Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

12.10.2015р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.10.2014 року він та [PERSON] уклали попередній договір купівлі-продажу жилого будинку з допоміжними будівлями та спорудами, розташованого за адресою м. Краматорськ, вул. Епрона 7. Даний договір посвідчено державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано у реєстрі №2-4162. Згідно умов вказаного договору, він сплатив [PERSON] грошові кошти у розмірі 25000 гривень під час підписання договору, в решту грошей в сумі 25000 гривень, він зобовязався сплатити [PERSON] до 10.10.2015року, під час підписання Основного договору. Він, будучі впевненим в тому, що цей жилий будинок практично вже належить йому, зробив у ньому ремонт та деяке переобладнання. Деякий час потому, [PERSON] виїхала у невідомому йому напрямку зі своїм чоловіком та дітьми, а перед відїздом вона йому повідомила, що не має наміру переоформляти будинок на його імя і не має наміру повертати йому його гроші. Вона також забрала документи на будинок. 10.10.2015 року спливав строк для звернення до нотаріальної контори для укладення Основного договору і він направив [PERSON] рекомендованого листа з проханням прибути до нотаріальної контори 09 чи 10.10.2015 року, тому що згідно п.5 Договору - якщо протягом пяти днів з моменту закінчення терміну Договору, передбаченого п.1 цього Договору, буде укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, або жодна з сторін не направить іншій стороні пропозицію про його укладення, зобовязання за даним договором припиняються. Сторони домовилися, що пропозиція направляється у вигляді рекомендованого листа або телеграми, або може бути передано через нотаріуса. Також згідно з п.3 Договору - одностороння відмова від виконання зобовязань за даним договором не допускається. Ні 09 ні 10 жовтня [PERSON] не зявилася для укладання Основного договору, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав. У добровільному порядку вони не бажають продати йому належні їм частки будинку. Просить припинити право власності [PERSON] на будинок №7 по вул. Епрона у м. Краматорську, визнати за ним право власності на вказаний будинок, та стягнути з нього на користь [PERSON] компенсацію за житловий будинку №7 по вул. Епрона у м. Краматорську Донецької області в розмірі 25000 (двадцять пять тисяч) гривень У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України,кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України). Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст.364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обовязковою. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 22.02.2007р. Другою державною нотаріальною конторою по реєстру №763, зареєстрованого 20.03.2007р. у Краматорському міському бюро технічної інвентаризації, номер запису: 5550 в книзі: 13; 32-В стор.251 та право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №13949947, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власників на нерухоме майно 13902279, власницею жилого будинку з допоміжними будівлями та спорудами за адресою м. Краматорськ вул. Епрона, 7, є [PERSON]. Спірний жилий будинок загальною площею 28,5кв.м., житловою площею 47,2кв.м. 10.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали попередній договір купівлі-продажу жилого будинку з допоміжними будівлями та спорудами, розташованого за адресою м. Краматорськ, вул. Епрона 7, посвідчено державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано у реєстрі №2-4162. Згідно п.2.3. вказаного договору, [PERSON] сплатив [PERSON] грошові кошти у розмірі 25000 гривень під час підписання договору, в решту грошей в сумі 25 000гривень, зобовязався сплатити [PERSON] до 10.10.2015року, під час підписання Основного договору. 10.10.2015року спливав строк для звернення до нотаріальної контори для укладення Основного договору та [PERSON] направив [PERSON] рекомендованого листа з проханням прибути до нотаріальної контори 09 чи 10.10.2015року. Згідно п.5 Договору - якщо протягом пяти днів з моменту закінчення терміну Договору, передбаченого п.1 цього Договору, буде укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, або жодна з сторін не направить іншій стороні пропозицію про його укладення, зобов'язання за даним договором припиняються. Сторони домовилися, що пропозиція направляється у вигляді рекомендованого листа або телеграми, або може бути передано через нотаріуса. Згідно з п.3 Договору - одностороння відмова від виконання зобовязань за даним договором не допускається. Добровільно [PERSON] не зявляється для укладання Основного договору, що змусило [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх прав. Згідно до п.4 Договору у разі, якщо одна сторона ухиляється від виконання зобовязань за цим договором (тобто ухиляється від укладання Основного договору), інша сторона вправі звернутися до суду з вимогою про примушення укласти Основний договір, на умовах, визначених цим договором або у разі відмови Продавця, укласти Основний договір, по незалежним причинам, Покупець має право визнати у судовому порядку право власності на Обєкт цього договору. Частиною 1 ст.346 ЦК України, наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи №6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи №6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою розяснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обовязково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України. Суд вважає, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, і наявні умови, передбачені п.3 ч.1 ст.365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. Суду не представлено доказів того, що частка відповідачки може бути виділена в натурі і спірний будинок можна поділити за положеннями п.п.1, 2 ч.1 ст.365 ЦК України. Крім того, згідно до попереднього договору купівлі-продажу жилого будинку з допоміжними будівлями та спорудами за адресою м. Краматорськ вул. Епрона, 7, вказано, що обєкт відчужується, тобто спірного будинку складає 50000грн. Все вище наведене свідчить, що обовязкові умови для припинення права на частку, які повинні бути в сукупності та передбачені ч.1ст.365 ЦК України мають місце в даних правовідносинах, і тому, враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду України, суд вважає що є всі підстави ухвалення рішення про припинення права відповідачки [PERSON] на частку в спільному майні, а тому є всі підстави вважати позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими. На підставі ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 217, 218, 223-226 ЦПК України, ст.ст.317, 321, 346, 355, 358, 365 ЦК України,

Outcome: approved