Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

10 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недостовірною інформацію, яка була поширена відповідачами шляхом подачі до Приморського районного суду м. Одеси скарги, стягнути з відповідачів солідарно: у відшкодуванні моральної шкоди 25000 грн. 00 коп., у відшкодуванні матеріальної шкоди 6000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що відповідачі поширили інформацію: «він погрожував [PERSON], завдасть їй проблем за допомогою перевіряючи органів, вимагав дозвільні документи, погрожував кожного дня буде стояти біля її магазину та контролювати чи весь товар проходить через касовий апарат, мотивуючи це тим, що вона зробила помилку, коли пішла до суду», яка не відповідає дійсності. Відповідачі позов не визнали, просять відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на безпідставність цієї позовної заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 17 квітня 2015 року ТОВ «[PERSON] Люкс» звернулось до Кваліфікаційно-дисципліраної комісії Одеської області з заявою про надання оцінки діями адвоката [PERSON], з посиланням на те, що адвокат [PERSON] погрожував [PERSON], проблемами у магазині, де вона працює, з контролюючими органами. Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 28 липня 2015 року відмовлено у порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката [PERSON] у звязку з відсутністю у його діях ознак дисциплінарного проступку. Згідно з п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист\~\~гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Положеннями абз. 5 п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист\~\~гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, роз'яснено, що недостовірною вважається інформація,\~\~яка\~\~не\~\~відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості\~\~про\~\~них\~\~не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідності, честь чи ділову репутацію. У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує\~\~її.\~\~При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов'язані з її спростуванням. Позивач посилається на те, що [PERSON], нібито, звернулася зі скаргою до Приморського районного суду м. Одеси. Відповідач [PERSON] пояснила, що не зверталася зі скаргою до Приморського районного суду м. Одеси. У той же час, позивач не просить спростувати посилання ТОВ «[PERSON] Люкс», які викладені у заяві від 17 квітня 2015 року за № 106/0/7-15 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області. Доказів на підтвердження своїх доводів позивач не надав. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слудством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, поушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 постанови Пленуму відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд вважає, що у задоволення позовної заяви слід відмовити, оскільки правових підстав для задоволення позовної заяви немає.

Outcome: dismissed