Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

12.09.2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Департаменту виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він працював у відкритому акціонерному товариства (далі ВАТ) «Содовий завод» у період часу з 17 липня 1992 року по 06 червня 1999 року включно, та на протязі всього цього часу неодноразово звертався до ВАТ «Содовий завод» з вимогою виплатити йому заборгованість о заробітній платі, однак, кожного разу отримував відмову, яку роботодавець обґрунтовував відсутністю у нього грошових коштів. На час подання позову до суду ВАТ «Содовий завод» не було знято з реєстрації як юридичну особу та не було ліквідовано, відповідно до ухвали господарського суду Донецької області. 24.01.2013 року [PERSON] одержав лист № 11-05-00801 від Фонду державного майна України, в якому йдеться про те, що станом на 01.01.2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». 10.09.2013 року колектив працівників звернувся зі скаргою на невиконання рішень Словянського міськрайонного суду до Президента України. 07.10.2013 року було отримано відповідь від прокуратури Донецької області про те, що колективна скарга працівників ВАТ «Содовий завод» направлена до Головного управління юстиції в Донецькій області за належністю. 18.10.2013 року одержано лист № К-326-3992 Державної виконавчої служби України на імя [PERSON] (для інформування інших), з якого вбачається, що постановою господарського суду Донецької області від 04.09.2003 року № 5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Відповідно до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції до 08.03.2011 року, всі виконавчі документи, Згідно з актом передачі виконавчих документів від 21.03.2003 року, передані арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод». Надати більш детальну інформацію щодо проведених виконавчих дій державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції не виявляється можливим, оскільки заведене виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ВАТ «Содовий завод» знищено, згідно з актом про знищення виконавчих проваджень та інших документів органу ДВС від 04.12.2006 року у відповідності до п. 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 року № 470/7, чинної на момент знищення. Позивач звертає увагу суду, що позовна давність не повинна застосовуватись за вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні робітника за нормами чинного законодавства України. 12.04.2016 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду з позовом про стягнення з ВАТ «Содовий завод» на його користь заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою терміну її виплати, та рішення суду від 20.07.2016 року було вирішено стягувати з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 862,80 грн. та середній заробіток за період з 06.06.1999 року по 20.07.2016 року в сумі 5000,00 грн. В червні 2016 року [PERSON] звернувся до ліквідатору ВАТ «Содовий завод» [PERSON], та 03.08.206 року отримав відповідь, згідно з якою виконати рішення Словянського міськрайонного суду про стягнення з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у сумі 862,80 грн. та середнього заробітку в сумі 5000,00 грн. не виявляється можливим у звязку з тим, що заборгованість товариства по заробітній платі станом на 01.08.2016 року становить 4086,0 тис. грн., та через заборгованість ВАТ «Содовий завод» перед кредиторами, в т. ч. заборгованість по заробітній платі, загальною сумою більше 70 млн. грн. була порушена справа про банкрутство ВАТ «Содовий завод». На даний час ситуація на товаристві не змінилась на краще, кошти, які поступають на розрахунковий рахунок, не достатні для погашення боргів за виконавчими листами. Посилаючись на ст. ст. 3, 8, 9, 19, 40, 41 55, 56, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 22, 321, 1173 ЦК України, позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 862,80 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, відповідач надав суду клопотання з проханням розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав суду заперечення від 16.09.2016 року № 5-12/747-15788 (а. с. 15-17), згідно з якими відповідач не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215. Згідно з Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобовязаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України. Відповідно до ст. 176 ЦК України, держава не відповідає за зобовязаннями створених нею юридичних осіб та юридичні особи не відповідають за зобовязаннями, відповідно, держави. Згідно зі ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що орган Казначейства повинен нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії юридичних осіб. Казначейство не порушувало прав та законних інтересів позивача, не перебувало з ним у трудових відносинах, несе відповідальність лише за власними зобовязаннями, тому виплата заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати не входить до повноважень Казначейства. До того ж позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав, тому відповідач вважає, що законних підстав вирішувати питання про взаємовідносини між позивачем та Казначейством немає. Також відповідач звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 80 Господарського кодексу України, акціонерне товариство є господарським товариством, яке має статутний капітал, поділений на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, і несе відповідальність за зобовязаннями тільки майном товариства, а акціонери несуть ризик збитків, повязаних із діяльністю товариства, в межах вартості належних їм акцій, крім випадків, визначених законом. Згідно зі статтею 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержав від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. Зокрема, у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута. Представник третьої особи Департаменту державної виконавчої служби [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що заявлені вимоги передчасні, ВАТ «Содовий завод» на теперішній час не ліквідовано, стадія припинення триває. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Заслухавши думку позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. У відповідності до довідки ліквідатора ВАТ «Содовий завод» [PERSON] № 01-23/493 від 03.08.2016 року (а. с. 3), виконати рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області по справі № 2/243/2561/2016 від 20.07.2016 року про стягнення з ВАТ «Содовий завод» заборгованості по заробітній платі в сумі 862,80 грн. та середнього заробітку за часу затримки розрахунку при звільненні в сумі 5000,00 грн. не виявляється можливим, оскільки в цілому заборгованість ВАТ «Содовий завод» з боргів по заробітній платі складає станом на 01.08.2016 року 4086,0 тис. грн. Через заборгованість ВАТ «Содовий завод» перед кредиторами, в т. ч. заборгованість по заробітній платі на загальну суму більше 70 млн. грн. було порушено справу про банкрутство ВАТ «Содовий завод» та 04.09.2003 року відкрито ліквідаційну процедуру. Згідно з листом Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 18.10.2013 року № К-326-3992 (а. с. 4), на виконанні у відділі державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції знаходилось зведене виконавче провадження про стягнення з ВАТ «Содовий завод» заборгованості із заробітної плати на користь працівників. Постановою господарського суду Донецької області № 5/174Б від 04.09.2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу ДВС винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень зі стягнення заробітної плати, всі виконавчі документи передачі арбітражному керуючому [PERSON] для вирішення питання про подальший порядок виконання рішень у встановленому законом порядку. У відповідності до листа регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області від 24.01.2013 року № 11-05-00801 (а. с. 5), виданого на запит колективу робітників ВАТ «Содовий завод», станом на 01.01.2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20.07.2016 року по справі № 2/243/2561/2016 (а. с. 7-8) вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 862,80 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнення за період з 06.06.1999 року по 20.07.2016 року у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦК України, акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Нормами ст. 619 ЦК України регулюються правовідносини зобовязального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність. Згідно з ч. 1 ст. 176 ЦК України, розмежування відповідальності за зобовязаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб - Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК України закріплено загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобовязаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України, згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобовязаннями юридичної особи, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями його учасника (засновника). Засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду Державного майна України та акціонери. (а. с. 12а) Таким чином, правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та Державою України, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника, положення ст. 77 ГК України на правовідносини між ВАТ «Содовий завод» та Фондом державного майна України, Державною казначейською службою України не розповсюджуються, тому Держава Україна в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод», до того ж Фонд держмайна України не являється правонаступником ВАТ «Содовий завод». Окрім того, на даний час триває ліквідаційна процедура, та ліквідатор ВАТ «Содовий завод» не заперечує факту наявності заборгованості із заробітної плати перед позивачем (а. с. 3). Положення ч. 2 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до спірних правовідносин не застосовуються. Суд констатує ту обставину, що позов подано до Державної казначейської служби України, яка не є засновником ВАТ «Содовий завод» і за своїми повноваженнями не має права самостійно розпоряджатися державними коштами, позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем. Позивач з позовними вимогами до іншого відповідача, ніж Державна казначейська служба України, не звертався, вимоги про заміну відповідача не заявляв. Суд також констатує ту обставину, що позовні вимоги [PERSON], які є предметом даного судового розгляду, є тотожними з вимогами останнього до ВАТ «Содовий завод», вже були предметом судового розгляду і задоволені в повному обсязі рішенням Словянського міськрайонного суду від 20.07.2016 р. по справі № 2/243/2561/2016. У звязку з викладеним, підстави для задоволення позову стосовно стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у суду відсутні, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed