Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

11.08.2015 року [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом в якому просила: стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 239150 грн.. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.11.2013 року, відповідач - [PERSON] отримав від неї у борг 16 000 доларів США, що на час отримання коштів складало 132 000 (сто тридцять дві тисячі) гривень, строком до 31.12.2014 року Після отримання грошових коштів відповідачем була складена та підписана відповідна розписка. 22.12.2014 року відповідач повідомив [PERSON], що отримані ним кошти у сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США будуть зараховані на картковий рахунок Банку «Фінанси та Кредит» на імя позивачки у термін до 31.03.2015 року, на що вона погодилась, про що сторонами була складена відповідна розписка. 29.12.2014 року відповідачем було перераховано на картковий рахунок позивачки 50 000 (пятдесят тисяч) гривень, що відповідно курсу валют AT «Банк «Фінанси та Кредит» на дату зарахування коштів становило 3 289,5 доларів США. В обумовлений сторонами у письмовій розписці термін, 31.03.2015 року, [PERSON] звернулася до відповідача з вимогою виконати взяті на себе зобовязання та повернути суму боргу на що відповідач відповів, що для виконання ним свого обовязку потрібен додатковий час та повідомив, що заборгованість буде перерахована у строк до 31.05.2015 року на картковий рахунок позивача в AT «УкрСиббанк», на що вона погодилась, про що відповідачем була складена відповідна розписка. 28.04.2015 року на картковий рахунок [PERSON] в AT «УкрСиббанк» було перераховано 49 495 (сорок девять тисяч чотириста девяносто пять) гривен, що відповідно курсу валют AT «УкрСиббанк на дату зарахування коштів становило 2 152 доларів США. Після закінчення другого обумовленого сторонами строку для повернення відповідачем боргу, позивачка звернулася до відповідача з вимогою повернення суми боргу, на що останній повідомив, що остаточно заборгованість буде погашена у строк до 31.07.2015 року, на що вона, про що відповідачем була складена відповідна розписка. Проте, як зазначає позивач у своєму позові, станом на сьогоднішній день відповідачем так і не були виконані у повному обсязі взяті на себе зобовязання та не було повернуто у повному обсязі отриману у неї суму грошових коштів, а лише . Відповідачем було повернуто [PERSON] лише частину коштів отриманих у борг, а саме 29.12.2014 року перераховано 50 000 гривень, що відповідно курсу валют AT «Банк «Фінанси та Кредит» на дату зарахування коштів становило 3 289,5 доларів США та 28.04.2015 року перераховано 49 495 гривен, що відповідно курсу валют AT «УкрСиббанк на дату зарахування коштів становило 2 152 доларів СІЛА. Таким чином, відповідачем було повернуто [PERSON] тільки 5 441,5 доларів США з 16 000 отриманих у борг, отже сума боргу [PERSON] становить 10 558,5 доларів США. Згідно курсу долару США у AT «УкрСиббанк» станом на 07.08.2015 року, заборгованість відповідача становить 239 150 гривень. Позивач зазначає, що намагалася вирішити дане питання самостійно, однак вже тривалий час відповідач від контакту з нею ухиляється, з урахуванням чого просить позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Так судом встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що 28.11.2013 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 16000 доларів або 132000 грн. та зобовязався повернути їх у строк до 31.12.2014 року, що підтверджується відповідною письмовою розпискою. (а.с.7) 29.12.2014 року відповідач вніс на картковий рахунок позивача, в рахунок погашення заборгованості відповідно до розписки від 28.11.2013 року 50\~000 грн. (а.с.9) Перед тим як внести вказані кошти на рахунок відповідача, сторони склали письмову розписку від 22.12.2014 року, в якій зазначено, що заборгованість [PERSON] по розписці від 25.11.2013 року, в сумі 16000 доларів або 132000 грн. буде внесена на картковий рахунок банку «Фінанси та кредит» на імя позивача до 31.03.2015 року. (а.с.8) Далі, 28.04.2015 року відповідач вніс на картковий рахунок позивача, в рахунок погашення заборгованості відповідно до розписки від 28.11.2013 року 49495 грн. (а.с.12) Перед тим як внести вказані кошти на рахунок відповідача, сторони склали письмову розписку, в якій зазначено, що заборгованість [PERSON] по розписці від 25.11.2013 року, буде внесена на картковий рахунок в Укрсіббанку на імя позивача до 31.05.2015 року. (а.с.11) Статтею 626 ЦК України обумовлюється, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору». Згідно до вимог ч. 2 ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Отже як вже було зазначено вище, 28.11.2013 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 16000 доларів або 132000 грн. та зобовязався повернути їх у строк до 31.12.2014 року, що підтверджується відповідною письмовою розпискою. Під час розгляду справи, в судових засіданнях, на яких були присутні самі позивач та відповідач, позивач, заперечуючи проти задоволення позову спочатку вказував на те, що в дійсності він брав у борг у відповідача саме 132\~000 грн., а не 16\~000 доларів, як вказує позивач, а позивач у свою чергу зазначала, що надавала відповідачу в борг грошові кошти саме у розмірі 16\~000 доларів. Після цього відповідач зазначив, що він взагалі не брав у позивача в борг будь-які кошти, а вказана розписка була складена сторонами за результатами розгляду Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області цивільної справи, за позовом [PERSON] до нього про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, адже він продав житловий будинок, який перебував у їх спільній власності подружжя в с. Шабо, Білгород-Дністровського району третім особам без її згоди і задля того, що вона відмовилася від своїх позовних вимог, він і написав зазначену розписку. Крім того відповідач та представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позову, зазначали, про те, що позивач взагалі не володіла такими коштами, для того щоб їх надавати у борг відповідачу, адже вона працює бухгалтером на підприємстві і отримує заробітну плату у національній валюті. Позивач в свою чергу підтвердила, що вона дійсно працює бухгалтером та отримує заробітну плату в національній валюті, особисто не володіє такими коштами, а взяла їх у борг у своєї подруги, чоловік якої працює моряком, задля того щоб передати відповідачу, так як він є її колишнім чоловіком і вона була впевнена в тому, що він виконає взяті на себе зобовязання. Інформацію про те, що позивач сама брала у борг суму у розмірі 16000 доларів підтвердив і допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] є її давньою подругою й одного разу вона звернулася до неї з проханням надати у борг грошові кошти у розмірі 16000 доларів, на що вона погодилася і передала вказані кошти без розписок. Однак суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], в розумінні того, вказані нею кошти мали б передаватися саме відповідачу, так свідок пояснив, що їй не відомо, для яких цілей [PERSON] брала у неї у борг грошові кошти у розмірі 16000 доларів, окрім того свідок пояснив, що позивач користувалася її послугами, щодо надання у борг грошових коштів неодноразово. Таким чином, з урахуванням викладених обставин, суд дійшов до висновку, про те, що позивач дійсно надавала у борг позивачу грошові кошти, що підтверджується вказаною вище письмовою розпискою, але саме у національній валюті, в розмірі 132000 грн., адже у розписці зазначено, що предметом боргу є сума у розмірі 16000 доларів або 132000 грн.. Такого висновку суд дійшов і тому, що відповідачем поверталися кошти позивачу, теж у національній валюті, що підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, і позивач на той час не відмовлялася отримувати борг у національній валюті і не наполягала на його поверненню у доларовому еквіваленті. Крім того пояснення сторін в судовому засіданні різняться, щодо валюти боргу, будь-яких належних та допустимих доказів, на підтвердження свої позицій, в частині валюти боргу, в розумінні ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони суду не надали. Відповідно до норм ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже виходячи з того, що відповідач повернув позивачу частину боргу, у розмірі 99495 грн. 00 коп. суд вважає, за необхідне стягнути з нього частину грошових коштів, що залишилася, а саме 32505 грн. (132000-99495=32505). Як вже було зазначено вище, згодом, як відповідач так і його представник, взагалі заперечували те, що позивач надавала грошові кошти відповідачу у борг, а вказана розписка була складена сторонами за результатами розгляду Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області цивільної справи, за позовом [PERSON] до нього про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, адже він продав житловий будинок, який перебував у їх спільній власності подружжя в с. Шабо, Білгород-Дністровського району третім особам без її згоди і задля того, що вона відмовилася від своїх позовних вимог, він і написав зазначену розписку. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом неодноразово в ході розгляду справи представнику позивача розяснювався обовязок доводити обставини на які він посилаються, але ж незважаючи на це, ним не надано суду докази, які б підтверджували, обставини, якими обґрунтовуються заперечення проти позову, а саме, про те, що відповідач взагалі не отримував грошові кошти від позивача. Саме з урахуванням викладених обставин, суд дійшов до висновку, про те, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial