Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

10 листопада 2021 року Березнегуватська селищна рада звернулася до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В позові зазначено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Батько дитини записаний у відповідності до ст.135 СК України. Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області, [PERSON] було засуджено до трьох років позбавлення волі. Відповідачка відбувала покарання у Чорноморській ВК № 74. На підставі розпорядження голови Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області від 13 вересня 2016 року № 257, дівчинці було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Малолітню [PERSON] було надано під опіку бабусі [PERSON] на підставі розпорядження голови райдержадміністрації № 271 від 26 вересня 2016 року. Після звільнення з місць позбавлення волі, відповідачка жодного разу не провідала доньку, не цікавиться її життям, вихованням та здоров`ям. Зі слів [PERSON] , відповідачка народила ще одну доньку в 2021 році і проживає в м. Южноукраїнськ, адреса їй не відома. Крім того малолітня [PERSON] не бажає проживати з матір`ю, оскільки вона взагалі її не знає, її виховує і піклується про неї бабуся. На підставі зазначеного, просить суд позбавити відповідачку батьківських прав у відношенні її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї аліменти на користь опікуна [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітків (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. В судове засідання представник позивача [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 29 листопада 2021 року, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. (а.с.33) Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але своєчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву до суду не направила. (а.с.28,31). Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] . (а.с.7). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00017160754 від 30 вересня 2016 року, відомості про батька малолітньої [PERSON] записані у відповідності до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України. (а.с.15). З довідки виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 21 вересня 2021 року вбачається, що малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] за місцем реєстрації свого опікуна [PERSON] . (а.с.12). З акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 25 жовтня 2021 року, проведеного фахівцями служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради, вбачається, що для виховання, розвитку та проживання дитини створені всі необхідні умови. (а.с.13). Розпорядженням Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області № 257 від 13 вересня 2016 року, малолітній [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.(а.с.9). Крім того розпорядженням Березнегуватської державної адміністрації Миколаївської області № 271 від 26 вересня 2016 року, [PERSON] призначено опікуном над малолітньою онукою [PERSON] (а.с.10). З довідки Державної установи Чорноморська виправна колонія № 74 від 16 квітня 2019 року, вбачається, що відповідачка відбувала покарання у виправній колонії з 10 липня 2016 року. Звільнена з 04 січня 2018 року (а.с.18). З повідомлення начальника служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 27 вересня 2021 року за № 1049, вбачається, що спеціалістами служби було здійснено вихід за адресою проживання відповідачки [PERSON] по [ADDRESS] та виявлено, що будинок не придатний для проживання, без вікон, під час перевірки нікого вдома не було. Зі слів сусідів, [PERSON] разом зі своїм співмешканцем вела антигромадський спосіб життя (пиячила) і на даний час переїхала проживати до м. Южноукраїнська (а.с.16). З моменту звільнення з місць позбавлення волі, [PERSON] жодного разу не провідала своєї доньки, не поцікавилася її життям, розвитком та здоров`ям. Згідно характеристики Калузької ЗЗСО І-ІІІ ступенів Баштанського (Березнегуватського) району Миколаївської області малолітня [PERSON] за час навчання у вказану закладі виявляє середній та достатній рівень знань з навчальних предметів, бере активну участь у суспільному життя класу, із задоволенням виконує громадські доручення, бере участь у змаганнях, конкурсах та походах. Нею опікується бабуся [PERSON] , а матір малолітньої дитини - [PERSON] жодного разу дитину в школі не відвідала, не цікавиться її навчанням, поведінкою та станом здоров`я, не приймає участі у батьківських зборах (а.с.8). Висновком комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] від 19 листопада 2021 року, визначено за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачка з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, станом здоров`я не цікавиться, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до неї. (а.с.24-25). Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Нормою ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої малолітньої дитини. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111) Крім того, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 2 ст.182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в їх сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачки та свідоме нехтування батьківськими обов`язками, суд доходить висновку про необхідність позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на її утримання на користь опікуна [PERSON] . Суд також зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Позивач при пред`явлені позову був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру, в розмірі 1816,00 грн.

Outcome: approved