Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

11.06.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «ІСТОК» про захист прав споживача та визнання частково недійсним договору про споживчий кредит. В своїй заяві вказав, що згідно договору про споживчий кредит № ДКВ - 2592 від 12.02.2018 року (далі Договір) КС «Істок» (Кредитор) надала йому (Позичальнику) грошові кошти в сумі 50000 грн. до 12.08.2019 року. Пунктом 4.7.3 Договору встановлено, що у разі порушення Позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за договором, можуть настати правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: повернення Позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100 % річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за Договором, згідно ст.625 ЦК. У договорі про споживчий кредит відповідач встановив відповідальність у розмірі 100 % річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором, що становить 50000 грн. Таку відповідальність вважає необгрунтованою та несправедливою, виходячи з з положень ст.ст. 11.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 року. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31.01.2020 року частково задоволено позовні вимоги Кредитної спілки «Істок» до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] на користь КС «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит № ДКВ 2592 від 12.02.2018 року, яка утворилася станом на 31.03.2019 року в розмірі 22777,42 грн. Вказана сума сплачена відповідачу 11.12.2020 року. Крім того, в провадженні Бахмацького районного суду Чернігівської області знаходиться цивільна справа № 728/29/21 за позовом Кредитної спілки «Істок» до [PERSON] та [PERSON] про нарахування та стягнення інфляційних нарахувань на період з 01.04.2019 року по 11.12.2020 року та 100% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України та п.4.7.3 кредитного договору в сумі 40617,45 грн., із яких інфляційні нарахування 1926,97 грн., 100 % річних - 38690,48 грн. В зв`язку з визщевикладеним, просить визнати недійсним пункт 4.7.3 в частині, яким встановлена відповідальність у розмірі 100 % річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за Договором про споживчий кредит № ДКВ-2592 від 12 лютого 2018 року, укладеним між Кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] та стягнути з Кредитної спілки «Істок» на його користь 4000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката. Ухвалою суду від 14.06.2021 року відкрито провадження по справі з визначенням її розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.07.2021 року. Ухвалою суду від 07.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.07.2021 року. 06.07.2021 року відповідачем КС «ІСТОК» подано відзив на позов, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог мотивуючи тим, що зазначений Договір містить всі істотні умови, і позичальник, ознайомившись з його змістом, погодився з його умовами та скріпив особистим підписом. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Ковалюх В.М. в судове засідання не з«явилися, але останній надав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх. Представник відповідача - Кредитної спілки «Істок» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні 12.02.2018 року між КС «Істок» та [PERSON] , як членом кредитної спілки «Істок», було укладено договір про споживчий кредит № ДКВ-2592, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 50000 гривень на строк до 12.08.2019 року (а.с. 5-6). Останній зобов`язався щомісячно здійснювати повернення суми кредиту, сплачувати комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом. Пунктом 4.7.3 Договору встановлено, що у разі порушення Позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за договором, можуть настати правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: повернення Позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100 % річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за Договором, згідно ст.625 ЦК. Відповідно до полжень ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено право кредитних спілок самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 31.01.2020 року частково задоволено позовні вимоги Кредитної спілки «Істок» до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] на користь КС «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит № ДКВ 2592 від 12.02.2018 року, яка утворилася станом на 31.03.2019 року в розмірі 22777,42 грн. Вказана сума сплачена відповідачу 11.12.2020 року (а.с. 10, 7-9). В провадженні Бахмацького районного суду Чернігівської області перебуває цивільна справа № 728/29/21 за позовом Кредитної спілки «Істок» до [PERSON] та [PERSON] про нарахування та стягнення інфляційних нарахувань на період з 01.04.2019 року по 11.12.2020 року та 100% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України та п.4.7.3 кредитного договору в сумі 40617,45 грн., із яких інфляційні нарахування 1926,97 грн., 100 % річних - 38690,48 грн. Ухвалою суду від 15.06.2021 року зупинено провадження по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до [PERSON] та [PERSON] про нарахування та стягнення інфляційних нарахувань на період з 01.04.2019 року по 11.12.2020 року та 100 % річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України та п.4.7.3 кредитного договору до набрання законної сили рішенням Бахмацького районного суду по справі (728/1223/21, 2/728/388/21) за позовом [PERSON] до Кредитної спілки «Істок» про захист прав споживача та визнання частково недійсним договору про споживчий кредит. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно положень ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Враховуючи, що відповідно до умов кредитного договору від 12.02.2018 року, який укладений між сторонами, відповідач надав позичальнику кредит на споживчі цілі, відносини сторін регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 п.5, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка врегульовує питання щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Як встановлено в судовому засіданні у договорі про споживчий кредит відповідач встановив відповідальність у розмірі 100 % річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором, що становить 38690 грн. 45 коп. Таку відповідальність позивач вважає необгрунтованою та несправедливою. У Рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10 листопада 2011 зазначено, що одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 ЦК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно - правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зміст пункту 4.7.3 Договору від 12.02.2018 року, який є складовою кредитного договору, з наведених вище підстав суперечить вимогам ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання його недійсним в частині встановленої відповідальності у розмірі 100 % річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за Договором згідно ст. 625 ЦК, відповідно до ст. 215 ч.1, 203 ч.1 ЦК України з моменту укладення договору. Одночасно з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок та 2000 гривень 00 копійок на користь позивача в рахунок відшкодування витрат за надання правничої допомоги, враховуючи категорію справи та об`єм роботи представника позивачки. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 33 від 11.06. 2021 року [PERSON] сплатив адвокату Ковалюху В.М. 4000 гривень 00 копійок за надання правничої допомоги (а.с. 12). На підставі викладеного,

Outcome: approved