Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

11.07.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому 16.03.2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області шлюбі, про що складено актовий запис №79. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. На протязі останніх років сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, ніде не працював і не бажав влаштуватися на роботу, на протязі тривалого часу він захоплювався азартними іграми, чим ставив сім'ю у тяжке матеріальне становище. На теперішній час сторони не спілкуються та не мешкають однією сім'єю. Шлюбні відносини фактично припилились. У зв'язку з вищезазначеним просить розірвати шлюб з відповідачем. До початку проведення судового засідання позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти здійснення розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився по невідомим суду обставинам, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до абзаців 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого 16.03.2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №79(а.с.5). Від шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим 14.03.2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6). Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Шлюб це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сім'ї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed