Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

11 травня 1996 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Шляхівській сільській раді Бершадського району Вінницької області за актовим записом №5. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON]. Сім'я проживала в [INFO], який належить позивачеві на праві приватної власності. Протягом останніх семи років сімейне життя у сім'ї [PERSON] поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та розпаду сім'ї. Причиною вказаних обставин стали протилежні погляди на шлюб та сім'ю, постійне нехтування відповідачки сімейними цінностями, вчинення з її ініціативи сімейних сварок. Часто свідком сімейних конфліктів ставала дитина, що значно впливає на його психічний стан. Незважаючи на те, що сторони проживають в одному господарстві [PERSON] не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватись про сімейні відносини. Враховуючи вищенаведене, представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований у Шляхівській сільській раді Бершадського району Вінницької області 11.05.1996 року за актовим записом №5 та визначити місце проживання їх спільної неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] із батьком [PERSON] за адресою [INFO] Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, так як зберегти сім'ю неможливо, відповідачка власного житла не має, а їх син дорослий та з народження проживає у с. Шляхова, де має друзів та близьких. При цьому він матеріально забезпечується за рахунок батька, який його і виховує та не чинить перешкод матері в участі в утриманні та вихованні дитини. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та пояснила, що дійсно протягом останнього часу їх сімейні відносини значно погіршились, за весь період шлюбу вони проживали в будинку чоловіка, де й виріс їх син, а тому вона просить розірвати шлюб між сторонами та не заперечує щодо визначення місця проживання їх сина разом з батьком. При цьому від участі в утриманні та вихованні дитини вона не відмовляється, а навпаки буде підтримувати сина та допомагати йому. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 11), 11 травня 1996 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Шляхівській сільській раді Бершадського району Вінницької області за актовим записом №5. [INFO] від шлюбу у них народився син [PERSON] (свідоцтво про народження а.с. 6). Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст. 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу, підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують сімейних відносин, наполягають на розірванні шлюбу між ними, що свідчить про те, що їх сім'я розпалась і зберегти її неможливо, а спору з приводу розподілу спільнонажитого майна в даний час між ними немає. Щодо визначення місця проживання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], то проаналізувавши стосунки, які склались між сторонами, та обставини справи, суд вважає, що задля інтересів дитини сторонам доцільно було б діяти з проявом взаємної поваги, налагодити між собою розумний діалог, що відповідало б положенням ч.1 ст.157 СК України і виключало б існування підстав для появи якоїсь стурбованості чи побоювань у другого з батьків та запобігало б нанесенню дитині психологічних травм. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, позовні вимоги позивача є законними обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, так як в повному обсязі визнаються відповідачем.

Outcome: approved