Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

10 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до Жовтоводського міського суду та просить постановити судове рішення, яким визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком №9 по вул. Белінського в м. Жовті Води Дніпропетровської області, посилаючись на те, що остання більш ніж шість місяців не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних на то причин./а.с.3-5/ В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України просила його задовільнити. Проти постановки заочного рішення заперечує. Відповідач в судовому засідання участі не приймала оскільки відсутня у останньому відомому місці реєстрації. Ії виклик до суду був здійснений на підставі ч. 9\~ст. 74 ЦПК України шляхом дачі оголошення в друкованому засобі, що підтверджується приєднаною до справи копії газети «Вісті Придніпров'я»\~\~ №48(1643) від 18 червня 2015 року. /а.с.29/ Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомила суд про поважність неявки її до суду, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення без участі відповідачана підставі письмових доказів, які є у справі. Суд, заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статті 71, 72 Жилищного Кодекса України - встановили, що: - При тимчасової відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення впродовж 6 місяців. Якщо наймач або члени його родини були відсутні по поважних причинах більше ніж шість місяців, цей строк по заяві відсутнього може бути продовжено... - Визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи більше встановленого законом терміну здійснюється у судовому порядку. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, [PERSON], відповідно до договору дарування житлового будинку від 17.01.2007 року є власником житлового будинку № 9 по вул. Белінського в м. Жовті Води Дніпропетровської області. /а.с.7/ В жовтні 2014 року у вищезазначеному будинку за згодою позивача була зареєстрована дочка її знайомої [PERSON] [PERSON], яка на той час потребувала допомоти, щоб мати відповідну відмітку в паспорті. Фактично [PERSON] в спірний будинок не вселялася, не користувалась житловою площею, не проживала, а реєстрація носила суто формальний характер, та в добровільному порядку з реєстрації не знялась. Відповідно до копії домової книги (а.с.9-10), у зазначеному будинку відповідачка була зареєстрована 10 жовтня 2014 року та окрім неї інших зареєстрованих осіб в будинку не значиться. Перешкод в користуванні житлом для [PERSON] позивач не чинить, остання не проживає в будинку з самої реєстрації, тобто з 10 жовтня 2014 року, також не намагалася вселитись в спірний будинок. Витрат по утриманню будинку відповідач не несе. Відповідно до\~ст.391 ЦПК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування\~\~та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач, не являючись власником житла, і членом сімї власника, не проживає і не користується будинком №9 по вул. Белінського у місті Жовті Води, що належить позивачу на праві власності, та до теперішнього часу зареєстрована у будинку це створює позивачу незручності, позивач фактично позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись будинком; позбавлена можливості оформити житлову субсидію, на яку має право, змушена оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом. Також у разі відчуження будинку реєстрація в ньому відповідача може значно ускладнити цей процес. Зазначені вище обставини, підтверджуються також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], які вони дали в судовому засіданні та якими підтвердили, що [PERSON] не проживає та ніколи не проживала у спірному приміщенні. Позивач ставлячи питання про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку №9 по вул. Белінського в м. Жовті Води посилається на те, що відповідач без будь-яких поважних причин в спірному будинку не мешкає понад 6 місяців, у той час, як вона не чинить їй перешкод у користуванні зазначеним будинком. Аналіз наведених вище у рішенні доказів у своїй сукупності, дає суду змогу прийти до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно, на протязі більш ніж 6 місяців без поважних причин не мешкає у спірному приміщенні, а тому має бути визнана такою, що втратила право користування ним. Відповідно до\~ст.4 Закону України «Про судовий збір»,\~ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved