Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

11 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, довіреності в частині права відчуження земельної ділянки недійсними. Позовна заява мотивована тим, що у 2016 році [PERSON] та [PERSON] запропонували позивачу допомогу в оформлені у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. В майбутньому відповідачі, мали намір орендувати її в нього. З цією метою 20 вересня 2016 року позивач оформив нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважував [PERSON] та [PERSON] на оформлення земельної ділянки. При цьому продаж цієї земельної ділянки, як особисто, так і відповідачами, він на меті не мав, і відчужувати земельну ділянку не бажав, оскільки хотів сам її використовувати. Відповідно при оформлені довіреності мова про наступний продаж не йшла взагалі. У січні 2017 року на його ім`я було видано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (наказ ГУ Дергеокадастру у Хмельницькій області від 27.01.2017 р. № 22-1638-СГ) на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, за межами населених пунктів Колодіївської сільської ради (Китайгородської сільської ради) Кам`янець - Подільського району Хмельницької області. Відповідно до наказу Головного управління Дергеокадастру у Хмельницькій області від 12.07.2017 № 22-14657 - СГ, було затверджено відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 2,0 га., кадастровий номер 6822484100:02:003:0184 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Колодіївської сільської ради (Китайгородської сільської ради) Кам`янець - Подільського району Хмельницької області. У 2018 році працівники управління соціального захисту повідомили про продаж цієї земельної ділянки, хоча ніякі договори купівлі-продажу позивач не вчиняв. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивач дізнався, що 16.08.2017 року було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, за яким новим власником земельної ділянки є [PERSON] . Оскільки, на думку позивача, відносно нього вчинений злочин, він звернувся до органів Національної поліції, в результаті чого 18.02.2019 року відомості про вчинення злочину внесено в ЄРДР, номер кримінального провадження 12019240010000844. Позивач вважає довіреність в частині уповноваження на: «визначити дату, місце, час оформлення договорів на свій розсуд, укласти та підписувати попередні договори купівлі-продажу земельних ділянок, які надані для ведення особистого селянського господарства та розташовані на території Хмельницької області, додаткові договори, визначаючи ціну та істотні умови договорів на власний розсуд, розписуватись за нього, одержувати грошові кошти та використовувати їх на свій розсуд» такою, що підлягає визнанню недійсною, оскільки вчинена під впливом помилки. Позивач стверджує, що дійсно уповноважував [PERSON] та [PERSON] на представництво його інтересів по набуттю земельної ділянки, і для представництва їх перед третіми особами 20.09.2016 була видана довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Клімчук А.В. за реєстровим №1996 ( ст. 244 ЦК України). Проте, на розпорядження набутої в майбутньому земельної ділянки не уповноважував. Стверджує, що під час підписання довіреності, був введений відповідачами в оману. Вони скористались тим, що він не може концентруватись на окремих деталях, в силу свого психічного стану здоров`я, текст довіреності надрукований дрібним шрифтом, що унеможливлює довге читання, вважає що допущена помилка. Позивач перебуває на обліку у Хмельницькому психоневрологічному диспансері, про що свідчить довідка, яка долучена до матеріалів позовної заяви, через своє захворювання не працює, іншого будь-якого нерухомого майна не має. Відповідачі, продавши належну земельну ділянку, отримали гроші, які йому не надали, чим позбавили його як майна, так і грошових коштів. Зазначене свідчить, що [PERSON] та [PERSON] мали на меті не тільки оформити на нього земельну ділянку, але і реалізувати її, а отримані кошти присвоїти собі. Позивач зазначає, що у нього не було намірів продавати, або у інший спосіб відчужувати належну йому земельну ділянку тому просить суд визнати недійсною довіреність, яка видана [PERSON] , якою уповноважені [PERSON] та [PERSON] в частині надання права підписувати договори купівлі - продажу, яка посвідчена 20 вересня 2016 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Клімчук Аллою Володимирівною, за реєстровим номером № 1996 та визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 2 га, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Кам`янець - Подільський район, за межами населених пунктів Колодіївської сільської ради (Китайгородської сільської ради) з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6822484100:02:003:0184, який посвідчений 16 серпня 2017 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Вавринчук Олесею Миколаївною за реєстровим номером №1971. Ухвалою суду 26.04.2019 року відкрито загальне провадження та справу призначено у підготовче засідання на 30 липня 2019 року. Ухвалою суду 10 лютого 2020 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. 22 червня 2020 року ухвалою суду призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження по справі. 04 січня 2021 року справу експертом повернуто до суду у зв`язку з невиконанням через несплату вартості експертизи. Ухвалою суду 13.01.2021 року поновлено провадження по справі та скасовано ухвалу про призначення експертизи. У судове засідання позивач та представник з`явилася, підтримали позовні вимоги, надали суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідачі та їх представники у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просив розглядати справу без його участі, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 20.09.2016 року була видана довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Клімчук А.В. за реєстровим №1996 якою позивач уповноважив [PERSON] та [PERSON] на оформлення земельної ділянки. У січні 2017 року на ім`я [PERSON] було видано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що підтверджується даними наказу ГУ Дергеокадастру у Хмельницькій області від 27.01.2017 р. № 22-1638-СГ на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, за межами населених пунктів Колодіївської сільської ради (Китайгородської сільської ради) Кам`янець - Подільського району Хмельницької області. Відповідно до наказу Головного управління Дергеокадастру у Хмельницькій області від 12.07.2017 № 22-14657 - СГ, було затверджено відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] та надано у власність земельну ділянку площею 2,0 га., кадастровий номер 6822484100:02:003:0184 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Колодіївської сільської ради (Китайгородської сільської ради) Кам`янець - Подільського району Хмельницької області. Даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що 16.08.2017 року було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, за яким новим власником земельної ділянки є [PERSON] . Даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджується, що 18.02.2019 року внесено відомості до реєстру щодо кримінального правопорушення №12019240010000844 передбаченого ч.1 ст.190 КК України за ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 18.02.2019 року за скаргою [PERSON] , проте обвинувального акту до даного часу не складено. За приписами 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України. Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду. Відносини, що виникають у зв`язку із договором купівлі-продажу, регулюються положеннями ЦК України про купівлю-продаж. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З положень ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Показання позивача та представника про те, що довіреність [PERSON] підписав внаслідок помилки, не знайшли підтвердження у судовому засіданні та не підтверджуються доказами. Крім цього, представником та позивачем не доведено у судовому засіданні, що волевиявлення позивача на відчуження спірного нерухомого майна не відповідало його внутрішній волі та намірам а також те, що останній помилявся щодо природи правочину, своїх прав та обов`язків, які не можуть виникнути із умов довіреності, на які позивач сподівався і яких потребував. Таким чином, зазначені обставини не знайшли підтвердження у судовому засіданні та спростовуються дослідженими доказами у судовому засіданні. Зважаючи на викладене суд вважає, що представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів щодо порушення прав позивача, не встановлено порушення таких прав і у судовому засіданні, тому позов є необґрунтований та не підлягає до задоволення, а тому в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed