Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

11 лютого 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 118\~075 гривень без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 17.03.1981 по 13.03.1985 працював бурильником шпурів на підземних роботах шахти «Октябрська» РУ ім. Комінтерну об`єднання «Кривбасруда», з 30.11.2004 по 04.11.2009 працював на різних посадах шахти ім. «Леніна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», зокрема підземним гірничим майстром дільниці №38, начальником підземної дільниці №38, підземним гірничим майстром дільниці №36 та підземним гірничим майстром дільниці №46. Рішенням МСЕК від 21.05.2010 позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності по хронічному обструктивному\~захворюванню легеньз 17.05.2010 безстроково. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль, задишку при незначному фізичному навантаженні, частий приступоподібний сухий кашель, важкість у грудях, періодичний біль при підвищення артеріального тиску, біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, загальну слабкість. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 27 лютого 2020 року судом отримані клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зобов`язання позивача надати до суду оригінали письмових доказів, та визнання явки позивача обов`язковою, які за результатами розгляду ухвалою суду від 04 березня 2020 року залишені без задоволення. 27 лютого 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що у період роботи позивача на підприємстві відповідача з 17.03.1981 по 13.03.1985 та з 14.02.1996 по 04.04.1996 законодавством не було передбачено порядку відшкодування моральної шкоди, щодо періоду роботи позивача на підприємстві відповідача з 30.11.2004 по 04.11.2009 року зазначив, що надані позивачем докази не містять відомостей стосовно перенесення останнім моральних страждань, та не підтверджують факту заподіяння моральної шкоди. Також зазначив, що в Акті розслідування хронічного професійного захворювання позивача не вказано конкретних посадових осіб підприємства відповідача, які відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача. Крім того вказав, що крім підприємства відповідача позивач також тривалий період працював на іншому підприємстві зі шкідливими умовами праці, та позивач звільнився з підприємства відповідача у зв`язку з виходом на пенсію за віком, а не внаслідок погіршення стану здоров`я та на дату звільнення у останнього взагалі не було виявлено професійного захворювання. Відповідач протиправних дій, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням у позивача професійного захворювання не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу. Вказав, що надані позивачем докази підтверджують лише виникнення професійного захворювання, проте жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 17.03.1981 по 13.03.1985 працював бурильником шпурів на підземних роботах шахти «Октябрська» РУ ім. Комінтерну об`єднання «Кривбасруда», з 14.02.1996 по 04.04.1996 працював підземним прохідником шахи «Батьківщина» об`єднання «Кривбасруда», з 30.11.2004 по 04.11.2009 працював на різних посадах шахти імені Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», а саме підземним гірничим майстром дільниці №38, начальником підземної дільниці №38, підземним гірничим майстром дільниці №36 та підземним гірничим майстром дільниці №46,, і був звільнений з підприємства 04.11.2009 за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с.22-28). Відповідно до Акту №38 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.04.2010 встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст., із зазначенням його причини- робота протягом 14 років 7 місяців в умовах пилу, концентрація якого перевищувала ГДК: запиленість повітря робочої зони (а.с. 10-12) Згідно пункту 16 Акту №38 професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи у підземних умовах з 30.11.04 по 04.11.09 начальником дільниці та гірничим майтром на шахті ім. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», [PERSON] виконував роботи, які через несистематичне використання комплексу пилеподавлення і незабезпечення нормативного провітрювання на робочих місцях, характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК. Працюючи також у підземних умовах з 17.03.1981 по 13.03.1985 бурильником шпурів на ш. «Октябрська» ВО «Кривбасруда», з 24.09.90 по 27.01.94 прохідником тресту «Кривбасшахтопроходка», з 10.04.96 по 11.12.96, з 29.11.99 по 09.06.00 прохідником, з 09.06.00 по 26.11.04 гірничим майстром, заступником начальника дільниці ш. «Фрунзе» ВАТ «Суха Балка», [PERSON] виконував роботи, які згідно інформаційних довідок про його умови праці, підготовлених Жовтневою райСЕС №87 та №87а від 31.03.09 та Центрально-Міською райСЕС №2/2-482 від 30.03.09, теж характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК. У пункті 19 згаданого Акту № 38 визначені особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме адміністрація шахти «Октябрська» ВО «Кривбасруда», тресту «Кривбасшахтопроходка», шахти «Фрунзе» ВАТ «Суха Балка», шахти ім. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», у період праці [PERSON] на цих підприємствах, які не виконали вимоги ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закона України «Про охорону праці», в частині створення на робочих місцях умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 21.05.2010 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 25% внаслідок професійного захворювання хронічне обструктивне захворювання легень з 17 травня 2010 року безстроково, без встановлення групи інвалідності, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10ААА №002546 (а.с. 8). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень (а.с. 13-21) . Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.\~Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.\~Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності.\~Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 25% безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває больові почуття при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 17 років 11 місяців в шкідливих умовах, з яких на підприємстві відповідача 09 років, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що\~позивачу первинно та безстроково встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 50 000 гривень. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial