overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

12.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами: провести поділ майна подружжя - квартири [ADDRESS], про припинення частки відповідача у спільному майні подружжя 1/4 частини нежитлового приміщення, що знаходиться в будинку №2 по вулиці Щорса в місті Чернігів Чернігівської області. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача позов визнав. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі з 30.04.1976 року по 03.11.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6). За час перебування в шлюбі, на спільні грошові кошти подружжя придбало квартиру [ADDRESS], яка згідно договору купівлі-продажу від 08.06.1992 року №5-4611 оформлена на імя відповідача та 1/2 частину нежилого приміщення (магазину) в будинку №2 по вулиці Щорса в місті Чернігів Чернігівської області, яка оформлена згідно свідоцтва про право власності від 28.04.2005 на імя позивача (а.с.7-8). Відповідно до ст.ст.60, 61, 57, 70 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є субєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майно, набуте дружиною чи чоловіком до шлюбу є їх особистою приватною власністю. У разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Суд вважає, що спільною сумісною власністю подружжя є квартира [ADDRESS], яка згідно договору купівлі-продажу від 08.06.1992 року №5-4611 оформлена на імя відповідача та 1/2 частина нежилого приміщення (магазину) в будинку №2 по вулиці Щорса в місті Чернігів Чернігівської області, яка оформлена згідно свідоцтва про право власності від 28.04.2005 на імя позивача і помешкання підлягає поділу між подружжям в рівних частинах. У відповідності до положень ст.365 ч.1 ЦК України, суд припиняє право відповідача на частку у спільному майні подружжя 1/4 частину нежилого приміщення (магазину) в будинку №2 по вулиці Щорса в місті Чернігів Чернігівської області, так як частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Встановлені обставини є підставами для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

12.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Він відмовився від надання судом строку на примирення з відповідачем. Відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 31.08.2010 року, при цьому спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З травня 2012 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

12.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 10.10.2008 року в сумі 24104 грн 79 коп., а також понесених судових витрат. Одночасно представник позивача просив суд розглянути справу за його відсутності та повідомив про свою згоду на заочний розгляд справи у разі відсутності відповідача. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Відповідач про причини неявки не повідомила, у звязку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 10.10.2008 року сторони уклали кредитний договір відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 4100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитними коштами 22.8% річних (далі по тексту Договір). Згідно статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2016 року складає 24104 грн 79 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту 4099 грн 38 коп., заборгованість по сплаті відсотків 16069 грн 47 коп., комісія 2550 грн, штраф 1385 грн 94 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 4-6), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення. Таким чином, даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

12.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 21716,67 грн, мотивуючи вимоги тим, що 20.12.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 9100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. В судове засідання представник позивача [PERSON] не прибув, в поданій заяві від 23.06.2016 року просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання без поважних причин повторно не прибув. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 20.12.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 9100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки (а.3-32). Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок станом на 11.01.2016 року виникла заборгованість на загальну суму 21716,67 грн, яка включає заборгованість по тілу кредиту 8113,42 грн, несплачені проценти 10999,80 грн, штрафні санкції 1510,32 грн (а.с.4). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмірі в розмірі 21716,67 грн, так як зобовязання не виконується відповідачем. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

12.02.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось по причині того, що вони з відповідачем різні по характеру люди, по різному відносяться до життя, у їхніх стосунках зникло взаємопорозуміння і почуття поваги, примирення між ними не дають позитивних наслідків, в зв'язку з цим між ними постійно виникають сварки, спільне господарство та сумісне проживання між ними припинено, тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]», судові витрати залишити за нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить шлюб розірвати. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 вересня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1164, від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], протягом тривалого часу сімейно - шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, спроби до примирення позитивного результату не дали, сім'я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам. Дані обставини визнаються сторонами, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ст. ст. 79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатила при подачі позову до суду 551,20 грн., але заявила клопотання про залишення судових витрат за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

12.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитей. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання синів аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працездатний, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання дітей на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

12.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працездатний, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

12.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала у шлюбих відносинах з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працездатний, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

12.02.2016 року позивачі звернулися з вказаним позовом, де вказали, що 07 квітня 2015 року померла їх матір [PERSON]. Після її смерті вони звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і зясували, що 12.04.2013 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] був зареєстрований заповіт за №384, яким [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось своїй сестрі [PERSON]. Посилаючись на те, що на час складання заповіту їх мати хворіла на важкий психічний розлад, в звязку з чим перебувала на обліку в психо-неврологічному диспансері Житомирської області з 2009 року, позивачі просили: «Визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 12.04.2013 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON].» В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали з викладених у ньому підстав. Представник відповідача позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 07 квітня 2015 року померла [PERSON], яка була матірю позивачів, що підтвердилось свідоцтвом про смерть (а.с.5), та свідоцтвами про народження позивачів (а.с.5-6). При житті, 12.04.2013 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], яким заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, своїй сестрі [PERSON] (а.с.25). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №334-2017 від 24.10.2017 року, [PERSON], [INFO], при житті, починаючи з 2009 року, страждала на виражену деменцію судинного (атерокслеричного) генезу. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 01.8 міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду. [PERSON] на момент укладення заповіту (12.04.2013 р.) також страждала на виражену деменцію судинного (атерокслеричного) генезу. Ступінь наявного у [PERSON] слабоумства на час укладення заповіту, була настільки виражена, що позбавляла її здатності на той час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.92-95). Відповідно до статті 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та відповідні правовідносини і норми права, що їх регулюють, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому задовольняє позов в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

12.02.2016 року позивачка звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу, пояснюючи, що в зареєстрований шлюб з відповідачем вони вступили 19.11.2011 року та мешкали однією родиною до серпня 2014 року. Від спільного шлюбу мають одну дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Питання про стягнення аліментів вирішено у добровільному порядку. Спірне майно відсутнє. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стало те, що у сторін втрачено почуття любові та взаєморозуміння,тривалий час не мешкають однією родиною тому просить суд розірвати шлюб з відповідачкою. Позивачка у судове засідання не з'явився, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу за його відсутності, на позові наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час слухання справи, заперечень проти позову не надав, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутністю, оскільки в матеріалах справи є для цього достатньо підстав без особових пояснень відповідача. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Враховуючи викладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачка втратила до відповідача почуття любові, поваги та взаєморозуміння, тривалий час не мешкають з відповідачем однією родиною, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу не надав у судове засідання не з'явився, що підтверджує його незаінтересованість у збереженні сімейних відносин та робить неможливим подальше сумісне проживання подружжя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

12.02.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини і свої доводи обґрунтовує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не робить, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач у зал судового засідання не з'явилась, але надала до суду заяву слухати справу без її участі, на позові наполягає. Відповідач у зал суду не з'явився, але надав заяву слухати справу без його участі, позов визнає. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про народження дітей, свідоцтва про укладання шлюбу встановлено, що від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. У відповідності зі ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно ст.183 СК України, з відповідача підлягає стягненню аліменти на утримання дітей - у розмірі 1/3 частини його заробітної плати й інших доходів до досягнення дитиною віку повноліття, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 180-183 СК України, ст. ст. 57-60, 62, 64, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: approved