Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

11.05.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 23.06.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області зареєструвала шлюб із відповідачем. Від спільного подружнього життя мають дочку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, немає порозуміння та взаємної поваги. Шлюбні відносини фактично припинилися. У кожного з них є різні погляди на сімейне життя. З липня 2016 року і по сьогоднішній день вони спільно не проживають. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить, як їхнім з відповідачем інтересам, так і інтересам їхньої дитини. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 23.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №22. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у Старосамбірському районному суді Львівської області від 11.05.2018 року справу розподілено судді [PERSON]. Наказом від 01.08.2018 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області, як такого, що звільнений у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 24 липня 2018 року №2410/0/15-18 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Старосамбірського районного суду Львівської області у відставку». З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №140/08/2018 від 07.08.2018 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл між суддями. 07.08.2018 року призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2018 року справу передано для розгляду судді Ніточко Л.Й. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, стверджує, що на примирення з відповідачем не згідна, про всі обставини, які їй відомі, суд повідомила, докази, на які вони посилається у позові, нею подані, клопотань про залучення до участі у справі відповідачів, третіх осіб та інших клопотань до суду не надійшло. Також додатково пояснила, що втратила почуття любові та поваги до відповідача, так як він сім»ю не забезпечує, аліменти не сплачує, дитину не відвідує, не підтримують подружніх відносин більше 2-х років, на даний час має іншого чоловіка. Від інших двох шлюбів (першого та другого) має на утриманні двоє малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, але від нього в канцелярію суду поступила заява (а.с.44), в якій він просить проводити судове засідання у його відсутності, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони одружилися 23.06.2015 року, зареєструвавши шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №22 (а.с.4). Від спільного подружнього життя з відповідачем мають дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини, вони проживають окремо в різних населених пунктах з липня 2016 року, не підтримують подружніх відносин, стали чужими, сімейне життя у сторін не склалося, позивач втратила почуття любові та поваги до відповідача, має іншого чоловіка. Позовні вимоги позивачки ґрунтуються на законі. Визнання відповідачем пред'явленого позову також не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. На протязі тривалого часу сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про остаточний розпад сім'ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб при таких обставинах слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Малолітню дитину сторін залишити на вихованні з матір'ю, з огляду на те, що вона проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою виконкому Ясенице-Замківської сільської ради (а.с.10) Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого [PERSON] при поданні позову, що становить 352 гривні 40 копійок. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи також те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивачки понесені нею судові витрати - судовий збір в розмірі 352 гривні 40 копійок. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved