Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

10 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що підтримувала фактичні шлюбні стосунки з відповідачем. Вони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Коштів на утримання дітей, які проживають разом з матірю відповідач не надає. Позивач не працює оскільки здійснює догляд за дитиною яка не досягла трьох років. В судове засідання сторони не зявились, надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримала, відповідач визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішенням посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження 1-КЕ № 057453 та І-КЕ № 241295 (а.с.5-6). Сторонами не заперечується, що діти проживають разом з матірю та знаходяться на її утриманні. Мати дітей не працює оскільки здійснює догляд за меншою дитиною, яка не досягла трирічного віку. Данні про перебування на утриманні відповідача інших осіб відсутні. Скарг на стан здоровя відповідача та дітей від сторін не поступало. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при подачі до суду позову була звільнена від сплати судового збору, він в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved