Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

10.08.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] в обґрунтування якого зазначив, що 18.10.2000 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу жилого будинку № 70, розташованого по вул. Чапаєва в м. Новий Буг, Миколаївської області, який вони зареєстрували цього ж дня на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі за реєстраційним № 687. Даний договір купівлі-продажу було записано в реєстрову книгу № 5 та зареєстрований за реєстровим № 584 від 20.10.2000 року в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації. В квітні місяці 2015 року при вирішенні питання щодо подальшого відчуження вищевказаного жилого будинку, йому було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеної нею угоди, оскільки вона нотаріально не посвідчена. Проте, посвідчити наразі укладений раніше правочин у нотаріуса не представляється можливим, так як продавець за спірною угодою [PERSON] ухиляється від явки до нотаріуса.. Вирішити питання титульного володільця спірного житлового будинку в інший спосіб він не може, що і змусило його звернутися до суду з позовом про визнання зазначений правочину дійсним та визнання за ним права власності на придбане майно. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся шляхом направлення на його адресу рекомендованої кореспонденції, однак листи повертались до суду із зазначенням, що закінчився термін зберігання, з чого суд робить висновок, що відповідач [PERSON] свідомо не бажає отримувати поштову кореспонденцію направлену судом. Третя особа без самостійних вимог - Вознесенська Універсальна товарно-сировинна біржа про розгляд справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про розгляд справи за його відсутності відповідної заяви суду не надіслала. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Всебічно та повно дослідивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги\~\~задоволенню підлягають з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 687 від 18 жовтня 2000 року, зареєстрованого Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська область) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 687 від 18 жовтня 2000 року, [PERSON], як власниця житлового будинку, що розташований по вул. Чапаєва, № 70 в м. Новий Буг Миколаївської області, продав покупцю [PERSON] належний йому будинок і сторони підписали зазначений договір ( а.с.6). В силу ст. 227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 18.10.2000 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 687 від 18.10.2000 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачем [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивача, йому стало відомо лише у квітні 2015 року від нотаріуса, коли він мав наміри продати куплений у відповіда будинок. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатила продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселилася в будинок і користувалася ним з січня 2001 року), так і продавцем (отримала обумовлену суму грошових коштів, звільнила житловий будинок та передала його покупцю у власність). Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. В той же час, при судовому розгляді справи встановлено, що 01.08.2015 року позивачем по справі було направлено відповідачу лист із пропозицією зявитися до нотаріальної контори для посвідчення у нотаріуса оскаржуваного договору купівлі-продажу ( а.с.11). Однак до цього часу договір нотаріально не посвідчений, оскільки відповідач ухиляється від такої дії. Відтак, зазначені обставини свідчать про наявність підстав, згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року, для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд вважає, що визнання даної угоди дійсною не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача про визнання права власності на придбане нерухоме майно за спірним договором купівлі-продажу, суд приходе наступного висновку. Реєстрація Новобузькою філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації (далі Новобузьким БТІ) за позивачем права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент, не суперечило чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації-договори купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. Новобузьким БТІ було зареєстроване право власності на вказаний житловий будинок на підставі укладеного договору купівлі-продажу посвідченого Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею 18.10.2000 року за реєстром № 687. В цьому реєстраційному посвідченню вказано, що нерухоме майно зареєстровано на ім'я [PERSON] та записано в реєстраційну книгу Новобузького БТІ під реєстровим номером 5 ( а.с.7). За таких обставин, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до чинного на час укладення угоди законодавства, майнові права підлягали реєстрації в БТІ, доказом такої реєстрації є реєстраційне посвідчення Новобузького БТІ, право власності позивачем вже набуто і ніким не оспорюється.\~ Визнання договору купівлі-продажу дійсним є самостійним способом захисту права власності, яке посвідчене реєстраційним посвідченням. Право власності зареєстровано, а позивачем не надано доказів того, що відповідачем або іншими особами порушується, не визнається або оспорюється його право власності на житловий будинок. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: partial