Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

10 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. 20 вересня 2018 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01 квітня 2018 року між ФОП [PERSON] (постачальник) та [PERSON] (покупець) було укладено договір №КВ023, відповідно до якого постачальник зобовязався передати у власність покупця товар (насіння сільськогосподарських культур, органічне добриво), а покупець зобовязався прийняти його та сплатити вартість у строк, встановлений п.2.3 договору, а саме: протягом двох робочих днів з моменту отримання рахунку, а якщо товар поставляється на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, вартість товару оплачується покупцем в строки, вказані у видаткових накладних. На виконання умов договору, позивач протягом квітня 2018 року поставив (передав) відповідачу товар на загальну суму 14036,93 грн., що підтверджується видатковими накладними. Відповідач отримав вказаний товар, підписавши видаткові накладні. Строк оплати вартості отриманого відповідачем товару настав 05 квітня 2018 року (відповідно до видаткових накладних), однак цей товар відповідач не оплатив. В той же час, в липні 2018 року він повернув частину товару на загальну суму 1260,07 грн. та станом на 03 вересня 2018 року має заборгованість по оплаті вартості отриманого товару в сумі 12776,86 грн. Зазначений розмір заборгованості відповідач визнає, що підтверджується його підписом в акті звірки взаєморозрахунків, однак свої обовязки за договором щодо оплати вартості товару не виконує. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар, однак не в повному обсязі, а в сумі 10776,86 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.38/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.42/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 квітня 2018 року між ФОП [PERSON] (постачальник) та [PERSON] (покупець) було укладено договір №КВ023, відповідно до якого постачальник зобовязався передати у власність покупця товар - продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобовязався прийняти товар, сплативши за нього визначену договором грошову суму згідно видаткових накладних або рахунку-фактури у строк, встановлений п.2.3 договору, а саме: протягом двох робочих днів з моменту отримання рахунку, а якщо товар поставляється на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, вартість товару оплачується покупцем в строки, вказані у видаткових накладних /а.с.7-10/. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу товару на загальну суму 14036,93 грн., а відповідач вказаний товар прийняв, що підтверджується видатковими накладними від 05 квітня 2018 року, які підписані відповідачем /а.с.11-14/. При цьому згідно накладних на повернення товару від 03 липня 2018 року, частину товару на загальну суму 1260,07 грн. відповідач повернув позивачу /а.с.15-17/. Згідно акту звірки взаємних розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 06.07.2018 року складає 12776,86 грн. /а.с.18/. Зазначений акт підписаний як позивачем, так і відповідачем, що свідчить про те, що відповідач не заперечує наявність вказаної заборгованості. 30 липня 2018 року позивачем відповідачу направлялася вимога про сплату заборгованості по оплаті вартості отриманого товару в сумі 10776,86 грн., яка отримана відповідачем 15 серпня 2018 року. /а.с.19-21/ Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Ч.1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. За приписами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ При цьому, відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання\~ зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений\~ договором. Так як відповідач не виконав зобовязання у встановлений договором строк, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на законі, у звязку з чим підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки становить 12776,86 грн., однак позивач просить стягнути з відповідача лише 10776,86 грн., тому з урахуванням принципу диспозитивності, стягненню підлягає сума 10776,86 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved