Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

10 липня 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 жовтня 1988 р. він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Реєстрація шлюбу відбулася у відділі РАЦС м. Зарафшан, Навоійської області, республіки Узбекистан. Для них обох цей шлюб був першим. У зазначеному шлюбі сторони проживали до липня 2013 року. Спільне життя з відповідачкою не склалося з причин різних поглядів на сімейне життя. Неповнолітніх дітей від спільного шлюбу в них немає. Спору про розподіл майна, що є їхньою спільною власністю не має. На теперішній час вони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть, ніяких стосунків не підтримують і подальше спільне життя й збереження сім'ї не можливо. Формальне збереження не існуючого між ним з відповідачкою шлюбу для нього вкрай не бажане, оскільки законний шлюб накладає на кожного із членів подружжя певні зобов'язання, а він не бажає мати такі зобов'язання відносно відповідачки, а вона - відносно нього. Оскільки фактичні шлюбні відносини між ними припинені вже більш чотирьох років потому, відповідачка не заперечує проти юридичного оформлення припинення шлюбних відносин, просить суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою -[PERSON], 1971 року народження, зареєстрований 22 жовтня 1988 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Зарафшан, Управління юстиції Навоійської області, республіки Узбекистан, актовий запис №380. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від нього надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, в якій він свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволені (а.с.7). Представник позивача - адвокат Райков С.П., який діє за договором від 29.06.2017 року (а.с.8), до суду не з'явився, від нього надійшла заява з проханням розглянути справу за позовом [PERSON] про розврвання шлюбу з [PERSON] без його участі (а.с.10). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява в якій вона не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просила розглянути справу без її участі (а.с.15). Згідно з ч. 2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ), встановив наступне. У судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], сторони зареєстрували шлюб 22.10.1988 року у відділі РАЦС м. Зарафшан, Навоійської області, Республіки Узбекистан, актовий запис №380 (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, сторони проживають окремо і фактично їх шлюбні відносини припинені з липня 2013 року, і за час окремого проживання спроб примирення між ними не відбулося. На даний час спір з приводу поділу спільного майна відсутній. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються, а також підтверджуються матеріалами справи. Визнання відповідачем даних обставин не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В зв'язку з цим, суд відповідно до ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно із ч. 4ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача (а.с.15) у зв'язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно із приписами статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинені. Сторони не проживають однією сім'єю і не ведуть спільне господарство. За весь час окремого проживання, подружжя не здійснило дій, щодо збереження родинних стосунків та прийшли до обоюдного рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно із положеннями статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя між [PERSON] та [PERSON], та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, а позовна заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Квитанцією від 10.07.2017 року позивач документально підтвердив сплату ним судового збору при зверненні до суду з даним позовом з вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн.(а.с.1), який відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на його користь в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved