Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

10.07.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини з матір`ю та зміни порядку участі батька у вихованні дитини. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 2016 року по 2019 рік, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що на даний час виник спір з приводу того з ким буде проживати малолітня дитина, а тому просила визначити місце проживання дочки за місцем проживання матері та змінити порядок участі батька у вихованні дитини, встановивши наступний порядок: по понеділках, середах, п`ятницях з 11-00 год. до 15-00 год в присутності матері. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.09.2020 року відкрито провадження у справі. 09.10.2020 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] згідно якого позивач по зустрічному позову просить суд визначити місце проживання дочки за місцем проживання батька. В судовому засіданні сторони свої вимоги підтримали. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони від шлюбу, який розірваний рішенням суду від 01.02.2019 року мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . 15.07.2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] ». Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На час розгляду справи дитина проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS] . Дитина залишилася проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні. На час розгляду справи [PERSON] доказів отримання доходу суду не надав. Судом враховано, що мати дитини має належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину. В помешканні для дитини створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини. Отже, суд приходить до висновку щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. Щодо участі батька у вихованні дитини суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»). Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування батька з малолітньою донькою, суд приймає до уваги вік дитини, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині), суд дійшов висновку про те, що визначення місця спілкування батька з дитиною не повинно перешкоджати йому разом з дитиною виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торговельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дитини, місця для відпочинку та оздоровлення дитини. Разом з тим, під час розгляду справи не встановлено обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування батька з малолітньою дочкою, який би обумовлював постійні побачення з дитиною у присутності матері або інших осіб. Отже, вирішуючи спір, суд дійшов висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначає спосіб участі батька у вихованні малолітньої дочки, що не суперечить інтересам дитини, наступним чином: дозволити [PERSON] зустрічатись з дочкою [PERSON] , [INFO] , кожну другу та четверту суботи місяця з 10-00 години ранку до 19-00 години вечора без присутності матері [PERSON] . Спілкування має відбуватись з урахуванням кліматичних умов, стану здоров`я, режиму дня та харчування для дитини відповідного віку з обов`язковим поверненням дитини за місцем проживання матері. При цьому, суд зазначає, що сторони, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України. Щодо стягнення судового збору, суд зазначає, що на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню 1261 грн. 20 коп. у відшкодування сплаченого судового збору

Outcome: partial