Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

10 лютого 2014 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту на загальну 31 730 грн. 55 коп. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 9 вересня 2004 р. згідно укладеного договору відповідач отримав кредит на суму 4 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою складають договір. Відповідно до п.9.12 договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, дія договору продовжується на такий же термін. Із свого боку банк виконав умови договору, а відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також комісії. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбаченим цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позики. Наслідком порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку відповідно до ч.2 ст. 1050 та ч.2 ст. 1054 ЦК України вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту. Станом на 30 листопада 2013 р. заборгованість за кредитним договором становить 31 730 грн. 55 коп. і складається: із заборгованості за кредитом - 8 400 грн.80 коп., заборгованості за процентами - 21 342 грн. 58 коп., штрафу - 500 грн.(фіксованої частини) штрафу - 1 487 грн. 17 коп. - процентної складової. В судовому засіданні представник позивача - Тригубенко В.І. позов підтримав та пояснив, що відповідач підписав договір, отримав кредитну картку з лімітом 4 500 грн. і використовував кредитні кошти. Банк збільшував або зменшував кредитний ліміт в залежності від того, як [PERSON] виконував умови договору, оскільки зміна ліміту була передбачено кредитним договором. Відповідно до умов договору у разі ненадходження коштів для погашення кредитної заборгованості банк мав право списувати кошти з будь-якого рахунку, відкритого на ім'я відповідача в цьому банку. Як видно із руху коштів по картковому рахунку, останній раз списання коштів здійснено 31 березня 2011 р. на суму 1 коп. До цього часу договір не припинив свою дію, бо відповідач з відповідною заявою не звертався. Чи перевипускалася кредитна картка, йому, представнику позивача, невідомо. В березні 2011 р., щоб уникнути списання коштів за платіжною карткою з встановленим лімітом, відповідач змінив установу банку, почав користуватися послугами іншого банку, відтак ПАТ КБ «ПриватБанк» втратив можливість списання коштів для погашення заборгованості. Відповідач позов не визнав та пояснив, що платежі для погашення кредиту по картковому рахунку він здійснював в 2004 та 2009 роках. Банк безпідставно збільшив йому картковий ліміт, бо він з такою заявою до нього не звертався, і безпідставно списував кошти з його зарплатної картки, оскільки він надавав згоду списувати кошти лише з конкретної картки (рахунку). Заяв про закриття карткового рахунку він не подавав. На його думку, перебіг позовної давності розпочався 29 жовтня 2004 р., коли виникло сальдо простроченої заборгованості, а закінчився через три роки - 29 жовтня 2007р. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Суд встановив, що 9 вересня 2004 р. між сторонами у справі укладено договір кредиту шляхом приєднання позичальника [PERSON] до стандартних Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 4 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні. Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно анкети на отримання кредитної картки строк дії картки - до вересня 2006 р. Якщо після закінчення строку дії картки від її держателя не надійде письмова заява про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій та при дотриманні інших умов продовження, вона продовжує дію на новий строк (п.3.1.3 Правил ). Заяв від позичальника про закриття карткового рахунку не надходило. Відповідно до п.2 додаткової угоди строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії платіжної картки. Періодичність погашення кредитного ліміту та процентів - по закінченню кожного місяця, наступного за звітним, - 7 % від суми заборгованості за лімітом. Відповідач належно не виконував прийнятих на себе зобов'язань, заборгувавши позивачеві станом на 30 листопада 2013 р. 31 730 грн. 55 коп. Ця сума складається із заборгованості за кредитом - 8 400 грн. 80 коп., заборгованості за процентами - 21 342 грн. 58 коп., штрафу - 500 грн.(фіксованої частини), штрафу - 1 487 грн. 17 коп. - процентної складової. Договір передбачає відповідальність сторін у випадку невиконання його умов відповідно до пунктів 8.1- 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. До відносини, що виникли між сторонами, застосовуються норми розділу першого книги п'ятої ЦК України - загальні положення про зобов'язання та параграфу 2 глави 71 ЦК України - кредит. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, що передбачено ч.1 ст. 625 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником зобов'язання він відповідно до ст. 549, 1050 ЦК України зобов'язаний сплатити неустойку( штраф, пеню). Неустойка (штраф, пеня), як передбачено ч.1 ст. 546 ЦК України, є видом забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбаченим договором, більш ніж на 120 днів він зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5 % від суми позову. Розмір штрафу як процентна складова обчислено правильно і складає 1487 грн.17 коп. [( 8 400,80 + 21 342,58 ) х 0,05]. Разом з тим, вважаючи вимоги по суті законними, суд відмовляє позивачеві в позові в зв'язку із спливом позовної давності. За договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку), яким установлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 зазначеного Кодексу). Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 червня 2014 р. у справі № 6-61цс14. Як свідчить роздруківка руху коштів за картковим рахунком, в вересні 2009 р. виникла прострочена заборгованість, для погашення якої банком здійснювалося списання коштів з іншого рахунку відповідача, яких було явно недостатньо для її погашення. Останнє списання коштів в розмірі 1 коп. було здійснено 31 березня 2011 р. Даних про те, чи перевипускалася платіжна картка, сторони не надали. З часу виникнення заборгованості позивач дізнався про порушення свого права, але зволікав із зверненням до суду, подавши позов 10 лютого 2014 р. Відповідач подав письмову заяву про застосування позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє повністю, судові витрати позивачеві не компенсуються.

Outcome: dismissed