Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

11.11.1979 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем у Вендичанській сільській раді Могилів-Подільського району Вінницької області, від якого в них єдвоє повнолітніх дітей. Вказує на те, що подружні відносини між ними не склалися через різні погляди на сімейне життя та обовязки. З 2001 року і на даний час вона знаходиться за кордоном, припинила з відповідачем будь-яке спілкування, спільне господарство з ним не веде. Вважає, що подальше сумісне життя не можливе, шлюб носить формальний характер, тому просить такий розірвати. 16.08.2017 року провадження по справі було зупинено та сторонам надано строк для примирення на три місяці. Ухвалою від 16.11.2017 року провадження по справі відновлено та справу призначено до розгляду. Позивачка надала суду нотаріально завірену заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав. З'ясувавши думку позивачки, викладену у письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі зареєстрували шлюб 11.11.1979 року у Вендичанській сільській Раді народних депутатів Могилів-Подільського району, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 418102 від 11.11.1979 року. Також судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують з 2001 року, разом, як сімя, не проживають, спільного господарства не ведуть, взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт непроживання позивачки і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. З огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для подальшого вжиття заходів щодо примирення сторін та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому суд бере до уваги те, що за період часу, наданого судом для примирення, позивачка та відповідач не примирились. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 640 грн., що відповідатиме вимогам ч.1 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81,141, 259, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved