Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

11.01.2017 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до ДП ВК «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'ям на виробництві. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював на ДП ВК «Краснолиманська». У зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничих факторів на ДП ВК «Краснолиманська», у нього виникло професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння), який було складено 27.01.1997 року. Стаж роботи на момент розслідування складав: загальний, підземний та в умовах впливу шкідливих факторів: 31 рік 7 місяців. Діагноз: хронічний попереково-крижовий радикуліт в стадії субремісії з м'язово-тонічним і лівостороннім корінцевим синдромами. Супутній діагноз: остеохондроз Д11-Д12, Л1-Л2 церебральний атеросклероз. Причина професійного захворювання: несприятливий клімат. У підготовчих виробках шахти температура повітря 26° С, відносна вологість повітря 84-94%, його рухливість 0,15-0,5 м/с. Тяжкий фізичний труд. Динамічна робота, виконувана з переважною напругою м'язів тулуба і нижніх кінцівок при підійманні та переміщенні вручну вантажів, вага яких в 1,5-2 рази перевищує допустиму межу для чоловіків, досягає у прохідником 322 вата. Протягом 50-70% часу зміни робота виконується у вимушеної похилій позі, або з множинними, більше 300 за зміну, нахилами тулуба понад 30°. Також позивач зазначає, що згідно отриманої від ОТиЗ шахти ФРД прохідника УПР-2 від 24.10.1996 року тривалість впливу фактора в 1 зміні - 97,2% часу робочої зміни. За ГКТ № 4137-86 за характером та умовами праці робоче місце прохідника віднесено до III класу III ступеня важких і шкідливих робіт по енерговитратам - до IV категорії тяжкості. Водночас, комісією МСЕК йому було встановлено І «Б» групу інвалідності, 60% стійкої втрати професійної працездатності, безстроково, з них: 50% за професійним захворюванням. Так, внаслідок отримання професійного захворювання в нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, він став інвалідом. Практично постійно відчуває болі у попереку, тягнучий біль у лівій нозі, обмежений рух в попереково-крижовій області обмежені. Потребує постійне медикаментозне та санаторно-курортне лікування. Все це разом вплинуло на його спосіб життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Також, він втратив нормальні життєві зв'язки і йому протягом тривалого часу доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він постійно відчуває душевні страждання та переживання, з'явилося почуття тривоги, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманої травми та професійного захворювання, неможливості відновлення стану здоров'я. Відтак, заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 70 000 грн., яку просить стягнути з відповідача у справі. Ухвалою суду від 26.01.2017 року було задоволено клопотання представника відповідача Бушинської Є.В. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ВВД ФСС НВВ та ПЗУ у м. Покровську Донецької області у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП ВК «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи, просила застосувати строк позовної давності, оскільки відповідно до норм ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору у трьохмісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих доказів, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] під час перебування у трудових правовідносинах з підприємством ДП «ВК «Краснолиманська», виконуючи трудові обов'язки на виробництві, отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування хронічної професійної хвороби від 27.01.1997 року (а.с. 6-7). 06.02.1997 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК, йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності, безстроково(а.с. 33). Згідно повторного огляду МСЕК від 16.10.2012 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, першу Б групу інвалідності безстроково (а.с. 9). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з отриманням професійного захворювання позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 60% працездатності. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідок МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і позивач має право на її відшкодування. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, в зв'язку з чим при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди суд перед усім має визначити, який нормативний акт, пов'язаний з відшкодуванням моральної шкоди, діяв на час тієї події, з якою позивач пов'язує свої вимоги. Судом встановлено, що первинно позивачу втрата працездатності була встановлена висновком МСЕК 06.02.1997 року, на той час діяла частина 2 п. 11 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених Постановою КМУ № 472 від 23.06.1993 року, в якій зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 2550 грн. з розрахунку: 17 грн. (розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян) Х 150 = 2550 грн. Згідно ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01.01.2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: partial