Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

11 лютого 2019 року позивач, [PERSON], звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції , за актовим записом № 85. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, через різні погляди на сімейне життя та виховання дітей. Їх сімейні стосунки поступово погіршувалися, з часом вони втратили взаємопорозуміння, почуття любові та повагу один до одного, в наслідок чого у квітні місяці 2018 року остаточно припинили сімейно-шлюбні відносини. З вказаного часу шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає збереження шлюбу неможливим. Після розірвання шлюбу діти залишається проживати з нею. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 23 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції , актовий запис № 85. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, оскільки сім'я розпалась остаточно і її збереження є неможливим. Судові витрати просить розподілити між сторонами порівну. Після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON].- це її прізвище. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON].- це прізвище жінки?. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провад-ження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно за-довільнити з наступних підстав. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 23 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінив своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.6), яке після розірвання шлюбу просить залишити. Тому, після розлучення відповідачу слід залишити прізвище - [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі у визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як, відповідач позовні вимоги визнала до початку розгляду справи по суті, проти задоволення позову не заперечувала, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору при подачі позову, що складає - 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved