Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

11.12.2017 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON], а ще [INFO] помер двоюрідний брат батька, а його дядько - [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] Після смерті дядька [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельних ділянок, площею 3,2514 га та 3,0262 га, що розташовані на території Копистирнської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, і житлового будинку, що знаходиться на [ADDRESS] Він є спадкоємцем майна після смерті дядька по закону в порядку п'ятої черги відповідно до ст.1265 ЦК України. Спадщину він прийняв та вже оформив спадкові права на земельні ділянки, але оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями не може, оскільки 22.11.2017 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори йому було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності, що є перешкодою для оформлення його спадкових прав на вказаний будинок. Просить визнати за ним - [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 90,1 м. кв., в тому числі житловою площею 62,2 м. кв., із господарськими будівлями: верандою під літерою «а», ганком під літерою «а1», літньою кухнею під літерою «Б», літньою кухнею під літерою «В», погребом під літерою «В1», сараєм під літерою «Г», огорожею «1-3», загальною вартістю 40230 грн., які знаходяться на [ADDRESS] Відповідно до ухвали судді від 22.12.2017 року продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за правилами глави 6 ЦПК України, тобто зі стадії розгляду справи по суті (а.с.133). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. При цьому [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності через неможливість прибути у судовий розгляд справи по суті, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.134). Представник відповідача - Копистиринської сільської ради в судове засідання не з'явився. 26.12.2017 року Копистиринський сільський голова [PERSON](а.с.136), подав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. В заяві до суду повідомив, що відповідач - Копистиринська сільська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, що наведені в позові (а.с.135). В судове засідання для розгляду справи по суті сторони не прибули, при цьому позивач та представник відповідача подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, у зв'язку із чим, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому, перешкод для розгляду справи суд не вбачає. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер двоюрідний дядько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.14), свідоцтвами про народження позивача, його батька - [PERSON] та батькового двоюрідного брата - [PERSON], Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України про народження діда позивача - [PERSON] та батька спадкодавця - [PERSON], який підтверджує родинні відносини між останніми, а саме, що вони є рідними братами, свідоцтвами про смерть останніх (а.с.10-13, 15-16). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO], постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Копистиринської сільської ради за №66 від 13.11.2017 року, відповідно до якої разом з померлим на день смерті ніхто не проживав (а.с.119). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом є двоюрідний племінник останнього - позивач [PERSON], оскільки інші спадкоємці - [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщини не прийняли і на неї не претендують, про що подали відповідні заяви до Шаргородської державної нотаріальної контори (а.с.82-84). [PERSON] спадщину після смерті дядька прийняв (а.с.80-81) та вже частково оформив, зокрема, на земельні ділянки, площею 3,2514 га. та 3,0262 га., що розташовані на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується матеріалами спадкової справи №800/17 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.78-132), зокрема свідоцтвами про право на спадщину за законом від 18.11.2017 року (а.с.125, 128), але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], позивачу [PERSON] відмовлено 22.11.2017 року завідуючою Шаргородською державною нотаріальною конторою Вінницької області [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.8). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 40230 грн., що знаходиться в [ADDRESS] Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема даними з погосподарських книг по Копистиринській сільській раді за 1986-1990 роки, а також з 1991 по 2010 роки (зокрема, станом на 2008 рік - час смерті спадкодавця), де спадкодавець [PERSON] значиться головою двору, у власності якого знаходиться будинок 1987 року забудови з господарськими будівлями (а.с.56-64). Будинок на [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці площею 0,60 га, яка належала дядькові позивача [PERSON], що підтверджується архівною випискою з рішення виконкому Копистиринської сільської Ради народних депутатів від 13.04.1994 року за №472 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» (а.с.55). З довідки виконавчого комітету Копистиринської сільської ради від 08.06.2017 року за №463 вбачається, що будинок на [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів за №244 від 22.10.1987 року (а.с.22). Із інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні, та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що будинковолодіння в [ADDRESS], складається з будинку під літерою «А», загальною площею 90,1 м. кв., в тому числі житловою площею 62,2 м. кв., із господарськими будівлями: верандою під літерою «а», ганком під літерою «а1», літньою кухнею під літерою «Б», літньою кухнею під літерою «В», погребом під літерою «В1», сараєм під літерою «Г», огорожею «1-3», загальною вартістю 40230 грн. (а.с.24-25). Загальний фізичний стан будинку 1987 року забудови - задовільний, має 21-40% зносу. Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, 21-40% зносу означає, що елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.65). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п.1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма №1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1987 рік (рік забудови спірного житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Копистирин, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 25.08.2016 року за №265, з якої вбачається, що згідно з архівними даними КП право власності на будинок по [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано (а.с.23). З листа-роз'яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом об'єкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По об'єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами) (а.с.66). Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Копистирин по [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останнього. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], позивачу [PERSON] відмовлено 22.11.2017 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.8). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері ( ст.1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (ч.1 ст.1265 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач [PERSON] є спадкоємцем п'ятої черги за законом померлого [PERSON], оскільки є його племінником, і прийняв спадщину після смерті дядька. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідачем - Копистиринською сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON], що вбачається із заяви представника сільської ради [PERSON] (а.с.135), то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на майно померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved