Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

10.08.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.01.2016 р. на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] до 1/4 частини його заробітної плати або тверду суму 1000 грн. щомісячно. В обгрунтування вказаної вимоги зазначив, що за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.01.2016 р. з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітної плати. Згідно судової інстанції розмір аліментів щомісячно в процентах на одну дитину складає 25%. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що він не може сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом, оскільки він не працює. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.01.2016 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (сукупного доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.12.2015 р. до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 15.01.2016 р. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилається на відсутність місця роботи, однак доказів на підтвердження цього не надає. Окрім того, позивачем не надано жодних доказів про зміну обставин, на підставі яких було визначено розмір аліментів у відповідності з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.01.2016 р. При цьому не наведено причин неможливості оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Суд враховує, що позивач є працездатною особою та зобовязаний утримувати свою дітину, відповідних доказів щодо погіршення його матеріального становища з моменту винесення рішення суду від 04.01.2016 р. позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин суд вважає, що визначений рішеннями Дзержинського районного суду м. Харкова розмір стягуваних з позивача на утримання його доньки [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (сукупного доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.12.2015 р. до досягнення дитиною повноліття, відповідає вимогам законодавства з урахуванням потреб самої дитини, а передбачені законом підстави для його зменшення відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed