overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

11.03.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що він з відповідачем перебуває у шлюбі з 03.05.2007року, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбно-сімейні відносини між ними припинились з серпня 2012 року. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, різні звички та уподобання, відсутність спільних інтересів, за час шлюбу вони не змогли пристосуватися один до одного, тому він вважає збереження сім'ї неможливим та просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач [PERSON] на позові наполягав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, з позовними вимогами згодна. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 03.05.2007 року, який зареєстровано виконкомом Родинської міської ради м.Красноармійська Донецької області (а.с.8), від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Фактично шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинились з серпня 2012 року. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, різні звички та уподобання, відсутність спільних інтересів, за час шлюбу сторони не змогли пристосуватися один до одного. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

11.03.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що шлюб був зареєстрований між ними 05.10.2013 року Виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем виявилися різними за характером людьми, через що постійно виникали сварки та непорозуміння. На підставі цього між ними відсутні нормальні відносини, з вересня 2014 року припинили шлюбні відносини та проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просила розірвати між ними шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис № 1 ( а.с.5 ). Судом встановлено, що сторони мають одну неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження ( а.с. 6). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких підстав суд вважає, позивач має право на пред'явлення позову відповідно до положень ч. 4 ст. 110 СК України і даний позов має бути задоволений згідно вимог ст.105,110,112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

11.03.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому ставить питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 2012 року. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На теперішній час фактично шлюбні відносини припинені, відповідач проживає окремо. Діти проживають разом з позивачем, матеріальної допомоги відповідач в добровільному порядку не надає. Відповідач не здійснював ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] надала суду заяву, в який просить справу розглянути у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, надав суду заяву, в який просить справу розглянути у його відсутність. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується доданими до матеріалів справи свідоцтвами про народження (а.с. 4,5,6). Позивач проживає за адресою [ADDRESS], та має на утриманні неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Суд враховуючи, що відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

11.03.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини з [PERSON] посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона проживає з січня 2000року, а з 24.01.2015року між ними було укладено шлюб, від якого у них народився син [PERSON],[INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З лютого 2015 року вона з відповідачем не проживає, фактично шлюбні відносини між ними припинені та з цього часу відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина, тому вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) до його повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки вона тимчасово не працює, так як здійснює догляд за свої сином інвалідом [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на позові наполягала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не підтримує. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони проживають однією сім'єю з січня 2000року, а з 24.01.2015року між ними було укладено шлюб (а.с.3), від якого у них народився син [PERSON],[INFO] (а.с.4). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Красноармійський центр єдиного замовника» від 10.03.2015 року (а.с.5) [PERSON],[INFO] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.01.2015року відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь третьої особи по справі [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.04.2014року до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-12). Відповідач на утримання сина [PERSON],[INFO] матеріальної допомоги не надає, хоча відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з довідки ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» №150 від 10.03.2015року (а.с.7) відповідач [PERSON] постійно працює на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» та має постійний дохід, тому повинен утримувати сина [PERSON],[INFO]. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі - 243,60грн., згідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

11.03.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 04.12.2010 року, який зареєстровано виконкомом Гришинської сільської ради Красноармійського району Донецької області, актовий запис №12. Від даного шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбно-сімейні відносини між ними припинились в 2012 році. Сімейне життя не склалося через відсутність порозуміння та поваги, відповідач зловживає спиртними напоями, лається, що призводить до постійних суперечок, тому вона вважає збереження сім'ї неможливим та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] на позові наполягала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 04.12.2010 року, який зареєстровано виконкомом Гришинської сільської ради Красноармійського району Донецької області (а.с.6), від даного шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с.6), сина [PERSON], [INFO] (а.с.7), доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8). Фактично шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинились з 2012 року. Сімейне життя не склалося через відсутність порозуміння та поваги, постійні суперечки, зловживання відповідачем спиртними напоями. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

11.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.08.1968 р. з відповідачкою він зареєстрував шлюб. З березня 2014р. вони припинили подружні відносини, по причині, що вони перестали розуміти один одного. В органах РАЦС відповідачка не бажає розірвати шлюб, на підставі чого просить винести рішення про розірвання шлюбу, укладеного 31 серпня 1968 р. між ним та відповідачкою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області по актовому запису № 67 від 31.08.1968 р. В судове засідання позивач зявився, позов підтримав в повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву від 24.04.2015р. про розгляд справи у її відсутності, на розірвання шлюбу згодна. (а.с.8). Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що 31 серпня 1968 року між сторонами був укладений шлюб, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 67 та було видане гор. бюро ЗАГС м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області Свідоцтво про одруження 1І-ЯК № 0095704 від 31.08.1968 року (а.с. 4). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони з травня 2013 року не ведуть спільний бюджет та господарство, між ними втрачені почуття любові та поваги один до одного, спільне життя не можливе та не відповідає інтересам сторін. Позов був поданий до суду 11 березня 2014 року та до ухвалення рішення позивачем не відкликаний. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Рішення про розірвання шлюбу постановляється після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача та відповідача. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

11.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, зазначивши, що у них з відповідачкою є спільна донька Дарія, [INFO]. В даний час відповідачка проживає окремо. Донька знаходиться на його утриманні. Відповідачка добровільно не надає допомоги на її утримання. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки Дарії, [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилася. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В свідоцтві про народження дитини Дарії зазначено, що вона народилася 13.12.2000 року і її матірю є відповідачка по справі [PERSON] Як вбачається з позовних вимог, донька проживає разом з позивачем і знаходиться на його утриманні, відповідачка проживає окремо і добровільно відмовляється надавати йому допомогу щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення повноліття. Оскільки відповідачка погоджується сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем, суд вважає, що позов належить задовольнити в повному обсязі . На підставі викладеного ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

11.03.2015 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 15.08.2009 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Тривалий час вона та відповідач проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Припинення шлюбних відносин із відповідачем вважає необхідним через відсутність між ними близьких відносин, проживання окремо один від одного, втрати почуття поваги та любові, шлюб носить формальний характер. Позивач в судове засідання не з'явилась, надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягала на підставі викладених у ньому обставин, просила його задовольнити та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 15.08.2009 року зареєстровано шлюб між сторонами у відділі реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом №328 /а.с.6/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.03.2012 року, сторони від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.9/. Згідно ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 Сімейного кодексу України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд не вбачає підстав для надання додаткового строку для примирення сторін. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст.114 ч.2 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

11.03.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує, що шлюб з відповідачем зареєстрували 31 серпня 2008 року в Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №2223. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони уже тривалий час не підтримують подружні стосунки та проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Дитина проживає разом з матір'ю, спору щодо місця проживання дитини немає, досягнуто угоди про утримання дитини. За час окремого проживання позивач переконалася, що поновлення сімейних стосунків неможливе, тому, що це буде суперечити їх інтересам. Спір про поділ майна, яке є їхньою спільною власністю відсутній. Причинами розірвання шлюбу є фактична неможливість продовження спільного проживання та ведення спільного господарства, яка склалася внаслідок формування сімейних відносин відповідача з іншою жінкою та народження дитини. На підставі вище викладено позивач просила суд шлюб розірвати та повернути їй дівоче прізвище [PERSON] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2008 року в Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №2223. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства. Шлюб носить формальний характер. Майновий спір між сторонами відсутній. Визнання відповідачем позову не порушує нічиїх прав. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає можливим відновлення дівочого прізвища позивачки на Башинська після розірвання шлюбу. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі викладеного та

Outcome: approved