Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

11.06.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право на земельну частку (пай) в розмірі 0,4820 га, яка розташована за межами населених пунктів бувшої Роговичівської сільської ради Полонського району Хмельницької області. В обґрунтування вимог вказував, що його батько [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 018053 мав право на земельну частку (пай) та згідно протоколу розподілу земельних часток (паїв) за ним рахувалася земельна ділянка з номером [ADDRESS] , яка складається з двох часток, з яких, на ділянку площею 2,6742 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва було видано державний акт, а ділянка площею 0,4820 га для сіножаття залишилася неоформленою. Після смерті батька спадщину прийняла його дружина (мати позивача) [PERSON] , однак за життя вона не зверталася до землевпорядної організації та не виготовляла кадастровий номер на цю земельну ділянку. Після смерті матері, яка померла у 2017 році, він та сестра [PERSON] (відповідачка) як спадкоємці за заповітом прийняли спадщину, однак нотаріус відмовив йому як спадкоємцю за законом у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану вище земельну частку (пай) розміром 0,4820 га через відсутність правовстановлюючого документа, а тому він змушений звернутися з даного приводу до суду. Зазначив, що сестра на цей пай не претендує. В судове засідання сторони не з`явилися, усі, окрім представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру, подали письмові заяви про розгляд справи у їхній відсутності. [PERSON] також вказав про підтримання ним позову, а [PERSON] та представник Полонської міської ради про визнання позову. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про наступне. Встановлено, що батькові позивача [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 018053, виданого 25.06.1996 року Полонською районною державною адміністрацією, належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с/с «Промінь» розміром 3,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно повідомлення відділу у Полонському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26.02.2020 № Н-24/0-0.29-26/142-20, відповідно до технічної документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі та складання державних актів на право власності на земельні ділянки на території Роговичівської сільської ради, а також графічних матеріалів земельні ділянки складаються з двох часток, але мають один номер земельної частки (паю). За даними проколу розподілу земельних часток (паїв), копія останнього аркушу якого додана позивачем до справи, за [PERSON] рахується земельна частка (пай) з номером 36 та площею ділянки 2,48 га. Також згідно довідки, виданої 02.11.2018 року за № 364 старостою Роговичівського старостинського округу [PERSON] , за [PERSON] рахується земельна частка (пай) з номером 36 та площею ділянки 0,4820 га. Як вбачається з повідомлення відділу у Полонському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22.06.2018 № П-135/0-0.29-147/142-18, на ім`я [PERSON] 28.08.2006 року було видано державний акт на право власності серії ЯГ № 127751 на земельну ділянку площею 2,6742 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Роговичівської сільської ради (наразі бувшої). Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину прийняла його дружина [PERSON] , в тому числі на належну йому за життя земельну ділянку, яка розташована на території Роговичівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6823686500:04:002:0037, що складає усього земель 2,6742 га, в т.ч. за земельними угіддями: рілля 2,6742 га, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.2014 року (спадкова справа № 145/2013). [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняли її діти: позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] . Згідно заповіту від 18.12.2014 року названу вище земельну ділянку [PERSON] заповіла своєму синові та він прийняв це майно у спадщину, отримавши 05.02.2018 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В той же час позивачу приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Гаврилюк Т.В. 11.08.2018 року вих. № 321/01-16 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,4820 га (у копії повідомлення містяться виправлення щодо розміру площі ділянки) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Роговичівської сільської ради. Вирішуючи правомірність заявлених позовних вимог, суд зазначає про таке. Згідно зі\~статтею 14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У Преамбулі\~Закону України від 05.06.2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~сказано, що цей\~Закон\~визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). За абзацами другим, третім частини першої статті\~1, частиною першою, абзацом першим частини другої статті\~2\~цього\~Закону\~право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі\~статтею 3 Закону № 899-IV\~підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). У частині першій\~статті 9 цього Закону\~передбачено, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Відповідно до абзацу третього пункту 1, абзацу першого пункту 2, пунктів 5, 6\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.\~Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в\~\~установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. За частиною першою, абзацом другим частини другої, частинами третьою, четвертою, сьомою статті\~79-1\~Земельного кодексу України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.\~Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. За пунктами г) і ґ) частини першої\~статті 81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини або виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Судом встановлено, що батькові позивача на підставі сертифікату серії ХМ № 018053 від 25.06.1996 року належало право на земельну частку (пай) у бувшому КСП «Промінь» та у 2006 році [PERSON] реалізував своє право на отримання у власність земельної ділянки шляхом отримання державного акту, а після його смерті цю ділянку площею 2,6742 га успадкувала його дружина, яка за життя заповіла загадану землю позивачу. Статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. З доводів [PERSON] слідує, що він фактично заявляє про своє право власності на земельну ділянку площею 0,4820 га виділену в результаті розподілу земельної частки (паю), право на яку на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) мав його батько [PERSON] , але ні він за життя, ні його дружина [PERSON] , яка після смерті останнього прийняла спадщину, не оформили правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому позивач посилається на довідку відділу у Полонському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26.02.2020 року, за даними якої, згідно протоколу розподілу земельна частка (пай), котра рахується за [PERSON] , значиться під одним номером 36 та на території Роговичівської сільської ради паї складаються з двох ділянок. Однак, на підтвердження законності і обґрунтованості цих вимог ним не надано суду відповідних доказів, зокрема, протоколу розподілу земельних часток (паїв) і погодження меж між громадянами, технічної документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки на території Роговичівської сільської ради з графічними матеріалами, з яких достовірно можна було б встановити той факт, що [PERSON] мав право на дві земельні ділянки площами 2,6742 га та 0,4820 га. В той же час в суді знайшло своє підтвердження належними та допустимими доказами, що [PERSON] на підставі сертифікату серії ХМ № 018053 від 25.06.1996 року реалізував своє право на власність на земельну ділянку, однак з наданих до справи письмових доказів не можливо встановити чи було видано для [PERSON] державний акт на додаткову земельну ділянку, а відтак дане право (в тому числі що стосується ділянки площею 0,4820 га), в розумінні ст.1218 ЦК України, не входить до складу спадщини після смерті останнього та після смерті його спадкоємиці [PERSON] . За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту\~цивільного права\~шляхом\~визнання за\~ним права на земельну частку (пай) та/або визнання права власності на земельну ділянку, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed