнято спадщину шляхом подачі до Третьої львівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом. Натомість, [PERSON] не було прийнято спадщину та не подано до нотаріальної контори, у строк визначений чинним законодавством (шість місяців з часу відкриття спадщини), заяви про прийняття спадщини. З часу свого народження та на час смерті матері він проживав разом із своєю померлою матірю у вищевказаному будинку №20 по вулиці Молодіжній у м.Львові. Мати останні роки свого життя важко хворіла та потребувала відповідного догляду та турботи. Ним самостійно організовано та проведено матір в останню путь. [PERSON] вже протягом більш ніж десять років та на час відкриття спадщини проживала (та проживає досі) за кордоном, в Італії. За всі ці роки, лише кілька разів на декілька днів вона прилітала в Україну. [PERSON] хоч і прописана за вищевказаною адресою, однак разом із померлою не проживала. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Факт реєстрації за будь-якою адресою не можна розцінювати як факт постійного проживання. Крім цього, аналогічне трактування закону передбачено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] не вчинила жодних дій по прийняттю спадщини в порядку та строки, визначені чинним законодавством, та не проживала спільно з померлою матірю, а відтак він є єдиним спадкоємцем за законом та фактично одноосібно прийняв спадщину за законом в силу ч.3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України по смерті своєї матері [PERSON]. Оскільки, згідно державного акту серії ЯК №904642 від 02.02.2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0608 га (кадастровий №4610137500:07:002:0125), виданого на імя померлої [PERSON], співвласником даної земельної ділянки є [PERSON] (оскільки останньому належить на праві власності 33/100 будинку по вулиці Молодіжній, 20), він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок та земельну ділянку без розподілу часток земельної ділянки. Враховуючи вищенаведене, він, [PERSON], вирішив звернутися в суд з позовом про одноосібне прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування та визначення часток земельної ділянки. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання, яке було призначено на 24 травня 2016 року о 09.30 год., не зявились та представник позивача подав заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи у його та позвача відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявився втретє, хоч про час і місце розгляд справи повідомлявся в установленому порядку, та шляхом опублікування оголошення в газеті «Високий замок» №48(5448) від 26 квітня 2016 року. Представник Третьої львівської державної нотаріальної контори в судове засідання жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляд справи повідомлялись в установленому порядку, та надіслав на адресу суду лист, в якому просить проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання 24 травня 2016 року всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування цього судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За згодою представника позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії I ЯК № 016914 від 28 лютого 1966 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.18). Відповідно до копії рішення Шевченківського районного суду м. Львові від 03 квітня 2007 року, за [PERSON], який помер 27 серпня 2006 року визначено право власності на 67/100 ідеальних частки в будинку №20 по вул. Молодіжній у м. Львові. За [PERSON] визначено 33/100 ідеальних частки у вищевказаному будинку (а.с.30). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 2007 року, яке зареєстроване у реєстрі №3-1742, спадкоємцем спадкового майна померлого [PERSON] є його донька [PERSON]. Спадкове майно складається з 67/100 житлового будинку №20 зі всіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Молодіжна у м. Львові. Цегляний житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 600кв.м (а.с.20). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були співвласниками земельної ділянки площею 0,0608га., яка розміщується по вул. Молодіжна,20 у м. Львові, кадастровий номер 4610137500:07:002:0125, цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку, що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯК №904642 (а.с.28). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №367268 від 11 серпня 2014 року [PERSON] померла 11 серпня 2014 року (а.с.19). Згідно копії заповіту від 10 лютого 2011 року, зареєстровано у реєстрі за №5-215, [PERSON] заповіла все своє майно у рівних частках кожному своїй дочці [PERSON] та сину [PERSON] (а.с. 7 зворот копії спадкової справи №92/2015 ). Судом встановлено, що позивач, [PERSON], 09 лютого 2015 року звернувся у Третю львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 15 січня 2016 року позивач отримав відповідь із Третьої львівської державної нотаріальної контори про те, що для оформлення свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, належну [PERSON], необхідно визначити її частку із спільної сумісної власності. В силу ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Вищевказаною статтею передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Положеннями ст. ст. 391, 392 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], із самого народження проживав із своєю мамою [PERSON] у будинку №20 по вул. Молодіжна у м. Львові. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Частиною 1 статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 904642, виданого 02 лютого 2012 року на підставі ухвали Львівської міської ради №657 від 30 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,0608 га за адресою: м. Львів, вул. Молодіжна,20, кадастровий номер 4610137500:07:002:0125 (а.с.28). Згідно довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 29.09.2015 року житловий будинок №20 по вул. Молодіжна у м. Львові на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] 67/100 часток та [PERSON] 33\\100 часток. Враховуючи розмір часток осіб у праві власності на житловий будинок суд вважає, що [PERSON] належить 67/100 частки, площею 0,0407 га земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Молодіжна,20 та [PERSON] належить 33/100 частки, площею 0,0201 га земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Молодіжна,20. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved