Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

11.02.2019 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про визнання права власності за ѕ частин квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь позивачки матеріальну шкоду в розмірі 191 625,00 грн.; та стягнути з Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтував тим, що 11.03.2003 р. [PERSON] подарувала належну їй частину квартири, а саме за ѕ частин квартири [ADDRESS] , [PERSON] , укладений договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. та зареєстрованого за № 12577. В свою чергу, 09.10.2003 р. [PERSON] , через уповноваженого [PERSON] , подарував [PERSON] ѕ частини належної йому на праві квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донською Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3858. [PERSON] та її брат оскаржували вказані договори дарування та рішеннями Шевченківського районного суду м.Києві від 16.11.2005 р. та від 15.05.2009 р., було визнано договори дарування квартири від 11.09.2003 р. та від 09.10.2003 р. недійсним, з підстав психічного розладу [PERSON] , а також виселено [PERSON] і її дитини [PERSON] з квартири. При цьому, позивачка вважає, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій на момент укладення договору дарування від 11.03.2003 р., які були спрямовані на отримання від позивачки та інших осіб грошових коштів, а тому вона є законним власником ѕ частин квартири. Крім того, позивачка вважає, що дії [PERSON] , щодо позбавлення її законного права на житло, нанесли останній матеріальну шкоду, яку вона оцінює в 191 625,00 грн. Також дії державного виконавця стосовно опису та накладення арешту, а також виселення позивачки є неправомірними та завдали останній моральної шкоди. Враховуючи зазначене, а також посилаючись на правомірне набуття права власності на ѕ частин квартири [ADDRESS] , позивачка звернулась за захистом своїх порушених право до суду. Ухвалою від 02.05.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а також відстрочено позивачці сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою від 10.12.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.08.2020 р. до суду надійшов відзив представника відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві на позов, в якому останній заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні застосувавши сплив позовної давності. Представник відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києвів судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву від 18.08.2020 р. просив суд розглядати справу за відсутності представника. Вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 11.03.2003 р. [PERSON] подарувала належну їй частину квартири, а саме за ѕ частин квартири [ADDRESS] , [PERSON] , укладений договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. та зареєстрованого за № 12577. В свою чергу, [PERSON] , через уповноваженого [PERSON] , подарував [PERSON] ѕ частини належної йому на праві квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донською Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3858 Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.11.2005 р., яке набрало законної сили, було визнано недійсним з моменту його укладення договір дарування ѕ частини квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] 11.09.2003 р. В рішенні судом встановлено, що під час укладення угоди дарування квартири [PERSON] знаходилась в стані коли не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Звертаючись до суду з позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, зазначила, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій при укладенні 11.03.2003 р. договору дарування з [PERSON] , який в свою чергу уклав 09.10.2003 р. договір дарування частини спірної квартири з позивачкою. При цьому, позивачка наголошує, що вказані дії [PERSON] були шахрайським і вчинені з метою отримання від позивачки коштів, а тому, вважає себе законним власником ѕ частин квартири [ADDRESS] . Однак, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.05.2009 р., яке набрало законної сили, визнано недійсним договір дарування від 09.10.2003 р. ѕ частин квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , через уповноваженого [PERSON] , та [PERSON] , а також виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Вказаним рішенням було встановлено, що [PERSON] не є добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру. Зазначені обставини не потребують доказуванню у відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ст. 328 ЦК України) Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.05.2009 р., яке набрало законної сили, правочин, за яким позивачка набула права власності на частину квартири, було визнано недійсним, тобто вказаним рішенням встановлено, що позивачка не набувала права власності на частину квартири [ADDRESS] . Крім того, твердження позивачки, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій підчас відчуження своєї частини квартира, а також вчинила шахрайські дії по відношенню до позивачки, не були доведені стороною позивачки в судовому засіданні, більше того в межах розгляду справи 2-313/05 була проведена судово-психіатрична експертиза, якою встановлено, що на період підписання договору дарування квартири 11.09.2003 р. [PERSON] виявляла ознаки істеричного розладу особистості, яке суттєво впливало на її спроможність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві задоволенню не підлягаю, оскільки рішеннями, які набрали законної сили, визнано недійсними правочини на підставі яких позивачка набула права власності на частину квартири, а отже [PERSON] не порушувала її права. Разом з тим, оскільки з матеріалів справи не встановлено порушень прав власності [PERSON] з боку відповідачів, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди також задоволенню не підлягає. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд не вбачає підстав для їх застосування, оскільки позивачу відмовлено по суті заявлених вимог. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України та враховуючи, що ухвалою суду було відстрочено сплату судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь держави судовий збір, який з урахуванням сплаченої за квитанцією № 32 від 02.07.2020 р. - 1 000,00 грн., становить 8 605, 00 грн. (9 605,00 грн. - 1 000,00 грн.)

Outcome: approved