Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

11.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом, який було уточнено під час розгляду справи, до ФОП [PERSON] про визнання недійсним договору від 25.05.2018 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , на виготовлення ПВХ-конструкцій на загальну суму 26200,00 грн та зобов`язати ФОП [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 19000,00 грн. отримані на виконання договору від 25.05.2018 року на виготовлення ПВХ конструкцій. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 25.05.2018 року вона подзвонила по оголошенню в якому пропонувалося встановлення ПВХ-виробів. Того ж дня до неї прийшов представник ФОП [PERSON] , який протягом години, прикриваючись державними соціальними програмами, маючи при собі термінал «Приватбанку», оформлений на ПП [PERSON] , ввів її в оману та вимусив укласти договір на виготовлення ПВХ-конструкцій на загальну суму 26200,00 грн, при цьому, за допомогою терміналу вона оплатила із своєї банківської карти 19000,00 грн, за програмою «Оплата частинами», як завдаток за укладеним договором. Перечитавши договір після уходу представника відповідача та знайшовши в Інтернеті інформацію, що ФОП [PERSON] є шахраєм та в місті Краматорську багато ошуканих ним людей, вона наступного дня зателефонувала відповідачу з проханням добровільно розірвати договір і повернути гроші, однак після багатогодинної розмови з образами та погрозами отримала категоричну відмову. 30.05.2018 року позивач звернулася до Краматорського відділу поліції із заявою про шахрайські дії відповідача, однак листом від 01.06.2018 року їй було повідомлено, що виниклі між ними правовідносини є цивільно-правовими та повинні вирішуватися в суді. З огляду на вищезазначене позивач звернулася до суду, зазначивши в позовній заяві, що її волевиявлення під час укладення договору не було вільним, адже договір нею підписано під впливом обману щодо державних соціальних програм та під психологічним тиском, а відповідач, маючи певний досвід шахрайства, передбачив цілу сторінку (додаток до договору) про те, що надана повна інформація і замовник в тверезому глузді підписує договір. Але статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, зокрема яка полягає в діях, що вводять споживача в оману та в діях, які є агресивними, а частиною 6 цієї статті визначено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Крім того, оспорюваний правочин з боку відповідача не спрямований на реальне виконання, адже складений таким чином, що обов`язки є тільки у замовника, а виконавець за договором має необмежене коло прав і жодної відповідальності, зокрема в пункті 2.2 договору відповідач прописав завдаток, а не попередню оплату чи аванс, а в пункті 2.3 прописано залишок загальної вартості договору, несплата якого замовником надає відповідачу право не виконувати договір щодо постачання ПВХ-конструкцій. Маючи певний досвід шахрайства у пункті 7.6 договору зазначено про неможливість розірвати договір з посиланням на Постанову КМУ від 19.03.1994 року №172, але в оспорюваному договорі не прописані індивідуальні розміри та особливості ПВХ-виробу, а пунктом 1.7 передбачена наявність технічного креслення, якого також немає. А саме головне, що відповідно до пункту 3.2 договору виріб виготовляється після отримання всієї суми за договором, а на дату подання позову відповідачу не сплачено повну суму за договором, тому є всі підстави вважати, що ПВХ-конструкції ще не виготовлялися, а скло не нарізано, отже у відповідача відсутні підстави для відмови від розірвання договору. Також, умови оспорюваного договору відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, що відповідно до частини 5 цієї статті є підставою визнання його недійсним. У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що є всі підстави для визнання договору від 25.05.2018 року укладеного з ФОП [PERSON] недійсним, оскільки його умови не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому він є несправедливим, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Крім того позивач додатково пояснила, що підписала оспорюваний договір після того, коли представник відповідача на ім`я [PERSON] коректно умовив її укласти договір та зняв з її банківської картки гроші. Коли вона підписувала договір, то креслень на аркушах не було, та вона підписувала чисті аркуші. Заміри не робилися, але після того, як представник відповідача комусь зателефонував, повідомив їй, що сума договору складатиме 26.200,00 грн, а без скидок сума договору становила 32-35 тисяч грн. Відповідач ФОП [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд прийняв рішення про розгляд справи у його відсутності, за участю його представника. Представник відповідача - адвокат Павленко О.В., в судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, з огляду на наступне. Між позивачкою та відповідачем ФОП [PERSON] укладено договір, предметом якого є виготовлення та передача у власність замовника конструкції ПВХ за розцінками виконавця, вартість якого становить - 26200,00 грн. На час укладення оспорюваного договору було частково сплачено відповідачу суму у розмірі 19000,00 грн. Договір було укладено особисто позивачем [PERSON] , яка є повнолітньою та дієздатною особою, про що свідчить її підпис в договорі від 25.05.2018 року. Позивач сама вибрала порядок розрахунку, шляхом перерахування грошових коштів, скориставшись послугами банківської установи. Оспорюваний договір не містить в собі умов про участь позивача в програмі «теплі кредити», тому посилання позивача на те, що представник відповідача пообіцяв їй участь в даній програмі не відповідає дійсності. Будь-яких належних і допустимих доказів недійсності оспорюваного договору позивачем не наведено, що свідчить про їх безпідставність. Укладений між сторонами договір свідчить про те, що позивач отримала вичерпну інформацію про товар який замовляла, що передбачено ст..15 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.3 даного договору. Також позивач була ознайомлена із п.п. 1.4 - 1.6 договору, де зазначено з якого саме профілю виготовляється віконні конструкції та їх технічні вимоги. Згідно умов договору, відповідач виконав прийняті на себе зобов`язання щодо виготовлення ПВХ-конструкцій, які замовила позивач, у встановлені договором строки. Разом з тим, позивач [PERSON] не виконала умови договору, які передбачають повний розрахунок з виконавцем договору за замовлену продукцію, як то передбачено п.2.3 договору та не сплатила виконавцю по договору залишок суми у розмірі 7200,00 грн. Крім того, на адресу відповідача не надходило жодної заяви або звернення від позивача про розірвання спірного договору та повернення сплачених коштів. Також, на думку представника відповідача, безпідставними є і вимоги позивача щодо зобов`язання повернути отримані грошові кошти у розмірі 19000,00 грн. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ФОП [PERSON] потрібно відмовити з наступних підстав. Так, пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 626, 627, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 25.05.2018 року між [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON] (виконавець) укладено договір, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручила, а виконавець зобов`язався організувати роботи з виготовлення та передання у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а згідно п.1.2 договору замовник зобов`язався оплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно умов договору. Крім того, в договорі визначено колір профілю - білий, заповнення 4 мм в моноскло, профіль ПВХ WDS classic S 300 (3 камери). Вартість виробів визначена у п. 2.1 договору, яка становить - 26200,00 грн., з яких завдаток 19000,00 грн. вноситься замовником у день підписання даного договору виконавцем (п.2.2), а згідно п. 2.3 договору залишок у розмірі 7200,00 грн. повинен бути внесеним у термін - до передачі виробів у власність. Відповідно до п. 3.1 договору замовник зобов`язався сплатити вартість виробів, яка складає 26200,00 грн. на умовах, які встановлені договором, і після виконання цього пункту замовником, згідно п.3.2, виконавець зобов`язався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 45 робочих днів з часу укладення договору. На виконання свого зобов`язання за оспорюваним договором позивач [PERSON] 25.05.2018 року сплатила суму першого платежу (завдатку), відповідно до п.2.2 договору, у розмірі - 19000,00 грн. за рахунок кредитних коштів з карти ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується випискою ПАТ КБ «Приватбанк», і як зазначено в судовому засіданні представником відповідача Павленко О.В. , відповідач ФОП [PERSON] не заперечує факт отримання даних коштів в рахунок оплати послуг за договором. Судом встановлено, що залишок несплаченої суми за договором у розмірі 7200,00 грн., яка відповідно до п.2.3 повинна бути сплачена до передачі у власність виробів, до теперішнього часу замовником [PERSON] не сплачена. Представником відповідача Павленком О.В. суду надано Попередній акт прийому-передачі від 02.07.2018 року на підтвердження того факту, що відповідачем ФОП [PERSON] виконані свої договірні зобов`язання перед замовником [PERSON] щодо виготовлення ПВХ - виробів. Крім того, представником відповідача наданий суду Додаток до договору № 1 від 25.05.2018 року, а саме Технічне креслення виробу, яке виготовлюється проведеного за адресою: [ADDRESS] , за підписом позивачки, на якому намальовані ескізи виробів із зазначенням їх розмірів. При цьому позивач [PERSON] обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що її було введено в оману щодо державних соціальних програм та під психологічним тиском, умови оспорюваного договору є несправедливими, а правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, та просить суд визнати договір недійсним на підставі ст..ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Захистом цивільних прав є передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до положень, закріплених у частині 1 та 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом 25.05.2018 року [PERSON] підписано договір та додатки до нього з ФОП [PERSON] про організацію роботи з виготовлення та передання у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. В договорі та в технічному кресленні, що є додатком №1 до договору, обумовлено вид конструкцій та їх вартість - 26200,00 грн., строки виготовлення продукції - 45 днів, строк внесення залишку у сумі 7200,00 грн. - до передачі конструкцій у власність, з якими була ознайомлена позивач [PERSON] , про що свідчить її підпис. Посилання позивача на те, що нею підписано пустий аркуш Додаток до договору №1 - Технічного креслення виробу та про державні соціальні програми, наявність яких ввели позивачку в оману, в умовах оспорюваного договору навіть не зазначено, належними доказами не підтверджено, у зв`язку з чим не можуть бути підставою для визнання договору недійсним. Твердження позивача, що у оспорюваному договорі взагалі не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або невиконання умов договору, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, оскільки у розділі 4 договору визначена відповідальність сторін, зокрема відповідно до п.4.2 у випадку невиконання п.3.2, виконавець зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1 % від вартості цього договору за кожен робочий день прострочки. Доводи про те, оспорюваний договір з ФОП [PERSON] був укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, а дії відповідача є забороненими і підпадають під дію ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, виходячи з наступного. Згідно положень п.3.3 договору, перед придбанням вищезазначеної продукції замовник ознайомлений із споживчими властивостями товару та послуг, що надаються йому виконавцем у вигляді нормативних документів (сертифікати якості, технічні умови тощо) фірми-виробника, у відповідності з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, згідно змісту підписаного 25.05.2018 року позивачем [PERSON] додатку до договору, вона під час укладання договору належним чином повідомлена, що ПВХ конструкції виготовляються з використанням скла, розкроєного під визначений замовником індивідуальний розмір, та згідно додатку до Постанови КМУ від 19.03.1994 року №172, скло нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягають поверненню. Також, підписанням додатку до договору [PERSON] підтвердила, що їй у повній мірі надана інформація про товар, умови оплати та доставки. Доводи позивачки, що вона наступного дня після укладення договору зверталася до ФОП [PERSON] з вимогою розірвати договір і повернути їй кошти, але отримала відмову, також не підтверджені належними доказами. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача Павленко О.В. пропонував позивачам сплатити залишок за договором та отримати вироби ПВХ виготовлені згідно договору, однак від цієї пропозиції позивачі відмовилися. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання договору недійсним, з огляду на те, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, у зв`язку з чим в позові про визнання недійсним договору від 25.05.2018 року укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти в розмірі 19000,00 грн, сплачених на виконання оспорюваного договору необхідно відмовити.

Outcome: dismissed