Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

11.10.2018 [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має неповнолітніх дітей, яку мотивують тим, що з 19.10.2013 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони проживають окремо протягом останніх чотирьох місяців, спільне господарство не ведеться, у зв'язку з чим просять шлюб розірвати. Зазначили, що між ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, а також участі у вихованні дитини того з батьків, який проживатиме окремо, що закріплено у відповідному договорі між батьками. У судове засідання заявники [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином. Подали до суду заяви, в яких просять розглядати справи без їх участі, заяву підтримують. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Судовий розгляд цієї справи здійснено негайно на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які заявник послалася як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось заінтересованою особою, та підтверджено доказами, які були досліджені в судовому засіданні, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.10.2013 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 2862, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві /а.с. 5/. Від шлюбу заявники мають сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER] від 18.11.2014, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 4/. 11.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про участь у вихованні, утриманні малолітньої дитини та визначенні її місця проживання, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель\~І.А /а.с. 15,16/. За приписами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Згідно із ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Судом достовірно встановлено, що заявники від шлюбу мають малолітню дитину, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, протягом тривалого часу проживають окремо один від одного, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між заявниками носить лише формальний характер, за даних обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини заявники бажання не мають. Згідно із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між заявниками неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Заявники займають категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечують будь-яку можливість для примирення. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Заявники проживають окремо за обопільною згодою, що не пов'язана з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми чи інших поважних причин. При таких обставинах сім'я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо. Згідно із ч. 1 ст. 21 СК України шлюб є сімейним союзом чоловіка та жінки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких заявники наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки тривалий час заявники не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремим один від одного життям, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, у зв'язку з чим заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. В порядку ч. 7 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні судом рішення про розірвання шлюбу за заявою подружжя судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved