Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

11 червня 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюк Іван Миколайович (далі - третя особа). В обґрунтування позовної заяви зазначив, що [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30 червня 2003 року на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації № 174 від 11 червня 2003 року, був власником земельної ділянки, площею 1.6546 га, яка розташована на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 698 і в ньому зазначено кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. В той же час, 30 червня 2003 року на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації № 174 від 11 червня 2003 року був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON], відповідно до якого він являвся власником земельної ділянки, площею 1.6543 га, яка розташована на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 700 і в ньому також зазначено кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Таким чином кадастрові номера в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30 червня 2003 року [PERSON] на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації № 174 від 11 червня 2003 року та Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30 червня 2003 року [PERSON] на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації № 174 від 11 червня 2003 року повністю співпадали ([NUMBER]). Поземельна книга на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] відкрита 24 липня 2015 року. В розділі 1 (земельна ділянка, загальні відомості) даної книги було зазначено, що вона розташована на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і площа її складає 1.6546 га. В розділі 3 (земельна ділянка. Право власності, постійного користування, запис про виникнення права) відмічено, що власником являється [PERSON], серія і номер державного акта [NUMBER], дата державної реєстрації 30 червня 2003 року, реєстраційний номер 698. Тобто дані внесені в Поземельну книгу повністю співпадали з Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] Поземельна книга на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] була відкрита 01 листопада 2016 року. В розділі 1 (земельна ділянка, загальні відомості) даної книги було зазначено, що вона розташована на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і площа її складає 1.6543 га. В розділі 3 (земельна ділянка. Право власності, постійного користування, запис про виникнення права) відмічено, що власником являється [PERSON], серія і номер державного акта [NUMBER], дата державної реєстрації 30 червня 2003 року, реєстраційний номер 700. А в даній Поземельній книзі тільки кадастровий номер не співпадав з Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] Державним кадастровим реєстратором відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області при реєстрації земельної ділянки, що належала на праві власності [PERSON] було зазначено її кадастровий номер [NUMBER], який відповідав Державному земельному кадастру, і таким чином усунута технічна помилка, допущена при виготовленні Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] 01 серпня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області помилково було проведено державну реєстрацію речового права [PERSON] на земельну ділянку площею 1.6546 га, кадастровий номер [NUMBER], яка фактично належала на праві власності [PERSON] 01 листопада 2016 року державним реєстратором Шаргородської районної державної адміністрації на законних підставах було проведено державну реєстрацію речового права [PERSON] на земельну ділянку площею 1.6543 га, кадастровий номер [NUMBER], яка дійсно йому належала на праві власності, однак 03 квітня 2018 року цим же реєстратором без будь-яких на те підстав до Державного реєстру прав були внесені відомості про припинення права власності [PERSON] на дану земельну ділянку. Таким чином в Державному реєстрі прав залишилися записи про те, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 1.6546 га, кадастровий номер [NUMBER], які у відповідності з п. 20 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, автоматично були перенесені до Державного земельного кадастру. Однак дані відомості не відповідали дійсності. Позивач, будучи спадкоємцем за законом [PERSON], який помер [INFO], звернувся до приватного нотаріуса Шаргородського районного нотаріального округу Цимбалюка І.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. При оформлені спадкових прав позивача приватному нотаріусу Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюку І.М. було надано витяг з Державного земельного кадастру № НВ-0001422612018 від 03 квітня 2018 року, відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.6546 га. На підставі витягу 03 квітня 2018 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М. на законних підставах видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його діда [PERSON], який помер [INFO]. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 1.6546 га, розташованої на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області 30 червня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 700, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Однак спадкодавець [PERSON] фактично являвся власником земельної ділянки кадастровий номер якої [NUMBER], площею 1.6543 га, а відомості про його земельну ділянку в Державному земельному кадастрі не відповідали дійсності. Таким чином внаслідок помилки при Державній реєстрації земельної ділянки спадкоємець [PERSON] успадкував майно, яке спадкодавцю [PERSON] на праві власності не належало. [INFO] померла [PERSON], яка постійно проживала та була зареєстрована в с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області. 27 січня 2016 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М. було заведено спадкову справу № 5/2016 після померлої [PERSON] за заявою її сина [PERSON], в рамках якої було встановлено, що спадкодавиця [PERSON] прийняла спадщину свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO], так як на день його смерті проживала разом з ним. 17 травня 2018 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі і на земельну ділянку, яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30 червня 2003 року Шаргородською районною Державною адміністрацією Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] до приватного нотаріуса Шаргородського районного нотаріального округу Цимбалюка І.М. звернувся позивач. Однак в цей же день нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовлено в зв'язку з тим, що на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] вже оформлена спадщина відповідачем та проведена державна реєстрація його права власності, хоча він не мав права на спадкування саме цієї земельної ділянки, так як до складу його спадкового майна входила земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], площею 1.6543 га, що фактично належала на праві власності спадкодавцю [PERSON] З огляду на викладене, позивач просить визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 03 квітня 2018 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Цимбалюком Іваном Миколайовичем на ім'я [PERSON], [INFO], зареєстрованого в реєстрі за № 340. В судове засідання позивач не з?явився, однак 19 грудня 2018 року від його представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на задоволенні позову наполягають (а.с. 108). Відповідач у судове засідання не з?явився, однак 13 вересня 2018 року до суду подав нотаріально посвідчену заяву про визнання позову (а.с. 65). Третя особа - приватний нотаріус Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюк І.М. в судове засідання не з?явився, однак 27 вересня 2018 року до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 67). Вивчивши позовну заяву, розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з?ясувавши усі обставини, об?єктивно оцінивши докази, суд доходить висновку про обґрунтованість заяви, виходячи із наступного. [INFO] в с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 13). [INFO] в с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 14). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із земельної ділянки, площею 1,6546 га, розташованої на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 15). Позивач є спадкоємцем зазначеного спадкового майна в порядку спадкування за законом, оскільки є сином спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюка І.М., однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову. Причиною відмови стало те, що під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що належала померлому [INFO] [PERSON], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30 червня 2003 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] в Державному реєстрі речових прав та Державному земельному кадастрі встановлено, що за аналогічним кадастровим номером видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] 30 червня 2003 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області на ім?я [PERSON], померлого [INFO], спадщину після якого 03 квітня 2018 року оформив його онук - [PERSON]. Право власності на земельну ділянку на ім?я [PERSON] в Державному реєстрі речових прав та державному земельному кадастрі не зареєстровано (а.с. 47). Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126, ст. 202 Земельного кодексу України (чинних станом на 11 червня 2003 року) право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникали після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалось державними актами. Державна реєстрація земельних ділянок здійснювалась у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складався з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. 07 липня 2011 року Земельний кодекс України був доповнений ст. 79-1, відповідно до частин 1, 10 якої формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. З 1 січня 2013 року набув чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» відповідно до абз. 1, 2 ст. 1, ст. 3, ч.ч. 1, 3 ст. 5 якого державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державними кадастровими реєстраторами відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області, були відкриті поземельні книги, так як згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр» поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: кадастровий номер; площа; місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); склад угідь; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); нормативна грошова оцінка; відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки; дата державної реєстрації земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному кадастрі речових прав на нерухоме майно; дані про бонітування грунтів. Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Відповідно до абз. 9 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державній реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Відповідно до статтей 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з с. 1301 Цивільного Кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, оскільки він отримав у спадщину земельну ділянку, яка фактично не належала спадкодавцю, відтак позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Тому,

Outcome: approved