Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

11.03.2021 року адвокат Лесюк В.М., який представляє інтереси позивачки [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Палагицька сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16.06.2019 року позивачка виїхала у приватних справах в Ізраїль та перебувала за межами України до 05.10.2020 року. Про смерть бабусі позивачка дізналась після повернення до України 05.10.2020 року. До цього ж позивачка планувала повернутись в Україну у березні 2020 року, однак на заваді стали запроваджені в Ізраїлі у березні 2020 року карантинні заходи з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції, через які були скасовані усі авіарейси. Вказані обставини позбавили позивачку вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В нотаріальному порядку позивачці було роз`яснено, що діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У зв`язку з цим, представник позивачки просив визнати поважними причини пропуску позивачкою встановленого законом строку для прийняття спадщини та визначити позивачці додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] . Судові витрати просив покласти на рахунок позивачки. 22.03.2021 року ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. У встановлений судом строк представник позивачки усунув недоліки позовної заяви, зокрема подав позовну заяву у новій редакції, замінивши при цьому третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а саме з Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області на Тлумацьку міську раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23.03.2021 року позовну заяву у новій редакції прийнято до розгляду, відкрито провадження та справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання. Також даною ухвалою було встановлено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання нею відзиву на позовну заяву, а третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень щодо позову. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 року задоволено клопотання представника позивачки та витребувано у Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області та приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. та Дузінкевич С.М. копію спадкової справи, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи, зокрема щодо майна: [PERSON] , померлої [INFO] , останнє місце проживання якої було с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області. Підготовче судове засідання відкладено на 20.04.2021 року. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Лесюк В.М. в підготовче судове засідання не з`явились, однак представник позивачки подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та без участі його довірительки. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак до суду направила письмову заяву, в якій вказала, що визнає позовні вимоги та просила суд прийняти відповідне рішення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує, стосовно вирішення справи покладається на розсуд суду та просив справу розглянути без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.01.2019 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.01.2019 року [PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 10-10 зворот). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). 03.09.1994 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про народження відповідачки (тітка позивачки) [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). 10.09.1977 року відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб (а.с. 16). [INFO] [PERSON] (батько позивачки) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). [INFO] [PERSON] (бабуся позивачки) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Ще за життя [PERSON] посвідчила на ім`я онуки [PERSON] (позивачка) заповіт, яким заповіла їй все належне на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 02.02.2009 року (а.с. 15) та копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі заповіту від 13.10.2020 року (а.с. 6-9). Згідно виписки із погосподарської книги Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1991 року та довідки Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 581 від 03.10.2020 року [PERSON] була головою колгоспного двору та на день смерті проживала одна та була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 11, 12). З відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 234/01-16 від 07.04.2021 року (а.с. 55) та приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу південно-західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Водославської Н.В. № 185/01-16 від 12.04.2021 року (а.с. 56) та Дузінкевич С.М. № 128/01-16 від 14.04.2021 року (а.с. 57), а також інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 13.10.2020 року (а.с. 34) встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] (бабуся позивачки) не заводилась. Позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (бабуся позивачки), однак позивачка отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та їй було запропоновано звернутись до суду із позовної заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 297/01-16 від 13.10.2020 року (а.с. 18). Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачці, оскільки остання після смерті своєї бабусі [PERSON] , будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустила строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка вказувала, що вона 16.06.2019 року виїхала у приватних справах в Ізраїль ( Тель Авів ) та перебувала за межами України до 05.10.2020 року, що підтверджується інформацією Державної прикордонної служби від 03.02.2021 року (а.с. 19). Про смерть бабусі позивачка дізналась після повернення до України 05.10.2020 року, що також підтверджується копією авіаквитка (а.с. 20). До цього ж, як зазначає позивачка, вона планувала повернутись в Україну у березні 2020 року, однак на заваді стали запроваджені в Ізраїлі у березні 2020 року карантинні заходи з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції Covid-19, через які були скасовані усі авіарейси. Так, постановами Кабінету міністрів України починаючи з 12.03.2020 року по теперішній час, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено карантин, на період дії якого запроваджено обмежувальні протиепідемічні заходи. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок N 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (пункт 2.2 глави 10 розділу II Порядку N 296/5). Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку N 296/5). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку N 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Проте, з відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області та приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу південно-західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Водославської Н.В. та Дузінкевич С.М. встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, а тому нотаріус жодних дій для повідомлення позивачки про відкриття спадщини не вчиняв, її виклик як спадкоємця за заповітом не здійснював, у тому числі і шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі N 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17, від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17-ц. З вказаними висновками також погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі N 484/3221/17, від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 10 січня 2019 року у справі N 263/1221/17, від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, від 25.03.2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 21.09.2020 року у справі N 130/2517/18. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачка пропустила строк для звернення в нотаріальну контору з метою прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (бабуся) з поважних причин, оскільки вона не була обізнана про смерть спадкодавця, адже на час відкриття спадщини не проживала разом зі спадкодавцем, а перебувала за межами державного кордону України в Ізраїлі та не мала змоги повернутись до України у зв`язку із запровадженням карантинних заходів з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції Covid-19, спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, що свідчить про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведене, позивачці слід визначити додатковий строк, достатній для подання нею в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 454,0 грн., а решту понесених нею судових витрат в сумі 454,0 грн. слоід покласти на її рахунок, згідно заявленої у позовній заяві вимоги. На підставі ст.ст. 1233, 1234, 1235, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved