Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

12.04.2018 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції м. Києва, згідно з яким просив суд зобов'язати Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві зняти арешт з всього майна, що належить [PERSON], який накладений 15.11.2004 року 12:28:56 за №1470166 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження: 1470166, на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Шевченківському р-ні б/н від 26.02.2004 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON]. Разом з тим, позивач, маючи на меті оформити спадщину після смерті свого батька, випадково дізнався, що 15.11.2004 року на все майно [PERSON] було накладено арешт на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Шевченківському р-ні б/н від 26.02.2004 року. У зв'язку з зазначеним, представник позивача звернувся до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві з запитом про надання відповідної інформації, а також з заявою про зняття арешту з майна. Однак, своїм листом від 05.04.2018 року Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві було повідомлено про відсутність відкритих виконавчих проваджень, боржником за якими є [PERSON] Крім того, позивач зауважує, що відповідно до інформаційної довідки Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції від 28.03.2018 року та листа Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 05.04.2018 року встановити підстави накладення арешту в 2004 році на все майно [PERSON] не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державними виконавцями по2014 рік, знищено за закінченням строку зберігання. За вказаних обставин, позивач, посилаючись на те, що наявність арешту на все майно [PERSON] порушує його право на спадкування, звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321, 1223, 1261-1265 ЦК України, ст.ст. 39, 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою від 16.04.2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання по справі. Ухвалою від 11.06.2018 року закрито підготовче засідання за позовною заявою [PERSON] до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, а справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника в судове засідання суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] є сином померлого [INFO] року [PERSON], на майно якого згідно з відомостями Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за №115846000 від 01.03.2018 року 15.11.2004 року на все майно [PERSON], було накладено арешт на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Шевченківському р-ні б/н від 26.02.2004 року, реєстратор: Перша київська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження: 1470166. Разом з тим, як вбачається зі змісту листа Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 05.04.2018 року, перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Відділі відсутні виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON]. Крім того, відповідно до інформаційної довідки Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції від 28.03.2018 року та листа Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 05.04.2018 року встановити підстави накладення арешту в 2004 році на все майно [PERSON] не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державними виконавцями по2014 рік, знищено за закінченням строку зберігання. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що наявність чинного арешту на все майно [PERSON] порушує його права, як спадкоємця майна останнього. Так, згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 23.01.2013 року по справі за №6-164цс12, в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Отже, виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що з позовом про скасування накладеного арешту на майно може звернутися спадкоємець, який в результаті спадкування вже став носієм відповідного права щодо нього. В свою чергу, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обгрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених вимог цивільного процесуального законодавства, матеріали справи не містить жодних належних та допустимих доказів, зокрема постанови нотаріуса у межах спадкової справи, які б підтверджували, що позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed