Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

10 травня 2013 року Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи був залучений [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» посилалося на те, що 15.12.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/02-40/538, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачу кредит в сумі \~116 000 доларів США на придбання нерухомого майна, а відповідач, в свою чергу, зобовязався повернути суму кредиту, виплатити за користування кредитними коштами 9,9 % річних з кінцевим терміном повернення 13 березня 2016 року. У відповідності до умов договору, відповідач зобовязався здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до графіку погашення кредиту, у відповідності до додатку № 1 до кредитного договору. Відповідно до додаткової угоди № К-Д 014/02-40/538/1 від 06 березня 2009 року було врегульовано заборгованість за кредитним договором, строк сплати якої настав. Відповідно до додаткової угоди № К-Д 014/02-40/538/2 від 30 квітня 2010 року було врегульовано заборгованість за кредитним договором, строк сплати якої настав. Позивач також зазначив що [PERSON] виконав зобовязання за кредитним договором, перерахував кошти в сумі 116\~000 доларів США на поточний рахунок відповідача № 26206034860170, що підтверджується меморіальним валютним ордером №1 від 15.12.2006 року. В порушення умов кредитного договору, відповідач не виконує умов кредитного договору, в звязку з чим, загальна сума заборгованості станом на 19.12.2012 року становить 87\~108, 81 доларів США, що складається з: непогашена сума кредиту - 81 777,38 доларів США; заборгованість по процентам 5\~331,43 доларів США; пеня 1\~157,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.12.2012 року (7,993 грн. за 1 долар США) складає 696\~260, 72 грн. Позивач зазначив, що в забезпечення виконання кредитного договору, 15 грудня 2006 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» і відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки № 014/02-40/1240, відповідно до якого, відповідач [PERSON] передала Банку в іпотеку нерухоме майно: комплекс будівель та споруд (приміщення магазину, навіс, кіоск, кафе, покриття, огорожа) загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. З.Білої № 89. Посилаючись на ст.ст. 33, 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», в позовній заяві Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» просило суд для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/02-40/538 від 15 грудня 2006 року в розмірі 87\~108, 81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.12.2012 року (7,993 грн. за 1 долар США) складає 696\~260, 72 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно: комплекс будівель та споруд (приміщення магазину, навіс, кіоск, кафе, покриття, огорожа) загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область м. Новомосковськ вул. З.Білої № 89, що належить на правів приватної власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». В судовому засіданні представник позивача, Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилалася на те. що вона не памятає, чи укладався нею кредитний договір, договір купівлі-продажу нерухомого майна та договір іпотеки, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» не надало доказів укладення договорі, доказів перерахування грошових коштів, доказів наявності заборгованості за кредитним договором. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Згідно до ст. 11ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обовязків є договори. Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. Судом встановлено, що 15 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/02-40/538, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачу кредит в сумі \~116 000 доларів США на придбання нерухомого майна, а відповідач, в свою чергу, зобовязався повернути суму кредиту, виплатити за користування кредитними коштами 9,9 % річних з кінцевим терміном повернення 13.12.2016 року. Відповідач [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 116\~000,00 доларів США, що становить відповідно 585\~800 грн. що підтверджується копією Валютного меморіального ордеру № 1 від 15.12.2006 року. (а.с.22) У відповідності до умов кредитного договору, відповідач зобовязався здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до графіку погашення кредиту, у відповідності до додатку № 1 до кредитного договору. Відповідно до додаткової угоди № К-Д 014\\02-40\\538\\1 від 06.03.2009 року було врегульовано заборгованість за кредитним договором, строк сплати якої настав. Відповідно до додаткової угоди № К-Д 014\\02-40\\538\\2 від 3004.2010 року було врегульовано заборгованість за кредитним договором, строк сплати якої настав Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] припинила сплачувати суми за кредитом і відсотки за користування кредитними коштами, в звязку з чим, загальна сума заборгованості станом на 19.12.2012 року становить 87\~108, 81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.12.2012 року (7,993 грн. за 1 долар США) складає 696\~260, 72 грн.; що складається з: непогашена сума кредиту - 81 777,38 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.12.2012 року (7,993 грн. за 1 долар США) складає 653\~646,60 грн.; заборгованість по процентам 5\~331,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.12.2012 року (7,993 грн. за 1 долар США) складає 42\~614,12 грн.; пеня 1\~157,62 доларів США що за курсом НБУ станом на 19.12.2012 року (7,993 грн. за 1 долар США) складає 9\~252,85 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Банку. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦК України, кожна сторона повинна довести обставини, на яків вона посилається на обґрунтування своїх вимог або заперечень, Відповідач [PERSON] заперечувала наявність в неї заборгованості перед Банком, в той же час, нею не надано доказів виконання кредитного договору, не надано квитанцій, чеків на підтвердження платежів, також, не ставилося питання про проведення експертизи для визначення розміру заборгованості за кредитним договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що в разі, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець (Кредитор) має право дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Враховуючи те, що відповідач порушив умови кредитного договору, суд приходить до переконання, що [PERSON] має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Судом встановлено, що в забезпечення виконання кредитного договору, 15 грудня 2006 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» і відповідачем був укладений договір іпотеки № 014/02-40/1240, відповідно до якого, відповідач [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно: комплекс будівель та споруд (приміщення магазину, навіс, кіоск, кафе, покриття, огорожа) загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область м. Новомосковськ вул. З.Білої № 89. (а.с.19) Судом встановлено, що 19 червня 2012 року, в звязку з наявною заборгованістю за кредитним договором, Банком направлена на адресу відповідача вимога про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором. (а.с.25) 24 грудня 2012 року Банком направлена на адресу відповідача повторна вимога про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором, та попередження, що в разі невиконання вимоги, буде звернене стягнення на предмет іпотеки. (а.с.27) У відповідності до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. На підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішення суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Як зазначалося вище, відповідач [PERSON] посилалася на те, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору, договору іпотеки. Дійсно, Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» не надало суду оригіналів зазначених договорів, в той же час, за клопотанням позивача, судом досліджені оригінали договорів, наданих приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON]: -кредитний договір № 014/02-40/538, укладений 15 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» і [PERSON]; -договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] придбала за 585\~800 грн. комплекс будівель та споруд (приміщення магазину літ.А загальною площею 153,00 кв.м.; навіс літ.Ж; кіоск літ.Е загальною площею 6,00 кв.м.; кафе літ.З площею залу кафе 42,60 кв.м.; покриття І; огорожа - № 1,2) що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. З.Білої № 89; -договір іпотеки № 014/02-40/1240, укладений 15 грудня 2006 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» і [PERSON], відповідно до якого, відповідач [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно: комплекс будівель та споруд (приміщення магазину, навіс, кіоск, кафе, покриття, огорожа) загальною площею 206,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область м. Новомосковськ вул. З.Білої № 89. В звязку з наведеним, твердження відповідача [PERSON] про те, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору та договору іпотеки є безпідставними. 03 червня 2014 року прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого, не може бути стягнуте (відчужене без згоди власника) майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та\\або є предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника) з споживчими кредитами, наданих йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті. В той же час, суд приходить до переконання, що вимоги зазначеного вище закону не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», можуть бути застосованими на стадії виконання рішення суду. В звязку з наведеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданих квитанцій, позивач поніс судові витрати в сумі 3\~441,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved