Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

12.02.2020 року позивач звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. З 12.03.2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач добровільно не надає кошти на їх утримання. Позивач також зазначає, що вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому вимушена звернутись до суду з цим позовом. На підставі вищевикладеного позивач просить суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх вищевказаних неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2020 року відкрито провадження по справі, призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2020 року відмовлено відповідачу [PERSON] у задоволені клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, відносно ухвалення заочного рішення не заперечує. До вищезазначеної заяви додала документи на підтвердження того, що діти знаходяться на її утриманні та проживають разом з нею. У судові засідання призначенні на 05.03.2020 року, 25.03.2020 року, 16.04.2020 року, 07.05.2020 року, 20.05.2020 року, 28.07.2020 року будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, ні відповідач, ні його представник у судові засідання не з`явилися, кожного разу надавши до суду заяви про відкладення розгляду справи. Причиною неявки в судове засідання призначеного на 28.07.2020 року згідно наданого клопотання представника відповідача було перебування останнього у відрядженні. Документів на підтвердження перебування у відрядженні суду не надано. У судове засідання призначене на 05.08.2020 року відповідач знову не з`явився, надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням свого захисника у відпустці. Будь-яких доказів на підтвердження знаходження захисника у відпустці не надав. Відзиву або будь-яких письмових пояснень з приводу поданої позовної заяви від відповідача та його представника до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі з 12.03.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4-5). Судом встановлено, що на даний час діти знаходяться на утриманні матері, проживають разом з нею (а.с. 69-75). Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи вищезазначені обставини, майновий стан сторін та те, що відповідач не має інших аліментних зобов`язань, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у заявленому позивачем розмірі, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення їх дитиною трирічного віку. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у заявленому нею розмірі підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved