Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

11.12.2019 [PERSON] звернувся до місцевого суду з позовом до [PERSON] , третя особа-Служба у справах дітей Калинівської райдержадміністрації, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначив, що шлюб між ним та відповідачем розірвано на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 24.09.2019. У них з відповідачем виник спір з приводу місця проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з матір`ю. Вважає, що проживання сина разом з ним забезпечить задоволення і захист інтересів дитини. За вказаних підстав звернувся до суду з даним позовом. 23.01.2020 [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Служба у справах дітей Калинівської РДА, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову зазначила, що 09.09.2007 між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів вчинено запис за № 162. За час перебування в шлюбі, мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області по справі №132/2062/19 від 24.09.2019 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Син у місті Вінниця ходить до 1-А класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №12 Вінницької міської ради. Дитину вона виховує самостійно та має необхідні умови для проживання, нормального розвитку дитини та задоволення гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Вона працевлаштована, має індивідуальний графік роботи (вівторок, п`ятниця робочий день триває з 8:30 до 15:30, інші дні працює по віддаленому доступу), тому має час відводити сина до школи та забирати його, займатися навчанням вечорами, гуляти, піклуватися про нього. Має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вона має стабільний самостійний дохід, за рахунок якого може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини та задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості, в той час як відповідач не забезпечує на постійній основі утримання сина, не сплачує добровільно аліменти на утримання сина. Дитина повністю перебуває на її утриманні. Відповідач забезпечений та має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина, проте в добровільному порядку цього не робить. За вказаних підстав звернулась до суду з зустрічним позовом. Ухвалою суду від 16.03.2020 первісний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа-Служба у справах дітей Калинівської райдержадміністрації, про визначення місця проживання дитини та вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Служба у справах дітей Калинівської РДА, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на неповнолітню дитину за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження під номером 132/4510/19. 16.03.2021 ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області задоволено клопотання [PERSON] про залишення первісного позову без розгляду. Первісний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа-Служба у справах дітей Калинівської райдержадміністрації, про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Петрук Л.І. позовні вимоги підтримали, з мотивів, наведених у позові. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та день розгляду справи повідомлений належним чином. Представник служби у справах дітей Калинівської РДА в судове засідання не з`явився. Проте в матеріалах справи наявна заява завідувача сектору опіки та піклування служби у справах дітей, сім`ї та молоді райдержадміністрації О.Наконечної про розгляд справи за відсутності представника служби. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача за зустрічним позовом. Заслухавши представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Петрук Л.І., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2007, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області 09.09.2007 (а.с.101). Від даного шлюбу мають малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області 22.04.2013 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.102). Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 24.09.2019 по справі №132/2062/19 шлюб, зареєстрований 09 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №162, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Прізвище відповідача [PERSON] після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне « [PERSON] » (а.с.116). Наразі малолітня дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. У разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина перша та друга статті 159 СК України). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Комісія з питань захисту прав дитини при Калинівській районній державні адміністрації надала висновок від 21.01.2020 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю- [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-24). Згідно зазначеного висновку в обох батьків створено належні умови для проживання малолітньої дитини. На даний час дитина проживає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Хлопчик є учнем 1-А класу комунального закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №12 Вінницької міської ради», дитину приводить до школи та забирає зі школи мама, яка цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителя (за даними характеристики, наданої з місця навчання дитини). Дитина має все необхідне для життя і повноцінного розвитку. Між дитиною та матір`ю гармонійні стосунки-мати знає уподобання та інтереси [PERSON] , піклується про його здоров`я, створює всі умови для гармонійного розвитку його особистості, тобто виконує материнські обов`язки на належному рівні. [PERSON] працює за індивідуальним графіком, що дає можливість більше часу проводити разом з дитиною. Батько малолітньої дитини - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні. Є окрема дитяча кімната, де [PERSON] може проводити час, коли батько забирає його до себе у вихідні дні. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, є законослухняним громадянином, працює та має стабільний дохід, забезпечена власним житлом, і в змозі забезпечити належні побутові умови для проживання дитини, її безпечного і здорового зростання, фізичного розвитку. Зазначені обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: характеристикою [PERSON] з місця роботи (а.с.94); довідкою серії ААА №08113285 стосовно відсутності (наявності) у [PERSON] судимості, притягнення до кримінальної відповідальності, обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України (а.с.96); письмовими поясненнями вчителя [PERSON] (а.с.98-99); договором дарування квартири, посвідченого 21.05.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. та зареєстрованого в реєстрі за №2849 (а.с.106-108); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 167388741 від 21.05.2019 (а.с.109-110); довідкою про доходи №00000000004 від 14.01.2020. Згідно характеристик [PERSON] , [INFO] , учня 1-А класу комунального закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №12 Вінницької міської ради» дитина навчається у навчальному закладі з 01.09.2019. Вона дисциплінована, вихована, комунікабельна, спокійна. У хлопчика є все необхідне навчальне приладдя, шкільна і спортивна форма. Мати учня, [PERSON] , щоранку приводить його до школи, цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителя, допомагає йому у навчанні. Із татом хлопчика класний керівник не знайома. Мама, [PERSON] , потурбувалась, щоб у позаурочний час, а також вихідні [PERSON] додатково займався із вчителями англійською мовою, математикою та читанням, що позитивно вплинуло на навчання хлопчика. В учнівському колективі почувається комфортно, має друзів серед однолітків. До вчителів та дорослих ставиться з повагою. З огляду на викладене, мати приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. Так, весь цей час вона постійно піклується про свою дитину, забезпечує її одягом, харчуванням, засобами для розвитку, дитина перебуває на повному її утриманні та вихованні. Доказів протилежного в судовому засіданні не здобуто. Батько дитини - [PERSON] не надав суду доказів того, що він, як батько, до моменту виникнення спору щодо місця проживання дитини, приділяв увагу створенню належних умов для повноцінного розвитку та проживання дитини, цікавився ступенем розвитку дитини і її повсякденним життям та потребами, що є його процесуальним обов`язком. Проте за час окремого проживання батьків і відповідно проживання малолітньої дитини з матір`ю, в дитини сформувалося звичне для неї й комфортне оточуюче середовище, вона навчається в комунальному закладі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №12 Вінницької міської ради», відвідує у ЦР «Розумашка» групу продовженого дня та додаткові заняття з англійської мови, має поряд із собою друзів та маму, яка проявляє турботу про дитину, забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Будь-яких доказів про те, що мати перешкоджає спілкуванню дитини з батьком [PERSON] останнім не надано. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, оцінивши відповідно до ст.89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, дійшов висновку, про наявність підстав вважати висновок комісії з питань захисту прав дитини при Калинівській районній державні адміністрації обгрунтованим, оскільки не містить обставин, що дали б достатні підстави для однозначності висновку про визначення місця проживання дитини до 10 років саме із батьком. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, за відсутності підстав, передбачених ст.161 СК України, рівність матеріальних, побутових умов, а також поведінку сторін, відповідність їх дій інтересами дитини, беручи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків, визначений ст.141 СК України, добросовісне виконання матір`ю батьківських обов`язків, її матеріальне становище, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність з її боку перешкод у спілкуванні батька з сином та негативного впливу на його виховання і розвиток, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини та має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів, суд враховує наступне. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено належними доказами син проживає разом з матір`ю та усі обов`язки по вихованню та утриманню дитини вона несе сама. Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що прожитковий мінімум з розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Згідно повідомлення Козятинського управління ГУ ДПС у Вінницькій області на виконання ухвали Калинівського районного суду від 16.03.2021, [PERSON] , РНОК [NUMBER] , як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа, перебуває на спрощеній системі оподаткування, 3 група. Сума доходу згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за період з 07.06.2019 року по 31.12.2019 року складає 179927,00 грн (а.с.162). Встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів, який становить 3000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку, що узгоджується з вимогами частини другої статті 182 СК України. При цьому суд перш за все виходить із захисту інтересів самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відтак, позовна вимога [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 3000 грн, але не менше 25% доходу [PERSON] підлягає частковому задоволенню. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із п.п.1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Отже, порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати професійної правничої допомоги та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання до суду заяви про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а за позовну вимогу немайнового характеру про визначення місця проживання дитини остання сплатила 840,80 грн судового збору. Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Врахувавши вищевикладене, суд стягує з [PERSON] в дохід держави 840,80 грн судових витрат по сплаті судового збору та 840,80 грн судових витрат по сплаті судового збору на користь [PERSON] . Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи зроблену в судовому засіданні представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] -адвокатом Петрук Л.І. заяву, питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати у порядку, передбаченому ч.8 ст.141, п.5 ч.7 ст. 265, п.2 ч.1, ч.3 ст.270 ЦПК України ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тому, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст.246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та запропонувати представнику [PERSON] -адвокату Петрук Л.І. подати докази щодо розміру понесених [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу в строк до 22.11.2021. На підставі викладеного,

Outcome: partial