Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

10.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні збірно-розбірним металевим кіоском, розміром 4x3,65 м. площею в 14,6 кв.м. для продажу продовольчих товарів, що знаходиться в [ADDRESS] шляхом звільнення приміщення кіоску від будь яких речей чи товарів, що належить [PERSON] . Вказаний позов мотивований тим, що 10 січня 2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було ухвалено рішення в справі за позовом [PERSON] до Відділу Державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності на майно, виключення майна з акту опису і арешту та визнання недійсним свідоцтва про придбання рухомого майна з прилюдних торгів. Даний позов було повністю задоволено, за [PERSON] було визнано право власності на рухоме майно-збірно-розбірний металевий кіоск розміром 4x3,65 м. площею в 14,6 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] . Також було виключено це майно із акту опису та арешту від 11.10.2011 року, визнано недійсним свідоцтво про придбання рухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Рішення було оскаржене в апеляційному порядку і ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 31.03.2014 року апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено в силі. 28.12.2016 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу було посвідчено договір дарування збірно-розбірного кіоску для продажу продовольчих товарів, відповідно до якого цей збірно-розбірний кіоск [PERSON] подарував [PERSON] , вказавши, що цей кіоск належить йому на підставі Свідоцтва про придбання рухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, виданого [PERSON] приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області 03.12.2012 року, хоча дарувальнику було відомо про те, що це свідоцтво вищеназваним рішенням суду було визнано недійсним. В подальшому за позовом [PERSON] 05.12.2017 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було ухвалено рішення про визнання цього договору дарування недійсним. Посилаючись на те, що відповідач до цього часу не звільнив належний позивачу кіоск і звернення до відповідача з приводу звільнення належного позивачу кіоску залишаються без реагування, останній просить задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити, вказавши, що основним мотивом заперечень відповідача є те що він користується іншим кіоском, а не тим, що належить позивачу, однак належних доказів на підтвердження своїх заперечень позивач та його представник не надали. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав письмовий відзив в якому просив в задоволенні позову відмовити, вказуючи, що предметом позову є збірно-розбірний металевий кіоск площею 14 кв.м., однак доказів того, що цей кіоск є власністю позивача і що саме цим кіоском користується відповідач [PERSON] не надав, так як у останнього відсутній договір на оренду земельної ділянки на території автовокзалу м.Первомайськ, то ним і не доведено, який саме кіоск є предметом спору. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позову просила відмовити мотивуючи свої заперечення тим, що позивач вказує, що йому належить кіоск 14,6 м.кв., тоді як відповідач користується кіоском площею 13,89 м.кв., то на підставі цього в задоволенні позову необхідно відмовити, так як позивач не довів, що відповідач користується саме його кіоском. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Відповідно дост.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 10.01.2014 рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області по справі провадження №2/484/57/14 задоволено позов [PERSON] , а саме: визнано за [PERSON] право власності на рухоме майно збірно-розбірний металевий кіоск розміром 4х3,65 м. площею 14,6 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] ; зобов`язано відділ Державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області виключити з акту опису й арешту майна від 11.10.2011 року, винесеного в межах виконавчого провадження № 28130900 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-987/2011, виданого 04.08.2011 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області збірно-розбірний металевий кіоск для продажу продовольчих товарів розміром 4х3,65 м. загальною площею 14,6 кв.м. на території автовокзалу по [ADDRESS] , який зазначений державним виконавцем в акті під № 1 як торгівельний контейнер приблизною площею 14 кв.м. синьо-червоного кольору, що знаходиться на території автовокзалу; визнано недійсним Свідоцтво про придбання рухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, видане приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Сулімою В.Ф. 03.12.2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 2534, згідно якого зареєстровано право власності на зазначений вище кіоск за [PERSON] . Зазначене рішення ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 31.03.2014 залишено без змін (а.с. 3,4). Із копії рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.12.2017 року по справі провадження №2/484/909/17 видно, що позов задоволено частково та визнано недійсним правочин - договір дарування\~ від 28.12.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 6547, укладений між\~ [PERSON] і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. , як такий, що порушує\~ публічний порядок (а.с.6-7). Таким чином, право власності на рухоме майно збірно-розбірний металевий кіоск розміром 4х3,65 м. площею 14,6 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (автовокзал) належить - [PERSON] . Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 ЦК України вказані права здійснюються власником на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, судом встановлено, що спірним майном перешкоджає у користуванні власнику [PERSON] , що знайшло своє підтвердження поясненням допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] . Суд не приймає до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , так як вважає, що вони зацікавлені в результаті розгляду даної справи, так як були учасниками процесу по справі рішення по якій було прийнято судом 10.01.2014 року і при цьому був задоволений позов [PERSON] . Крім того, на підтвердження своїх заперечень відповідачем надавався, як доказ договір оренди нежитлового приміщення від 01.03.2016 року (а.с.25-28), однак в ньому іде мова про оренду частини нежитлового приміщення, розташованого в будівлі автовокзалу, а не на його території. Також надано [PERSON] копію договору купівлі-продажу кіоску площею 14 кв.м. на території автовокзалу від 01.02.2013 року (а.с.34) та копія договору оренди земельної ділянки території автовокзалу від 01.02.2013 року (а.с.35-37), однак точної прив`язки вказаного кіоску та земельної ділянки не надано. Крім того, як позивач, так і відповідач надали знімки території автовокзалу (а.с.56,71) на яких видно, що спірне майно розташоване в одному і тому ж місці, а підтвердження достовірності розмірів кіоску вказаних на знімку наданого відповідачем, останнім не надано. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також з урахування того, що спір між позивачем та відповідачем з приводу спірного майна триває з 2013 року, то суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні майном - збіро-розбірним металевим кіоском розміром 4х3,65 м., площею 14,6 кв.м. для продажу продовольчих товарів, що знаходиться в [ADDRESS] , підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved