Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

12.10.2018 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментних зобов`язань [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом сторони) на утримання сина [PERSON] , визначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2016, з 800 грн. до 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Позов обґрунтований тим, що визначений судом розмір аліментів не є достатнім для забезпечення розвитку дитини, оскільки витрати на утримання сина значно зросли, зросли також витрати на комунальні-послуги та вартість продуктів харчування. Позивач вказує, що син часто хворіє, його потрібно постійно оздоровлювати, він потребує посиленого харчування, але допомоги у вихованні дитини, догляді за ним та у витратах на лікування відповідач не бере. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач викликався в судове засідання у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем його проживання, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, письмовий відзив на позов не подав. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. З 22.11.2014 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 03.02.2016, до досягнення дитиною повноліття. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 цього Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже за змістом цієї правової норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що визначений судом розмір аліментів на сьогоднішній день є недостатнім для забезпечення потреб дитини. Ці доводи позивача суд вважає такими, що заслуговують на увагу з тих підстав, що на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів сину сторін було 2 роки, а зараз він має повних 5 років, а відтак забезпечення його фізичного існування і гармонійного розвитку потребує значно більше коштів ніж тоді, коли йому було 2 роки. Окрім того внаслідок несприятливої економічної ситуації та інфляційних процесів за останні три роки вартість життя в Україні значно зросла, що є ще одним аргументом, який свідчить на користь доводів позивача про недостатність коштів, які сплачуються відповідачем, для утримання дитини. За приписом ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом… . Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Зважаючи на те, що відповідач не подав жодних заперечень проти позову та доказів неспроможності сплачувати аліменти на дитину у заявленому позивачем розмірі, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки його доходу. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства, суд вбачає підстави для збільшення розміру аліментних зобов`язань [PERSON] на утримання сина [PERSON] і вважає цілком обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved