Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

11.06.2020 р. позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. Провадження у справі відкрито 11.06.2020 р. Справу призначено до розгляду 03.08.2020 р. Короткий виклад обставин позовної заяви [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] . Відповідно до інформації, наданої відповідачем, за померлою залишилась недоотримана пенсія в сумі 108592 грн. 48 коп. Свідоцтво про право на спадщину за законом видано позивачу 21.11.2019 року. Зі спадкових сум відповідачем сплачено 91843 грн. 30 коп., у виплаті решти суми недоотриманої пенсії позивачу відмовлено. Позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті всієї суми пенсії не ґрунтується на вимогах закону. Позивач просить суд стягнути з Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у особі начальника Зрожевської О.А. на його користь спадкове майно - недоотриману пенсію [PERSON] , померлої, в розмірі 16749 грн. 18 коп.; стягнути з Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у особі начальника Зрожевської О.А. на його користь суму судових витрат, в розмірі 840 грн. 80 коп.; стягнути з Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у особі начальника Зрожевської О.А. на його користь суму витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.; зобов`язати Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області у особі начальника Зрожевської О.А. перевести стягнені суми грошових коштів на його картковий рахунок у відділенні Ощадбанку № [NUMBER] , отримувач - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , номер рахунку [NUMBER] , МФО 313957. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на вимоги ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 33-35,37). Позивачем 06.08.2020 р. надано належним чином оформлену відповідь на відзив (а.с. 53-56, 67). У вказаній відповіді позовні вимоги підтримує, заперечення відповідача вважає безпідставними. За клопотанням позивача ухвалою суду від 10.08.2020 р. витребувано у відповідача оригінал свідоцтва про право на спадщину від 21.11.2019 р., витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 58415681, які були надані суду для огляду 12.08.2020 р. (а.с. 80-81). Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку (а.с. 69-70,71), позивач у позові надав письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 78-79). Неявка представника відповідача у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Таким чином, доцільно розглянути справу без участі сторін, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін на теперішній час. До позовної заяви позивачем додано копію ордера на надання правової допомоги серії ЗП № 022310, відповідно до якого правова домопогу надіється адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, Фісун Богданою Володимирівною, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю № 001117 від 11.01.2016 р. (а.с. 17). У позовній заяві адвокат [PERSON] зазначена як представник позивача. Проте, ордер на надання правової допомоги серії ЗП № 022310, наданий суду, не відповідає п.п. 12.4 Положень про ордер на надання правничої (правової) допомоги, оскільки у вказаному ордері не зазначено назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, а тому суд не приймає вказаний ордер як документ, що підтверджує повноваження вказаного представника - адвоката у даному провадженні. Інші докази на підтвердження повноважень адвоката, як представника, передбачені ч. 4 ст. 62 ЦПК України, суду до часу виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення, не надані. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2019 р., зареєстрованому у реєстрі за № 3-1672, спадкоємцем майна [PERSON] , 1928 року народження, яка померла [INFO] є її онук, [PERSON] , [INFO] ; спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із недоотриманої пенсії у розмірі 108592 грн. 48 коп. (а.с. 82,83). Отже, позивач є єдиним спадкоємцем майна після померлої бабусі [PERSON] , а саме недоотриманих сум пенсії у розмірі 108592 грн. 48 коп. Свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та не визнане у встановленому законом порядку недійсним. Як вбачається з відповіді Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.02.2020 р. № 40(26)Г-01-01-09, позивачу повідомлено, що [PERSON] не отримала пенсію за період з 01.07.2014 р. по 30.04.2019 р. у розмірі 108592 грн. 48 коп., виплачено 91843 грн. 30 коп., відмовлено у сплаті решти суми недоотриманої пенсії, посилаючись на вимоги ст. 52, 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у сумі (а.с. 15-16). Норми права, та мотиви їх застосування. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц зроблено висновок, якщо предметом позову є майнова вимога про визнання в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти, тому спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Таким чином, дана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом позову у справі є вимога про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам її сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Згідно статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам її сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день її смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на її утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлою пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю, входить до складу спадщини. Судом встановлено, що залишок недоотриманих пенсійних виплат складає 16749 грн. 18 коп. Дані обставини не оспорюються сторонами. Оскільки, за життя [PERSON] , яка померла [INFO] , недоотримала пенсію, яка увійшла до складу спадщини, а позивач є її спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняв спадщину, то суд вважає, що позивач як спадкоємець набув право на отримання невиплаченої пенсії. Твердження відповідача про те, що розмір недоотриманої пенсії, яка належала померлому, нараховано відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за три роки до дня звернення за виплатою недоотриманої пенсії не заслуговує на увагу, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме в свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 21.11.2019 року державним нотаріусом Восьмої донецької державної нотаріальної контори Кучеренко О.Л., у якому зазначено, що позивач успадкував право на недоотриману пенсію, яка нарахована управлінням Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області, що підтверджується відповіддю, виданою управлінням Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі Донецької області 29.08.2019 року (а.с. 82). Крім того слід зауважити, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Тому сума пенсії, що належала спадкодавцеві і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату цієї суми. Положення ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які увійшли до спадщини. Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного спадкового майна. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Конвенційний принцип ефективного засобу правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції полягає у тому, що повинно бути забезпечено поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Отже, саме стягненням сум недоотриманої пенсії з Великоновосілківського об`єднаного управління ПФУ Донецької області на користь позивача буде забезпечено належним чином поновлення порушеного права позивача та одержання особою бажаного результату. Підстав для понесення керівником Великоновосілківського об`єднаного управління ПФУ Донецької області Зрожевською О.А. персональної відповідальності за діяльність Великоновосілківського об`єднаного управління ПФУ Донецької області щодо невиплати належних позивачу сум відсутні, а тому у цій частині заперечення позивача за відзивом суд вважає необґрунтованими та безпідставними. Крім того, вимога позивача про зобов`язання Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області у особі начальника Зрожевської О.А. перевести стягнені суми грошових коштів на його картковий рахунок у відділенні Ощадбанку № [NUMBER] , отримувач - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , номер рахунку [NUMBER] , МФО 313957 задоволенню не підлягає, оскільки задоволення вимог в цій частині не призводе безпосередньо до змін в обсязі прав позивача та забезпечення їх примусової реалізації. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошових коштів, набутих у порядку спадкування за законом задовольнити частково. Стягнути з Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь [PERSON] недоотримані пенсійні виплати, які увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2019 року, зареєстрованому у реєстрі за № 3-1672, після смерті [PERSON] , 1928 року народження, яка померла [INFO] , у сумі16749 грн. 18 коп. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити. Щодо судових витрат Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» містить виключення, згідно яких вказаний договір може вчинятися в усній формі, але такий перелік є виключним. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Досліджуючи належність та допустимість наданих позивачем доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до акту надання юридичної допомоги № 1 за договором про надання правової допомоги б/н від 30.03.2020 р., адвокатом адвокатського об`єднання надано юридичну допомогу клієнту, дата такої допомоги - 31.03.2020 р., вид правничої допомоги - підготовка позовної заяви, вартість - 3000 грн. (а.с. 9). Суд звертає увагу, що у вказаному акті міститься підпис клієнта та прізвище « [PERSON] », проте, згідно паспортних даних, прізвище позивача « [PERSON] » (а.с. 10). Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордера № 44 від 31.03.2020 року, від [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 30.03.2020 р. прийнято суму 3000 грн. Проте, до матеріалів провадження позивачем договір б/н від 30.03.2020 р. про надання правової допомоги, укладений між ним та адвокатським об`єднанням суду не надано. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, про стягнення яких він заявляє у позовній заяві, зокрема, договору про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Вказане є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви судовий збір позивачем сплачено у сумі 840 грн. 80 коп. (а.с. 6). У зв`язку з тим, що хоча позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, проте суд відмовляє у задоволенні частини позовних вимог, які є фактично похідними від вимог, що підлягають задоволенню, суд прийшов до висновку, що відповідно до п. 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовій збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання позовної заяви в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial