Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

11.05.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, в якому просить суд стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму особи відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 09.08.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] На даний час відповідач проживає окремо та участі у вихованні та утриманні сина не приймає, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що працює водієм ЦТТ НГВУ «Охтирканафтогаз», згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, інших утриманців немає. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-БП № 182244 від 19.02.2015 року. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно працює водієм ЦТТ НГВУ «Охтирканафтогаз», отримує заробітну плату, позов про стягнення аліментів визнає. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову. З урахуванням всіх цих обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі викладеного, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved