Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

10 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, [PERSON], в якому просить з урахуванням уточнення позову від 15 вересня 2016 року визнати неправомірним та скасувати рішення Богуславської сільської Ради Павлоградського району № 45-3\ІІ від 14 грудня 2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га за кадастровим номером [NUMBER] за адресою : [ADDRESS]. Позовна заява мотивована тим, що у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER], виданого 13 лютого 2015 року Реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS], кадастровий номер зазначеної ділянки - [NUMBER], площа складає 0,25 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON] є власником суміжного з домоволодіння [ADDRESS]. В 2015 році [PERSON] звернувся до Богуславської сільської Ради Павлоградського району із заявою про передачу йому в приватну власність (приватизацію) земельної ділянки за місцем розташування належного домоволодіння. Рішенням Богуславської сільської Ради Павлоградського району №45-3\\УП від 14 грудня 2015 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідача, прийнято її в комунальну власність та передано її у власність відповідача для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 за кадастровим номером [NUMBER]. Рішення сільської Ради за заявою [PERSON] щодо приватизації землі винесено без дотримання норм земельного законодавства та є таким, що підлягає скасуванню за наступних обставин. На протязі декількох останніх років між позивачем та власником суміжного домоволодіння існує спір щодо розташування меж між їх земельними ділянками. При цьому фактично на даний час позивач, як суміжний землевласник із земельною ділянкою відповідача [PERSON], ніколи не надавав своєї згоди на встановлення меж земельної ділянки, яка передається йому у власність. В наданій технічній документації щодо приватизації землі відповідачем значиться, що нібито позивач підписав акт погодження меж, що взагалі не відповідає дійсності, оскільки в графі, передбаченій для підпису позивач ніколи не розписувався, підпис було підроблено. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок включає погодження меж земельної ділянки із власниками суміжних земельних ділянок. Проте наразі ніхто не встановив межи між земельними ділянками, у зв'язку із чим за відсутності погодження меж, неможливо було передати у власність [PERSON] відповідну земельну ділянку. Більш того, акт погодження меж було сфальсифіковано в частині підробки підпису позивача, у зв'язку із чим оскаржуване рішення сільської Ради фактично було винесено на підставі підроблених документів, що й свідчить про наявність підстав для його скасування. З приводу вирішення виниклого земельного спору позивач звертався із заявою про його вирішення до Богуславської сільської Ради. Рішенням цього органу місцевого самоврядування від 20 серпня 2015 року за №821-56\\УІ було затверджено «Акт про розгляд спірних питань між [PERSON] та [PERSON]» від 17 серпня 2015 року. При цьому самим актом про розгляд спірних питань від 17 серпня 2015 року надано висновки, згідно яких було рекомендовано винести межі земельної ділянки в натуру (на місцевості) відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку та закріпити її межовими знаками відповідно до вимог нормативних актів , що регулюють земельні правовідносини. Також рекомендовано для винесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевості) і закріплення її межовими знаками звернутися до юридичних осіб, що володіють відповідним технічним та технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників. Проте до даного часу у зв'язку із категоричною відмовою [PERSON] межі між земельними ділянками в натуру (на місцевості) не винесені та не закріплені межовими знаками, що взагалі унеможливлювало передання йому у приватну власність земельної ділянки. Позивач впевнений у захопленні [PERSON] частини належної йому на праві власності землі, у зв'язку із чим порушується право власності на неї. [PERSON] не тільки самочинно захопив частину земельної ділянки позивача біля гаражу, огородив її парканом, а ще й після цього оформив на неї своє право власності, що фактично призвело до вилучення в позивача частини його землі. Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 10 червня 2015 року у справі №6-267цс15 встановлено, що відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішеннями органів виконавчої влади або місцевого самоврядування лише після припинення права власності або користування ними в порядку, визначеному законом. Враховуючи, що [PERSON] фактично приватизував частину земельної ділянки позивача, рішення про передачу у приватну власність йому землі також підлягає скасуванню. В судове засідання позивач, представник позивача не з'явились, просили розглянути справу без їх участі позовні вимоги підтримали. В судове засідання представники відповідачів не з'явились, просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно рішення Богуславської сільської ради Павлоградського району № 785-53/VІ від 21 травня 2015 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею до 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно рішення Богуславської сільської ради Павлоградського району № 45-3/VІІ від 14 грудня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, прийнято в комунальну власність земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га за кадастровим номером - [NUMBER], передано у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га за таким кадастровим номером - [NUMBER] за рахунок земель комунальної власності, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], зобов'язано [PERSON] земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням і виконувати обов'язки власника. Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК). За правилами частини сьомої статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Аналіз наведених норм права у взаємозв'язку дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма статті 118 ЗК). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев'ята статті 118 ЗК). Відповідно до статті 198 ЗК кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Відповідно до п.3.12.Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Згідно висновку експерта від 23.01.2017 року №13/1.1-561 підписи від імені [PERSON] в графах «у присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок: 1», «Власники/користувачі суміжних земельних ділянок» акту приймання-передачі межових знаків на зберігання без дати виконані не [PERSON], а іншою особою, підписи від імені [PERSON] в графах «у присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок: 1», «Власники/користувачі суміжних земельних ділянок» акту приймання-передачі межових знаків на зберігання без дати виконані однією особою. Тобто факт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та її закріплення межовими знаками в присутності власника суміжної земельної ділянки, [PERSON], не підтверджено актом приймання-передачі межових знаків на зберігання. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], копія якого міститься в матеріалах справи, не містить повідомлення належним чином власника суміжної земельної ділянки, [PERSON] про час проведення робіт щодо закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі межових знаків на зберігання не містить підпису [PERSON]. Враховуючи винесення Богуславською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області спірного рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], який містить акт прийомки-передачі межових знаків, без підпису власника суміжної земельної ділянки, [PERSON], тобто без дотримання вимог ст.198 ЗК щодо встановлення, погодження меж земельної ділянки, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача. Доводи позивача щодо захоплення [PERSON] частини належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать , зокрема, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. У відповідності до ст.ст.79,88 ЦПК України при задоволенні позову, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1451,68 грн., що складаються з судового збору (551,20 грн.) та витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи ( 900,48грн.).

Outcome: approved