Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

10.11.2020 року представник позивача - [PERSON] від імені позивача [PERSON] , що діє в інтересах малолітньої [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , звернувся з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро, що знаходиться в м. Київ вул. Русанівський Бульвар, буд. 8, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування на утримання у розмірі 134 028,00 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Націанального банку України у розмірі 5978,14 грн., три відсотки річних у розмірі 1498,18 грн., інфляційні витрати у розмірі 5026,03 грн., а всього разом 12502,35 грн., та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правову допомогу у розмірі 7500грн. Мотивуючи тим, що 03 вересня 2018 року поблизу с. Левковичі Овруцького району Житомирської області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ», скоїв зіткнення з деревом. Внаслідок чого пасажир транспортного засобу, [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП. На момент дорожньо- транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність автомобіля марки «ВАЗ» застрахована не була. 03.06.2020 року на адресу відповідача направлено заяву про виплату страхового відшкодування на утримання у розмірі 134028 грн. доньці потерпілого [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] . Одна, листом від 18.06.2020 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування через відсутність копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення чи рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП. Вважає, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. У зв`язку з невиплатою страхового відшкодування, має право на стягнення з відповідача три проценти річних, пені та інфляційні втрати. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Представник відповідача надав відзив в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «ВАЗ» р.н. [NUMBER] був забезпечений за полісом обов`язкового страхування, страховик ТОВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай». Таким чином, відшкодування шкоди має бути здійснене страховиком винуватця ДТП, в межах ліміту відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. 03.09.2018 року близько 00 годин 05 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ -21703 «Приора», д.н. [NUMBER] на автодорозі сполученням Овруч -Словечне, неподалік с. Левковичі Овруцького району не впоравшись з керуванням, скоїв зіткнення з деревом, в результаті чого пасажир автомобіля [PERSON] загинув на місці події, а водій автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, про що свідчить витяг з ЄРДР (а.с.17). На момент смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , мав малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Овруцької РДА та одержує допомогу - дитині померлого годувальника (а.с.14,15). 03.06.2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату відшкодування для утримання доньки потерпілого - [PERSON] (а.с. 5). У відповідь на заяву, МТСБУ листом №3.1-02-18154 від 18.06.2020 року повідомило, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, відповідною повноваженою особою (вирок суду, постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, обвинувальний акт, тощо). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст.3 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Відповідно до ч. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. а підпункту 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З наданого відповідачем витягу з ЦБД МТСБУ за полісом АМ 4562821 видно, що транспортний засіб, який застрахований є ВАЗ 2112 д.н. [NUMBER] , в той час як дорожньо - транспортна пригода мала місце з транспортним засобом «ВАЗ» 21703, д.н.з. [NUMBER] (а.с.42,44). Тому, суд не приймає до уваги даний витяг, оскільки за полісом застрахований інший автомобіль. Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачу. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Тому, відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового вішкодування. Пунктом 27.1 статті 27 цього Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Проте, пунктом 27.5 статті 27 Закону визначено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Пунктом 27.2 статті 27 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. Отже, враховуючи вищевстановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачка має право на відшкодування шкоди, в зв`язку з чим на її користь необхідно стягнути на утримання дочки 134028, 00 грн. = (3723 грн/м.з.п на день смерті/Х36 /мінімальний розмір страхового відшкодування/). Щодо пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут та надалі у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. За правилами частини першої 1 статті 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Встановлено, що позивачкою на виконання вимог Закону було направлено на адресу відповідача МТСБУ всі необхідні документи, які, як вже було вищевстановлено, надавали підстави відповідачу здійснити страхове відшкодування, що ним в порушення встановлених Законом строків зроблено не було. З долученого до позовної заяви розрахунку, який не спростований представником відповідача, вбачається, що розмір пені за 136 днів простроченого виконання зобов`язання складає 5978 грн., розмір трьох відсотків річних складає 1498,18 грн. та інфляційні втрати складають 5026, 03 грн., що в загальному складає 12502,35 грн. (а.с. 50). Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ту обставину, що позивачка була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, а також те, що її позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь держави слід стягнути 1465,30 грн. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу представник позивачки надав суду ордер про надання правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 7 500 грн. та детальний опис наданих на вказану суму (а.с.36,37). Таким чином, враховуючи значення справи для позивачки, ціну позову, та дії відповідача під час досудового врегулювання вирішення спору, суд приходить до висновку, що понесені позивачкою витрати на правничу допомогу є обґрунтованим, в зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved