Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

11.10.2017 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про визнання особи, втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON]С та Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області . 01.11.2017 року до суду надійшла довідка про місце реєстрації проживання відповідача - фізичної особи. 01.11.2017 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду на 19.12.2017 року. 19.12.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву для витребування відмовного матеріалу з [PERSON] Справу призначено до розгляду на 22.01.2018 рок Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 22.01.2018 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившою право користування житловим приміщенням будинком № 42 по вул. Горького в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне:14.08.2010 року між його сином [PERSON], та відповідачкою [PERSON], був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції. 04 січня 2016 року у належному йому будинку, розташованому по вул. Горького, 42 в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області він зареєстрував відповідачку, та їх малолітнього сина. Його право власності на вказаний будинок підтверджується договором б/у від 12.11.1990 року та витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 15.09.2017 року. 06.12.2016 року відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області був розірваний шлюб між [PERSON], та [PERSON] Відповідач по справі колишня дружина його сина, зареєстрована у вказаному будинку з 04.01.2016 рок, але фактично не проживає в ньому із серпня 2016 року і по теперішній час, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов від 14.11.2016 року та від 11.09.2017 року Він декілька раз звертався до відповідачки з проханням знятись з реєстраційного обліку в належному йому будинку, але остання зробити це категорично відмовляється. Оплату комунальних послуг не здійснює. Наміру проживати у належному йому будинку не має, так як мешкає з іншим чоловіком. Будь-яких домовленостей між ним та відповідачкою з приводу користування належним йому будинку не має. Реєстрація відповідачки у належному йому будинку створює перешкоди у користуванні будинком, так як він змушений сплачувати комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, розпорядитись належним йому будинком, що й стало підвою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач в судовому проти задоволення позовних вимог заперечувала. При цьому пояснила, що вона не згодна виписуватись з будинку відповідача, так як вважає, що має право на даний будинок, так як її батько також допомагав у будівництві цього будинку. Крім того її колишній чоловік перешкоджає їй користуватись даним будинком. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просить їх задовольнити. При цьому пояснив, що відповідачка є його колишньою дружиною. Яка проживає з іншим чоловіком та сама не бажає зніматись з реєстрації у належному його батькові будинку. При цьому позивачка сама виїхала з будинку, забравши свої речі. Він один раз не пустив відповідачку до будинку, так як вона намагалась забрати речі, які їй не належать. Наміру проживати в будинку відповідачка не має. Вимог про зняття з реєстраційного обліку їх сина із належного батьку будинку , його батько не ставить. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, представник [PERSON] міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог не надав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із житлових правовідносин. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON], є власником будинку № 42 по вул. Горького в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві приватної власності від 12.11.1990 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В зазначеному вище будинку з 04.01.2016 троку зареєстрована відповідачка [PERSON], що підтверджується даними домової книги та адресною довідкою. Відповідач була зареєстрована у належному позивачу будинку як член сім'ї власника, так як була дружиною його сина [PERSON] Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Даним рішенням встановлено, що сторони не проживають разом з вересня 2016 року. При цьому з позовом про розірвання шлюбу до суду зверталась [PERSON]А,. та вказувала на те, що з 16.09.2016 року з колишнім чоловіком не проживає. Таким чином даний факт встановлений рішенням суду та відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказуванню не підлягає. В свою чергу позивачем надані докази, які підтверджують факт не проживання відповідачки в належному йому будинку. А саме: акти депутата [PERSON] міської ради від 14.11.2016 року та від 11.09.2017 року в яких вказується, що з серпня 2016 року [PERSON]А за адресою: вул. Горького. 42 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області не проживає. Даний факт також підтверджений в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], та [PERSON], які пояснили, що проживають по сусідству з позивачем. Раніше в даному будинку проживали син позивача та відповідач [PERSON], але з літа 2016 року [PERSON], в цьому будинку не проживає та туди не навідується. Будь-яких сварок з приводу того, що відповідач намагалась вселитись у вказаний будинок вони не чули. Таким чином факт не проживання відповідача в належному позивачу будинку знайшов своє підтвердження. При цьому суд вважає за можливе визначити початок часу не проживання відповідачки в будинку позивача з вересня 2016 року, як це зазначено в рішенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2016 року, ухваленому по справі про розірвання шлюбу між [PERSON]С та [PERSON] Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання позивачки в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання позивачки такою, що втратила право користування належним позивачу домоволодінням підлягають задоволенню. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилалась на те, що її батьки приймали участь у будівництві даного будинку, та що її колишній чоловік створює їй перешкоди у користуванні даним будинком. Але будь-яких доказів для підтвердження даних фактів суду не надала. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~ - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України - \~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України \~засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що право власності на будинок № 42 по вул. Горького в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області зареєстроване за позивачем, який є колишнім свекром відповідачки. Доказів того, що відповідач має право власності на частку в даному будинку суду не надано. Сам факт участі у будівництві цього будинку не має наслідком виникнення права власності на нього. При цьому доказів такої участі відповідачем не надано. Також ні відповідачкою, ні її батьками не ставились та не ставляться вимоги про визнання за ними права власності на даний будинок, як ними побудований. Крім того, згідно даних технічного паспорта житловий будинок,, розташований за адресою: Горького, 42 в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, прибудова до нього та інші господарські будівлі та споруди збудовані в 1991 році. Тобто ще до реєстрації шлюбу між відповідачкою та сином власника будинку. В свою чергу при доведеності факт участі в будівництві будинку у відповідачки або її батьків може виникнути право на відшкодування понесених ними затрат, або про право на поліпшення, які можуть бути відокремлені від будинку або відшкодування їх вартості у відповідності до вимог ст. 390, 777 ЦК України. Також відповідачем не надано жодного доказу того, що її колишній чоловік чи позивач створювали їй перешкоди у користуванні даним будинком протягом року. При цьому будучи завчасно повідомленою, про наявність даної позовної заяви, отримавши позовний матеріал з роз'ясненням права на подання зустрічного позову. Відповідач зустрічний позов про вселення або про усунення перешкод у користуванні будинком суду не подала. З чого суд приходить до висновку, що позивач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним. За даних обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON], такою, що втратила право користування будинком № 42 по вул. Горького в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування будинком № 42 по вул. Горького в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб не потребує. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн.

Outcome: approved