Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

11.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив, до територіальної громади в особі Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Шоста донецька державна нотаріальна контора. В обґрунтування даного позову [PERSON] зазначав наступне. [INFO] у м. Донецьку померла його мати - [PERSON]. Згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 27.02.2014 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори, він успадкував після [PERSON] майно у виді ? частини квартири [ADDRESS]. Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29.07.2009 року державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори, його мати [PERSON], отримала у спадок ? частину земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], площею 8,47 га, розташованої на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, після померлого батька - [PERSON], якому вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Вишнюватською сільською радою 14.08.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 417. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] з метою оформлення правовстановлюючого документу на успадковану частину земельної ділянки уклала договір про виконання робіт від 29 липня 2009 року з Розівським відділом Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», але не встигла отримати державний акт на своє ім'я і відповідно здійснити державну реєстрацію права власності, внаслідок чого це майно не увійшло до складу спадщини, хоча згідно вимог закону «відкрилось» після її смерті. Оскільки він є єдиним спадкоємцем [PERSON], як за заповітом, так і за законом, так як інші спадкоємці відсутні, то звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва. На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом право власності на ? частину вказаної вище земельної ділянки. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 13.12.2017 року у даній цивільній справі було відкрито провадження. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник відповідача - Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області в судове засідання не з'явився, подав клопотання, в якому просив розглядати справу у його відсутність, а позов вирішити на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Шостої донецької державної нотаріальної контори, обов'язки якої на даний час виконує Сьома донецька державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляду справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності представників відповідача та третьої особи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину вказаної вище земельної ділянки. Заслухавши позивача, дослідивши в судовому засіданні матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України та роз'яснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частиною 1 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини 2 статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно до статті 125 ЗК України, п раво власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 202 ЗК України передбачає, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Виходячи з норм статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Згідно до свідоцтва про смерть, [INFO] у м. Донецьк померла [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до заповіту, посвідченого 04.10.2006 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори і зареєстрованого у Спадковому реєстрі під № 40777188, [PERSON] заповіла своєму сину [PERSON], [INFO], ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 49, 50). Згідно до матеріалів справи, у 2010 році [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON], у зв'язку з чим було заведено спадкову справу за № 499/2010 року (а.с.15). Крім того, як пояснив [PERSON] в судовому засіданні на час відкриття спадщини він проживав із спадкодавцем [PERSON] 27.02.2014 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори, було видано свідоцтво про право власності за заповітом, яке зареєстроване у Спадковому реєстрі під № 49641663, згідно до якого [PERSON], [INFO], успадкував майно, що належало [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] у виді ? частини квартири [ADDRESS]. Зазначене право власності було зареєстровано [PERSON] у Державному реєстрі речових прав (а.с. 15, 58, 59, 60). Виходячи із свідоцтва про смерть, [PERSON] батько позивача та чоловік спадкодавця [PERSON], помер [INFO] у м. Донецьк (а.с.13). Відповідно до заповіту, посвідченого 14.10.2006 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори і зареєстрованого у Спадковому реєстрі під № 40856455, [PERSON] заповів своєму сину [PERSON], [INFO], належну йому частину квартири [ADDRESS] (а.с. 51, 52). 27.02.2014 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право власності за заповітом, яке зареєстроване у Спадковому реєстрі під № 55056210, відповідно до якого позивач отримав у спадщину майно від батька [PERSON], який помер [INFO], у виді 7/24 частин квартири [ADDRESS], що належала померлому в ? частині та в 1/24 частині, що належала дружині померлого [PERSON], померлій [INFO], після смерті якої її чоловік [PERSON] фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Зазначене право власності було зареєстровано [PERSON] у Державному реєстрі речових прав (а.с. 16, 55, 56, 57). Згідно до матеріалів справи, у позивача був рідний брат - [PERSON], але він спадщину як після матері, так і батька не прийняв і [INFO] помер (а.с. 14). Інші спадкоємці відсутні. Крім того, після смерті матері позивача [PERSON] також відкрилась спадщина у вигляді ? частини земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], площею 8,47 га, розташованої на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, яка належала останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29.07.2009 року державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори, отриманого у спадок після померлого батька - [PERSON], якому вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Вишнюватською сільською радою 14.08.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 417 (а.с. 7). Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] з метою оформлення правовстановлюючого документу на успадковану частину земельної ділянки уклала договір про виконання робіт від 29 липня 2009 року з Розівським відділом Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», але не встигла отримати державний акт на своє ім'я і відповідно здійснити державну реєстрацію права власності, внаслідок чого це майно не увійшло до складу спадщини, хоча згідно вимог закону «відкрилось» після її смерті. Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], але враховуючи те, що остання за життя не встигла оформити (зареєструвати право власності на нерухоме майно) своє право на спадщину у відповідних органах, позивач у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадкування, через що йому постановою державного нотаріуса від 01.11.2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 18). Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що у позивача виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті [PERSON], суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved