Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

10.07.2018 року позивач звернулася до Марківського районного суду з зазначеним позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказала, що з відповідачем з 04.11.2014 року перебуває у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. На даний час вони проживають у м. Сєвєродонецьку і зареєстровані там як внутрішньо переміщені особи. На тимчасово окуповану територію України, а саме у смт Слов'яносербськ Луганської області, де знаходиться її домоволодіння, та до Російської Федерації, де проживають родичі, вона не має можливості виїхати з донькою. Відповідач залишився проживати на тимчасово окупованій території України і можливості отримати від нього згоду на виїзд дитини вона позбавлена. Позивач просить суд надати дозвіл на виїзд (в'їзд) на тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення антитерористичної операції) через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей та до Російської Федерації у її супроводі доньки, [PERSON], [INFO], уродженки м. Сєвєродонецьк Луганської області, без згоди і супроводу батька, [PERSON], [INFO], на строк з 27.09.2018 року до 30.10.2031 року. Позивач просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Представник третьої особи, служби у справах дітей Марківської районної державної адміністрації Марківського району Луганської області, у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду третя особа була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне. Сторони, які перебувають у шлюбі, мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає на тимчасово окупованій території України, в смт Слов'яносербську Луганської області. Позивач з донькою як внутрішньо переміщені особи проживають у м. Сєвєродонецьку Луганської області. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, копіями паспортів сторін, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до частин 3 та 6 статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров'я людей. Згідно зі ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, враховуючи надані позивачем докази, дійшов висновку про те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є підстави для прийняття визнання відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved