Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

10 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду з дійсною заявою про встановлення факту смерті, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 вересня 2015 року померла його жінка [PERSON], [INFO] на тимчасово окупованій території в м.Горлівка Донецької області, про що він отримав медичне свідоцтво про смерть зразка, що використовується на цій території. Звернувшись до ВДРАЦС Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області для реєстрації факту смерті своєї дружини він отримав відмову та розяснення щодо порядку такої реєстрації. За таких обставин він змушений звернутися до суду з дійсною заявою про встановлення факту смерті [PERSON], яка померла у м.Горлівка Донецької області. Заявник [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності, заяву про встановлення факту смерті задовольнити (а.с. 30). Представник заявника [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2016 року, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник заінтересованої особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м.Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, в залу суду не зявився, натомість суду надана заява з проханням розглянути справу без участі представника ВДРАЦС, рішення винести згідно вимог діючого законодавства (а.с. 29). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження серії VI-УP №585354, виданого Міським будинком одруження, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було зареєстровано шлюб 18 жовтня 1964 року (а.с. 13). Як вбачається з довідки ТОВ «Досуг» від 15 жовтня 2015 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON] померла 20 вересня 2015 року, знята з реєстрації 07 жовтня 2015 року (а.с.8). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №568 від 21 вересня 2015 року, [PERSON], [INFO], померла 20 вересня 2015 року в Центрально-Міському районі м.Горлівки, лікарня №1, причина смерті інфаркт мозку при церебросклерозі (а.с.9). Відповідно до фотокарток, наданих представником заявника, місця захоронення [PERSON] вбачається, що на її могилі є деревяний хрест з таблицею, на якій зазначені дані померлої, могила знаходиться біля раніше похованої могили [PERSON] (а.с.31; 48-51). З заяви на надання дозволу на захоронення від 21 вересня 2015 року вбачається, що саме заявник отримував зазначений дозвіл на поховання [PERSON] на цвинтарі №1, ділянка №1 (а.с.35). Як вбачається з квитанцій щодо оплати похорону та необхідних для цього атрибутів від 21 та 22 вересня 2015 року, зазначені витрати поніс заявник (а.с.36-40). Згідно по квартирної картки квартири [ADDRESS], померла мешкала в зазначеній квартирі зі своєю сімєю, а саме чоловіком та сином (а.с.43). Відповідно до свідоцтва про смерть серії ДНР №002423, виданого 06 жовтня 2015 року, [PERSON] померла 20 вересня 2015 року у віці 73 року (а.с.44). Як зазначено у довідці №418 від 19 жовтня 2015 року, що видана адміністрацією Калінінського району м.Горлівки, [PERSON] на момент смерті своєї дружини [PERSON] мешкали сумісно та вели спільне господарство за адресою [ADDRESS] (а.с.45). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є чоловіком онуки померлої. Йому достовірно відомо, що бабуся дружини була одружена з [PERSON], [INFO]. В м.Горлівка вони з чоловіком мешкали з 1970 року, в них є один син [PERSON], на донці якого від одружений. Подружжя [PERSON] мешкало окупованій території, оскільки їм нема куди виїжджати. Повідомив, що [PERSON] померла 20 вересня 2015 року та похована поряд з родичами [PERSON] його тіткою та дядьком, на її могилі деревяний хрест з табличкою. Йому відомо, що встановлення даного факту необхідно [PERSON] для оформлення прав спадщину. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є онукою померлої та [PERSON], її батько [PERSON] син подружжя [PERSON]. Їй достовірно відомо, що її дідусь мешкає у м.Горлівка та саме він займався організацією похорону своєї дружини [PERSON], яка померла у віці близько 75 років та похована поряд з подружжям [PERSON], які були дядьком та тіткою чоловіка померлої. Їй також відомо, що бабуся померла у 2-й лікарні м.Горлівки у звязку з інсультом. Приписами частини 1\~статті 3 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1\~статті 234 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, які відображені в ст.257-1 ,367 п.8 ЦПК України. Відповідно до ст.257-1 ЦПК України\~\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Як вбачається зі змісту наказу Мінюсту від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання деякими відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених Розпорядженням КМ України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року №1085-р, в м.Горлівка, відносно до положень Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року відноситься до тимчасово окупованої території України, а тому на зазначені правовідносини поширюються встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст. до ст.257-1, 367 п.8 ЦПК України. Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Як вбачається зі змісту розяснення ВДРАЦС Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області №ІІІ-96/3-28 від 15 лютого 2016 року, заявнику було розяснено, що для проведення реєстрації смерті [PERSON], необхідно звернутися до суду з відповідною заявою, оскільки наявні документи є незаконними. З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.\~ Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні документи, які хоч\~ і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних,\~ що у сукупності з іншими документами, які підтверджують витрати на поховання, факт поховання, дають можливість суду дійти висновку, що смерть [PERSON] настала 20 вересня 2015 року за вказаних у заяві обставин. Приймаючи до уваги лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже у тому становищі, у якому опинився заявник, він був позбавлений\~ можливості отримати офіційні документи щодо смерті своєї дружини, а тому звертаючись до суду, надав всі можливі докази, які міг надати у цій ситуації. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року, (де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): «Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території». Суд також зазначає, що документи, надані заявником, є узгодженими між собою, не містять внутрішніх протиріч у своїй сукупності та є достатніми, для того щоб дійти висновку, про те, що [PERSON] померла саме 20 вересня 2015 року у лікарні №1 Центрально-Міського району м.Горлівку, Донецької області. За таких обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від цього факту залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Заявник не має іншої можливості одержати документ в державному органі реєстрації актів цивільного стану документ (свідоцтво про смерть), який посвідчує факт смерті його дружини [PERSON] Відповідно до ст. ст. 257-1, 367 п.8.ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved