Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

10 травня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом. Вимоги обгрунтовує тим, що 02 липня 2007 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою за користування кредитом 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань, станом на 31 березня 2017 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 28111 грн. 30 коп., з яких: 1946 грн. 88 коп. заборгованість за кредитом, 21200 грн. 15 коп. заборгованість по процентам, 3149 грн. 45 коп.- пеня та комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1314 грн. 82 коп. - штраф (процентна складова). Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача надйшла заява про визнання позову. Тому, зважаючи на надіслане позивачем клопотання про підтримання позовних вимог та можливості розгляду справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] шляхом оформлення заяви позичальника, яку підписав відповідач було укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту, в розмірі 2000 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 22,80 % річних на суму залишку заборгованості. Підписавши вказану заяву позичальника, [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які складають даний договір. У п.п 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, зазначено про те, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт може бути змінено банком одноособово. Згідно з пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. За підрахунками банку станом на 31 березня 2017 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором склала 28111 грн. 30 коп., з яких: 1946 грн. 88 коп. заборгованість за кредитом, 21200 грн. 15 коп. заборгованість по процентам, 3149 грн. 45 коп.- заборгованість за пенею та комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1314 грн. 82 коп. - штраф (процентна складова). За таких встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в порушення вимог ст. 526, 530, 599, 610 ЦК України та умов договору, [PERSON] допустив заборгованість по основному платежу, сплаті відсотків, що в силу ст.ст.1048, 1049, 1054 ЦК України надає право в повному обсязі стягнути з нього на користь кредитора неповернуту суму заборгованості за кредитним договором, нараховані відсотки, пеню та комісію. Через неналежне виконання відповідачем кредитного договору право банку на володіння, користування та розпорядження належними йому грошима є порушеним і підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача виниклої станом на 31 березня 2017 року заборгованості по кредитному договору. Однак суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафу, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошового зобовязання по кредитному договору є порушенням вимог статті 61 Конституції України про заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Тому, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. та 1314 грн. 82 коп слід відмовити, оскільки стягнуто пеню. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15), яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування. Судові витрати підлягають розподілу у передбаченому ст.88 ЦПК України порядку, пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 93,54%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1496 грн. 64 коп. (1600 грн. х 93,54%).

Outcome: partial