Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

10 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, просить суд шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 30 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білгород - Дністровського міського управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 497 - розірвати, стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу, вказуючи, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 30 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білгород - Дністровського міського управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 497. Від вказаного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Між ними спільне сімейне життя не склалося, протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час фактично припинили шлюбні відносини, однією сім`єю не проживають. Оскільки до перемирення вони не дійшли, тому вона і звернулася з вказаним позовом до суду. 13 лютого 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження та вона призначена до судового розгляду по сутті. Матеріали справи містять клопотання представника позивача, відповідно до якого просить розглядати справу за його відсутності та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутність, з позовними вимогами згодний,заперечень немає. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданих клопотань, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно сторони зареєстрували шлюб 30 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білгород - Дністровського міського управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 497. /л.с. 9/ Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . /л.с. 4-5/ Як вказує позивач у своїх позовних вимогах, між ними спільне сімейне життя не склалося, протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час фактично припинили шлюбні відносини, однією сім`єю не проживають. Відповідач не заперечував проти вказаних стверджень позивача, про що свідчить його клопотання в матеріалах справи. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сім`ї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача, тому її позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача щодо розірвання шлюбу також підлягають стягненню з відповідача на її користь витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840, 80 грн, які підтвердженні наданою до суду квитанцією про сплату вказаних витрат № ПН2342 від 10 лютого 2020 року. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт - наданих послуг, не зазначено часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Однак, належних та допустимих доказів оплати відповідачем послуг адвоката не надано, матеріали справи не містять ані договору про надання правничої допомоги, ані квитанцій про сплату послуг, ані платіжного доручення, що свідчило б про фактично понесені відповідачем витрати на правничу допомогу. За таких обставин, враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: partial