Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області, Відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області (далі відповідачі) з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що 26 серпня 1997 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу спадкового майна входить земельна ділянка, а позивач є спадкоємцем після померлої за заповітом, у звязку із чим він звернувся до Державної районної державної нотаріальної контори, але йому було відмовлено в оформленні права власності на вказану земельну ділянку, так як державний акт був виданий покійній [PERSON]П вже після її смерті. У судове засідання сторони не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідачі позовні вимоги визнали. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 015333 (а.с.7) [PERSON] померла 26 серпня 1997 року. [PERSON] мала у власності земельну ділянку загальною площею 3,29 га, яка розташована на території Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області. Вказані обставини підтверджуються довідкою про вартість земельної ділянки, яка видана Відділом Держгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області за № П-133/0-138/6-16 від\~ 01 квітня 2016 року\~(а.с.12), довідкою виконкому Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області за № 432 від 05 квітня 2016 року (а.с.11), Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 042705 (а.с.10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області № 362 від 14 березня 2016 року (а.с.8), [PERSON] з 1959 року і до дня смерті постійно проживала і була зареєстрована в [INFO]. На день смерті спадкодавця був зареєстрований і проживав [PERSON], вели спільне господарство.\~ 05 грудня 1990 року [PERSON] заповіла все своє майно позивачу, що підтверджується заповітом, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області (а.с.13). Позивач являється сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-ЯР № 383002 (а.с.9). Відповідно до інформації Бахмацької районної державної нотаріальної контори (а.с.22-23) спадкова справа до майна померлої [PERSON] відкрита за заявою позивача. В судовому засіданні встановлено, що зазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] був виданий 15 серпня 2002 року, тобто після смерті спадкодавця, у звязку із чим позивач не може оформити своє право на земельну ділянку в порядку спадкування. (лист Бахмацької районної державної нотаріальної контори за № 834/02-14 від 07 квітня 2016 року (а.с.14)). З встановленого випливають наступні висновки. Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 серпня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до пункту «г» статті 81, частини першої статті 131 Земельного кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статті 524 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), статей 1216; 1217; 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на те, що виникнення права власності в даному випадку повязується з правом спадкування за заповітом суд вважає, що позивач набув його після смерті [PERSON] Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої 26 серпня 1997 року матері [PERSON], але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану вище земельну ділянку в нотаріальній конторі не може, в звязку з тим, що Державний акт виданий вже після смерті спадкодавця, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на земельну ділянку не порушує права та законні інтереси інших осіб. Крім того, судом враховується, що відповідачі позовні вимоги визнали, що відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

Outcome: approved