Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

10.11.2016р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (далі - відповідач), в якому зокрема просить після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище Топало. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюбні відносини фактично були припинені та з серпня 2014 року вони почали жити окремо, подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки у них різні погляди на ставлення до їхнього сімейного життя та на виховання дитини, спільне господарство ними разом не ведеться. Від даного шлюбу є малолітня донька - [PERSON], [INFO], яка проживає біля позивача. Спору щодо проживання, виховання та утримання дитини, поділу майна у сторін немає, дитина буде проживати разом з позивачем. Також позивач вказує на те, що спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, які мають істотне значення. Крім того, позивач просила витрати зі сплати судового збору стягнути з відповідача на її користь. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте 28.12.2016р. подала до суду заяву, в якій просить не надавати строку для примирення, та розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте 28.12.2016р. телефонограмою №210 звернувся до суду із заявою, в якій визнає позовні вимоги, просить не надавити строку для примирення, а також просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач також не заперечує щодо стягнення з нього судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність визнання відповідачем позову, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2014р. сторони уклали шлюб, про що виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Врадіївського району миколаївської області зроблено відповідний актовий запис № 1 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ФП № 102788 від 14.06.2014 р. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного Топало було змінено на Бондар. Від шлюбу є спільна малолітня донька - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФП № 223697 від 16.03.2015р.), яка проживає біля матері. Спору щодо місця проживання дитини та майнового у сторін немає. Фактично сторони з серпня 2014 року не проживають однією сім'єю та не підтримують один одного, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. [PERSON] про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред'явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дитини. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Щодо вимоги позивача про повернення їй дошлюбного прізвища суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином вимога позивача про залишення за нею дошлюбного прізвища Топало є законної та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved