Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

12.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Краматорської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Свій позов [PERSON] обґрунтувала тим, що 21.12.2010 року, в результаті протиправних дій невідомих осіб, загинули її дідусь [PERSON] та її батько [PERSON] .. Після смерті дідуся [PERSON] відкрилася спадщина на належний йому будинок [ADDRESS] . В установлений законом шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася вона та її дядько [PERSON] , який був громадянином РФ, проживав у Республіці Башкортостан та помер [INFO] , так і не отримавши свідоцтво про право на спадщину. Позивач [PERSON] звернулася до Другої краматорської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала відмову. Свою відмову нотаріус обґрунтувала тим, що мають місце спірні правовідносини, вирішення яких не входить до її компетенції, що вимусило позивача звернутися до суду із даним позовом про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглянути у її відсутності та задовольнити її позовні вимоги. Представником Краматорської міської ради Дейко В.В. до суду надана заява згідно якої вона не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просила розглянути справу у її відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору №188 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 17.09.1971 року [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , про що відділом ДРАЦС Краматорського МУЮ Донецької області в книзі реєстрації смертей 24.12.2010 року зроблено відповідний запис №2732. Крім того, в цей же день [INFO] помер син [PERSON] - [PERSON] , про що відділом ДРАЦС Краматорського МУЮ Донецької області в книзі реєстрації смертей 24.12.2010 року зроблено відповідний запис №2731. Позивач [PERSON] [INFO] , є рідною донькою померлого [INFO] [PERSON] , про що свідчить копія Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 11.01.1994 року відділом ЗАГСа м. Краматорська. За життя [PERSON] заповіту складено не було, спадкоємцями першої черги є його діти, син [PERSON] та [PERSON] (батько позивачки) [PERSON] , який помер в один день із спадкодавцем. 28.12.2010 року до Другої краматорської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернувся його син - [PERSON] , який за життя Свідоцтво про право на спадщину не отримав та згідно Довідки про смерть №А-00346 виданої відділом РАГС Мечетлінського району Державного комітету Республіки Башкортостан у справах юстиції, помер [INFO] . 12.01.2011 року до Другої краматорської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] , яка на час відкриття спадщини була неповнолітньою. 21.05.2018 року, державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки ЗАЗ 1110206, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , після смерті [PERSON] .. Також, 10.07.2018 року [PERSON] звернулася до Другої краматорської державної нотаріальної контори про видачу Свідоцтва про спадщину на житловий будинок, який належав на праві власності [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 10.07.2018 року постановою державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюкової Н.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її дідуся [PERSON] , який помер в оодин день із своїм сином [PERSON] 21.12.2010 року, у зв`язку з тим, що на нотаріуса покладається лише посвідчення безспірних прав та обов`язків осіб у правовідносинах, а не вирішення спірних. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами першою, третьою та четвертою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкування за правом представлення врегульовано положеннями статті 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Отже, спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення є різновидом спадкового правонаступництва та не залежить від спадкового правонаступництва між комморієнтами, оскільки спадкоємець, який помирає одночасно зі спадкодавцем, не спадкує його майно, але діти цього спадкоємця (внуки спадкодавця) за правом представлення виступають як безпосередні та самостійні спадкоємці майна спадкодавця, а не як спадкоємці тих осіб, яких вони представляють. Застосування права представлення не може залежати від того, що особа, яку представляють, померла не раніше, а в один день зі спадкоємцем. Якщо презюмується, що дві особи померли одночасно, це унеможливлює перебування в живих особи, яку представляють, на час відкриття спадщини. Визначення спадкових прав комморієнтів стосовно один одного необхідне для розмежування обсягу спадщини і спадкоємців кожного з них, проте жодним чином не обмежує прав онука спадкувати після одного з комморієнтів замість іншого, який був би покликаний до спадкування в разі, якби був живим на час відкриття спадщини. Отже, фразу «належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю» не потрібно розуміти як можливість особи, яку представляють, отримати право на прийняття спадщини, оскільки в такому випадку йшлося б про інший інститут - спадкову трансмісію. Якби особа, яку представляють, була б живою на час відкриття спадщини, то вона і була б спадкоємцем за законом, у даному ж випадку на її місце заступив спадкоємець за правом представлення, обсяг прав якого у праві представлення не залежить від фактичних прав особи, яка померла на час відкриття спадщини. Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року справа № 6-161цс17. Відтак, за умови одночасної смерті спадкодавця та його спадкоємця, спадщина відкривається одночасно щодо кожного померлого, а спадкоємці померлого призиваються до спадкування за правилом представлення. Судом встановлено, що спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] є померлий одночасно з ним його син [PERSON] та син [PERSON] , який своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому позивач [PERSON] , яка на час відкриття спадщини була неповнолітньою, є спадкоємцем після смерті свого діда [PERSON] за правом представлення на долю, яка б була успадкована її батьком [PERSON] , тобто на 1/2 частину спадкового будинку за адресою: [ADDRESS] , та такою, що прийняла спадщину на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. 10.07.2018 року державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що на її думку спадкові права [PERSON] на будинок [ADDRESS] є спірними. Згідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 1 Конституції Україна є правовою державою. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції). Відповідно до статей 2, 6 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За таких обставин, суд вважає, що дійсно на теперішній час існують перешкоди для оформлення позивачкою спадкових прав на 1/2 частку спадкового будинку у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Системний аналіз зазначених норм закону дає підстави суду зробити висновок про те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті свого діда [PERSON] за правом представлення на долю, яка б була успадкована її батьком [PERSON] , тобто на 1/2 частину спадкового будинку за адресою: [ADDRESS] , але вона позбавлена права оформлення спадщини в інший спосіб ніж визнання в судовому порядку права власності на спадкове майно, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved