Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

11 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22 серпня 1992 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Софіївським відділом ЗАГС Дніпропетровської області, актовий запис № 55. Від шлюбу малолітніх дітей не мають. Стверджує, що з відповідачем з липня 2015 року проживають окремо. Шлюбні відносини між ними припинено. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, по причині несумісності характерів. В сімї постійно виникали сварки та непорозуміння. Такі відносини призвело до втрати почуття кохання та поваги до відповідача. Позивач неодноразово пропонував відповідачу разом звернутись до державного органу реєстрації актів цивільного стану для подачі заяви про розірвання шлюбу, але відповідач відмовлялась. 16 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача з листом у якому запропонував добровільно розірвати шлюб, але відповідач на розірвання шлюбу не погодилась і до відділу РАЦС не зявилась. Спір про поділ майна відсутній. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, тому змушений звернутись до суду і просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, беручи до уваги заяву позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України, підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 серпня 1992 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Софіївським відділом ЗАГС Дніпропетровської області, актовий запис №55, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії ІV-КИ № 421026 від 22.08.1992 року (а.с. 3). Від шлюбу малолітніх дітей не мають. 16 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача з листом у якому запропонував добровільно розірвати шлюб, однак шлюб між ними так і не було розірвано (а.с. 5). Судом враховується, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. \~ Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, \~збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе, а шлюбні відносини припинені. Крім того, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання\~\~шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем не заявлено суду про намір зміни прізвище, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвище відповідачу «Данилейченко».

Outcome: approved