Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

10 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В заяві зазначила, що 30 жовтня 2010 року Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області, між нею та відповідачем був укладений шлюб, актовий запис № 8. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] - [INFO]. Через тривалі напружені стосунки, що склалися між сторонами та психологічно обтяжливе подальше перебування у зареєстрованому шлюбі позивачка має рішуче та однозначне бажання такі стосунки розірвати. Протягом останнього часу позивачка остаточно переконалася у тому, що у них з відповідачем втрачено почуття довіри, турботи підтримки, взаємної любові та взаємоповаги, взаємодопомоги і підтримки як засад побудови сімейних відносин і реальності сім»ї. Такі обставини їх шлюбу остаточно переконали позивачку в тому, що шляхів нормалізації їхніх подружніх відносин в майбутньому однозначно бути не може. В зв»язку з цим змушена звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого немайнового права. Разом з цим зазначає, що на утримання їх дитини, враховуючи постійне зростання цін та значні вітчизняні інфляційні та девальваційні процеси, необхідно виділяти дедалі більші грошові кошти, які витрачаються на одяг, харчування, медичні препарати, медичні послуги, транспорт, тощо. Незважаючи на те, що позивачка всіма силами намагається забезпечити їх дочку всім необхідним для її розвитку, відповідач всупереч її численним проханням протягом останнього доволі тривалого часу перестав належним чином виконувати свій батьківський обов»язок по утриманню дитини. Вказує, що стан здоров»я їх дитини з відповідачем аж ніяк не можна назвати задовільним. Періодично у неї виникають різноманітні захворювання, тож чимало коштів у неї витрачаються на лікування дитини. Враховуючи вказані обставини позивачка не бачить іншого виходу із ситуації, що склалася, інакше як звернутися до суду з даною позовною вимогою з метою захисту свого та дитини порушеного майнового права. Посилаючись на вищенаведене, норми законів, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, та стягувати з відповідача аліменти на утримання їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1032 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повній мірі, покликавшись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити, шлюб з відповідачем розірвати, оскільки примирення в їх сім»ї є неможливим. Після розірвання шлюбу просила присвоїти їй прізвище «[PERSON]». Крім того, просила стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1032 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення нею повноліття. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та категорично заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, оскільки буде сам купувати їй все необхідне. Вислухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково із наступних міркувань. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між сторонами зареєстровано 30 жовтня 2010 року Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис № 8 (а.с.6). Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] - [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 1 листопада 2011 року (а.с.7). Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та різні погляди на життя. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини є правомірною. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що неповнолітня дитина сторін потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним та може таку надати. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, а також те, що відповідач є працездатного віку та отримує мінливий дохід, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 10 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів, відповідно до Закону, буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам закону. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до часткового задоволення. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: partial