Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

10 вересня 2019 року Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради звернувся до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що остання є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини внесені до свідоцтва про його народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. За заявою [PERSON] 20 лютого 2019 року малолітнього [PERSON] було влаштовано до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області терміном на шість місяців. За час перебування дитини в центрі [PERSON] лише два рази відвідала дитину, впродовж останніх трьох місяців взагалі до сина не приходила, станом його здоров`я не цікавилася, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надала. Після закінчення шестимісячного терміну [PERSON] з питання повернення дитини в сім`ю або продовження його перебування в центрі реабілітації до адміністрації закладу не звернулася. Сім`я [PERSON] перебуває на обліку КУ «Центр з надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради як така, що опинилися в складних життєвих обставинах. З питання повернення сина та покращення своїх соціально-побутових умов [PERSON] до органів соціального супроводу не зверталася. Рішеннями Білопільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2009 року та 09 серпня 2018 року [PERSON] вже позбавлена батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , відповідно. Посилаючись на викладене вище, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , а також стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини її заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини. У судове засідання представник Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради - Демченко О.В. не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 39). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання остання відсутня, інформації щодо своєї адреси суду не надала, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена їй належним чином (а. с. 26, 37). Представник Служби у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації - Головаченко С.А. у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов просить задовольнити (а. с. 40). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , у свідоцтві про народження якого матір`ю записана [PERSON] , а відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 7, 12). За заявою [PERSON] , у зв`язку з відсутністю в останньої житла, малолітнього [PERSON] 20 лютого 2019 року було влаштовано до КЛПЗ СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» терміном на 6 місяців, однак дитина перебуває у вказаному закладі й на даний час на повному державному забезпеченні. За період перебування хлопчика в закладі [PERSON] відвідала сина 27 та 30 травня 2019 року. З питання про повернення сина до родини до адміністрації установи остання не зверталася (а. с. 11). Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Білопільського району від 15 березня 2019 року №67 родину [PERSON] взято на облік, як таку, яка опинилися в складних життєвих обставинах. Рішенням цього ж органу від 27 червня 2019 року [PERSON] попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] (а. с. 15-16). Як вбачається з довідки КУ «Центр з надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради від 11 липня 2019 року та довідки Марківського старостату цієї ж ради від 29 серпня 2019 року родина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає, місце знаходження її невідоме. Власного житла [PERSON] на території Марківського старостату не має. З питання покращення житлово-побутових умов проживання та повернення малолітнього сина [PERSON] мати не зверталася (а. с. 13-14). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 листопада 2009 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 22-23). Також, рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частки заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 22-23). Згідно з висновком Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] Вказаний висновок мотивований тим, що [PERSON] на території селищної ради власного житла немає, веде бродячий спосіб життя, ніде не працює, участі в житті та матеріальному забезпеченні дитини не приймає, з питання повернення дитини в сім`ю не зверталася (а. с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не проявляє до неї інтересу, позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав необхідно задовольнити. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, матеріального становища відповідача, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити та стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь дитячого закладу, або опікуна, де буде виховуватися дитина до досягнення нею повноліття. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1536 грн. 80 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved