Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

12.02.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 24.01.2014 року в розмірі 42872 грн. 56 коп.. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладено договору DOXRR503100834 від 25.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7734,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом,за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 9 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 11188 грн.. 86 коп., що складається з: 4333,39 грн.- заборгованість за кредитом, 4,34 грн. - заборгованість з відсотків за користування кредитом, 4333,39грн. - пеня за несвоєчасність виконання за договором, 500 грн. - штраф(фіксована частина), 2017,74 грн. - штраф (процентна складова) та судовий збір в сумі 243,60 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалюючи рішення про стягнення суми неповернутого кредиту та процентів за користування ним,суд першої інстанції виходив із доведеності невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог у зв'язку з тим, що воно прийнято з порушенням норм матеріального права з огляду на наступне. Судом не прийнято до уваги, що останній платіж за споживчим кредитом,отриманим 25.12.2007 року він зробив 22.07.2008 року. За період з 23.07.2008 р. по 09.04.2014 він жодного разу не оплачував ні кредит, ні проценти у зв'язку з скрутним фінансовим становищем. Судом в даному випадку не застосовано строк позовної давності. Крім того, банком безпідставно, в односторонньому порядку підвищена процентна ставка за користування кредитом з 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на 0,12%, як це вказано у розрахунку до позову та в самій позовній заяві. В судове засідання з'явився представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за дорученням- Петрикін О.Ю.. [PERSON], не з'явився,повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма,отримана ним особисто. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між та ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір про надання споживчого кредиту в розмірі 7734 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 25 місяців,тобто до 25.01.2010 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував й допустив заборгованість, яка станом на 24 січня 2014 року за розрахунками банку склала 42872,56 грн.. Згідно наданої банком виписки із рахунку [PERSON] останній платіж ним було внесено 02 грудня 2008 року в сумі 612,44 грн. і що підтверджується меморіальним ордером від 2 грудня 2008 року. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років. Таким чином, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності відносно стягнення заборгованості за кредитом до п'яти років, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Отже, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг п'ятирічного строку позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором почався 02 грудня 2008 року та сплив 02 грудня 2013 року, а позов було пред'явлено до суду 12 лютого 2014 року . В суді першої інстанції відповідач заявляв про застосування строку позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Суд першої інстанції у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув. Між тим,як пропуск строку є самостійною підставою для відмови в позові. Позивачем не надано доказів пропуску строку позовної давності з поважних причин. За таких обставин ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволені позову у зв'язку із пропуском строку.

Outcome: dismissed