Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

10.08.2015 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~DNH4KP75920247 від 28.08.2006, яка утворилася станом на 08.07.2015 в загальній сумі 19\~273,15\~грн., з яких: 617,23\~грн. заборгованість за кредитом; 4\~934,43 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 12\~327,53 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00\~грн. штраф (фіксована частина); 893,96 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача [PERSON] за довіреністю № 3257-О від 03.09.2013, в судове засідання не зявився, надіславши заяву, відповідно до якої підтримує заявлені банком позовні вимоги, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснивши, що вона дійсно отримала в банку кредит в розмірі 973,70 грн. на 1 рік. Спочатку погашала поточну заборгованість, а потім з 2012 року не платила, так як думала, що син, якому і купувався телефон в кредит, погашав поточну заборгованість, тому і виникла заборгованість. Відповідач пояснила, що визнає наявність боргу по тілу кредиту і процентам, та буде погашати їх щомісячно зі своєї пенсії, але просить не стягувати з неї пеню, яку банк їй нарахував в розмірі 12\~327,53 грн., у тому числі через пропуск банком строку позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із Заявою позичальника №DNH4KP75920247 відповідач [PERSON] 28.08.2006 уклала з ПАТ\~КБ\~«ПриватБанк» договір про отримання кредиту в сумі 973,70 грн. на споживчі цілі придбання мобільного телефону зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік (2,09\~% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредит був наданий на 12 місяців по 28.08.2007. Позичальник зобов'язалась погашати заборгованість щомісяця в період з 21 по 28 число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів (щомісячного платежу) у сумі 92,75\~грн. для погашення суми кредиту, нарахованих відсотків. Відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання за кредитним договором та у встановлені терміни добровільно їх належним чином не виконувала, кошти кредитодавцю не повернула, нараховані проценти не сплатила. Станом на 08.07.2015 позичальник [PERSON] відповідно до Розрахунку заборгованості за договором має заборгованість за кредитом у таких сумах: 617,23\~грн. заборгованість за кредитом; 4\~934,43\~грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Вказані суми відповідач [PERSON] в суді визнала. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтями 1049, 1054 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що між сторонами існують грошові зобов'язання, що виникли на підставі кредитного договору. Відповідач є позичальником, який не виконав належним чином свої зобов'язання за цим договором щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом, тому позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача суми кредиту, що залишилася, та нарахованих процентів підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги ПАТ\~КБ\~«ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] пені в сумі 12\~327,53\~грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та 500,00\~грн. штрафу (фіксованої частини), 893,96 грн. штрафу (процентної складової), то суд вважає, що у цій частині позов задоволенню не підлягає, враховуючи такі обставини. Як було зазначено вище, зобовязання згідно з нормами ст. 526, 527, 530 ЦК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. У позовній заяві позивач посилається на те, що кредитний договір між банком і позивачем складають заява, підписана позичальником, разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». І посилаючись на порушення [PERSON] умов договору, тобто умов, зазначених у доданих до позовної заяви Умовах надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), позивач просить стягнути з неї пеню в сумі 12\~327,53\~грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Вимога про стягнення вказаної суми пені грунтується на сумі, наведеній в додатку до позовної заяви «Розрахунок заборгованості за договором №\~DNH4KP75920247 від 28-08-2006, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 08-07-2015 р.» 28.06.2006 у заяві позичальника №\~DNH4KP75920247 [PERSON], як зазначено в розділі «Банківські послуги», погодилася з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам». Однак до позовної заяви додані «Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)», у яких не вказана дата, з якої вони діють у банку, та на яких відсутній підпис позичальника про ознайомлення і згоду саме з цими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. У розділі 5 «Відповідальність сторін» Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) в пункті 5.1 вказано, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.\~3.2.2. 3.2.3. даних Умов (тобто зобов'язання позичальника погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви; та сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.п. 4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту), банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15\~% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. У позовній заяві та доданому до неї Розрахунку заборгованості відсутня конкретизація того, за несвоєчасність виконання якого саме із зобов'язань, передбачених Заявою та пунктами\~3.2.2. 3.2.3. Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), було здійснене нарахування пені, та на яку суму простроченої заборгованості за наданим кредитом чи несплаченими процентами нараховувалась така пеня. Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що позивач не довів обставин, на яких грунтується його позовна вимога про стягнення з відповідача пені в сумі 12\~327,53\~грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та 500,00\~грн. штрафу (фіксованої частини), 893,96 грн. штрафу (процентної складової), а саме: не надав суду доказів того, що позичальник [PERSON] приєдналася шляхом підписання заяви позичальника №\~DNH4KP75920247 від 28.06.2006 саме до Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були додані позивачем до позовної заяви, а не до інших Умова надання споживчого кредиту фізичним особам, які вказані в підписаній нею заяві. І тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом особа може звернутися до суду. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 173,44\~грн.

Outcome: partial