Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

12.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 26.02.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 26333,61 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та Банком Кредитний договір. Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши кредит в сумі 26333,61 грн. Відповідачем було порушено вимоги кредитного договору, в результаті чого виникла кредитна заборгованість, яка станом на 24.07.2014 року складає 39568,22 грн., та складається з наступного: 24818,99 грн. - заборгованість за кредитом; 6001,04 грн. - заборгованість по процентам; 8748,19 грн. - залишок за несплаченим штрафом. Позивач просить, з урахуванням викладеного, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26.02.2013 року на загальну суму 39568,22грн., та судові витрати у розмірі 395,68 грн. Представник позивача за довіреністю Малюк О.П. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 48). Відповідач по справі - [PERSON].у судовому засіданніпозовні вимоги визнав частково та пояснив, що він дійсно отримував кредит, користувався ним, але через складений матеріальний стан припинив сплачувати його. Він погоджується з умовами укладеної угоди про реструктуризацію, яку він підписував, але не має можливості сплачувати даний кредит. Після підписання договору в 2013 році, він здійснив два платежі з погашення заборгованості та припинив сплачувати за кредитом. Просить застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26.02.2013 року між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 6), відповідно до якої [PERSON]отримав кредит у розмірі 26333,61 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із Умовами та правиламинадання банківських послуг, Тарифами складає між ним та Банком Кредитний договір. Відповідно до підписаної Генеральної угоди ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а позичальник [PERSON] отримав кредит в сумі 26333,61 грн. на період з 26.02.2013 року по 29.02.2016 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Пунктом 2.1.Генеральної угоди передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з « 1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 955,38 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів та інших витрат у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 29.02.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Позичальником [PERSON] були порушені вимоги кредитного договору, в наслідок чого утворилась кредитна заборгованість, що підтверджується довідкою-розрахунком суми заборгованості (а.с. 4), яка станом на 24.07.2014 року складає 39568,22 грн., та складається з наступного: 24818,99 грн. - заборгованість за кредитом; 6001,04 грн. - заборгованість по процентам; 8748,19 грн. - залишок за несплаченим штрафом. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю у один рік, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з пунктом 2.2 Генеральної угоди при порушенні відповідачем термінів погашення заборгованості більше, ніж на 31 день, за зобов'язаннями, термін яких не наступив, сторони домовилися, що терміном повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Відповідач виплачує позивачу штраф у розмірі 8748,19 грн. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість позивача стала простроченою, за правилами п. 2.2 Генеральної угоди, 31 травня 2013 року , а отже і обов'язок відповідача сплатити штраф в розмірі 8748,19 грн. настав саме з цієї дати. Позивач з позовом про стягнення, втому числі штрафу, звернувся до суду 12 вересня 2014 року. Оскільки початок перебігу позовної давності, в розумінні статті 261 ЦК України, у випадку нарахування неустойки (пені та штрафів), як санкції за порушення зобов'язання (порушення прав кредитора), у позивача виникає з моменту їх нарахування та це право не пов'язано з моментом закінченням договірного зобов'язання. , позивачем не наведено обставини, що свідчать про зупинення чи переривання строку позовної давності, тому враховуючи, що у позивача право вимагати від відповідача сплати штрафу виникло 31.05.2013 року, а з такою вимогою до суду він звернувся лише 12.09.2014 року, тобто більше ніж через один рік, тому суд вважає необхідним до позовних вимог в частині стягнення штрафу застосувати наслідки спливу строку позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України та в задоволенні даної частини позовних вимог відмовити На підставі наведеного, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді залишку за несплаченим штрафом в розмірі 8748,19 грн., суд вважає доведеними та обґрунтованими, але враховуючи, що у позивача право вимагати від відповідача сплати штрафу виникло 31.05.2013 року, а з такою вимогою до суду він звернувся лише 12.09.2014 року, тобто більше ніж через один рік, отже вимога заявлена поза межами спеціальної позовної давності, встановленої ч. 2 ст. 258 ЦК України, тому необхідно застосувати наслідки передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України та в їх задоволенні слід відмовити, поважні причини для поновлення позивачу строку для звернення до суду, зупинення чи переривання строку позовної давності, відсутні. Інша частина позовних вимог, щодо стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом, доведенні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial