Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

12.11.2018 року орган опіки та піклування Овруцької РДА, що знаходиться в м. Овруч по вул. Т. Шевченка, 31А, Житомирської області звернувся з позовом до відповідача [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] , в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття, у розмірі 1/2 всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Мотивуючи вимоги ти, що відповідач вихованням та матеріальним забезпеченням доньки не займається. Вона взагалі не цікавиться її життям, написала заяву про тимчасове влаштування доньки до державного дитячого закладу на час закінчення навчання, яку було влаштовано до комунальної установи «Обласний спеціалізований будинок дитини». Однак після закінчення навчання відповідач повинна була забрати доньку, попередньо влаштувавшись на роботу для отримання доходу на утримання дитини, підготувавши належні умови для її проживання. За час перебування доньки в будинку дитини [PERSON] не провідувала її, не цікавилась її здоров'ям, не телефонувала. Нею не було вжито жодних заходів щодо повернення малолітньої доньки. Не надала підтверджуючих документів про працевлаштування чи довідки про доходи, не має постійного місця проживання, навіть не намагалася створити умови для того щоб повернути дитину, тільки після бесіди про виконання громадянкою належним чином батьківських обов'язків та про необхідність відвідування доньки у дитячому закладі, лише двічі відвідала дитину. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, зазначила, що відповідач після навчання дитину з дитячого закладу не забрала, не намагалася вжити заходів для її повернення. Під час перебування дитини в дитячому закладі відвідала її лише після бесіди з працівниками органу опіки та піклування. Відповідачу надавався термін для повернення дитини, однак жодних дій щодо її повернення остання не здійснила. Тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки відповідачу байдужа доля дитини про що свідчить злісне ухилення її від виконання батьківських обов'язків. Представник відповідача надав відзив в якому просить ухвалити рішення, яким попередити [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до дитини. В задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів відмовити, оскільки остання змінює свою поведінку та ставлення до доньки, що підтверджується наданими документами та хоче її виховувати. Відповідач та її представник в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, оскільки вона хоче виховувати свою дитину та піклуватися про неї. Вислухавши пояснення представника представника органу опіки та піклування, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO]. З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, видно що батьком [PERSON] зазначено [PERSON] (а.с.5). Згідно довідок виконавчого комітету Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області №166 та №167, [PERSON] має рідних батьків, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Також має рідних сестер [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як видно з наказу служби у справах дітей Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 10.04.2017 року №43, [PERSON], [INFO] та відповідача, жителів с. Гладковичі, Овруцького району Житомирської області, взято на облік, як таких, що перебувають в складних життєвих обставинах, по причині ухилення матері від виконання своїх обов'язків з виховання дітей. Наказом служби у справах дітей Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 02.11.2017 року №115, [PERSON] було знято з обліку дітей, як таких, що перебувають в складних життєвих обставинах (а.с.13,26). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуататції дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 11.12.2016 року було подано заяву в якій остання просила взяти на тимчасове влаштування її доньку [PERSON], [INFO] (на термін шість місяців) до дитячого закладу у зв'язку із закінченням навчання у Житомирському вищому професійному училищі - інтернат (а.с.7,8). Відповідно до заяви від 16.01.2017 року [PERSON] була ознайомлена із ст. 219 Сімейного Кодексу України та зобов'язалась через шість місяців забрати свою дитину, в іншому випадку буде позбавлена батьківських прав (а.с.9). Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 20.01.2017 року №14, зобов'язано Овруцьку районну центральну лікарню спільно із службою у справах дітей районної державної адміністрації влаштувати [PERSON], [INFO] до державного дитячого закладу. Відповідно до копій довідок виданих виконавчим комітетом Гладковицької сільської ради Овруцького району Житомирської області №166 та № 167, видно, що [PERSON] має рідних: матір - [PERSON], [INFO], дідуся - [PERSON], [INFO] та бабусю - [PERSON], [INFO]. Рідних братів та сестер немає (а.с.10). 18 травня 2018 року адміністрація комунальної установи «Обласного спеціалізованого будинку дитини» Житомирської обласної ради, звернулася до начальника служби у справах дітей Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, з повідомленням про те, що їх вихованку [PERSON], [INFO], більше шести місяців не провідує, не телефонує, не цікавиться її станом здоров'я мати - [PERSON] (а.с.14). Як видно із заяви від 11 червня 2018 року відповідач обіцяла протягом шести місяців вирішити питання щодо її працевлаштування для того, щоб забрати свою дитину, [PERSON] та повторно подала заяву про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем та відсутністю житла (а.с.15,16). Згідно повідомлення адміністрація комунальної установи «Обласного спеціалізованого будинку дитини» Житомирської обласної ради, [PERSON], [INFO], тимчасово влаштована за заявою матері, перебуває в їх закладі з 14.02.2017 року на повному державному забезпеченні. За час перебування дитини в даному закладі мама навідувала її в наступні дні: 17.02.2017 року, 14.05.2017 року, 12.08.2017 року, 20.06.2018 року, 20.07.2018 року (а.с.18) 08.10.2018 року начальник служби у справах дій Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області звернувся з проханням на черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянути питання доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] (а.с.19). Копія довідки - характеристики виданої Гладковицькою сільською радою Овруцького району Житомирської області від 19 жовтня 2018 року №2186, свідчить, що [PERSON], [INFO], яка зареєстрована по [ADDRESS], за час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з незадовільної сторони, має схильність до обману, перебувала на обліку по сільській раді, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, фактичне місце проживання [PERSON] на даний час невідоме (а.с.20). Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться із дитиною. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно висновку органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про доцільність позбавлення громадянки [PERSON] батьківських прав від 25.10.2018 року №02-18/1870, видно, що враховуючи рішення протоколу комісії з питань захисту прав дитини від 28.09.2018 року №9/18, орган опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки це буде відповідати інтересам дитини (а.с.23-25). Однак з наданих відповідачем доказів, видно, що [PERSON] без реєстрації проживає [ADDRESS], за час проживання зарекомендувала себе з задовільної сторони. Проживає за вказаною адресою з 08.01.2019 року від народження сина [PERSON]. Проживає разом з дитиною, ніде не зникає, дитину не залишає одну (а.с.67,68). З акту обстеження від 11 березня 2019 року, видно, що на даний час [PERSON] забезпечена житлом (будинок бабусі) в якому є всі умови для проживання малолітніх дітей. Продуктами харчування та одягом сім'я забезпечена (а.с.69). Відповідно до ч.5 та ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Тому ВС вказав, що при вирішенні спору суди помилково посилались на принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року, не перевірили наявність або відсутність підстав для застосування статті 164 СК України, крізь призму врахування найкращих інтересів дитини та з'ясування особистої думки дітей. Також суди не з'ясували чи зазнаватимуть діти якщо батьків не позбавлять батьківських прав жорстокого поводження, чи страждатимуть діти через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки (постанова від 03.05.2018 у справі №214/1048/15-ц). Позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновок виконкому та попередження батьків про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. ВС зазначив, що відповідно до практики ЄСПЛ, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, в свою чергу, не є абсолютним. Аналізуючи докази в їх сукупності, беручи до уваги молодий вік відповідача та обставини її життя, суд приходить до висновку, що орган опіки та піклування не встановив винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків. А також того, чи можливо змінити її поведінку в кращу сторону, не сприяли захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, не врахували того, поведінка відповідача підлягає зміні в кращу сторону, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки. Того, що до відповідача раніше не застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання своєї доньки. Тому застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, є передчасним та недоцільним, однак вважає за потрібне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд врахував обставини викладені у відзиві та дійшов висновку про наступне. Відповідно до частин 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.193 СК, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. У зв'язку із чим, відповідно до статті 182 СК, враховуючи становище дитини, стан здоров'я, матеріальне становище відповідача та наявність іншої дитини, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Аналізуючи всі обставини справи, надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір в розмірі 352,40 грн. підлягає стягненню з позивача в дохід держави.

Outcome: partial