Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

10 лютого 2015 року позивачка звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Уточнивши позов зазначила, що 17 листопада 2007 року зареєстровано шлюб з [PERSON] Під час перебування у шлюбі 05 вересня 2010 року народилась син [PERSON] Данііл. Сторони проживають нарізно з серпня 2013 року, дитина перебуває на її забезпеченні, страждає на хронічне захворювання, відповідач матеріальної допомоги не надає. Відповідач не працює, тому і просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 500 грн. на місяць. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що дитина перебуває на її утриманні, її місячний дохід складає 1500 грн. на місяць, відповідач матеріальної допомоги не надає тому всі витрати на лікування двостороннього секреторного отиту у сина, його розвиток, оплату дитячого саду несе вона самостійно. Відповідач позов визнав частково, проти обовязку утримувати сина не заперечував, однак вважав, що в звязку з відсутності роботи на протязі останніх 4 місяців може сплачувати аліменти у розмірі 300 грн. Крім того зазначив, що за для забезпечення сина, додатково буде нести витрати на його лікування та розвиток. Вислухавши сторони, дослідивши докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). 09 вересня 2010 року народився [PERSON] батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] Сторони проживають нарізно, спільного бюджету не мають, дитина проживає з позивачкою, відповідач у справі постійного місця роботи не має, матеріальну допомоги на утримання дитини не надає. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач є працездатною особою. У відповідності до положень ч. 3 ст. 10 ат ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доводи відповідача про неможливість сплати аліментів з причини відсутності роботи та необхідності утримувати батька похилого віку, суд не приймає як підставу до неможливості сплати аліментів, оскільки він не має аліментних обов'язків перед іншими особами, крім того має повнолітніх брата та сестру, не визнаний інвалідом та має можливість працювати. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, матеріальне становище дитини і відповідача який аліментних зобовязань не має, не є інвалідом, у силу ст. 182 Сімейного кодексу України, з відповідача на користь позивачки суд стягує аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 500 грн., починаючи з 10.02.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] судовий збір на користь держави у сумі 243,60 грн., одержувач: код: 37999701, УДК в Орджонікідзевському районі м. Харкова, Банк: ГУДКУ у Харківській області, МФО 851011, р/р 31214206700009, КБКД: 22030001.

Outcome: approved