Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

12.12.2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Їм, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З 02.12.2000 року в будинку було зареєстровано [PERSON] . На сьогоднішній день відповідач проживає за іншою адресою, де саме проживає відповідач позивачам не відомо. [PERSON] за адресою своєї реєстрації не проживає більше року, про що свідчить акт № 588 від 05 грудня 2018 року, виданий КП БМР ЖЕК № 7. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачам у здійсненні права повного розпорядження майном. Просили суд визнати [PERSON] , 1997 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням,\~ а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ( 3-5 ). Ухвалою судді 15 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 15 годину 00 хвилин 25 березня 2019 року ( а. с. 30-31 ). Ухвалою суду від 27 травня 2019 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 20 червня 2019 року ( а. с. 54-55 ). В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, надали до суду заяву, отримана 27.05.2019 року за вх. № 19238, в якій просили справу розглянути у їх відсутність, наполягали на задоволені позову та проти ухвалення заочного рішення не заперечували ( а. с. 57 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення ( а. с.43 ). Третя особа управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради в судове засідання свого представника не направила, повідомлені належним чином, в листі, який отриманий судом 20.03.2019 року за вх. № 10698 ( а. с. 41 )\~ за підписом начальника управління просили проводити розгляд справи без участі їхнього представника на розсуд суду. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 20 червня 2019 року постановлено провести поданій справі заочний розгляд. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 6 ). Згідно довідки, виданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ади Київської області від 28.11.2018 року за вих. № 9015 про місце проживання та склад сім`ї, видана [PERSON] про те, що вона проживає і місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . У житловому приміщенні зареєстровано 2 члена сім`ї:\~ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а. с. 8 ). Відповідно до Акту № 588 від 05 грудня 2018 року, складеного та підписаного власник/співвласник/наймач [PERSON] , мешканцем буд [ADDRESS] [ADDRESS] мешканцем буд [ADDRESS] Олександрівною в приміщені КП БМР ЖЕК № 7 та підписано [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [INFO] в даному приміщенні не проживає відповідно до реєстрації за адресою буд [ADDRESS] з липня 2017 року по теперішній час. Фактичне проживання [PERSON] , [INFO] \~ - [ADDRESS] ( а. с. 7 ). Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивачі наголошують на тому, що вони не можуть в повному обсязі розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що\~ кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на протязі тривало часу відсутній за вказаною адресою. Такими чином, позивачами у справі доведено що відповідач втратив статус члена сім`ї власника, більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню майна не несе. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення,звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню понесені останніми судові витрати при зверненні до суду, сплата яких підтверджується документально ( а. с. 2, 26 ). На підставі викладеного та

Outcome: approved