Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

12 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 1996 року. У даному шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO]. Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімейне життя. Зазначає, що вони не підтримують подружніх стосунків, з травня 2014 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення та збереження сім'ї є неможливим та супречить інтересам сторін. Просить суд шлюб розірвати, стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 09 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 25.03.2019 року поштового відправлення. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача. На підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не зявились. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Дзвонек) [PERSON], [INFO], укладений 17\~травня 1996\~року та зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Львова, актовий запис № 165, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №295710 /а.с. 4/. У даному шлюбі народилася дочка - [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. Судом встановлено, що спільне життя позивача з відповідачем не склалось через різні погляди на шлюб та сімейне життя, внаслідок чого погіршилися подружні стосунки в негативну сторону, сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, практично їх сімя повністю розпалася і її збереження стало неможливим та не суперечить інтересам подружжя. У відповідності до вимог ст.\~24\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Відповідно до ч. 2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Шлюб між сторонами фактично розпався і примирення між ними неможливе в звязку з чим, суд, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також у їх взаємному зв'язку, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, ґрунтовані на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Витрати на професійну правничу допомогу, згідно з частиною 3\~ст.133 ЦПК України, відносяться до витрат, повязаних із розглядом справи. Згідно ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 137 ЦПК України\~передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Тобто вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з'ясувати склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, надано корінець квитанції №749 від 20 лютого 2019 року про оплату 650,00 грн. за складення позовної заяви. Про те, на підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем не надано договір про надання правничої допомоги з зазначенням розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлених згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. На підставі викладеного, суд вважає не доведеними вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 650,00 грн., а відтак така не підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 768,40 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial