Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

12 березня 2016 року ПВКП «Терра» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28.08.2014 року між ПВКП «Терра» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва: кафе з літньою площадкою 90% готовності з розстрочкою платежу, посвідчений нотаріально. Продаж зазначеного обєкта за домовленістю сторін було здійснено на загальну суму 176\~376, 00 грн. з розстрочкою платежу. Відповідач зобовязувався сплачувати позивачу суми коштів щомісячно в рівних частках, виплативши всю суму до 04.04.2017 року. Однак на час укладення угоди і по сьогоднішній час відповідач не здійснив жодного платежу, і ухиляється від сплати суми в обумовлений щомісячний термін фіксованої встановленої договором суми. Вказаними діями позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях. Посилаючись на норми ст. ст. 526, 655, 692, 695, 610, 653 ЦК України, позивач просить розірвати договір купівлі-продажу та стягнути з відповідача на користь позивач моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також судовий збір. В судовому засіданні представник позивача директор ПВКП «Терра» [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, просив задовольнити. Пояснив, що протягом майже двох років відповідач не сплачує за договором щомісячних платежів, хоча користувався цим майном одразу після укладення договору і до теперішнього часу. Також позивач пояснив, що на неодноразові звернення до відповідача з вимогою сплатити кошти за договором відповідач ухиляється від оплати, нічим не пояснюючи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що позивач не повідомив йому свої банківські реквізити, а тому він і не сплачував кошти. Крім того, відповідач вказав, що позивач не видав йому акт приймання-передачі обєкту, що заважає роботі відповідача. Також відповідач зазначив, що він сплачував платежі готівкою. Заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 28 серпня 2014 року між Приватним Виробничо-Комерційним підприємством «Терра» та [PERSON] Таріелом Вахід-огли був укладений договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва кафе з літньою площадкою 90% готовності з розстрочкою платежу (а.с.6-8). Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, продавець ПВКП «Терра» передало у приватну власність [PERSON] обєкт незавершеного будівництва кафе з літньою площадкою 90% готовності, а покупець [PERSON] прийняв у приватну власність вказаний обєкт за адресою: м. Суми, вул. Д.Коротченка, будинок 18/2 (а.с.6). Право власності на обєкт незавершеного будівництва зареєстроване за [PERSON] (а.с.14-15). Відповідно до п. 1.5 Договору, Продавець зобовязується передати обєкт незавершеного будівництва кафе з літньою площадкою, а також повязані з його експлуатацією документи до 30 серпня 2014 року (а.с.7). Згідно п. 2.1. Договору, продаж обєкта за домовленістю сторін та відповідно до довідки про балансову вартість майна вчиняється за 176\~376,00 грн., які покупець зобовязується сплачувати щомісячно рівними частками продавцю на протязі 30 місяців. Остаточний розрахунок має бути вчинений не пізніше 15 січня 2017 року (а.с.7). 26.06.2015 року між [PERSON] та Сумською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0986 га за адресою: м. Суми, вул. Д.Коротченка, будинок 18/2 (а.с.9-13). Судом встановлено, що ПВКП «Терра» виконало свої зобовязання та передало [PERSON] обєкт незавершеного будівництва кафе з літньою площадкою, що підтвердив і сам відповідач в судовому засіданні. Посилання відповідача на ту обставину, що позивач не надав йому акт приймання-передачі обєкта, і том він не міг використовувати обєкт не доведено в суді жодними доказом. На запитання суду, яким чином це заважало використовувати обєкт відповідач пояснити не зміг. Крім того, суд приймає до уваги пояснення представника позивача з того приводу, що обєкт був фактично переданий відповідачу відразу після укладення договору, відповідач користувався ним, право власності відповідача на цей обєкт було зареєстровано в момент нотаріального посвідчення договору, і відповідач взагалі не згадував про акт приймання передачі, так як він оформив договір як фізична особа, а не як підприємець. При цьому суд також звертає увагу на ту обставину, що з моменту укладення договору відповідач не звертався до позивача з вимогою надати йому акт приймання-передачі обєкту і не надав суду доказів таких звернень. Твердження відповідача, що він не сплачував щомісячно платежі на виконання договору, так як у нього не було банківських реквізитів позивача також не доведені в суді жодними доказами. Посилання відповідача на його звернення до позивача про надання інформації щодо банківських реквізитів, яке він надав суду (а.с.23) суд не приймає до уваги, оскільки з даним листом відповідач звернувся до позивача 21 березня 2016 року, тобто вже після подання позивачем позову до суду, а звернень, датованих раніше, відповідачем не надано. Також жодними доказами не підтверджуються доводи відповідача про те, що він сплачував по договору кошти готівкою (відсутні будь-які розписки, тощо), натомість позивачем надано фінансові документи про те, що за період з серпня 2014 року по березень 2016 року оплата згідно договору на розрахунковий рахунок ПВКП «Терра» від [PERSON] не надійшла (а.с.24-27). Згідно п. 3.2.1 Договору, покупець зобовязаний сплатити за обєкт незавершеного будівництва кафе з літньою площадкою ціну, встановлену цим договором (а.с.7). Відповідно до п. 4.4 та 4.5 Договору, у випадках, не передбачених договором сторони керуються чинним законодавством. Відповідальність сторін встановлюється згідно з чинним законодавством (а.с.7). Згідно загальних умов виконання зобовязань, відповідно до ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України, відповідач повинен був виконати зобовязання належним чином та у встановлений строк, а в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є розірвання договору. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України\~\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.16 ЦК України\~\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення правовідношення. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача ПВКП «Терра» є порушеним, і підлягає захисту шляхом розірвання договору купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва кафе з літньою площадкою 90% готовності з розстрочкою платежу, укладений 28 серпня 2014 року, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що вказані вимоги задоволенню не підлягають. Суд виходить з того, що позивач це юридична особа. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності, яких зазнала фізична особа. Моральна шкода юридичної особи може полягати лише у приниженні ділової репутації. За вказаних обставин, посилання позивача як юридичної особи на душевні страждання та хвилювання є недоречними, а будь-яких доказів щодо приниження ділової репутації позивачем не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку із задоволенням позову в частині вимог про розірвання договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений ним судовий збір у розмірі 1378 грн.

Outcome: approved