Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

11.12.2019 року Виконавчий комітет Енергодарської міської ради як Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей звернувся до суду із вказаним позовом. Оскільки відповідач систематично та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою судді від 19.12.2019 року відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою суду від 16.03.2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони з`явились. Позивач - Виконавчий комітет Енергодарської міської ради як Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей, в особі представника Ситник Л.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи викладені у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначила, що усвідомила своє відношення до дитини, зробила відповідні висновки, влаштувалась на роботу, просила не позбавляти її батьківських прав відносно її неповнолітнього сина. Представник третьої особи ЕМЦСССДМ Рукобратська К.М. підтримала позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина. У судовому засіданні встановлено наступне. Відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.6). Відомості про батька дитини внесено відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері), що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с.9). Сім`я відповідача перебуває під соціальним супроводом Енергодарського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (надалі ЕМЦСССДМ), а малолітній [PERSON] , [INFO] з 13.05.2016 року на обліку, як дитина що опинилась у складних життєвих обставинах. Підставою для взяття дитини на облік слугувало повідомлення Енергодарського МВ КВІ про ухилення від виконання батьківських обов`язків матері [PERSON] , звільненої від відбування покарання до досягнення її сином трирічного віку (а.с.11). Спеціалісти служби та фахівці із соцроботи ЕМЦСССДМ систематично відвідували сім`ю за місцем проживання з метою здійснення контролю за станом утримання, виховання та розвитку дитини. Під час відвідування виявлено, що відповідач не дотримується режиму харчування та відпочинку дитини, не забезпечує належного догляду, не слідкує за гігієною, не приділяє належної уваги вихованню дитини, що зафіксовано у письмових повідомленнях (а.с.12,13,28) та актах обстеження умов проживання (а.с.14,15,19). З листопада 2016 року відповідач з дитиною проживала у [PERSON] - біологічного батька дитини, у с. Максимівка Вільнінський район Запорізька область. Але влітку 2019 року після смерті [PERSON] відповідач з дитиною повернулась до м. Енергодар. Неодноразово відповідач залишала свого малолітнього сина на вулиці, про що свідчать акти про знайдену дитину від 12.08.2019 р. та 21.10.2019 р . (а.с.23,25). 07.11.2019 року малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де він перебуває на даний час (а.с.27). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на неповнолітнього [PERSON] , яка складена КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», наданої у судовому засіданні позивачем, зазначено, що дитина поступила до закладу 07.11.2019 року. За час його перебування в закладі мати [PERSON] відвідувала сина двічі 14.01.2020 року та 05.02.2020 року. Зустрічі були короткотривалі. Після введення карантинних заходів мати жодного разу не телефонувала, фізичним та психологічним станом дитини не цікавилась (а.с.59). Згідно Висновку Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 01-01-40/5162 від 09.12.2019 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина, оскільки вона самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про його здоров`я та розвиток, не виявляє до сина своєї батьківської уваги та турботи, хоча має таку можливість (а.с. 30-32). Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач хоча й не визнає позовні вимоги, але доказів на підтвердження своїх заперечень не надала, факт невизнання відповідачем позову зводитьсь лише до її незгоди з позовними вимогами. Відповідач з 2016 року перебуває на обліку у відповідних службах, проте протягом тривалого часу ситуація не змінилась, відповідач продовжує нехтувати виконанням батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина, що підтверджується відповідними матеріалами справи. Дитина вже тривалий час перебуває у КЗ «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Відповідно до наданої характеристики, [PERSON] зарекомендував себе як неохайний, некультурний хлопчик, недисциплінований, використовує нецензурні вислови. Все це свідчить про те, що відповідач не піклувалась про фізичний і духовний розвиток дитини, що негативно вплинуло на її розвиток як складову виховання. Відповідач не надавала дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяла засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі та не виявляла інтересу до її внутрішнього світу. Відповідач просила не позбавляти її батьківських прав, хоча не надала жодного доказу про наявність в неї відповідного житла для проживання із сином та створення належних умов для проживання дитини. Крім того [PERSON] зазначила, що наразі працевлаштувалася, проте жодних доказів з цього приводу не надала. Таким чином, позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підтверджені належними доказами, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина, а тому вона підлягає позбавленню батьківських прав, а позов - задоволенню. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved