Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

11 серпня 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати дійсним договір позики, укладений 18 лютого 2012 року в простій письмовій формі між ним та [PERSON], а також просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 6 350,00 грн. та розмір 3 % річних відповідно до суми заборгованості , що складає суму у розмірі 82 грн. 98 коп., посилаючись на те, що 18 лютого 2012 року між ним та відповідачем [PERSON] в усній формі було укладено договір позики. Під час укладення договору позики між ним та відповідачем було погоджено всі істотні умови, що є обов'язковими для такого роду договорів. Всі ці умови були повністю виконані позивачем 18 лютого 2012 року. Так, позивач в повному обсязі виконав прийняті на себе зобов'язання та передав відповідачу грошову суму у розмірі 12 000,00 грн. В свою чергу, відповідач прийняв від позивача грошові кошти та видав йому написану ним особисто розписку, в якій додатково було зафіксовано всі необхідні умови цього договору. Однак у встановлений договором позики строк, а саме до кінця вересня 2012 року, відповідач суму позики не повернув, а лише частково сплатив заборгованість у розмірі 5650,00 грн. Таким чином, залишок заборгованості відповідача складає 6 350,00 грн. В травні 2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про погашення існуючої заборгованості, яка не була отримана відповідачем. Таким чином, відповідач зобов'язаний повернути позивачу не тільки суму позики, але й відшкодувати збитки, заподіяні неналежним виконанням грошових зобов'язань з боку відповідача, а саме 3 % річних, що складає суму у розмірі 82 грн.98 коп. В судове засідання позивач та його представник з'явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, а також його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяв у [PERSON] у борг грошову суму у розмірі 12 000,00 грн. 00 коп., зобов'язавшись повернути її до кінця вересня 2012 року, про що свідчить особисто написана [PERSON] розписка, в якій додатково було зафіксовано всі необхідні умови цього договору ( а.с. 5). Згідно розрахунку порядку нарахування 3% річних на суму заборгованості від 06 серпня 2014 року, заборгованість за нарахування 3% річних складає 82,98 коп. Як вбачається з вимоги від 05 травня 2014 року [PERSON] запропонував у письмовій формі повернути надану позику [PERSON] протягом семи днів з моменту отримання письмової вигоди. Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно умовам договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно положень ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма,вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно положень ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми,укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання та своєчасно передав відповідачу грошову суму у розмірі 12 000,00 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою від 18.02.2012 року, а відповідач в порушення норм закону та договору не виконав своїх зобов'язань, до теперішнього часу борг у сумі 12,000,00 грн. 00 коп. у повному обсязі не повернув, лише частково сплативши заборгованість у розмірі 5650,00 грн., суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved