Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

12 березня 2020 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 164 від 28 серпня 2010 року, а також стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги в частині розірвання шлюбу мотивувала фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Вимоги позову щодо стягнення аліментів обгрунтовані тим, що неповнолітня дитина [PERSON] , батьками якої є сторони у справі, проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач (батько) не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча має можливість таку допомогу надавати. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, заявив клопотання про надання строку на примирення, мотивуючи це бажанням зберегти сім`ю, наявністю спільної дитини, яка повинна проживати в сім`ї, та почуттів до позивача. Проти вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини не заперечував. В свою чергу, позивач у судовому засіданні категорично заперечувала проти заявленого клопотання відповідача, примирення вважала неможливим. На задоволенні позовних вимог наполягала. В судовому засіданні 05 червня 2020 року ухвалою суду відмовлено в задоволені клопотання відповідача про надання строку на примирення. Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 164 від 28 серпня 2010 року /а.с.5/. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] /а.с. 7/. З пояснень сторін встановлено, що дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з нормою ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Наразі за поясненнями сторін, вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, а тому суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня пред`явлення позову. Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та обставини справи, врахувавши те, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а відповідач є особою працездатного віку і спроможний надати матеріальну допомогу, зважаючи на позицію останнього, який проти задоволення цих вимог не заперечував, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини, є обгрунтованим та правомірним, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову і в цій частині вимог. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. за вимогу про стягнення аліментів, від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved