Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

12.11.2021 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про визнання іпотеки припиненою та виключення відомостей з Державного реєстру іпотеки та Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Позов обґрунтувала тим, що 25.02.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір №07/12/08-С, за яким банк надав [PERSON] кредит у сумі 50\~000 грн. на строк до 24.02.2018 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, позивачем, тобто майновим поручителем, 25.02.2008 року було укладено договір іпотеки (далі договір іпотеки) № 07/12/101/08-С, згідно якого було передано банківській установі в іпотеку нерухоме майно: квартира, [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е. 25.02.2008 року накладено заборону відчуження квартири та зареєстровано обтяження іпотекою до припинення договору іпотеки. Зобов`язання за кредитним договором [PERSON] виконав в повному обсязі, в 2009 році кредит був повністю сплачений, отже іпотека є припиненою. Позивач не звертався до нотаріуса із заявою про зняття обтяження (заборону користуватися нерухомим майном) в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На даний час виникла необхідність у знятті обтяження, проте нотаріусом відмовлено через відсутність довідки про погашення заборгованості. Отримати дану довідку на даний час немає можливості через ліквідацію банківської установи. Ухвалою судді від 15.11.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача адвокат Зємцова А.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, слухання справи проводити без її участі та без участі позивача. Відповідач приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокоп О.Е. надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи Мойсєєва Л.І. надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності третьої особи. Проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази у їх сукупності, встановив такі фактичні обставини справи: 25.02.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк», укладено кредитний договір №07/12/08-С на строк до 24.02.2018 року. 25.02.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] , було укладено договір іпотеки № 07/12/101/08-С. Згідно даного договору позивач на забезпечення виконання укладеного кредитного договору № 07/12/08-С від 25.02.2008р. передала ВАТ «Кредитпромбанк» в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е. 25.02.2008 року накладено заборону відчуження квартири та зареєстровано обтяження іпотекою до припинення договору іпотеки. Суму кредиту та відсотки по ньому [PERSON] погасив повністю. Відповідно до п. 2.6 договору іпотеки, «на період дії цього договору Іпотекодавець передає по акту прийому-передачі Іпотекодержателю оригінали наступних документів, що підтверджують його право власності на майно: технічний паспорт, свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Після повного виконання Боржником умов кредитного договору, Іпотекодержатель зобов`язаний протягом двох робочих днів повернути по акту прийому-передачі Іпотекодавцеві документи вказані в цьому пункті». В серпні 2009 р. кредит був повністю сплачений, 18 серпня 2009р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено акт прийому-передачі правовстановлюючих документів на заставне майно, згідно даного акту банк зазначає, що підставою для повернення документів є погашення заборгованості. З огляду наведеного, між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» зобов`язання за кредитним договором є виконаним, а іпотека припинена. Згідно відповіді Національного банку України, 02.06.2015р. Правління Національного банку прийняло постанову № 353 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк». Відповідно до статті 77 Закону про банки фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) у день отримання рішення Національного банку про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону про систему гарантування вкладів. Процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк, як юридична особа, ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (далі ЄДР). Національний банк вносить запис до державного реєстру банків про ліквідацію банку на підставі отриманого від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звіту про виконання ліквідаційної процедури та ліквідаційного балансу. 03.06.2015 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №112 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Кредитпромбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Станом на 22.10.2021 в ЄДР міститься інформація про те, що державну реєстрацію припинення юридичної особи ПАТ «Кредитпромбанк» в результаті ліквідації проведено 01.10.2020. 18.03.2021 Комітет Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем прийняв рішення №104 «Про виключення відомостей про публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» з Державного реєстру банків» у зв`язку з завершенням процедури ліквідації (далі Рішення №104). Станом на 22.10.2021 у Державному реєстрі банків містяться відомості про те, що 18.03.2021 ПАТ «Кредитпромбанк» виключено з Державного реєстру банків на підставі Рішення №104, інформація щодо реєстрації Національним банком України банку, що став правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк» відсутня. 21.05.2020 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №989 «Про затвердження ліквідаційного балансу та звіту про завершення процедури ліквідації ПАТ «Кредитпромбанк» (далі Рішення «989). За частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 593 ЦК України, статтями 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека як забезпечувальне зобов`язання, що має похідний характер від основного зобов`язання, зокрема, припиняється у разі припинення виконанням зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: -припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Відповідно до вимог\~статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. У відповідності до положення глави\~15\~розділу 2 Наказу Міністерстві юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», від 22.02.2012 № 296/5 (зі змінами), нотаріус накладає заборону щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухоме майно і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін правочину, в зв`язку з яким накладається заборона ( п.1.1. ч.1 Порядку). Накладання заборони щодо відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Про накладені заборони щодо відчуження робиться запис в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів (п.4.1., ч.4 Порядку). Нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: -кредитора про погашення позики; -про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); -про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; -за рішенням суду (п.5.1.ч.5 Порядку). Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до правого висновку, викладеного у Постанові Верховного суду України від 18.09.2019р. по справі № 695/3790/15-ц , звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої\~статті 593 ЦК України\~не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті\~3,\~12 - 15,\~20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого\~частиною першою\~статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України. Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14. Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті\~3, абзаци другий і сьомий частини першої статті\~17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини\~статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). На підставі встановлених і наведених судом фактів, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved