Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

11.06.2021р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, а саме позивач просив суд стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. №2-4). В позовній заяві позивач посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 14.06.2008р. Проте, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №932/8410/20 (провадження № 2/932/1240/21) від 09.04.2021р. шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який мешкає за згодою сторін залишився проживати з батьком, отже знаходиться на його утриманні. Відповідачка добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 01.07.2021р. позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито і призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 22). В наданій суду 21.09.2021р. заяві позивач позовні вимоги підтримав, також просив справу розглядати за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами, долучив до матеріалів справи копії заяв сторін з матеріалів цивільної справи про розірвання шлюбу. Проти ухвалення заочного рішення позивач заперечував, оскільки відповідачка знайомилася з матеріалами справи (а.с.№37). Відповідачка в судові засідання, які були призначені на 26.07.2021р. та 21.07.2021р. повторно не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток на адресу зазначену в позові та надану ВОМІ ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 21), проте двічі до суду повертались конверти з судовими повістками по причині «закінчення терміну зберігання» (а.с. №27, 34). Також, в матеріалах справи наявна розписка відповідачки, з якої вбачається, що остання повідомлена про дату судового засідання 26.07.2021р. під розписку особисто. Окрім цього, відповідачка про дату розгляду справи призначеної на 21.07.2021р. повідомлялася шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті «Судова влада України» (а.с. №36), а також шляхом направлення sms-повідомлення, яке нею було отримано (а.с. № 35). Отже, відповідно до ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Отже відповідачка вважається такою, що повідомлена належним чином про дати розгляду справи, втім, про причини неявки суд не сповістила, так само, як і не надала відзив на позовну заяву. За таких обставин, враховуючи письмову заяву позивача від 21.09.2021р., повторну неявку відповідачки, повідомленої належним чином про розгляд справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності обох сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов для заочного розгляду справи, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме відсутня згода позивача на такий розгляд (по причині того, що відповідачка знайомилася з матеріалами справи). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши долучені до позову докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що матір,ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. №8). Малолітній син мешкає зі своїм батьком [PERSON] , що підтверджується заявами сторін, які вони подавали в межах розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу та самим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №932/8410/20 (провадження № 2/932/1240/21) від 09.04.2021р., яким розірвано шлюб, де по тексту мотивувальної частини якого зазначено, що сторони дійшли згоди про те, що син залишається проживати з батьком (а.с.№ 38, 39, 42-43). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, встановленого ч.5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України від 03.07.2018р.). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 частини 1 ст. 182 СК України (в редакції Законів України від 17.05.2017р. та 03.07.2018р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від пред`явлення позову. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивачка на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 11.06.2021р. до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 03.07.2018р.). При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. При ухваленні рішення суду враховано, що відповідачка після ознайомлення 23.07.2021р. в суді з матеріалами цивільної справи (а.с. № 24) заперечень проти позову суду не направила, в судові засідання в подальшому двічі не з`явилася. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу аліментів за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору, а також приймаючи до уваги результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2021р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: approved