Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

11 травня 2019 року [PERSON] звернувся в Корольовський районний суд м. Житомира із даним позовом, в якому зазначив, що з середини 90-х років він проживав в квартирі [ADDRESS] , основним квартиронаймачем якої був його дядько [PERSON] , 1939 року народження. В 1994 році [PERSON] помер. З тих пір він проживає у спірній квартирі та сплачує за комунальні послуги, тобто відкрито і добросовісно володіє цим майном більше двадцяти років. На підставі викладеного позивач просить: «Встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що я - [PERSON] - є племінником [PERSON] , який народився [INFO] та помер [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: [ADDRESS] ». 13 червня 2019 року ухвалою судді позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 26 липня 2019 року від Житомирської міської ради до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника міської ради, в якому представник відповідача вказує, позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні, додавши відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18-21). Протокольною ухвалою суду від 26 липня 2019 року до участі в справі, у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, було залучено [PERSON] , за яким на день розгляду справи зареєстровано право власності на спірну квартиру (а.с.22). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з викладених у ньому підстав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, посилаючись на те, що позивач не надав доказів перебування в родинних стосунках з [PERSON] , а квартира, на яку позивач просить визнати право власності належить на праві власності третій особі [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 02.09.2017 року і останній не відмовлявся від цього права та не втрачав його. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позову виходячи з наступного. Відповідно до с.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.7 Постанови пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Позивач [PERSON] у позові та в судовому засіданні не зазначив, які саме юридичні наслідки породжуються в результаті встановлення родинних відносин між ним і [PERSON] . Крім цього, на підтвердження своїх позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин [PERSON] подав копію довідки №152 від 25.10.1994, виданої Липківською сільською радою, в якій зазначено, що [PERSON] являється родичем [PERSON] (а.с.6). Аналізуючи зазначений доказ, суд дійшов до висновку про те, що він не є допустимим та належним доказом того, що [PERSON] є племіцнником [PERSON] , оскільки в довідці використано формулювання «родич» без зазначення ступеню рідства, таким чином зробити висновок про те, що позивач є племінником померлого [PERSON] не можливо. Крім цього, зазначена копія довідки ніким не завірена та її оригінал не надавався суду для дослідження. Вирішуючи позов в частині визнання за позивачем права власності на спірну квартиру за набувальною давністю суд виходить з наступного. Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. На підтвердження своїх посилань щодо добросовісного заволодіння спірною квартирою [PERSON] додав ксерокопії пояснень свідків та акту від 21.06.2017 про те, що він проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с.7-9). Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов до висновку про те, що вони не є допустимими доказами, оскільки датовані червнем 2017 року, ніким не завірені (позивачем та його представником оригінали даних документів суду не пред`являлись), тобто не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України. Також вони не містять інформації щодо періоду проживання позивача в спірній квартирі, підстав заселення, обставин відкритого та безперервного володіння нею. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем та його представником не надано. Крім іншого, в судовому засіданні встановлено, що право власності на спірну квартиру на час розгляду справи в суді зареєстровано за третьою особою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2017 (а.с.19). [PERSON] в письмових поясненнях від 25.02.2020 (а.с.35-38) та його представник у судовому засіданні пояснили, що він не втрачав свою власність, не відмовлявся від неї та його право не неї не припинено. Позивачем доказів протилежного суду не надано, а відтак є безпідставним посилання позивача про те, що він відкрито, безперервно володіє зазначеним майном. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача, у зв`язку з чим відмовляє в їх задоволенні за безпідставністю.

Outcome: dismissed