Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

12.10.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки від усіх видів його заробітку та на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку. В обґрунтування позову зазначила, що син повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість і може утримувати як свою дитину, так і неї. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судову повістку отримав особисто 20.11.2015 року, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень ст.ст. 141, 180-182 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2013 року та є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Позивач не працює у звязку з народженням дитини, перебуває в декретній відпустці і отримує допомогу по догляду за сином до досягнення ним трьохрічного віку в розмірі 130 грн. Домовленості про утримання спільної дитини сторони не досягли. У відповідності до ст. 84 СК України позивач має право на утримання від відповідача, батька [PERSON], до досягнення ним віку трьох років незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, оскільки вона виховує спільну з відповідачем дитину, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар'єрному зростанні, громадському та світському житті. Відповідач є здоровою, молодою особою 30 років; має постійне місце роботи та сталий заробіток: працює в ТОВ «Рубін» м. Новоград-Волинський Житомирської області, де має сукупний дохід за 6 місяців в розмірі 12\~821,77грн.; не достатньо приймає участі в вихованні сина; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині та дружині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та розмір прожиткового мінімуму на одну особу (1 167 грн. та 1 330 грн. ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»); наявність певних обмежень позивачки для самореалізації в період виховання малолітньої дитини та її потребу у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, та зобовязаний брати участь у забезпеченні благополуччя дружини протягом перших років після народження дитини; а також те, що в судове засідання відповідач не прибув, заперечення проти позову не надав суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам малолітнього сина та його матері, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Як відповідач, так і позивач, в рівних частинках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved