Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

11.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, відповідно до якого позивач просить: - встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилась після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO] року та складається з: 37/300 частин житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 97,5 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м., прибудови літ. «а», сараю літ. «Б», підвалу літ. «б», сараю-гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», споруд №1-3. - визнати за [PERSON] право власності на: 37/300 частин житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 97,5 кв.м., житловою площею 56,2 кв.м., прибудови літ. «а», сараю літ. «Б», підвалу літ. «б», сараю-гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», споруд №1-3. В судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. [INFO] року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.03.1996 року. (а.с.6) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 63/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його сини - [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON]. Згідно відповіді Першої Одеської державної нотаріальної контори № 1674/02-14 від 06.08.2018 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року заяви про прийняття спадщини до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори подали: 08 травня 1996 року - дружина померлого [PERSON]; 14 серпня 1996 року - син померлого [PERSON]; 17 вересня 1996 року - син померлого [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.1998 року позивач прийняв спадщину після смерті батька, яка складається з 37/300 частин житлового будинку житлового будинку [ADDRESS]. Згідно рішення Білгород-Дністровського міського суду від 12.03.1999 року та додаткового рішення від 2000 року, [PERSON] була сплачена компенсація за її частку житлового будинку та було визнано право власності на 37/300 частин житлового будинку за [PERSON] та [PERSON]. (а.с.16-17) Згідно заяви [PERSON] від 19.05.2018 року, - він, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, без примусу, без стороннього впливу, без фізичного чи психічного тиску відмовляється від отримання належної йому за законом частки спадкового майна на 37/300 частин житлового будинку [ADDRESS], після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] року. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, оскільки позивач користується та керує вищевказаним майном, оплачує податки, а також постійно доглядав за батьком [PERSON], у тому числі і протягом останнього року життя. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції закону 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК України в редакції закону 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції закону 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем 1 черги за законом до майна [PERSON], який помер [INFO] року, а також, що відповідач [PERSON] відмовився від належної йому за законом частки спадкового майна, тому позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в повному обсязі. Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказі в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved