Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

12.07.2016 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області\~про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батька позивача залишилось спадкове майно, інших спадкоємців на дане майно немає, тому просив суд визнати за ним у порядку спадкування після смерті батька право власності на житловий будинок № 10 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Центральній у с. Заньки Радомишльського району Житомирської області та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності реформованого КСП «Нове життя» на території [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Позивач та його представник у судове засідання не зявились, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, надіслав до суду заяву, просив розгляд справи проводити без участі його представника, позовні вимоги підтримує. Враховуючи вищевикладені обставини, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився 04.04.1957 у с. Дорогунь Радомишльського району Житомирської області, у Свідоцтві про народження від 17.04.1957 серії І-ЯР № 422648 його батьками записано: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с.5,7). 13.11.1996 секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 11 Заповіт від 13.11.1996 [PERSON], який на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: «належний мені на праві особистої власності жилий будинок, надвірні будівлі, майно, що мається в хаті заповідаю сину [PERSON]». Заповіт на день смерті заповідача не скасований, про що свідчить відмітка на Заповіті від 13.11.1996, яка зроблена секретарем Заньківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 31.08.1998 (а.с.11). Мати позивача [PERSON] померла 28.12.1986 у віці 64 років у с. Дорогунь Радомишьського району Житомирської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 30.12.1986 серії ІІ-ТП № 262198 (а.с.8). Батько позивача [PERSON] помер 31.08.1998 у віці 72 років у м. Житомир, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 01.09.1998 серії І-ТП № 099833 (а.с.9). Відповідно до п. 4\~прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,\~ЦК України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Із матеріалів справи вбачається, що позивач порушив у суді спір про визнання за ним в порядку спадкування після смерті батька права власності на майно, оскільки батько позивача - [PERSON] помер 31.08.1998, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню чинне на той час законодавство, а саме, відповідні правила\~\~ЦК УРСР\~1963 року.\~\~ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок № 10 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Центральній у с. Заньки Радомишльського району Житомирської області та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності реформованого КСП «Нове життя» на території [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області. З Довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 16.03.2016 року № 913 про наявність (відсутність) зареєстрованого майна вбачається, що право власності на житловий будинок № 10 по вул. Центральна в с. Дорогунь Радомишльського району Житомирської обл. не зареєстровано (а.с.14). Проте, відповідно до п. 4 ч. 2 п.п. 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР», затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31.01.1966 за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15.01.1996 (яка була чинною до 13.12.1995) державній реєстрації підлягали тільки будинки і домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, вбачається, що зазначене домоволодіння складається з: житлового будинку 1959 року побудови, двох сараїв, літньої кухні, колодязю, огорожі, навісу, уборної та має інвентаризаційну вартість 80 513, 00 грн. (а.с.17-19). Відповідно до записів у погосподарських книгах (№ 7 за 1971-1973 рр., № 7 за 1974-1976 рр., № 8 за 1977-1979 рр., № 7 за 1980-1982 рр., № 7 за 1983-1985 рр., № 7 за 1986-1990 рр.) головою домогосподарства за адресою: вул. Центральна, 10, с. Дорогунь, з 1971 до дня своєї смерті рахувався [PERSON] (а.с.15). Крім того, спадкодавець [PERSON], відповідно до «Проектно-технічної документації із землеустрою щодо організації терторії земельних часток (паїв) та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам із земель колективної власності реформованого КСП «Нове життя» [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області», за № 118 включений до «Списку громадян [PERSON] сільської ради членів колишньої асоціації пайовиків «Нове життя», які померли, для врахування їх при розподілі земельних ділянок (а.с.12). [PERSON] від 15.07.2016 № 598/01-16 Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкова справа до майна [PERSON], який помер 31.08.1998 Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області не заводилась. З Довідки від 20.11.2015 № 180, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Радомишльського району Житомирської області, вбачається, що [PERSON] на день смерті 31.08.1998 проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Крім померлого в цьому житловому будинку постійно ніхто не проживав та не був зареєстрований на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті померлого. Фактично спадщину після смерті останнього прийняв [PERSON] син, шляхом догляду за будинку, обробітком земельної ділянки, сплатою страхових платежів та проведенням поточного ремонту (а.с.13). Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до положень ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] фактично. [PERSON] з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved