Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

11.06.2020 [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою, в якій просив стягнути із [PERSON] на його користь 26717,97 грн., що складає 3 % від суми заборгованості відповідача станом на 01.02.2019р.; зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування пред`явлених вимог [PERSON] зазначив, що згідно листа ВДВС Балаклійського РУЮ від 07.02.2018 № 1664 заборгованість відповідача перед позивачем становить 890599 грн. станом на 01.02.2019. За рік заборгованість відповідача зросла та станом на 01.02.2020 становить 900789 грн. Ніяких договорів між відповідачем та позивачем з цього приводу не існує, тому посилається на ст. 625 ЦК України та просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості. 22.07.2020 ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за його зареєстрованим місцем проживання. Причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, заяв або клопотань від нього не надходило. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ознайомившись з позовною заявою та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом під час розгляду справи було встановлено, що на виконанні у Балаклійському районному відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження № 54409122 щодо примусового виконання судових рішень щодо стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів. Згідно з розрахунку заборгованості від 07.02.2018р. заборгованість станом на 01.02.2019р. по виконавчому листу № 610/618/14-ц від 29.08.2014р. становить 187999,88 грн., по виконавчому листу №2-к-2 від 12.07.2007р. - 96492,30грн., по виконавчому листу № 2-32 від 01.04.1999р. - 14007,26 грн., по виконавчому листу №2гр-25 від 07.07.2003р. - 56567,83грн., по виконавчому листу №3-37 від 19.08.1997р. - 377,00грн., по виконавчому листу №2-1651/09 від 08.08.2010р. - 43515,27грн., по виконавчому листу №2-1322/09 від 26.10.2009р. - 8165,81грн., по виконавчому листу №2-75/1999 від 14.05.1999р. - 2780грн., по виконавчому листу №2-987/05 від 22.06.2005р. - 2901,40грн., по виконавчому листу №2-213/2002 від 21.06.2007р. - 1340,00грн., по виконавчому листу №2-к-2/07 від 04.10.2007р. - 9163,00грн., по виконавчому листу №2-32/1999 від 01.04.2009р. - 1100,00грн., по виконавчому листу №2-449 від 29.06.1985р. - 639,00грн., по виконавчому листу №2-25/2003 від 24.07.2003р. - 5228,74грн., по виконавчому листу №2-1/1995 від 31.01.1995р. - 378грн., по виконавчому листу №2-103 від 12.06.1998р. - 345,00грн., по виконавчому листу №2-75/1999 від 14.05.1999р. - 1950,60грн., по виконавчому листу №2-449/1980 від 26.06.1995р. - 455,00грн., по виконавчому листу №610/2339/18 від 13.12.2018р. - 459599,25грн., а всього на суму 893005,34 грн. (а.с.5-11). Як зазначив позивач, [PERSON] частково погашено суму боргу, тому вважає, що для подальших розрахунків сума заборгованості становить 890559 грн. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Спір про застосування статті 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинними судовими рішеннями. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У судових рішеннях визнано грошові зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] та визначено їх розмір. Ці зобов`язання належним чином не були виконані боржником, тому в цьому випадку вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню. Аналогічні за змістом висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), обставини справи якої схожі із обставинами справи, яка переглядається, щодо виникнення між сторонами на підставі судового рішення грошового зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів на відшкодування шкоди, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у цій частині та стягнення із [PERSON] трьох відсотків річних у сумі 26717,97 грн. (890599*3:100). Щодо судових витрат. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, позивач звертався до суду з заявами про стягнення судових витрат. Згідно поданих заяв витрати становили: 10,30 грн. -витрати на виготовлення копії документів; 90,80 грн. - витрати на поштові збори; 15,50 грн - витрати на звернення до нотаріуса. Як убачається з матеріалів справи позивач є особою з інвалідністю другої групи (а.с. 4). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. У зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача [PERSON] , звільненого від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦК України судовий збір у розмірі, встановленому ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 840,80 грн, покладається на відповідача. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved