Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

11 вересня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі та надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2011 року. Після розірвання шлюбу дружині було відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 18-19). Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2011 року, з урахуванням ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 квітня 2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.07.2011 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13, 14-15). З довідки Чернігівського ліцею № 22 Чернігівської міської ради Чернігівської області від 03 серпня 2020 року № 01-25/107 вбачається, що [PERSON] , ученицю 4-Г класу, виховує матір - [PERSON] . Батько - [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не відвідує школу, не спілкується з учителями та адміністрацією ліцею, не відвідує батьківські збори (а.с. 16). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, наданого позивачу Деснянським відділом державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, вбачається, що аліменти відповідач не сплачує, заборгованість по аліментам станом на липень 2020 року складає 156090 грн. 91 коп. (а.с. 19). З 22 грудня 2015 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 20). Як вбачається з акту про фактично проживаючих осіб від 11 серпня 2020 року, виданого КП «Деснянське» Чернігівської міської ради, донька проживає разом із матір`ю та її теперішнім чоловіком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Як зазначила в позовній заяві позивач, донька [PERSON] дуже любить свого вітчима та називає його своїм татом. Біологічного батька вона практично не знає, так як він ніколи не спілкувався з нею. Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, своїм висновком від 03 грудня 2020 року № 566, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких підстав, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неї. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved