Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

11 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок №36 по вулиці Жовтневій в с. Куянівка Білопільського району Сумської області. За вказаною адресою зареєстровані: вона, її чоловік [PERSON], її брат [PERSON] та відповідач - [PERSON]. Останній фактично з дня реєстрації і до цього часу у зазначеному будинку не проживав і не зявлявся. У добровільному порядку [PERSON] з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим у неї виникають труднощі зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються на останнього. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться в с. Куянівка Білопільського району Сумської області по вул. Жовтневій, 36 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В подальшому позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком №36 по вулиці Жовтневій (нині вул. Центральна) у селі Куянівка Білопільського району Сумської області, а позовні вимоги про зняття останнього з реєстраційного обліку залишити без розгляду, про що подала відповідну письмову заяву (а. с. 27). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Згідно з поштовим повідомленням, останній за місцем реєстрації не проживає. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що він належним чином сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 22, 32). Представник третьої особи Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання також не зявився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив (а. с. 21, 25). У відповідності до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивачку [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею ст. 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317, ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідності до ст. 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок, виданого 02 січня 2001 року Сумським обласним обєднанням бюро технічної інвентаризації на підставі рішення виконкому Куянівської сільської ради від 25 грудня 2000 року №47, позивачка є власником житлового будинку з господарчими будівлями під №36, розташованого по вул. Жовтневій в с. Куянівка Білопільського району Сумської області (а. с. 11). Згідно з довідками Куянівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 08 лютого і 22 березня 2016 року, [PERSON], [INFO] зареєстрована та мешкає за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Куянівка, вул. Центральна (колишня вул. Жовтнева), 36 і має наступний склад сімї: чоловік [PERSON], [INFO], брат [PERSON], [INFO], який за вказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає та зять [PERSON], [INFO], який також за вказаною адресою зареєстрований, але фактично ніколи не проживав і не проживає (а. с. 10, 28). У відповідності до акту обстеження умов проживання сімї [PERSON] від 04 квітня 2016 року та довідки депутата Куянівської сільської ради [PERSON], [PERSON] ніколи не проживав і не проживає за адресою: [INFO] (а. с. 29, 36). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час не є членом сімї позивачки [PERSON], не є власником або наймачем будинку, розташованого в с. Куянівка Білопільського району Сумської області по вул. Центральній (колишня вул. Жовтнева), 36, який належить останній на праві власності, жодного дня не проживав у вказаному будинку, а лише зареєстрований у ньому, не приймає участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним позивачці на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Куянівка, вул. Центральна (колишня вул. Жовтнева), 36. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved