overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

11 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 27 травня 2008 року. Від спільного життя мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Основою розпаду сімї послугувало те, що вони з відповідачем не зійшлися характерами. Подальше спільне життя з ним та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суд шлюб розірвати та залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, направила заяву, в якій на розірванні шлюбу наполягала, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] також не прибув до суду, направив заяву про проведення судового засідання без його участі, з позовом згоден. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони в справі 27 травня 2008 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №33, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а. с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а. с. 6-7). Судом також встановлено, що подружнє життя [PERSON] та [PERSON] припинили з січня 2017 року. Позивач у позовній заяві зазначила, що причинами розпаду сімї є те, що у них з відповідачем було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки та суперечки. На даний час почуття любові та взаємоповаги між сторонами відсутні, сторони проживають окремо. Відповідач своєї думки про причини розпаду сім'ї суду не висловив, але, подавши суду заяву про проведення судового засідання без його участі, проти вказаних позивачем причин не заперечував. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. Підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

11 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, зокрема, про встановлення факту, що [PERSON], яка померла 30 березня 2016 року, дійсно являється рідною матірю заявниці. В обґрунтування заяви зазначила, що 30 березня 2016 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, що знаходиться в с.Кунів, вул.Жовтнева, буд.10, Ізяславського району Хмельницької області. Зазначає, що мати заявниці не знаходилась в зареєстрованому шлюбі з її батьком [PERSON]. [PERSON] не може оформити свої спадкові права через відсутність документів, що підтверджують родинний звязок між нею та матірю, оскільки в свідоцтві про її народження прізвище матері вказано «Сірочук», а в свідоцтві про смерть вказано дівоче прізвище матері «Чмерук». Іншим чином довести вказаний факт родинних відносин вона не має змоги, а тому і звернулася з цією заявою до суду. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області у судове засідання не зявився, у поданій до суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення заявниці, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 30 березня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ № 272024, актовий запис № 7. З довідки виданої Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 09 грудня 2016 року № 2266-15.7.4-36 вбачається, що відомості про державну реєстрацію шлюбу між громадянами [PERSON] та [PERSON] відсутні. Відповідно до свідоцтва про народження серії I-ЯК № 652475, актовий запис № 7, матірю [PERSON] значиться [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-БВ № 290853, актовий запис № 8 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу заявниця змінила прізвище з «Сірочук» на «Ігнатьєва». Факт, що [PERSON] являється рідною матірю [PERSON], підтвердили в адресованих до суду письмових заявах, посвідчених секретарем Кунівської сільської ради [PERSON], свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.256 ч.1 п.1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на спадкування, що передбачено Цивільним кодексом України. Таким чином, оцінюючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд знаходить достатньо підстав для встановлення факту родинних відносин. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

11 січня 2017 року до суду надійшла заява завідуючого 4-м відділенням КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON] про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], [INFO], мешканця [INFO], без його згоди у зв'язку із наявністю у нього ознак тяжкого психічного розладу, внаслідок якого він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, що обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих та може завдати суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що [PERSON] з дитинства відставав у розумовому розвитку, неодноразово лікувався в КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» у звязку з психічним захворюванням, має другу групу інвалідності по психічному захворюванню. Через неадекватну поведінку вдома більше часу перебуває у спецлікарні з короткими виписками. Остання госпіталізація з 22.09.2016 року по 04.01.2017 року. Доставлений в судове засідання [PERSON] мовному контакту недоступний. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи про примусову госпіталізацію його дядька [PERSON] без його участі (а.с.11). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 1981 року [PERSON] визнаний недієздатним (а.с.5). Рішенням виконкому Сумської міської ради від 20.10.2015 року № 562 опікуном над недієздатним [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.6). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] страждає на «Легку розумову відсталість з порушенням поведінки», потребує спеціалізованого медичного нагляду. На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді «Легка розумова відсталість з порушенням поведінки», внаслідок чого виявляє та вчиняє дії, що несуть реальну загрозу собі та оточуючим. Ненадання психіатричної допомоги може привести до неочікуваних наслідків. Потребує госпіталізації у примусовому порядку без усвідомленої згоди (а.с.3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Особа, яка надає правову допомогу, не заперечувала проти задоволення даної заяви, вважає, що примусова госпіталізація відповідає інтересам [PERSON] Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

11 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Прогресивна, 8/83. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.01.2017р. о 15 год. 48 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.01.2017р. о 15 год. 48 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора приблизно орієнтована в місті, в часі. Настрій нестійкий, роздратована. Висловлює маячні іде збитку. Память знижено на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

11 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. К.Цеткін, 12/16. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.01.2017 р. о 01 год. 43 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.01.2017 р. о 01 год. 43 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному контакту. На запитання відповідає після паузи, не завжди по суті. На більшість запитань взагалі не відповідає. Орієнтований вірно. Під час розмови напружений, метушливий, вскакує, закриває вікна, двері. Висловлює багато скарг соматичного характеру «болить горло, вуха». Також висловлює скарги на тривогу, напруженість, поганий сон, погане самопочуття. Стверджує, що сусіди насилають на нього імпульси, на його головний мозок, що вони за ним слідкують. Свої хворобливі переживання до кінця не розкриває. При спробі корекції афектується. Психічно хворим себе не вважає. Мислення паралогічне, непослідовне. Критика до свого стану порушена. Від госпіталізації категорично відмовляється. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

11 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 9/116. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 07.01.2017 р. о 14 год. 20 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 07.01.2017 р. о 14 год. 20 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Дехтяр лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого агресивні тенденції галюцинаторно-бредової симптоматики. Агресивний до оточуючих. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

11 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, пр. Кірова, 42/253. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.01.2017 р. о 09 год. 04 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.01.2017 р. о 09 год. 04 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого свідомість не порушено. Доступний формальному мовному контакту. Всебічно орієнтований, настрій не стійкий. На запитання відповідає не завжди по суті. Багатомовний. Агресивний, роздратований, емоційно лабільний. До чогось прислуховується. Іспитує слухові обмани сприйняття. Звучить вербальна агресія на адресу батьків. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

11 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з якою зареєстрував шлюб 03 березня 2006 року, мотивуючи тим, що втрачена повага один до одного з неприйняття позиції іншого подружжя стосовно ведення сімейного бюджету, в відношеннях один до одного. Позивач у судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання також не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення, а справу просила розглянути за її відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2006 року. Від вказаного шлюбу сторони не мають спільних неповнолітніх дітей. Зі змісту позовної заяви та письмової заяви позивача видно, що сторони проживають окремо, позивач зазначає, що їх сімя розпалася остаточно, примирення між сторонами неможливе. Причиною цього є те, що втрачена повага один до одного з неприйняття позиції іншого подружжя стосовно ведення сімейного бюджету, в відношеннях один до одного. Примирення між собою позивач категорично заперечує. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

11 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 22 листопада 1997 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивач надав заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 22 листопада 1997 року Калинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 20. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено із Тхір на [PERSON]. Від шлюбу сторони мають двох дітей, один з яких неповнолітній: [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved