Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

12.06.2014р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.05.2014р. відповідач взяла у нього в борг 22 000 доларів США, що станом на 10.06.2014р. відповідно до офіційного курсу НБУ складає 259 677 грн. 46 коп., які зобов`язалась повернути до 05.06.2014р., про що написала розписку. Строк повернення боргу закінчився, однак повернути вказану суму грошей відповідач відмовляється. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач позов визнала частково на суму 7 000 доларів США, вказуючи, що саме 7 000 доларів США вона брала в борг у позивача. Однак вказану суму грошей вона отримала не 07.05.2014р. а значно раніше. 07.05.2014р. вона була змушена написати розписку на суму у 22 000 доларів США, до якої ввійшов борг у розмірі 7000 доларів США та проценти, нараховані позивачем, за користування грошима. Вислухавши пояснення учасників процесу, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов слідуючого. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до вимог статей 11,13,203,204 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов`язань) зокрема, є договори, зміст яких не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчинений у форм, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійним. Відповідно до ст. 509,526,615 ЦК України правомірний договір породжує для сторін цивільні обов`язки, які повинні виконуватись належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язань недопустима, якщо інше не передбачене умовами договору чи законом. Згідно із положеннями статей 1046,1047,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові від 18.09.2013р. № 6-63цс13, яка, відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК, є обов'язковою для всіх судів України, Верховний Суд України виклав правову позицію, про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З наданої позивачем розписки, вбачається, що 07.05.2014р. позивач передав відповідачу 22 000 доларів США під зворотне зобов`язання останньої повернути таку ж суму грошових коштів до 05.06.2014р. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала того, що вказана розписка написана нею власноруч. Однак вона вказала, що саме 07.05.2014р. вказану суму грошей вона не отримувала та була змушена написати розписку під тиском. Однак, пояснила, що до правоохоронних органів з приводу примушування її на складання розписки не зверталась. Відповідно до вимог статей 58,59,60 ЦПК України обставини, які законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть вважатись встановленими у цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказам, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Жодного доказу на підтвердження своїх пояснень відповідач суду не надала. Між тим, факт знаходження у позивача власноручно написаної відповідачем розписки про отримання грошової суми в борг є належним та допустимим доказом договірних правовідносин і невиконання його умов стороною, яка це оспорює. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 500 грн. та судовий збір на користь держави в розмірі 2 096 грн. 77 коп.

Outcome: approved