Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

12.02.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3-5). На підставі рішення Вищої ради правосуддя №625/0/15-19 про звільнення судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] розпорядженням від 04.04.2019р. було призначено повторний автоматизований розподіл справи та справа 05.04.2019р. передана в провадження судді Ткаченко Н.В. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 06.09.2014р. в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 716. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини були припинені з 28 серпня 2018р. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що сторони не зійшлися характерами, через що між ними повністю відсутнє взаєморозуміння. Сторони не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена, оскільки суперечить її інтересам та інтересам дитини. В наданій до суду заяві від 22.04.2019р. позивачка позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення 22.04.2019р. за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, Також просила після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] » (а.с. № 18). В наданій до суду заяві від 22.04.2019р. відповідач позовні вимоги визнав, просив шлюб розірвати та винести рішення 22.04.2019р. за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 20). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 06.09.2014р. сторони зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 716 (а.с. №6). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. №7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через несумісні характери у подружжя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з 28 серпня 2018р., і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачці 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову по квитанції № 0.0.1247805149.1 від 22.01.2019р. в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с. №2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачці, а саме в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved