Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

11.09.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову послався на те, що він являється власником вказаної квартири, а відповідачка, яка є його колишньою дружиною, вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника майна, і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Оскільки відповідачка не пов`язана з ним спільним побутом, з житла остаточно вибула, відтак вважає, що її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Покликаючись на норми цивільного законодавства просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою від 01.10.2020 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 11.01.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 05.02.2021 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що відповідачка добровільно виписатись із спірного майна не бажає, на контакт з ним не іде та на телефонні виклики не відповідає. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Окрім цього, нею був поданий відзив на позовну заяву в якому остання позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 19.05.2000 р.. Згідно копії будинкової книги, відповідачка зареєстрована у спірній квартирі як дружина власника майна з 11.06.2015 р.. Відповідно до акту КП «ЧЖКС» від 28.07.2020 р., відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.05.2020 р. (справа №459/2820/18) шлюб між сторонами було розірвано. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 зазначеного Кодексу). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачка вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 жовтня 2019 року в справі № 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18). Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Фактичні обставини справи та наявні докази свідчать про те, що відповідачка не проживає у житлі позивача, спільним побутом із ним не пов`язана, перестала бути членом сім`ї позивача, договір щодо порядку проживання у спірному житловому приміщенні не укладався, позовні вимоги визнала, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачці відомі та зрозумілі. Тому за відсутності законних чи договірних підстав відповідачка не може надалі користуватися чужою власністю всупереч волі власника. За таких обставин і міркувань право відповідачки на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. Таким чином суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідачки у користь позивача.

Outcome: approved