Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

10 травня 2019 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів з 1/3 частки від усіх видів заробітку на 1/4 частку, стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 62355,62 грн. та пеню у розмірі - 22901,74 грн. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що на виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 серпня 2007 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання двох дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку до повноліття дітей. Виконавчий лист перебуває на виконанні Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області. На сьогодняшній день відповідач аліменти не сплачує, а тому виникла заборгованість по аліментам в розмірі 62355,62 грн. Старший син [PERSON] повнолітній, працевлаштований та аліменти на його користь не стягуються. Посилається, що відповідач має можливість сплачувати аліменти та заборгованість, оскільки, працює. Вона З метою захисту прав неповнолітньої дитини, вважає за доцільне змінити розмір аліментів, що стягуються з батька, стягнути заборгованість по аліментам та пеню. Позивач в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на сайті «Судова влада України». За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що в судовому засіданні суд постановив відповідну ухвалу. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі та є батьками [PERSON] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] /а.с.12/ та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 серпня 2007 року з відповідача на користь позивача стягнено аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 3007 року і до повноліття дітей /а.с.13/. 01 березня 2018 року Южноукраїнським міським судом видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-663/2007 про стягнення з відповідача аліментів /а.с.13/. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №3283 від 18 квітня 2019 року за боржником [PERSON] числиться заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №56109902 з квітня 2015 року по березень 2019 року складає 62355,62 грн. /а.с.14-16/. Згідно з наданим позивачем розрахунком сума пені за несвоєчасну сплату аліментів з квітня 2015 року по березень 2019 року складає 22901,74 грн. /а.с.17-18/. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 141 СК України закріплено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. ст.182, 183, 184 СК України). Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року (у справі № 6-143цс/13), прийнятій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення. Приписами ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 161 ЦПК України визначений розмір аліментів, які підлягають стягненню, на одну дитину - 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки син сторін [PERSON] досяг повноліття, суд вважає, що зменшення розміру аліментів до 1/4 частини не суперечить вимогам СК України та буде достатнім для підтримання гідного рівня життя та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дитини - [PERSON] . На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом зменшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] , з 1/3 частини до 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття. Таке буде відповідати вимогам ст. 192 СК України та інтересам сторін з урахуванням їх матеріального стану та не погіршить забезпеченість як дитини, на яку утримуються аліменти, так і платника аліментів. Аліменти в новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає статті 192 Сімейного кодексу України щодо стягнення аліментів в зміненому розмірі та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 23). На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. На підставі ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Відповідачем не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували поважність причин, які б йому перешкоджали своєчасно сплачувати аліменти. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Вказана позиція закріплена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц . Суд погоджується з обчисленням пені, відповідно до наданого позивачем розрахунку в межах заявлених позовних вимог за період з квітня 2015 року по березень 2019 року у сумі 22901,74 грн. Таким чином факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу, тому суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів, то суд приходить до наступного. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. У частині четвертій статті 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Отже, оскільки відповідачем не надано до суду жодних заперечень, щодо розміру заборгованості, тобто спір між сторонами відсутній, то суд вважає, що заборгованість має бути стягнута державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не за рішенням суду про стягнення заборгованості. У протилежному випадку це призведе до подвійного стягнення аліментів за рішенням суду, саме тому у цій частині позовних вимог слід відмовити. Оскільки при зверненні до суду позивач була звільнення від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягнення судового збору у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial