overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

11 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 17 травня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис № 226, від спільного проживання дітей не мають, що шлюбні відносини припинили через непорозуміння і різні погляди на сімейне життя. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON], в судове засідання не зявився, надав заяву з вимогою розглянути справу у його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідачка [PERSON], у судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала заяву з вимогою розглянути справу у її відсутності, позов визнає, проти його задоволення не заперечує, на розірвання шлюбу згодна. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши заяви сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 травня 2008 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 226, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 134114, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьку (а.с.6). Від шлюбу сторони дітей не мають. Вже більше року сторони мешкають окремо, шлюбні відносини припинили через непорозуміння і різними поглядами на сімейне життя. Сторони до примирення не прийшли. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Суд приймав заходи щодо примирення сторін у вигляді надання строку, але примирення не відбулося. На підставі ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

11 вересня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. До початку судового засідання через канцелярію суду позивач подала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, дала згоду на заочний розгляд справи, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 8), яка мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховуючи обов'язок батька утримувати неповнолітню дитину, проживання дитини сторін разом з матір'ю, перебування на її утриманні, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

11 вересня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. До початку судового засідання через канцелярію суду позивач подала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач позов визнав, про що також подав письмову заяву. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. З урахуванням вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України та роз'яснень пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому судом встановлено, щосторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 3), яка мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховуючи обов'язок батька утримувати неповнолітню дитину, визнання ним позовних вимог, проживання дитини сторін разом з матір'ю, перебування на її утриманні, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

11 вересня 2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 червня 2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Красновольською сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис № 6. Від шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що у них різні погляди на взаємообов'язки та поведінку подружжя. Між ними відсутні взаєморозуміння. Основною причиною розладу сімейних відносин є те, що відповідач зловживає спиртними напоями, немає постійного місця роботи, застосовує фізичну силу. Все це негативно впливає на психологічний стан її та дитини. Вважає, що примирення з відповідачем позитивного результату не дасть, збереження сім'ї є неможливим та суперечить її інтересам. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 25 червня 2012 року Красновольською сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис № 6. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Просив розірвати шлюб. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 25 червня 2012 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ № 074054 від 04 вересня 2012 року (а.с.4). Від спільного шлюбу у них народилась дочка: [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.7). Подружнє життя сторін не склалося. Сторони не бажають налагодити подружні стосунки. Вважають, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищевикладене та те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує нічиїх прав та інтересів, його необхідно прийняти та ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у справі в розмірі 487 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

11 вересня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 1988 року, актовий запис № 815, від якого неповнолітніх дітей не мають. З серпня 2015 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею шлюбне прізвище. У попередньому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав, вважаючи також неможливим збереження сімї та примирення з позивачкою, про що вказав у письмовій заяві (а.с. 21). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання зі згоди сторін в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 19 листопада 1988 року зареєстрували шлюб (а.с. 4), від якого неповнолітніх дітей не мають. З серпня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

11 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 28 квітня 2012 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що спільне життя не склалося, так як між ними відсутнє взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач влаштовував скандали, в тому числі і в присутності сторонніх людей, що ображає її честь та гідність, що призвело до припинення шлюбних відносин. Шлюбні відносини припинені з липня 2013 року. Позивачка просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засіданні не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З позовом згоден. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 28 квітня 2012 року. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження дитини від 13 серпня 2012 року. У відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з липня 2013 року, тривалий час сімейні стосунки не підтримують, наміру на спільне життя не мають. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 487 грн.20 коп. Згідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

11 вересня 2015 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 03.11.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 9\~509,37 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. За таких обставин суд, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 31.07.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 9\~509,37 грн., яка складається з: -3 010,97 грн. заборгованість за кредитом; -3\~969,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -1\~600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. -500,00 грн. штраф (фіксована частина); -429,02 грн. штраф (процента складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

11 вересня 2015 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 11.02.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 11\~106,18 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. За таких обставин суд, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.07.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 31.07.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 11\~106,18 грн., яка складається з: -2\~335,01 грн. заборгованість за кредитом; -6\~366,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -1\~400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. -500,00 грн. штраф (фіксована частина); -505,06 грн. штраф (процента складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Outcome: approved