Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

12.09.2019 року позивач звернулася до Першотравневого районного суду Донецької області із позовом до Мангушського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області про зняття арешту та заборони на його відчуження. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно ухвали суду від 26 березня 2009 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна їй належить на праві власності будинок [ADDRESS] , провадження у справі закрито із затвердженням мирової угоди. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна мною було з`ясовано, що постановою № АА № 398091 від 30.03.2010 року Відділом державної виконавчої служби Першотравневого управління юстиції було накладено арешт на будинок [ADDRESS] та оголошено заборону на його відчуження. 28.08.2019 року позивач звернулася з письмовою заявою до Мангушського районного відділу виконавчої служби для отримання інформації про стан виконавчого провадження відносно неї. 09.09.2019 року Державним виконавцем було повідомлено, що внаслідок проведеної перевірки Автоматичної системи виконавчих проваджень за період з 01.01.2009 року по 09.09.2019 року до відділу ВДВС не надходило та не знаходилось на виконанні жодних виконавчих документів про стягнення з позивачки заборгованості на користь будь-яких установ чи громадян, проте в порушення норми п. 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт не був знятий. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила судове засідання проводити у її відсутності. Представник відповідача Мангушського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за відсутністю представника. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та усі докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 26.03.2009 року по справі № 2-88-09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна було визнано мирову угоду, укладену між сторонами, згідно якої: «…визнано за [PERSON] право власності на магазин [NUMBER] , який складається з основної будівлі, складу, котельні, площинки, 2-х сараїв, вбиральні, розташованих в [ADDRESS] , які належали [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності...» (а.с. 5). Ухвала набрала законної сили. Проте, як встановлено судом, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9683118, зареєстровано 31.03.2010 за № 9683118 на підставі рішення суду б/н від 26.07.2005 року, ухвали суду б/н від 26.03.2009 року спільна сумісна власність, адреса: [ADDRESS] . Власник майна: [PERSON] . Даний арешт накладено Відділом державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області (а.с. 6-8). З відповіді Мангушського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області № 4701 від 09.09.2019 року (а.с. 9) вбачається, що на виконання до відділу ДВС не надходило жодних виконавчих документів щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , заборгованості на користь будь-яких установ чи громадян. Додатково повідомлено, що відкритих виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] на користь будь-яких установ чи громадян на виконанні у відділі не знаходиться. Відповіддю Мангушського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області № 165 від 05.02.2020 року [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що накладення арешту на спірну квартиру є перешкодою у здійсненні позивачем своїх прав власника нерухомості, а також відсутності підстав для такого арешту, суд вважає за необхідне задовольнити позов та звільнити майно з-під арешту.

Outcome: approved