Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

11 лютого 2020 року адвокат Топчийов Є.В., який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , у якій просить: 1) позбавити батьківських прав відповідачів щодо їх сина - [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути з відповідачів на користь позивача щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття на утримання [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що позивач є матір`ю відповідача [PERSON] , у якого в період перебування у відносинах без реєстрації шлюбу зі [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] . У серпні 2012 року відповідачі поїхали на заробітки до інших країн, заливши [PERSON] онука, якого після повернення з заробітків не захотіли забирати до себе, внаслідок чого дитина по теперішній час проживає разом з бабою та повністю перебуває на її утриманні. [PERSON] та [PERSON] не бажають спілкуватись з дитиною, не приділяють їй належної уваги, син навіть не знає, як виглядають його батьки, оскільки вони жодного разу його не відвідували, з огляду на що представник позивача вважає, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, а тому звернувся до суду з даним позовом. Оскільки позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 14 лютого 2020 року позивачем недоліки усунуто, у зв`язку з чим ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2020 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, місцезнаходження якого: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Сибірцева, буд. 190, код ЄДРПОУ 34215343, до участі у справі, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання на 10 годину 30 хвилин 19 березня 2020 року, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 19 березня 2020 року відкладено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 30 квітня 2020 року, у зв`язку з тим, що відповідачі у підготовче засідання не з`явились, однак відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні. 30 квітня 2020 року ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 11 годину 30 хвилин 28 травня 2020 року за клопотанням представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року відкладено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 26 червня 2020 року, у зв`язку з тим, що відповідачі у підготовче засідання не з`явились, однак відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні, а представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не з`явилась в підготовче засідання та повідомила про причини своєї неявки, які суд визнає поважними. Ухвалою суду від 26 червня 2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 годину 30 хвилин 23 липня 2020 року. До судового засідання позивач [PERSON] та її представник Топчийов Є.В. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом вручення судової повістки представнику позивача безпосередньо у суді. 22 липня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Заперечень щодо заочного розгляду справи від позивача та її представника на адресу суду не надходило. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресами їх місць проживання, зареєстрованими у встановленому законом порядку, до судового засідання також не з`явились за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі, як і відзиву на позовну заяву, на адресу суду не надали. Повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Літовченко К.В. до судового засідання не з`явилась, направивши до початку судового засідання на електронну пошту суду заяву про проведення судового засідання без її участі та підтримання висновку від 25 червня 2020 року про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Оскільки сторони були належним чином повідомлені про судове засідання, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані статтями 150, 152, 155, 164, 165, 166, 180, 181, 182 Сімейного кодексу України (далі за тестом - СК України). Частина 1 ст. 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав в силу вимог закону є винятковою мірою сімейно-правової відповідальності, яка виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 травня 2012 року (а.с. 6 зворот). [PERSON] є сином [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області 2001 року, та копії довідки про склад сім`ї № 62, виданої 06 лютого 2020 року директором Опитненського сільського комунального підприємства «Прогресс» Шевченко О.А. та паспортистом Опитненського сільського комунального підприємства «Прогресс» [PERSON] , позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6, 7). З акту про фактичне проживання особи № 55, виданого 06 лютого 2020 року спеціалістом І категорії Бахмутської міської ради Костюченковою О.О. та в.о. старости на території села Іванград, селищ Опитне, Ягідне, Зеленопілля Йороховим З.М. , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Позивач є пенсіонером за віком та перебуває на обліку у Бахмутсько-Лиманському управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, де отримує пенсію в таких розмірах: у вересні 2019 року - 1564,00 гривень, у жовтні 2019 року - 1564,00 гривень, у листопаді 2019 року - 1564,00 гривень, у грудні 2019 року - 1638,00 гривень, у січні 2020 року - 1638,00 гривень, у лютому 2020 року - 1638,00 гривень, а усього за вказаний період - 9606 гривень, що вбачається з копії довідки № 594, виданої 10 лютого 2020 року в.о. заступника начальника Бахмутсько-Лиманського управління Пенсійного фонду України Донецької області Шуліпою Н.І. (а.с. 4). Відповідно до висновку за вих. № 01/11-476 від 25 червня 2020 року, орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у відношення до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 73-76). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 15, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , мало місце неналежне виконання своїх обов`язків, яке не було пов`язано як об`єктивними так і суб`єктивними причинами. За таких обставин у суду є усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідачів та позбавлення їх батьківських прав, оскільки на теперішній час вони не намагаються виправитись та здійснювати в повному обсязі свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню їх малолітнього сина. Наданий суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне прийняти до уваги під час ухвалення рішення, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, належних та достатніх роз`яснювальних заходів з відповідачами було проведено достатньо, але це не принесло бажаних результатів щодо виконання ними їх батьківських прав та обов`язків. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За таких обставин суд вважає, що позивачем належним чином доведено, що на теперішній час є обґрунтовані підстави для застосування крайнього заходу відносно відповідачів та позбавлення їх батьківських прав, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні до малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Частиною 2 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При цьому частиною третьою статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного та із загальних засад справедливості цивільного судочинства, суд, враховуючи, що відповідачі є фізично здоровими та працездатними особами, інших утриманців не мають (доказів протилежного ними під час розгляду справи не надано), вважає, що [PERSON] та [PERSON] можуть виплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у визначеному позивачем розмірі, а саме: у 1/4 частині їх заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно, враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати за подання позовної вимоги немайнового характеру (позбавлення батьківських прав) по 420,40 гривень з кожного. Крім того, враховуючи, що при поданні позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати відповідного судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути судовий збір з відповідачів по 420,40 гривень з кожного в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved