Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

11 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила про розірвання зареєстрованого 20 травня 2000 року шлюбу з відповідачем, вказавши на неможливість подальшого збереження сім'ї. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила, що чоловік тривалий час не виконує своїх сімейних обов'язків, не опікується забезпеченням потреб дітей, їх вихованням. При цьому, живе власними інтересами і окремо від сім'ї з грудня 2013 року. Прийняті нею міри до збереження сім'ї позитивних наслідків не мали. Відповідач не змінив своєї поведінки, а така обстановка у сім'ї негативно відображається на стані психологічного здоров'я її та дітей. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність за визнання позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Подружжя перебуває у юридично зареєстрованому шлюбі, який укладено 20 травня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Снігурівського району Миколаївської області України, актовий запис №30, що підтверджується представленим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7) та мають від шлюбу неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], згідно наданого свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.8) та [PERSON], [INFO], за записами свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.9). Сторони припинили сімейні та подружні стосунки, на підставі чого позивачка заявила вимогу про розірвання шлюбу. Між сторонами мають місце сімейні правовідносини. У порядку ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу пред'явлений одним із подружжя. В силу ст.112 СК України за заявлення позову одним з подружжя про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи судом встановлено, що подружжя не підтримують подружніх стосунків з грудня 2013 року та проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї слугувала негідна поведінка чоловіка, який самоусунувся від виконання сімейних обов'язків щодо утримання сім'ї, участі у вихованні дітей, виявляв неповагу до дружини. Сторони втратили один до одного почуття, що слугували основою шлюбного союзу та не бажають надалі продовжувати сімейні відносини. Суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, та ухвалює про задоволення позовних вимог. Суд визнає з урахуванням встановлених обставин справи та категоричності позиції сторін, недоцільним відповідно до ст.111 СК України прийняття додатково мір до збереження сім'ї, наданням часу на примирення, оскільки, за наданий ухвалою від 19 лютого 2014 року двомісячний строк, відповідач мір до збереження сім'ї не приймав і сторони не примирилися. У порядку ст.113 СК України суд утверджує право позивачки після розірвання шлюбу надалі іменуватися шлюбним прізвищем. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 243грн.60коп. за квитанцією №3765.587.1 від 10 лютого 2014 року (а.с.1).

Outcome: approved