Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

11.11.2019 року ПАТ «Чернігівторгбуд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: усунути перешкоди в користуванні майном - кімнатою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] та їх малолітньої доньки [PERSON] без надання іншого житлового приміщення (а.с.2-5). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності САВ №202166, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 18.09.2008 року позивач є власником гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Поселення у кімнату № 21 відомчого гуртожитку відповідача [PERSON] було здіцснене на підставі Договору №9 від 01.03.2006 року. Вказано, що при укладенні вказаного Договору, сторонами не був визначений строк укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України Договір вважається укладеним на п`ять років. Відповідач [PERSON] у трудових відносинах з позивачем не перебуває, виникли відносини житлового найму, які регулюються нормами цивільного законодавства. Однак, відповідачі відмовляються приймати участь в утриманні житла та сплачувати за отримані комунальні послуги. Оскільки реєстрація відповідача у гуртожитку порушує права позивача, як власника нерухомості, а також створює перешкоди у здійсненні права власності щодо вказаного приміщення, посилаючись на ст. 391 ЦК України, просять виселити [PERSON] , [PERSON] та їх доньку [PERSON] із кімнати гуртожитку. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, та просили задовольнити. Додали, що строк дії договору між позивачем та відповідача сплинув, при цьому існує сума заборгованості за надані комунальні послуги. Відповідачі в судовому засіданні заперечувати проти задоволення позовних вимог, пославшись на відзив з додатками, вказавш, що їх ніхто не попереджав про закінчення дії Договору найму житла, а виникла заборгованість, яка, станом на час розгляду даної справи, повністю погашена, зумовлена життєвими обставинами (а.с. 90-120) Представник третьої особи Служба у справах дітей Новозаводського району м. Чернігова в судовому засіданні засіданні заперечували проти поданого позову, надавши до суду рішення виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 27.01.2020 року та висновок від 27.01.2020 року про недоцільність виселення відповідачів із кімнати гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. (а.с. 135-136) Вислухавши пояснення представників позивача, відповідачів та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 15.09.2008 року №248, ВАТ «Чернігівторгбуд» є власником гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 16-17). ПАТ «Чернігівторгбуд» є правонаступником всіх прав і обов`язків ВАТ «Чернігівторгбуд», що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 6-14) Також, згідно довідки вбачається, що ПАТ «Чернігівторгбуд» є балансоутримувачем гуртожитку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.15). Згідно Договору №9 від 01.03.2006 року /надалі - Договір/ ВАТ «Чернігівторгбуд» надав [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») житлову площу за адресою: [ADDRESS] . (а.с.18 ) Як вбачається із картки реєстрації у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , з 18.12.2003 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 17.11.2007 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] , та зареєстрована дочка [PERSON] , [INFO] . (а.с. 13) Згідно листів ПАТ «Чернігівторгбуд» від 08.01.2014 року №1, від 31.05.2017 року № 78, 16.09.2019 року неодноразово направлялась вимога відповідачу про погашення боргу за проживання та спожиті комунальні та звільнення кімнати (а.с.20-24). 25.10.2019 року Новозаводським районним судом м. Чернігова був винесений судовий наказ №751/7444/19, згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Чернігівторгбуд» 6 702 грн. 70 коп. заборгованості по оплаті комунальних послуг і вартості проживання у гуртожитку за період з 01.01.2018 року по 01.09.2019 року (а.с. 26). Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частина 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковий до виконання сторонами. Статтею 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Відповідно достатті 811 ЦК України, договір найму житла укладається в письмовій формі. Згідно із статтею 821 ЦК України, договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цьогоКодексу. Відповідно до частини третьоїстатті 810 ЦК Українидо договору найму житла застосовуються положення цьогоКодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 3ст. 820 Цивільного кодексу України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Пунктом 1, 3 укладеного Договору, наймодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором передає наймачу та членам його родини у строкове платне користування кімнату [ADDRESS] , загальною площею 27,6 кв. м. За згодою сторін договором встановлюється плата за оренду кімнати в розмірі 61 грн. 77 коп. за місяць, до складу якої включені платежі за квартплату, теплопостачання, холодна вода, гаряча вода, електроенергія, газ, балкон. Договірна ціна являється динамічною, та змінюється при зміні тарифів. Пунктом 7 Договору, вказано, що строк дії договору становить 3 роки. Статтею 764 ЦК України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Враховуючи, що відповідач продовжував користуватися майном після закінчення строку договору найму і не було заперечень позивача протягом одного місяця, суд вважає договір поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, тобто до 01 березня 2021 року. Саме по собі направлення відповідачу вимоги про звільнення кімнати у період дії договору, за відсутності жодних допустимих доказів її отримання останнім, на думку суду, не можна вважати належним способом вираження своїх заперечень наймодавцем. Частиною другою пункту 1 статті 825 ЦК України, визначено, що договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази. Відповідно до п. 6 Договору, наймачі можуть бути виселені за рішенням суду на вимогу наймодавця: у разі невнесення орендарем плати за житло за більш ніж 3 місяці; наймач або члени його сім`ї вибувають із зняттям з реєстрації незалежно від обставин; порушення правил проживання. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено письмовими доказами, що станом на час розгляду справи, заборгованість відповідачів перед позивачем відсутня (а.с. 122, 137). Крім того, в матеріалах справи міститься також висновок органу опіки та піклування Новозаводської районної у м. Черінгові ради від 27.01.2020 року № 14, згідно якого, виселення [PERSON] , [PERSON] , в якій виховується малолітня [PERSON] , 2010 року народження, - визнане недоцільним. (а.с 135-136) Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що право користування відповідачами вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії передбачені п. 2 ст. 8 Конвенції, при цьому виселення відповідачів із спірної житлової кімнати є невиправданим втручанням у їх право на повагу до житла, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі відмови в позові - судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed