Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

12.03.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи [PERSON] , в якому просив зобов`язати відповідача повернути йому човновий двигун марки MERCURY, модель 50 ELPT, номер двигуна [NUMBER] , 2009 р.в., у стані, в якому він був одержаний, з урахуванням зносу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що в жовтні-листопаді 2017 року надав [PERSON] в платне користування з подальшим викупом човновий двигун марки MERCURY, модель 50 ELPT, номер двигуна [NUMBER] , 2009 р.в. Однак відповідач грошових коштів не сплатив, мотор не повернув. В жовтні дружина [PERSON] звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення [PERSON] шахрайських дій відносно нашої родини. 04 вересня 2019 року Кременчуцьким районним відділенням ГУ НП в Полтавській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12018170110002006 від 19.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Із зазначеної постанови слідує, що досудовим розслідуванням встановлено, що в 2017 році між [PERSON] та [PERSON] укладено усний договір про оренду човнового двигуна, проте останній кошти за його користування не сплатив. Допитаний під час досудового розслідування [PERSON] також пояснив, що дійсно взяв в платне користування у подружжя [PERSON] човновий двигун. Але у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем не має можливості сплачувати кошти за користування ним. Оскільки відповідач жодного разу не сплатив кошти за користування човновим двигуном, [PERSON] направив йому вимогу, в якій просив повернути належне йому майно. Проте [PERSON] відповіді на вимогу не отримав, а тому вважає, що відповідач [PERSON] відмовляється повернути майно, одержане в платне користування з подальшим викупом, чим порушує його майнові права. Тому [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою, зазначеною в позовній заяві, що є адресою його місця реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання поштового повідомлення. Третя особа [PERSON] також не з`явилася в судове засідання, хоча повідомлялася про місце і час слухання справи. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В відповідності до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2014 року позивач [PERSON] та СПД [PERSON] уклали договір купівлі-продажу підвісних моторів до човнів, відповідно до якого [PERSON] придбав у власність двигун марки MERCURY, модель 50 ELPT, номер двигуна [NUMBER] , 2009 р.в., за 5000 грн. відповідно до накладної №1 та товарного чеку №2 від 25.07.2014 року. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області. В жовтні 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено в усній формі договір лізингу (найму), відповідно до якого [PERSON] передав у користування [PERSON] майно з індивідуальними ознаками, а саме двигун марки MERCURY, модель 50 ELPT, номер двигуна [NUMBER] , 2009 р.в, у володіння та використання за плату, з подальшим викупом. Факт укладення зазначеного договору лізингу (найму) підтверджується постановою від 04 вересня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12018170110002006 від 19.10.2018 року, письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями договорів оренди, а також Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. (ст.626 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. В ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. В ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. В ст. 218 ЦК України встановлені правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину. Так, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст.760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. (ст.761 ЦК України). В ст. 762 ЦК України встановлено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. В ст. 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. В ст.807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства. Не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, а також інші речі, встановлені законом. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору лізингу, найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати.

Outcome: approved