Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

12.8.2019року позивач звернулася в суд з позовом і просила: -розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №3404; -стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на одну дитину, починаючи з дня подання в суд даної заяви до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; -визначити рівними розмір часток подружжя [PERSON] та [PERSON] у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , земельній ділянці по [ADDRESS] площею 0.3373 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122587100:03:001:0078, земельній ділянці в с. Нехворощ Корсунь-Шевченківського району Черкаської області площею 0.1697 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122587100:03:001:0077, та визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна. Стягнути із відповідача на її користь понесені судові витрати по справі. Свій позов позивач мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сім`я розпалася через різні погляди на сімейне життя в червні 2019 року, збереження сім`ї є неможливим, що є підставою для розірвання шлюбу. Після припинення шлюбних відносин малолітня дочка [PERSON] проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини, тому просить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. За період\~перебування у\~шлюбі сторонами\~ придбано будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] ; земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0.3373 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122587100:03:001:0078; земельну ділянку в с.Нехворощ Корсунь-Шевченківського району Черкаської області площею 0.1697 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122587100:03:001:0077. Вказане майно є спільною сумісною власністю, а тому просить визначити рівними частки та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, звернулася із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час, місце розгляду був повідомлений вчасно шляхом направлення\~судової повістки\~за зареєстрованим\~місцем проживання,\~яка повернулася\~на адресу\~суду,\~проте згідно\~ч.7,\~8\~ст.128\~ЦПК України\~останній вважається\~належним чином\~повідомлений про\~розгляд справи . Також про розгляд справи відповідач був повідомлений в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. У суді встановлено, що 20 грудня 2008 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №3404, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20 грудня 2008 року (а.с.13). Після реєстрації шлюбу позивач своє прізвище « [PERSON] » не змінювала. Позивач є громадянкою України. Відповідач є громадянином іншої держави [PERSON] , [INFO] відповідачу була безстроково видана посвідка серії [NUMBER] на постійне проживання в Україні. Від цього шлюбу подружжя має одну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.14). В період шлюбу 25 жовтня 2017 року сторони за спільні кошти подружжя придбали наступне майно: житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності на будинок договір купівлі-продажу будинку, серія та номер: 1999, посвідчений 25.10.2017 року приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Грищенко С.Г.. Дата державної реєстрації права власності 25.10.2017 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 145119871225; земельну ділянку\~під будинком\~по [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 2000, посвідчений 25.10.2017 року приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Грищенко С.Г.. Дата державної реєстрації права власності 25.10.2017 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 145170571225. Опис об`єкта нерухомого майна -земельна ділянка, площа 0.3373 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122587100:03:001:0078; земельну ділянку\~в с.\~Нехворощ Корсунь-Шевченківського\~району Черкаської\~області. Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 2001, посвідчений 25.10.2017 року приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Грищенко С.Г.. Дата державної реєстрації права власності 25.10.2017 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 145294471225. Опис об`єкта нерухомого майна- земельна ділянка, площа 0.1697 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122587100:03:001:0077. Договори купівлі продажу вищевказаних будинку та двох земельних ділянок було оформлено на ім`я відповідача. Також позивач, як дружина, надавала при цьому нотаріально посвідчену згоду на придбання будинку і земельних ділянок в спільну сумісну власність подружжя. Джерелом коштів для придбання вищевказаного майна були сімейні заощадження. Сторони в період шлюбу постійно працювали, як офіційно так і неофіційно. Зокрема, позивач працювала касиром, продавцем, завідуючою складом, що підтверджується наданими Пенсійним фондом України Індивідуальними відомостями про застраховану особу ( а.с.20-21). Після придбання вказаного будинку сім`я сторін вселилися в нього і постійно в ньому проживали. Місце проживання позивача, відповідача і їхньої доньки [PERSON] зареєстроване в цьому будинку. Однак, спільне подружнє не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. За таких обставин в червні 2019 року шлюбно-сімейні відносини були припинені. Донька [PERSON] від цього часу проживає з позивачем і перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою №144, виданою 06.08.2019 року виконавчим комітетом Моринської сільської ради (а.с.15). З вказаних підстав позивач вважає, що збереження шлюбу з відповідачем за обставин, що склалися, є неможливим тому я просить розірвати шлюб. На що суд зазначає наступне. Щодо визначення права держави, то припинення шлюбу громадян України з іноземцями та особами без громадянства, відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», визначається правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до\~ст.\~16\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Таким чином, оскільки останнє спільне місце проживання позивача і відповідача як подружжя є Україна, то припинення шлюбу між ними повинно здiйснюватися за правом України на підставах i в порядку, передбачених СК України. Щодо визначення підсудності справи, то відповідно до п.2 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження. Так як відповідач має постійне місце проживання на території України - [ADDRESS] , то справа в частині розірвання шлюбу підсудна Корсунь-Шевченківському районному суду Черкаської області. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, що передбачено ч.1 ст.21 СК України. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, яка передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що при таких обставинах подальше спільне проживання сторін неможливе і буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення по справі, а тому позов задовольняється і шлюб між сторонами розривається. Спору за місце проживання дитини сторони на сьогодні не мають. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини. Щодо визначення\~права держави,\~то відповідно\~до ч.1\~ст.\~66\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. На момент народження доньки [PERSON] позивач була громадянкою України, тому донька [PERSON] є громадянкою України, отже стягнення аліментів з відповідача на її утримання повинно здiйснюватися за правом України на підставах i в порядку, передбачених СК України. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), «Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до\~ ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» від\~ 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180\~СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання їхньої дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів необхідно врахувати, що стан здоров`я доньки [PERSON] є незадовільним, вона має хронічні захворювання алергію, гастродуоденіт, потребує систематичного обстеження і лікування. Це підтверджується медичними документами (а.с.22-30, 32) Позивач має захворювання щитовидної залози, що підтверджується медичними документами (а.с.31). Позивач на даний час постійної роботи не має, не зареєстрована ФОП. Відповідач є працездатний по віку. Тому суд вважає, що позов в підлягає до задоволення повністю, оскільки батьки зобов`язані утримувати дитину і стягує аліменти на утримання дитини в частці від заробітку - в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на одну дитину, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1.ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем позов поданий до суду 12.08.2019 року, тому з вказаної дати суд присуджує аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на утримання дитини за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Також у сторін виникає спір щодо поділу вищевказаного в цій позовній заяві майна, набутого в період шлюбу будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , земельної ділянки під цим будинком площею 0.3373 га та земельної ділянки площею 0,1697 га поряд із будинком. Оскільки вказане майно набуте сторонами в період нашого шлюбу, то воно є спільною сумісною власністю подружжя і позивач має право отримати правовстановлюючий документ на належну їй частку. Щодо визначення права держави, то відповідно до ст. 61 Закону України «Про міжнародне приватне право» подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місцеперебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться. Право, вибране згідно з частиною першою цієї статті, припиняє застосовуватися або змінюється за згодою сторін у разі зміни особистого закону або звичайного місця перебування того з подружжя, до особистого закону або звичайного місця перебування якого було прив`язане обране право. Нове право застосовується до правових відносин з моменту укладення шлюбу, якщо інше письмово не встановлено подружжям. У разі відсутності вибору права подружжям майнові наслідки шлюбу визначаються правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу. Так як між сторонами відсутній вибір права подружжя, то майнові наслідки шлюбу визначаються правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу, тобто за правом України на підставах i в порядку, передбачених СК України. Щодо визначення підсудності справи в частині поділу майна, то відповідно до п.1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України. Так як спірне майно подружжя знаходиться на території України в с. Нехворощ Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, то справа в частині поділу майна подружжя підсудна Корсунь-Шевченківському районному суду Черкаської області. Відповідно до ст. 60 СК України спірне майно - будинковолодіння по [ADDRESS] , земельна ділянка, на якій воно знаходиться та ще одна земельна ділянка поряд з цим будинковолодінням, як майно, що нажите подружжям за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На майно,\~що є\~спільною сумісною\~власністю може\~бути встановлено\~режим спільної\~часткової власності\~із дотриманням\~вимог ст.\~70\~СК України щодо розміру часток майна дружини та чоловіка. П.1 ст. 70 СК України встановлює рівність часток подружжя у їх спільному сумісному майні, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Домовленості між сторонами по вказаному питанню не укладалися, шлюбний договір не укладався також. Оскільки вказане нерухоме майно набуте подружжям за час шлюбу і являється об`єктом спільної сумісної власності, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю та визначає рівними частки бувшого подружжя та визнає за позивачем право власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0.3373 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122587100:03:001:0078; земельної ділянки в с.Нехворощ Корсунь-Шевченківського району Черкаської області площею 0.1697 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7122587100:03:001:0077. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1536,80 грн грн. ( за позовну вимогу про розірвання шлюбу та поділ майна). Згідно ч.6\~ст.141\~ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн (в розмірі на час подачі позову) в дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved