Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

11.12.2020 року [PERSON] звернулася до Васильківського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , заінтересована особа Виконавчий комітет Дубовиківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вони із відповідачем [PERSON] з 16 грудня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася донька [PERSON] . Вказує, що на даний час дитина проживає із нею без реєстрації за адресою [ADDRESS] . Однак, при зверненні до Чаплинської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області для реєстрації доньки за місцем проживання матері їй було відмовлено через відсутність згоди батька на таку реєстрацію. Повідомляє, що не може зв`язатися з батьком дитини, щоб вирішити питання про реєстрацію дитини в позасудовому порядку. З огляду на наведене, просить дозволити Виконавчому комітету Дубовиківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області здійснити реєстрацію місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] , без згоди батька. Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Дубовиківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду. 16 березня 2021р. із Васильківського районного суду Дніпропетровської області на підставі ухвали суду від 15.02.2021р. в Новодністровський міський суд Чернівецької області надійшла вищезгадана справа, яка передана згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021р. для розгляду судді Цицак В.Л. Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 08.04.2021р., після усунення недоліків позовної заяви, постановлено продовжити розгляд справи та призначено судове засідання на 26 квітня 2021р. о 09 год. 00 хв., в яке викликано учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 58), не з`явилась. Проте в матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 05.02.2021р. про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечувала щодо винесення заочного рішення (а.с.27). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем своєї реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 57), у судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань не подав, правом на надання відзиву не скористався. Третя особа Виконавчий комітет Дубовиківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відстеженням поштового відправлення (а.с. 59), в судове засідання явку представника не забезпечили, жодних заяв чи клопотань не подали, правом на надання пояснень по суті справи не скористалися. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 16 грудня 2017р. Новоушицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області між сторонами зареєстрований шлюб за актовим записом №104, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 6, 49). Під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 03 травня 2018р. Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (а.с.7, 50). Позивач проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , із донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] та довідкою Дубовиківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області №37-01/05 від 09.12.2020р. (а.с.4, 8, 47). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи Відділу ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ Новодністровської міської ради №75 від 13.01.2021р. та відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Чернівецькій області (а.с.15, 17). З метою проведення реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем своєї реєстрації [PERSON] звернулася 10 червня 2020р. із заявою про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , до Чаплинської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області, проте їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди батька [PERSON] на таку реєстрацію (а.с.51). Із повідомлення Виконавчого комітету Новодністровської міської ради №859 від 15.04.2021р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , не зареєстрована в м.Новодністровськ, Чернівецької області (а.с.56). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В ч. 1 ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 5 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №207, передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХII (78912) від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р. (надалі - Конвенція), встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом ст.ст. 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до змісту ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Тобто предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Як встановлено судом відповідач [PERSON] , який є батьком малолітньої дитини, однією сім`єю з матір`ю дитини [PERSON] не проживає, а позивач не має можливості отримати від відповідача письмову згоду на реєстрацію дитини за місцем фактичного проживання. Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір`ю дитини щодо визначення її місця проживання, судом не встановлено. Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її права, що гарантовані Конституцією та законами України, зокрема, права на охорону здоров`я, на освіту та соціальний захист. Оскільки при визначенні місця реєстрації малолітньої дитини визначальним є фактичне місце проживання останньої суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати у сумі 840, 80 грн. На підставі Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ст. 33 Конституції України, ст.ст. 141, 150-151, 160 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 29, 242 ЦК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №207,

Outcome: approved