Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

11.06.2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, просив достроково припинити повністю дію свідоцтв України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] та № [NUMBER] щодо всіх товарів і послуг, для яких зареєстровано дані знаки, зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про дострокове припинення свідоцтв України на знаки для товарів і послуг № [NUMBER] та № [NUMBER] і здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що [PERSON] у 2012 р. зареєстрував знаки для товарів і послуг за свідоцтвами № [NUMBER] та № [NUMBER] для товарів і послуг 35 та 41 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг, втім впродовж останніх п`яти років без поважних причин не використовував знаки. Ухвалою суду від 19.06.2020 р. позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. 13.07.2020 р. через канцелярію суду було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 14.07.2020 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Відповідачем Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України подано відзив на позовну заяву, Міністерство звернуло увагу, що позивач повинен в сукупності довести факти невикористання відповідачем своїх прав на знаки, а відповідач - безпосереднє та фактичне використання або зазначити поважні причини невикористання зазначених знаків протягом строків, визначених законодавством, що Міністерство здійснює державну реєстрацію та ведення державних реєстрів щодо об`єктів інтелектуальної власності та в установленому порядку видає охоронні документи на ці об`єкти, не передбачено здійснення контролю Міністерством за використанням знаків для товарів і послуг їх власниками. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про дострокове припинення дії свідоцтв на знак для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії [PERSON] у якості письмових доказів додано: бібліографічні дані свідоцтв України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] та № [NUMBER] , скріншоти з Інтернет-ресурсів [INFO] та [INFO], копію заявки до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про реєстрацію знака для товарів і послуг в Україні. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed