Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

10.08.2017 [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01.10.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №11399306000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на суму 87314,72 доларів США зі строком повернення 01.10.2008. Крім того, 01.10.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем [PERSON] було укладено договір поруки №231740, за умовами якого позивач зобов`язався відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобов`язань перед банком за вищевказаним кредитним договором. 06.01.2016 ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11399306000 від 01.10.2008. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, який було додано банком до позовної заяви, вбачається, що останній черговий платіж, передбачений графіком платежів до договору, був сплачений позичальником 15.09.2014. Із урахуванням наведеного, позивач вважає, що, виходячи із дати останнього платежу за кредитним договором, договір поруки, укладений між ним та банком, є припиненим на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, а тому він просить задовольнити його позовні вимоги. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2017 справу було передано у провадження судді Трегубенко Л.О. В порядку повторного авторозподілу справ між суддями 23.10.2017 справу передано судді Супрун Г.Б., 26.09.2018 - судді Васильченку О.В., 06.05.2021 року - судді Ковбасюк О.О. Згідно з ухвалою суду від 18.06.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнала, вказуючи на те, що позивач неправильно визначив початок перебігу строку позовної давності, визначений ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки припинення договору поруки не пов`язане із датою здійснення останнього платежу за кредитним договором. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки, а у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що банк звернувся з позовом до позичальника та поручителя у січні 2016 року, тобто в межах встановленого строку, підстави для визнання договору поруки припиненою відсутні. Крім того, представник просила при вирішенні справи врахувати пояснення представника відповідача, наведені у відзиві на позов, що був наданий до суду 16.10.2018. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Із урахуванням думки сторін, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності всі наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту з Правилами №11399306000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на суму 87314,72 доларів США зі строком повернення 01.10.2008. 01.10.2008 в порядку забезпечення виконання зобов`язання вищевказаного кредитного договору між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладений договір поруки №231740, згідно з яким позивач зобов`язався відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобов`язань перед банком за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до п.3.1. вказаного договору поруки він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов`язань боржника в рахунок виконання зобов`язань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше. Відповідно до п.1.2.8. позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 01.10.2038, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 6 (Правил) на підставі будь-якого з п.п 1.3.2 (Правил). Згідно з п. 6.2 Правил, відповідно до ст.ст. 525, 611 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.1.3.2 Правил банк направляє на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцать другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. При цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Судом також з`ясовано, що 02.09.2015 банком на адресу [PERSON] та [PERSON] були направлені вимоги № 28573 та №28574 відповідно про повернення суми кредиту в повному обсязі та сплату нарахованих процентів. Вищевказані вимоги виконані не були, а тому банк звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. Зі змісту наявної в матеріалах справи копії вказаної позовної заяви вбачається, що датована вона 06.01.2016. Як з`ясовано судом із відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, та із офіційного вебсайту Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, вказана справа на даний час судом не розглянута. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, послався на те, що в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України вказаний договір поруки є припиненим через пропуск шестимісячного строку для звернення до поручителя з вимогою, оскільки останній платіж на погашення кредиту позичальником було здійснено 15.09.2014. З`ясовуючи обґрунтованість таких його доводів, суд керується наступним. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів. За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги). Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Outcome: dismissed