Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

10 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних та судовий витрат, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики і завданням йому такими неправомірними діями матеріальної шкоди. Ухвалою суду від 28 березня 2014 року за клопотанням позивача його позовні вимоги про стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних в сумі 1168,44 грн. залишені без розгляду. Позивач [PERSON], який був належним чином сповіщений про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду продав письмову заяву від 28.03.2014 року, в якій позовні вимоги про стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 19157,60 грн. та судових витрат в сумі 243,60 грн. підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності. /а.с.19/ У позовній заяві зазначено, що 18 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір позики, на підтвердження якого відповідачем була представлена розписка. Згідно умов укладеного договору позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2200 доларів США, що на теперішній час еквівалентно 19157,60 грн., оскільки курс НБУ на 07.02.2014 року складає 870,80 грн. за 100 доларів США. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути зазначену суму у строку: 1000 доларів США до кінця 2011 року та 1200 доларів США - до кінця лютого 2012 року. У встановлений договором строк відповідач не повернув позивачу позичені кошти, у зв'язку з чим останній був вимушений звернутися до суду з позовом. Посилаючись на положення статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 19157,60 грн. і понесені ним судові витрати у розмірі 243,60 грн. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмову заяву від 28.03.2014 року. в якій позовні вимоги про стягнення з нього суми боргу у розмірі 19157,60 грн. та судових витрат в сумі 243,60 грн. визнав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності. /а.с. 20/. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановлено статтею 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. Частиною другою цієї статті передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем суду надана розписка від 18 листопада 2011 року, зі змісту якої вбачається, що відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 2200 (дві тисячі двісті) доларів США, зобов'язавшись повернути зазначену суму у строк: 1000 доларів США до кінця 2011 року і 1200 доларів США до кінця лютого 2012 року. В своїй заяві від 28 березня 2014 року відповідач [PERSON] зазначив, що розписку від 18 листопада 2011 року він писав особисто та власноруч. Оглядом у судовому засіданні представленої позивачем оригіналу розписки не встановлено на ній будь - яких записів позикодавця про повернення боргу або його частини. Знаходження письмової розписки у [PERSON] свідчить про те, що боргове зобов'язання до теперішнього часу не припинено. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а розписка свідчить про його укладання відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, та підтверджує й передання грошей позикодавцем позичальнику. Зобов'язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). У спірному правочині між [PERSON] та [PERSON] винятки з цього правила не встановлювались. Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Матеріальне становище і фінансова неспроможність відповідача судом не приймаються до уваги. Як наголошується в частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON]. мало місце укладання договору позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти, однак своєчасно не повернув суму позики і таким чином прострочив виконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим сума боргу на підставі вимог статті 1049 ЦК України підлягає стягненню у примусовому порядку. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з приписом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики та судових витрат, підлягають задоволенню. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача по оплаті судового збору стягуються з відповідача на його користь у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved