Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

11 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним майнове право в порядку спадкування за заповітом на майно його тітки [PERSON], яка померла 11 листопада 2002 року в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (паю) розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0092644, виданий на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 15 травня 1997 року № 99). Даний позов [PERSON] обґрунтував наступним. 11 листопада 2002 року в с.Вербова Томашпільського району померла тітка позивача [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із земельної частки (паю) площею 3,38 умовних кадастрових гектара, розташованої на території [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем майна спадкодавця за заповітом, який [PERSON] склала 3 червня 2002 року, яким заповіла йому все своє майно. Також позивач зазначає, що фактично спадщину прийняв протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Однак право на спадкове майно належним чином не оформив, пропустивши строк подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, в звязку з чим нотаріусом йому було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу за його позовом слухати у його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнав, просить справу розглянути за відсутності представника. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 11 листопада 2002 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Судом установлено, що 11 листопада 2002 року в с.Вербова Томашпільського району померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема, земельна частка (пай), розташована на території [PERSON] сільської ради. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Томашпільського району № 260 від 8 грудня 2015 року після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом залишився [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) на підставі сертифікату на земельну частку (пай), що розташована на території [PERSON] сільської ради. Як вбачається із заповіту, складеного [PERSON] 3 червня 2002 року у [PERSON] сільській раді, остання заповіла все своє майно [PERSON] Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Томашпільському районі № 22/86-15 від 9 грудня 2015 року, [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) на території [PERSON] сільської ради відповідно сертифікату серії ВН № 0092644, виданим на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 15 травня 1997 року № 99 площею 3,38 ум.кад.га. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із довідки державного нотаріуса від 20 листопада 2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в звязку з пропущеним шестимісячним строком подачі заяви про прийняття спадщини, а також відсутності оригіналу правовстановлюючого документу. Відсутність оригіналу сертифікату на імя спадкодавця та неможливість отримання його дублікату перешкоджають позивачу оформити прийняту спадщину, що є підставою для визнання за позивачем права на вищевказану земельну частку (пай) в порядку спадкування після [PERSON] Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)». Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] підтверджує право позивача [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарів, у землі, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, яка йому перейшла у спадок від [PERSON] Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на імя [PERSON], спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. За наведених обставин вимога [PERSON] про визнання за ним майнового права підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved