Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

12 березня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON]про стягнення неустойки (пені) у звязку з несплатою аліментівпосилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01.11.1997 року, який рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27.05.2014 року було розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав, позивачка була змушена звернутися до суду. Рішенням Дзержинського районного суду міста [PERSON] від 17.07.2014 року призначено аліменти на утримання дитини на користь позивачки у розмірі 1\\4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Станом на 28.02.2015 року у звязку зі злісним невиконанням рішення суду утворився борг у сумі 6826,50 гривень. Сума пені за період з червня 2014 року по 12.03.2015 року становить 9041,31 гривень. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] від суми несплачених аліментів за період з червня 2014 року по 12.03.2015 року у розмірі 9041,31 грн. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав суду заперечення до позовної заяви в якій зазначив наступне. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17.07.2014 року було видано виконавчий лист від 07.08.2014 р., відповідно до якого державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження. З цього приводу відповідач неодноразово звертався до вказаного ВДВС про передання матеріалів за місцем його проживання до м. Кривого Рогу, т. я. у м. Одеса він не мешкає та не працює. У березні 2015 року матеріали виконавчого провадження були передані до Довгинцівського ВДВС КМУЮ (м. Кривий Ріг) і нині дане провадження перебуває на виконанні у старшого державного виконавця ВДВС [PERSON] Під час прийому громадян 21.07.2015 року [PERSON] повідомила відповідача, що за матеріалами виконавчого провадження у мене обліковується заборгованість за період, коли мої матеріали перебували у провадженні Першого приморського ВДВС ОМУЮ (м. Одеса), станом на 10.03.2015 р. у розмірі 4402,36 грн. Відповідач зазначив, що позивач у своєму позові посилався на Розрахунок від 28.02.2015 р., тобто даний розрахунок було складено за півтора тижні до того, що є у матеріалах Довгинцівського ВДВС від 10.03.2015 р. За розрахунком позивача у відповідача обліковується заборгованість за період червень 2014 р. лютий 2015 р. на загальну суму 6826,50 грн., а за розрахунком, що був наданий останньому, заборгованість обліковується за період з 13.06.2014 р. по 10.03.2014 р. на загальну суму 4102,36 грн. Зазначив, що дана заборгованість виникла не з його вини, т. я. він не повідомлявся належним чином про факт наявності такого виконавчого провадження, тим паче про те, що воно перебуває на виконанні у м. Одеса копії постанови від ДВС відповідач не отримував, хоча законом передбачено, що така постанова має бути надіслана боржнику рекомендованим листом. Просив зважати на той факт, що ним регулярно у добровільному порядку здійснювались та здійснюються платежі з оплати аліментів, однак державним виконавцем Першого приморського ВДВС не було враховано ряд квитанцій по оплаті аліментів, а саме квитанції за той період, за який йому нараховано заборгованість. Позивач дізнавшись про даний факт, надав квитанції державному виконавцеві Довгинцівського ВДВС КМУЮ [PERSON], але в зарахуванні даних квитанцій та здійсненні перерахунку по заборгованості йому було відмовлено, пояснюючи це тим, що він має звернутись до Першого приморського ВДВС ОМУЮ із відповідно заявою для здійснення перерахунку і, що лише Першим приморським відділом може бути здійснено даний перерахунок, т. я. саме ним провадились нарахування заборгованості. Після цього, відповідач неодноразово надсилав до Першого приморського ВДВС ОМУЮ заяви з проханням здійснити даний перерахунок, але теперішній час відповіді так і не отримав. Зважаючи на вказане відповідач подав скаргу на дії ДВС про здійснення перерахунку, т.з. заборгованості тому, що в нього відповідно до квитанцій, заборгованість як така відсутня. Таким чином, зважаючи на сам факт відсутності заборгованості та те, що вона обліковується по даним ДВС не з провини відповідача, просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до нього про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів в повному обсязі. Суд, взявши до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 3\~ст. 194 СК України\~заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до\~ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. У відповідності з ч. 1, 2\~ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Разом із тим згідно з ч. 3\~ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»\~розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22\~Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15 травня 2006 року. - передбачена\~ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно з положеннями\~СК України\~(ст. 198) аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом\~ст. 196 СК України\~пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2\~ст. 550 ЦК України\~відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. З урахуванням того, що згідно з положеннями\~СК України\~аліменти призначаються та виплачуються /стягуються/ щомісяця, тому за змістом\~ст.196 СК України\~нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, при цьому необхідною умовою є вина особи у їх несплаті. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено сплати певної суми заборгованості. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.11.1997 року, який рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27.05.2014 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав, позивачка була змушена звернутися до суду. Рішенням Дзержинського районного суду міста [PERSON] від 17.07.2014 року призначено до стягнення аліменти на утримання дитини на користь позивачки у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На виконання судового рішення позивачці був виданий виконавчий лист по справі № 210/3538/14-ц, який було подано на виконання до відділу першого Приморського відділу державної виконавчої служби. 19.08.2014 року державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження. Як встановлено при розгляді справи, за вищевказаний період у відповідача, дійсно, виникла заборгованість по сплаті аліментів, відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця першого Приморського ВДВС на загальну суму 6826,50 грн. У березні 2015 року матеріали виконавчого провадження були передані до Довгинцівського ВДВС КМУЮ (м. Кривий Ріг) і нині дане провадження перебуває на виконанні у співробітника даного ВДВС [PERSON] Судом встановлено, що позивач у своєму позові посилається на Розрахунок заборгованості від 28.02.2015 р., але підтвердження отримання відповідачем будь-яких документів виконавчого провадження у суду відсутні. Відповідач не був повідомлений належним чином про те, що виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів перебуває на виконанні у м. Одеса. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] регулярно у добровільному порядку здійснює платежі з оплати аліментів, однак державним виконавцем Першого приморського ВДВС не було враховано ряд квитанцій по сплаті аліментів, а саме квитанції за той період, за який відповідачу нараховано заборгованість. Враховуючи те, що розмір неустойки внаслідок несплати аліментів нарахованої на заборгованість по сплаті аліментів позивачкою доведений не був, вина відповідача у виникненні цієї заборгованості не доведена, а тому, суд вважає, що в задоволенні даних позовних вимог повинно бути відмовлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed