Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

11.11.2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 02.09.2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі [PERSON], громадянином Росії, який рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29.08.2014року було розірвано. Під час даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Стверджує, що поведінка відповідача [PERSON] щодо дітей не відповідає правовим і моральним вимогам, свідчить про свідоме ухилення його від батьківських обов'язків, які виявляються у тому, що відповідач не забезпечує відповідного харчування дітям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, не дбає про стан здоров'я дітей, не займається їх вихованням, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Відповідач протягом декількох років жодного разу не провідував дітей, матеріально не допомагає. Зазначає, що заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10.01.2014року з [PERSON] було стягнено аліменти в її користь на утримання дітей, однак на даний час жодних коштів на утримання дітей відповідач не надає. Після розірвання шлюбу діти проживають разом із нею та знаходяться лише на її утриманні. З огляду на наведене, просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву, в якій зазначає, що позов визнає, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, та просить суд розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила та підтримала висновок органу опіки та піклування Мостиської районної державної адміністрації Львівської області №02-29/1947 від 08.12.2014року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей - дочки [PERSON] та сина [PERSON]. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала, при цьому зазначила, що у матеріалах справи та під час розгляду такої встановлено достатньо підстав, які вказують на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, а тому вважає, що такого слід позбавити батьківських прав. Заслухавши пояснення позивачки та представника третьої особи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі з 02.09.2006 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29.08.2014року розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають разом із матір'ю (позивачкою) за адресою: [ADDRESS], та перебувають на її утриманні. Батько дітей - відповідач [PERSON] є громадянин Росії, проживає окремо від дітей, а саме за адресою [ADDRESS]. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні своїх дітей, з дітьми зовсім не контактує, матеріально їм не допомагає, не цікавиться їх життям та здоров'ям, до дітей не приїжджає, не забирає їх за місцем свого проживання, не проявляє щодо них батьківської турботи, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10.01.2014року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі по 800 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05.12.2013року і до досягнення дітьми повноліття. Однак, як видно із копії довідки Конаковського районного відділу СВ УФССВ Тверської області РФ №8/11 від 16.09.2014року, аліменти на утримання дітей, які визначені йому судом відповідач не сплачує, жодних коштів від останнього на утримання дітей позивачка не отримала. Вищенаведені обставини в сукупності, на думку суду, свідчать про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання своїх дітей та свідомо нехтує батьківськими обов'язками. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачки та представника третьої особи, а також наявними у справі письмовими доказами: копією заочного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29.08.2014року (а.с.9); копією заочного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10.01.2014року (а.с.8); копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 20.12.2011року (а.с.10); копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 07.08.2007року (а.с.11); довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради №1439 від 09.09.2014року (а.с.5); копією паспорта громадянина Російської Федерації [PERSON] (а.с.12); копією довідки Конаковського районного відділу СВ УФССВ Тверської області РФ №8/11 від 16.09.2014року (а.с.14); актом обстеження матеріально - побутових умов проживання [PERSON] (а.с.7); копіями медичних документів (а.с.15-17); висновком Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування №02-29/1947 від 08.12.2014 року. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно ст.ст. 12, 15 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, згідно висновку Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування №02-29/1947 від 08.12.2014року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO]. Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, та відповідає інтересам дітей. Таким чином, виходячи із вищевказаних положень закону враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов'язками, беручи до уваги рекомендований органом опіки і піклування висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав, враховуючи особу відповідача та його ставлення до дітей, який не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав,

Outcome: approved