Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

12.07.2018 року [PERSON] звернулася до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зняти його з реєстрації. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги, позивач зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 16.07.2009 року. Відповідач, будучи батьком позивача, зареєстрований в квартирі, але переїхав на інше місце проживання. Пропозиції позивача про добровільне зняття з реєстрації відповідачем ігноруються. Реєстрація відповідача порушує права позивача, а тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 02.10.2018 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду поштовим відправленням, заяв та клопотань по суті справи суду не надавав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування квартири від 16.07.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В., зареєстровано в реєстрі за № 1619, та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 97038836 від 12.09.2017 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Обухівської міської ради про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3319 від 04.07.2018 року, та відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області. Факт не проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS], підтверджується актами про не проживання від 06.06.2017 року, 03.07.2017 року, 07.08.2017 року, 07.09.2017 року, 03.10.2017 року, 07.11.2017 року, 04.12.2017 року, 04.01.2018 року, 07.02.2018 року, 02.03.2018 року, 04.04.2018 року, 04.05.2018 року, 04.06.2018 року, 03.07.2018 року. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач не знятий з реєстрації, таким чином, враховуючи викладені обставини по справі, вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: [ADDRESS], є законними та обґрунтованими у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд відзначає, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення, визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що вказаний вище Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. З огляду на викладене, позовні вимоги у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене та

Outcome: partial