Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

10 грудня 2013 року з Кіровського районного суду м.Дніпропетровська до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона та відповідач [PERSON] є співвласниками [ADDRESS]. Відповідач від участі у витратах щодо утримання квартири ухиляється. Також, позивач посилається на те, що нею у період з 2008 по 2012 роки було проведено ремонтні роботи на загальну суму 38476,8 гривень, але відповідач не приймає участі у оплаті ремонтних робіт, тому позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 1898,31 гривень за квартплату та опалення, а також витрати на проведення ремонту визначені експертизою у розмірі 38476,8 гривень та судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав у ньому викладених. Пояснила, що питання про проведення ремонтних робіт вона з відповідачем не погоджувала, необхідність проведення робіт і їх перелік визначала на власний розсуд, за усними вказівками працівників КЖЕП №8. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача відповідно до п.4 ч. 2 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 04.09.2001 року (а.с.3) квартира [ADDRESS] була передана позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON], яка є її донькою, після чого зареєстрована за ними в КП «ДМБТІ» без визначення часток у спільній власності. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27.09.2010 року були визначені частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] як рівні - по ? частини кожному співвласнику. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2011 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто 3937,52 гривень, як компенсацію за сплачені позивачем комунальні послуги з 2007 по 2009 роки. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2012 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто 1 403,50 гривень, як компенсацію за сплачені позивачем комунальні послуги з 2010 року по травень 2011 року. З червня 2011 року по теперішній час [PERSON] участі у витратах на утримання спільного майна не приймає. Відповідно до довідки КЖЕП №8 у зазначеній квартирі відповідач та її неповнолітній син [PERSON], [INFO] були зареєстровані до 07.10.2011 року. Судом, також, було встановлено, що відповідно до особового рахунку №[NUMBER] по квартирі [ADDRESS] за квартплату з червня 2011 року по травень 2013 року було нараховано і сплачено позивачкою 1587,10 гривень (а.с. 12). За опалення за період з червня 2011 року по травень 2013 року нараховано і сплачено позивачкою 2088,88 гривень (а.с. 11), за вивіз, утилізацію відходів було нараховано і сплачено позивачкою 90,48 гривень (а.с. 14). Тобто усього позивачем було сплачено 3675,98 гривень. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна пропорційно своїй частці у спільній власності, а отже позовні вимоги в частині стягнення боргу за комунальні послуги є обгрунтованими та підлягаю задоволенню в розмірі ? частини витрат на опалення та обслуговування будинку, підтверджених документально, а також у розмірі 2/3 частин витрат на вивезення та утилізацію сміття, оскільки такі нараховуються згідно кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, а відповідач була зареєстрована у вказаний період у спірній квартирі разом зі своїм неповнолітнім сином, за якого, вона, також, повинна здійснювати відповідні платежі. З урахуванням викладеного підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (3675,98 : 2 = 1837,99 гривень + 60,32 гривень за вивіз та утилізацію відходів = 1898,31 гривень.) Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення ? частини вартості ремонтних робіт в розмірі 19207,80 гривень та 19449 гривень суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частиною першою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Встановлено, що [PERSON] згоди на проведення ремонтних робіт, як співвласник квартири не надавала, тому суд приходить до висновку про те, що позивачем не виконано вимоги ч.1. ст.358 ЦК України в частині спільного здійснення права власності і, тому, підстави для стягнення вартості ремонтних робіт з відповідача відсутні. Всупереч вимог ст.ст.57-60 ЦПК України позивач не надала суду належних та достатніх доказів необхідності проведення ремонтних робіт у спірній квартирі, а також переліку цих робіт, що є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині в зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Оцінюючи надані позивачем викопіювання з висновків будівельно-технічних експертиз (а.с.13, 15-18) суд приходить до висновку про те, що вони не можуть бути прийняті судом як належні та достатні докази, оскільки в матеріалах справи містяться лише ксерокопії деяких аркушів цих висновків, та їх копії не завірені жодним чином, оригінали або належним чином завірені копії висновків в матеріалах справи відсутні, позивачем клопотання про їх витребування не заявлялося. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення у справі, пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial