Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

12.10.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Ухвалою судді Наумової О.С. від 13.10.2020р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 23). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003р. до 10.08.2010р. Від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012р. з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 572,00 грн., які відповідач не сплачує, має заборгованість. У зв`язку із викладеним позивачка просила суд збільшити розмір аліментів з 572,00 грн. до 1 159,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 55244,15 грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2020р. задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Збільшено розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2012 року, і вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 159,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. Розмір аліментів, що стягуються у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 55 244,15 грн. за період з 01 червня 2012 року до 11 жовтня 2020 року. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (840,80 грн. + 840,80 грн.) за дві позовні вимоги. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2021р. за заявою представника відповідача [PERSON] - адвоката Чабан А.Ю. про перегляд заочного рішення скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2020р., справу призначено до розгляду в загальному порядку. 14.07.2021р. представник позивачки [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі ордера від 25.05.2021р. - а.с. 52) надала до суду клопотання з відповідним додатком, в якому просила долучити до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.07.2021р. (а.с. 61 - 63). 14.07.2021р. представник відповідача [PERSON] - адвокат Чабан А.Ю. (діє на підставі ордера серії ДП № 1646/035 від 03.03.2021р. - а.с. 44) надав до суду заяву, в якій просив надати додатковий строк на підготовку відзиву на позовну заяву (а.с. 65). Клопотання сторін були задоволені судом, долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.07.2021р. та відкладено розгляд справи на 26.07.2021р. 26.07.2021р. представник [PERSON] - [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, без фіксування технічними засобами. Позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Також просила винести рішення на загальних підставах (а.с. 68). Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с. 67). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 15.11.2003р. до 10.08.2010р. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012р. стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 572,00 грн. щомісячно, до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи стягнення з 16 травня 2012 року (а.с. 5-7). Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2017р. [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Положеннями ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із пунктами 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997р.) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом враховано, що сторони мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2020 року у розмірі 2218,00 грн., з 1 липня 2020 року - 2318,00 грн., з 1 грудня 2020 року - 2395,00 грн. Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2021 року у розмірі 2395,00 грн., з 1 липня 2021 року - 2510,00 грн., з 1 грудня 2021 року - 2618,00 грн. При цьому, позивачка у поданому позові просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1159,00 грн. Визначаючи такий розмір аліментів [PERSON] виходила зі встановленого на момент звернення до суду з даним позовом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що [PERSON] не подавалось заяви про уточнення позовних вимог, зокрема в частині розміру аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, суд вирішує позовні вимоги у тому вигляді, у якому вони заявлені позивачкою. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про доцільність збільшення розміру аліментів та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 159,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Суд виходить з того, що рішенням суду стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 16 травня 2012 року. У разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Отже, заборгованість по аліментам, що стягнута рішенням суду з 16 травня 2012 року, виникла з 01 червня 2012 року. Тому нарахування пені здійснюється не з травня 2012 року, а з 01 червня 2012 року і до дня, що передував зверненню до суду із цим позовом - 11 жовтня 2020 року (позивачка звернулася 12.10.2020р. - а.с. 1), оскільки станом на день звернення до суду з вказаною заявою строк, до якого мали бути сплачені аліменти за вересень 2020 року настав 01 жовтня 2020 року . Таким чином, аліменти слід розраховувати з 01 червня 2012 року до 11 жовтня 2020 року. Заборгованість за травень 2012 року становить: 572,00 грн. х 3054 днів затримки (з 01 червня 2012 року до 11 жовтня 2020 року) х 1% = 17 468,88 грн.; Заборгованість за червень 2012 року становить: 572,00 грн. х 3024 днів затримки (з 01 липня 2012 року до 11 жовтня 2020 року) х 1% = 17 297,28 грн.; Заборгованість за липень 2012 року становить: 572,00 грн. х 2993 днів затримки (з 01 серпня 2012 року до 11 жовтня 2020 року) х 1% = 17 119,96 грн. Заборгованість за серпень 2012 року становить: 572,00 грн. х 2962 днів затримки (з 01 вересня 2012 року до 11 жовтня 2020 року) х 1% = 16 942,64 грн. Всього за чотири місяці вже буде 68 828,76 грн. З наведених підрахунків за чотири місці видно, що сума пені у будь якому разі перевищить загальну суму заборгованості по аліментам, яка становить 55 244,15 грн. (а.с. 17-8). Згідно з частинами 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до розрахунку суду, сума пені за період прострочення з 01 червня 2012 року до 11 жовтня 2020 року складатиме більш ніж 100% заборгованості по аліментам, а тому до стягнення підлягає пеня за прострочення виплати аліментів у розмірі 55 244,15 грн. 14.07.2021р. представник позивачки [PERSON] - [PERSON] надала до суду клопотання з додатком, в якому просила долучити до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.07.2021р. Однак стороною позивача не подавалось до суду ані уточненої позовної заяви, ані заяви про збільшення позовних вимог в частині стягнення розміру пені за прострочення сплати аліментів, у зв`язку з чим суд вирішує позовні вимоги у тому вигляді, у якому вони заявлені первісно позивачкою. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 грн. (840,80 грн. + 840,80 грн.) за дві позовні вимоги, що є мінімальною ставкою судового збору на 2020 рік. На підставі викладеного,

Outcome: approved