Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

12.05.2014 р. [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської державної академії фізичної культури, ректора Харківської державної академії фізичної культури [PERSON], в якому просив скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №17В вiд 03.04.2014 р. «Про винесення догани завiдувачам кафедр» про винесення [PERSON] догани; а також стягнути з Харківської державної академії фізичної культури на його користь моральну шкоду в розмiрi 5000 грн. В ході слухання справи [PERSON] неодноразово уточнював свої позовні вимоги та остаточно просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури № 17В від 03.04.2014 р. «Про винесення догани завiдувачам кафедр» про винесення [PERSON] догани; визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №23-В від 24.04.2014 р. «Про винесення догани завiдувачу кафедр» про винесення [PERSON] догани; визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №178 від 25.04.2014 р. по особовому складу про звiльнення [PERSON] з посади завiдуючого кафедрою спортивних танцiв i фiтнесу; визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №196 від 08.05.2014 р. по особовому складу про усунення [PERSON] з посади завiдуючого кафедрою спортивних танцiв i фiтнесу; визнати незаконним та скасувати наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №24-В від 06.06.2014 р. про винесення [PERSON] догани; визнати незаконним i скасувати наказ №302 вiд 20.06.2014 р., яким [PERSON] звiльнений з посади професора, завiдувача кафедри спортивних танцiв i фiтнесу Харківської державної академії фізичної культури за п. 3 ст. 40 КЗпП України: звiльнення за систематичне невиконання трудових обовязкiв; поновити [PERSON] на посаді професора, завідувача кафедри спортивних танців та фітнесу Харківської державної академії фізичної культури з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення з 24.06.2014 р. по день поновлення на роботі; стягнути з Харківської державної академії фізичної культури на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 грн.; судовi витрати покласти на вiдповiдача. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що з 01.08.1993 р. вiн працював в Харківській державній академії фізичної культури. Згідно з контрактом №383 від 30.12.2013 р. вiн призначений на посаду завідуючого кафедрою спортивних танців і фітнесу Харківської Державної академії фізичної культури. Позивач зазначає, що наказом №17В від 03.04.2014 р. за неналежну та невчасну підготовку навчально-методичного забезпечення дисциплін та звітно-облікової документації кафедри, виявленої в результаті перевірки згідно з наказом по академії від 02.04.2014 р. №49 «Про позапланову перевірку навчально-методичної документації кафедр», йому винесено догану. Даний наказ позивач вважає протиправним, незаконним і безпідставним, так як вiн винесений всупереч вимог ст.ст. 147, 149 КЗпП України i порушує права позивача, передбачені ст. 43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України, внаслідок чого підлягає скасуванню. Позивач вказує, що наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 29.03.2012 р. №384 «Про затвердження форм документів з підготовки кадрів у вищих навчальних закладах І-ІV рівнів акредитації», затверджено тільки бланки форм документів, а не форми практичних, методичних, лабораторних та інших занять, та визначено спільно з Інститутом інноваційних технологій і змісту освіти надавати вищим навчальним закладам І-ІV рівнів акредитації методичну допомогу щодо використання нових форм документів. Однак, на момент проведення перевірки належної роботи кафедри спортивних танців та фітнесу даний наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства освіти і науки України №209 від 03.03.2014. Позивач вказує, що вiн не допускав порушень трудової дисципліни, керівництво академії не відбирало у нього ніяких пояснень перед видачею наказу №17В, посадові обов'язки виконував сумлінно. 24.04.2014 р., вказує позивач, наказом №23-В йому було вдруге оголошено догану без обґрунтування такого рішення та без вимагання від нього пояснень. Також подана була скарга до КТС, однак до цього часу вона не розглянута. Позивач зазначає, що 19.05.2014 р. проректором з науково-педагогічної роботи було затверджено графік атестації кафедр, згідно з яким атестація кафедри спортивних танців та фітнесу була призначена на 20.05.2014 р. Про таке рішення керівництва він не був вчасно повідомлений. Крім того, атестація кафедр наприкінці навчального року взагалі не проводиться. [PERSON] вказує, що рішенням атестаційної комісії від 02.06.2014 р., яке доведено до його відома тільки 10.06.2014 р., його визнано таким, що не відповідає посадам професора і завідуючого кафедри спортивних танців та фітнесу. 06.06.2014 р. наказом №24-В, вказує позивач, йому було втретє оголошено догану без обгрунтування такого рішення та без вимагання від нього пояснень, на підставі якихось звернень студентів. Також на даний наказ подана була скарга до КТС, однак до цього часу вона не розглянута, рішення позивачем не отримано. Доповідною запискою від 10.06.2014 р. [PERSON] повідомив ректора академії [PERSON] про незаконні дії та вимоги завідувача навчальної частини [PERSON] Однак, вказує позивач, ніякої реакції від ректора стосовно такого звернення не послідувало, тому вiн вважає, що воно взагалі не розглядалось. Однак, зазначає позивач, одразу ж 10.06.2014 р. його повідомили про дострокове розірвання контракту 24.06.2014 р. та звільнення. Такі дії відповідача та третьої особи створюють враження та, на думку позивача, безсумнівно направлені на створення неможливих умов праці для нього з намаганням змусити його звільнитися з роботи. Однак вiн не звільнився. Після таких подій на роботі, вказує позивач, вiн зазнав значних нервових потрясінь, в зв'язку з чим стан його здоров'я погіршився і він вимушений був звернутися до медиків. На лікарняному перебував з 25.04.2014 р. по 07.05.2014 р. З 08.05.2014 р. вийшов на роботу, i йому вручили наказ про звільнення №178 від 25.04.2014 р. на підставі самоусунення від виконання функціональних обов'язків. Однак, трудову книжку не видали, остаточний розрахунок не провели, належні грошові кошти не виплатили. Позивач повiдомляє, що 08.05.2014 р. наказом №196 було внесено зміни до наказу про звільнення №178 від 25.04.2014 р.: його усунули від виконання його функціональних обов'язків, однак, з якого часу та на який період в даному наказі не зазначено. З цим наказом позивача ознайомили тільки 12.05.2014 р. Позивач вказує, що 24.06.2014 р. його ознайомили з наказом №302 від 20.06.2014 р. про припинення трудового договору (контракту) та звільнення з 24.06.2014 р. за систематичне невиконання трудових обов'язків, на підставі раніше винесених доган, рішення атестаційної комісії про невідповідність займаним посадам, за п. З ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає, що вказані накази про оголошення догани, про усунення від посади, про звільнення є незаконними, винесені з порушенням порядку, встановленого КЗпП України, підлягають скасуванню, а позивач поновленню на роботі. Позивач вказує, що зi змісту наказів №17В від 03.04.2014 р., №23-В від 24.04.2014 р., №24-В від 06.06.2014 р. про оголошення доган, та наказу №302 від 20.06.2014 р. про звільнення, на нього накладено дисциплінарне стягнення за невиконання посадових обов'язків та невідповідність займанiй посадi, а не за порушення трудової дисципліни. Невиконання посадових обов'язків не є порушенням трудової дисципліни. Посилаючись на ст. 149 КЗпП України, позивач вказує, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен вiдiбрати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Керівництво відповідача не відбирало у нього пояснень і не пропонувало їх надати, тобто керівництво підприємства порушило порядок застосування дисциплінарних стягнень. Крім того, позивач не був ознайомлений з наказом по академії від 02.04.2014 р. №49 «Про позапланову перевірку навчально-методичної документації кафедр» та результатами проведеної перевірки. Позивач вказує, що згідно положень посадової інструкції, до складу його професійних та функціональних обов'язків не входить належна та вчасна підготовка навчально-методичного забезпечення дисциплін та звітно-облікової документації кафедри. Будь-які дані, що свідчили б про порушення позивачем обов'язків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України, у відповідача відсутні, а застосування до нього стягнення в вигляді догани та дострокового розірвання контракту і звільнення, на переконання позивача, застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, в зв'язку з чим спірні накази про оголошення доган та звільнення підлягають скасуванню як незаконні. Крім того, вказує позивач, згідно Положення про атестацію наукових працівників, керівник наукової установи має право протягом двох місяців з дня затвердження вченою радою результатів атестації перевести цього працівника за його згодою на іншу роботу, що відповідає його кваліфікації. І тільки в разі незгоди наукового працівника з переведенням на іншу роботу або неможливості його переведення трудовий договір з ним в той же термін може бути розірвано відповідно до законодавства. Переведення на іншу роботу не пропонувалось позивачу, неможливість переведення на іншу роботу також не розглядалась та не доводилась до відома [PERSON] його керівником після рішення атестаційної комісії. Посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, позивач вказує, що застосувати цей пункт можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку (звільнення за порушення громадських обов'язків не допускається); невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов'язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів і є чинними на момент звільнення працівника; з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Позивач, посилаючись на ст. 31 КЗпП України, вказує, що роботодавець не вправі вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, тому відмова працівника від виконання роботи, що не входить до кола його обов'язків, не є порушенням трудової дисципліни і, відповідно, такі дії не дають підстав для його звільнення за п. З ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на норми КЗпП України, [PERSON] вказує, що діє принцип презумпції невинуватості, а тому роботодавець повинен довести вину працівника в порушеннi трудової дисципліни та систематичному невиконаннi своїх обов'язків. Посилаючись на ч. 2 ст. 149 КЗпП України, позивач зазначає, що за кожне порушення трудової дисципліни або невиконання трудових обов'язків може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, тобто якщо за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на працівника трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, йому вже було оголошено догану, то звільнити працівника за вчинення цього самого проступку вже не можна. Отже догани, які були оголошені позивачу і звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, було здійснено, як слідує зі змісту самих наказів про оголошення доган та звільнення, за одне й те саме порушення, що є незаконним. Також, вказує позивач, незрозумілим є на підставі чого роботодавець визначив порушення п. 3.11 та 7.10 контракту №383, докази вини позивача в скоєнні даних порушень та в чому саме полягає порушення педагогічної етики. [PERSON] вважає, що він незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений; порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні та побоюванням незаконного звільнення з боку керівництва академії, де він працює, що призводить до необхідності прикладання додаткових зусиль по організації свого життя, а тому відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду. Позивач вказує, що внаслідок незаконного звільнення вiн не має матеріальної можливості забезпечувати свою сім'ю та здійснювати інші необхідні для життєдіяльності витрати; ці обставини змусили його докладати значних зусиль для організації свого життя та життя його сім'ї. Моральні страждання посилювались постійним нервовим стресом та пов'язаними з ним конфліктами в сім'ї та з оточуючими. Моральна шкода була заподіяна також тим, що до моменту оголошення доган та звільнення позивач належним чином виконував свої функціональні обов'язки, і за цей час здобув певних успіхів в професії, стабільних життєвих зв'язків, почував себе соціально захищено, бо мав роботу та впевненість в завтрашньому дні. Однак, безпідставним звільненням ці зв'язки було зруйновано. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в 10000 гривень. [PERSON] вказує, що з дня звільнення до цього часу вiн не працює. Посилаючись на ст. 235 КЗпП України, позивач вказує, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. [PERSON] заробіток за останні два місяці перед звільненням становить приблизно 4500,00 грн. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу по 4500,00 грн. за кожний місяць вимушеного прогулу. Позивач зазначає, що, оскiльки позовні вимоги випливають з трудових правовідносин, він звільнений від сплати судового збору. Представник позивача в судовому засіданнi позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача i третьої особи в судовому засіданнi проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував з підстав систематичного невиконання позивачем своїх трудових обовязків, порушення трудової дисципліни, просив в задоволеннi позову вiдмовити. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З копiї трудової книжки [PERSON] вбачається, що після навчання в Харківському державному інституті фізичної культури, з 01.08.1993 р., на підставi наказу №149 від 10.09.1993, [PERSON] прийнятий на роботу на посаду викладача-стажиста кафедри легкої атлетики Харківського державного інституту фізичної культури. Навчався очно в аспірантурі Харківського педагогічного інституту протягом 1993-1997 років. На момент розгляду справи працює над докторською дисертацією. З 1997 р. [PERSON] працював на посадах викладача кафедри легкої атлетики, проректора академії, завідувача кафедри спортивних танців та фітнесу Харківської державної академії фізичної культури. До 21.01.2014р. поєднував посаду завідувача і проректора з науково-педагогічної роботи. Згідно з контрактом №383 від 30.12.2013 р. [PERSON] призначений на посаду завідуючого кафедрою спортивних танців і фітнесу Харківської Державної академії фізичної культури. Наказом №17В від 03.04.2014 р. «Про винесення догани завiдувачам кафедр» за неналежну та невчасну підготовку навчально-методичного забезпечення дисциплін та звітно-облікової документації кафедри, яка виявлена в результаті перевірки згідно з наказом по академії від 02.04.2014 р. №49 «Про позапланову перевірку навчально-методичної документації кафедр», винесено догану завiдувачу кафедри спортивних танцiв та фiтнесу [PERSON] Наказом №23-В від 24.04.2014 р. «Про винесення догани завiдувачу кафедри» за неналежну та невчасну підготовку та корегування облiку навчального навантаження, винесено догану завiдувачу кафедри спортивних танцiв та фiтнесу [PERSON] Наказом ректора Харківської державної академії фізичної культури №178 від 25.04.2014 р. по особовому складу, на пiдставi рiшення вченої ради вiд 25.04.2014 р. [PERSON] звільнено з посади завідуючого кафедрою спортивних танців та фітнесу в звязку з самоусуненням вiд виконання функцiональних обов'язкiв. При цьому трудову книжку [PERSON] не видали, остаточний розрахунок не провели, належні позивачу грошові кошти не виплатили. Наказом ректора Харкiвської державної академії фiзичної культури №196 вiд 08.05.2014 р. по особовому складу «Про внесення змiн до наказу №178 вiд 25.04.2014 р.», на пiдставi вiдсутностi будь-якої інформації щодо мiсцезнаходження [PERSON] i рiшення вченої ради вiд 25.04.2014 р., [PERSON] усунуто з посади завiдуючого кафедрою спортивних танцiв та фiтнесу в звязку з самоусуненням вiд виконання функцiональних обов'язкiв на час його вiдсутностi для зясування причин цієї вiдсутностi. З матерiалiв справи вбачається, що з цим наказом позивач був ознайомлений 12.05.2014 р. Рішенням атестаційної комісії від 02.06.2014 р. щодо вiдповiдностi [PERSON] посадам професора i зав. кафедри спортивних танцiв та фiтнесу Харкiвської державної академії фiзичної культури, визнано [PERSON] таким, що не відповідає посадам професора і завідуючого кафедри спортивних танців та фітнесу. Наказом №24-В від 06.06.2014 р. «Про винесення догани» винесено догану професору, завiдувачу кафедри спортивних танцiв та фiтнесу [PERSON] за порушення обовязків професора та завідуючого кафедрою, передбачених п. 3.11 контрактiв №383 вiд 30.12.2013 р. i №328 вiд 03.07.2013 р. Вiдповiдно до повідомлення начальника вiддiлу кадрiв ХДАФК, Харкiвська державна академія фiзичної культури з 24.06.2014 р. достроково розiрвала з [PERSON] контракти з науково-педагогiчним працiвником №328 вiд 03.07.2013 р. мiж ХДАФК i [PERSON] про призначення [PERSON] на посаду профессора кафедри спортивних танцiв та фiтнесу i №383 вiд 30.12.2013 р. мiж ХДАФК i [PERSON] про призначення [PERSON] на посаду завiдуючого кафедрою спортивних танцiв та фiтнесу. З зазначеним повiдомленням позивач був ознайомлений 10.06.2014 р. Наказом №302 від 20.06.2014 р. про припинення трудового договору (контракту) звiльнено з 24.06.2014 р. [PERSON] за систематичне невиконання трудових обов'язкiв, згiдно акту перевiрки навчально-методичної документації кафедр ХДАФК вiд 25.02.2014 р., акту позапланової перевiрки навчально-методичної документації кафедр ХДАФК вiд 03.04.2014 р., догани №17-в вiд 03.04.2014 р. за неналежну i несвоєчасну пiдготовку навчально-методичного забезпечення дисциплiн та звiтньо-облiкової документації кафедри, службових записок начальника навчального вiддiлу [PERSON], догани №23-В вiд 24.03.2014 р. за неналежну i несвоєчасну пiдготовку та корегування облiку навчального навантаження, акту атестацiйної комісії щодо перевiрки кафедр академії вiд 23.05.2014 р., рiшення вченої ради, догани №24-В вiд 06.06.2014 р. за порушення п. 3.11 контракту №328 вiд 03.07.2013 р. i контракту №383 вiд 30.12.2013 р., рiшення атестацiйної комісії вiд 02.06.2014 р. щодо вiдповiдностi займаних посад, згоди профспiлкового комiтету №13 вiд 03.06.2014 р. Пiдставою звiльнення вказано п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, п. 7.10 Контракту №328 вiд 03.07.2013 р. i п. 7.10 Контракту №383 вiд 30.12.2013 р. З цим наказом [PERSON] був ознайомлений 24.06.2014 р. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно зі ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Згідно зі ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необгрунтованої відмови в прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння в збереженні роботи. Відповідно до п. 3, п. 13, п. 18, п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р., за загальним правилом індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах (КТС). При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. В таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни в відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Таким чином, при звільненні працівника за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, необхідно перевірити законність раніше накладеного дисциплінарного стягнення. Якщо був порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, то таке дисциплінарне стягнення не береться до уваги при вирішенні питання про звільнення працівника за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Як вбачається з копій досліджених в судовому засіданні наказів про накладення на [PERSON] дисциплінарних стягнень в вигляді догани, його притягнуто до відповідальності наказом №17В від 03.04.2014 р. за неналежну та невчасну підготовку навчально-методичного забезпечення дисциплін та звітно-облікової документації кафедри, яка виявлена в результаті перевірки згідно з наказом по академії від 02.04.2014 р. №49 «Про позапланову перевірку навчально-методичної документації кафедр»; наказом №23-В від 24.04.2014 р. за неналежну та невчасну підготовку та корегування облiку навчального навантаження; наказом №24-В від 06.06.2014 р. за порушення обовязків професора та завідуючого кафедрою, передбачених п. 3.11 контрактiв №383 вiд 30.12.2013 р. i №328 вiд 03.07.2013 р. В наказах не зазначено дату вчинення [PERSON] дій, які визнані автором наказів як дисциплінарні порушення, не викладено які саме дії чи бездіяльність вчинено [PERSON], які свідчать про вчинення дисциплінарних порушень. В наказах не зазначено що саме стало підставою для прийняття рішень про накладення доган (доповідні, акти перевірок, заяви та інше). При таких обставинах суд позбавлений можливості перевірити за який період [PERSON] неналежно та невчасно підготував навчально-методичне забезпечення дисциплін та звітно-облікову документацію кафедри, яких саме конкретних документів це стосується, чим дана обставина підтверджується чи спростовується. Такі ж самі питання відносяться до неналежної та невчасної підготовки та корегування облiку навчального навантаження. З наказу №24-В від 06.06.2014 р. також не вбачається коли і якими саме діями порушено п. 3.11 контрактiв №383 вiд 30.12.2013 р. i №328 вiд 03.07.2013 р. та яким чином ці порушення зафіксовано і підтверджено. При таких обставинах суд вважає перелічені накази необґрунтованими і такими, що підлягають скасуванню. Наказ ректора Харківської державної академії фізичної культури №178 від 25.04.2014 р., яким [PERSON] звільнено з посади завідуючого кафедрою спортивних танців та фітнесу в звязку з самоусуненням вiд виконання функцiональних обов'язкiв, та наказ №196 вiд 08.05.2014 р. про внесення змiн до наказу №178 вiд 25.04.2014 р. про усунення [PERSON] з посади завiдуючого кафедрою спортивних танцiв та фiтнесу в звязку з самоусуненням вiд виконання функцiональних обов'язкiв на час його вiдсутностi для зясування причин цієї вiдсутностi, взагалі не мають правового обґрунтування і не потягли юридичних наслідків. Фактично позивача звільнено з роботи на підставі наказу №302 від 20.06.2014 р. за систематичне невиконання трудових обов'язкiв. При цьому в наказі не зазначено які саме обовязки не виконував позивач, за який період і чим це підтверджується. Як на підстави звільнення ректор послався на накази, якими позивачу оголошено догани (№17-в вiд 03.04.2014 р., №23-В вiд 24.03.2014 р., №24-В вiд 06.06.2014 р.) Однак, з зазначених вище причин, суд вважає зазначені накази необґрунтованими і такими, що підлягають скасуванню. При таких обставинах позивача незаконно звільнено з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки накази про оголошення [PERSON] доган необґрунтовані і незаконні, як і сам наказ про його звільнення. Рішення атестаційної комісії про визнання [PERSON] таким, що не відповідає займаним посадам завідуючого кафедри і професора прийнято з порушенням встановленого порядку. Як вбачається з протоколу засідання атестаційної комісії від 02.06.2014 р., обговорення питання проводилось за відсутності [PERSON] Згідно Положення про атестацію наукових працівників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.1999 р. №1475, якщо за результатами атестацiї наукового працiвника визнано таким, що не вiдповiдає займанiй посадi, керівник наукової установи має право протягом двох місяців з дня затвердження вченою радою результатів атестації перевести цього працівника за його згодою на іншу роботу, що відповідає його кваліфікації. В разі незгоди наукового працівника з переведенням на іншу роботу або неможливості його переведення, трудовий договір з ним в той же термін може бути розірвано відповідно до законодавства. Як вбачається з матерiалiв позовної заяви, переведення на іншу роботу не пропонувалось позивачу, неможливість переведення на іншу роботу також не розглядалась та не доводилась до відома [PERSON] його керівником після рішення атестаційної комісії. При таких обставинах відсутні підстави для зміни формулювання причини звільнення позивача. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в мiстi, мiського чи мiськрайонного суду в тримiсячний строк з дня, коли вiн дiзнався або повинен був дiзнатись про порушення свого права, а по справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно з положеннями ст. 235 КЗпП України, в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або рiзницi в заробiтку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не бiльш як за один рiк. Якщо заява про поновлення на роботi розглядається бiльше одного року не з вини працiвника, орган, який розглядає трудовий спiр, виносить рiшення про виплату середнього заробiтку за весь час вимушеного прогулу. В разi затримки видачi трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працiвниковi виплачується середнiй заробiток за весь час вимушеного прогулу.Рiшення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Вiдповiдно до довiдки про середню заробiтну плату (дохiд) вiд 07.08.2014 №471, виданої Харкiвською державною академією фізичної культури, загальна сума доходiв [PERSON] за перiод з 01.04.2014 р. по 31.05.2014 р. за винятком алiментiв становить 10758,17 грн. [PERSON] заробiтна плата складає 5379,09 грн. Таким чином, вiдповiдно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Украхїни від 08.02.1995 р. №100 зi змiнами i доповненнями, з Харківської державної академії фізичної культури на користь [PERSON] пiдлягає стягненню середнiй заробiток за весь час вимушеного прогулу з моменту незаконного звiльнення з 24.06.2014 р. по день винесення рiшення суду 04.06.2015 р., в розмiрi 61661,36 грн. Вимоги [PERSON] стосовно стягнення з вiдповiдача на його користь 10000 грн. моральної шкоди суд вважає такими, що не пiдлягають задоволенню. Вiдповiднодо ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фiзичнiй або юридичнiй особi неправомiрними рiшеннями, дiями чи бездiяльнiстю, вiдшкодовується особою, яка її завдала, за наявностi її вини, крiм випадкiв, встановлених ч. 2 цiєї статтi. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться в разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згiдно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ вiд 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про вiдшкодування моральної (немайнової) шкоди», в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 вказаної постанови встановлено, що при вирiшеннi спору про вiдшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню пiдлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вiдповiдно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести тi обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень, крiм випадкiв, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами i iншими особами, якi беруть участь у справi. Доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення по справi i щодо яких у сторiн i iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. На пiдтвердження завдання йому вiдповiдачем моральної шкоди, позивачем до суду не було надано жодних доказiв: позивачем не доведено які саме страждання морального характеру він переніс, в чому вони полягають, а також з яких міркувань був визначений розмір моральної шкоди. Таким чином, суд вiдмовляє [PERSON] в задоволеннi його позовних вимог в частинi стягнення з Харківської державної академії фізичної культури на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди. Ч. 1 ст. 79 ЦПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат,пов'язаних з розглядом справи, а частина 3 тієї ж статті вказує, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Вiдповiдно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збiр», вiд 08.07.2011 р. №3674-VI, вiд сплати судового збору звiльняються позивачi за подання позовiв про стягнення заробiтної плати, поновлення на роботi i за iншими вимогами, що випливають з трудових правовiдносин. Вiдповiдно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рiшення, звiльнено вiд сплати судового збору, вiн стягується з вiдповiдача в дохiд держави пропорцiйно до задоволеної чи вiдхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з Харківської державної академії фізичної культури на користь держави судові витрати в розмiрi 860,21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial