Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

10 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 1 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та відповідачами було укладено кредитний договір № 238/П/20/2008-840 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,1 % річних. [PERSON] зобов`язався щомісячно до 18 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 571,45 доларів США. [PERSON] взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Кредитним договором встановлено, що відповідачі відповідають перед банком, як солідарні боржники. [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим станом на 6 жовтня 2015 року загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 42 365,13 доларів США та 447 939,81 грн. Відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» були внесені зміни у статут ВАТ «КБ «Надра», відповідно до яких повне найменування банку стало публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 5 червня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у ПАТ «КБ «Надра» розпочалася процедура ліквідація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 365,13 доларів США, 447 939,81 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 20 201,15 грн. Ухвалою суду від 19 листопада 2015 року в справі було відкрито провадження та призначено її судовий розгляд, який неодноразово відкладався з різних підстав. Ухвалою суду від 5 квітня 2016 року було задоволено клопотання відповідача [PERSON] та зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням по цивільній справі № 761/8058/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним. Ухвалою суду 13 січня 2017 року провадження у справі було поновлено з призначенням судового розгляду, який неодноразово відкладався з різних підстав. Ухвалою суду від 9 жовтня 2017 року за клопотанням відповідача [PERSON] по справі було призначено судову-економічну експертизу, провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи. 18 квітня 2018 року до суду надійшов лист експертної установи, в якому зазначено, що ухвала суду від 9 жовтня 2017 року про призначення судово-економічної експертизи залишена без виконання, у зв`язку із чим ухвалою суду від 26 квітня 2018 року провадження у справі було поновлено з призначенням підготовчого засідання та встановлення відповідачам строку для подання відзиву на позовну заяву. 29 травня 2018 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду по суті, який неодноразово відкладався з різних підстав. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просив розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання відповідачі та представник відповідача [PERSON] адвокат Гунько О.Ю. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, не просили розгляд справи відкласти, відзив на позовну заяву не подали. У матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідачів на позовну заяву від 15 травня 2017 року, які надійшли до суду 17 травня 2017 року, суть яких зводиться до того, що вони заперечують проти позовних вимог, вважають їх необґрунтованими в частині розміру заборгованості за кредитним договором. Крім цього, [PERSON] у поданих запереченнях вказав, що: не отримував від позивача вимогу про необхідність сплати заборгованості за кредитом, обов`язкове направлення якої передбачено умовами кредитного договору; позивачем на надано суду доказів того, що на адресу [PERSON] була направлена вимога про погашення боргу, яка була останнім отримана, але у строки, визначені кредитним договором, була залишена без задоволення. У зв`язку із цим [PERSON] вважає безпідставним пред`явлення до нього позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, а поруку припиненою. Ухвалою від 17 листопада 2020 року суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 1 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» з однієї сторони та [PERSON] (позичальник) і [PERSON] (поручитель) з іншої сторони був укладений кредитний договір № 238/П/20/2008-840, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,1 % річних з терміном погашення до 31 липня 2015 року. [PERSON] взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. З матеріалів справи (а.с. 15-19) вбачається, що відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» були внесені зміни у статут ВАТ «КБ «Надра», відповідно до яких повне найменування банку стало публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 5 червня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у ПАТ «КБ «Надра» розпочалася процедура ліквідація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 4) станом на 6 жовтня 2015 року складає: - 42 365,13 доларів США грн., з яких 26 662,75 доларів США непогашений кредит, 15 702,38 доларів США непогашені відсотки; - 447 939,81 грн., з яких 384 292,89 грн. пеня за порушення умов кредитного договору, 63 646,92 грн. штраф за порушення умов кредитного договору. Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.\~\~\~ Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за порушення умов кредитного договору в розмірі 384 292,89 грн. та штраф за порушення умов кредитного договору в розмірі 63 646,92 грн. Тобто, позивачем за одне й теж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно ст. 61 Конституції України. Таким чином, суд вважає, що за порушення умов кредитного договору стягненню підлягає пеня, а у стягненні штрафу за це ж порушення слід відмовити. Відповідно до ст. 553 ЦК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору поручитель безвідзивно та безспірно зобов`язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з цього договору (п. 3.2.1). Поручитель відповідає перед банком у тому ж об`ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя, так і від кожного окремо (п. 3.2.2). Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому (п. 3.2.3). Поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п. 3.2.4). Банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає з цього договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині) (п. 3.2.5). Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від банку (п. 3.2.6). У повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобов`язань, а також розрахунок штрафних санкцій, що необхідно оплатити (п. 3.2.7). Повідомлення, що направляється банком поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю (п. 3.2.8). Статтею 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.\~\~ У судовому засіданні встановлено, що у кредитному договорі не встановлено строку припинення поруки, а тому у даному випадку підлягає застосуванню положення ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Позивачем на надано суду доказів направлення поручителю у порядку, встановленому пунктами 3.2.5 та 3.2.8 кредитного договору, повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині), протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а тому суд вважає, що у даному випадку порука припинилася. За таких обставин, на підставі вищезазначеного та враховуючи те, що [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, умови кредитного договору не виконав і не бажає погашати заборгованість за даним договором в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором станом на 6 жовтня 2015 року у розмірі 42 365,13 доларів США та 384 292,89 грн. підлягає стягненню на користь ПАТ «КБ «Надра» саме з [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 192, 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц від 4 липня 2018 року (провадження № 14-134цс18). Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в резолютивній частині рішення зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню, не змінюючи грошовий еквівалент зобов`язання. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 20 201,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1). Позовні вимоги задоволено на 85,79 %, а тому з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 17 330,57 грн.

Outcome: partial