Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

11 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 25% з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття першої дитини, а потім в розмірі 25% з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення повноліття другої дитини. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 13 жовтня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року шлюб між нею і відповідачем розірвано. [PERSON] проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів, між сторонами не досягнуто, діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Враховуючи що відповідач офіційно працевлаштований та має можливість надавати допомогу на утримання дітей, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Під час судового розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 50% з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття дітей. Виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява з урахуванням збільшення позовних вимог, позивач у судовому засіданні просила про задоволення позову. Відповідач [PERSON]у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Із заявами про розгляд справи у його відсутність до суду також не звертався. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї 13жовтня 2007 року (актовий запис № 2183) - розірвано. (а.с.2). Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження виданими Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6-7). Спільні діти сторін проживають разом із матір'ю - позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою виданою Центром комунального сервісу від 08 липня 2016 року №323 (а.с. 9). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як убачається із даних довідки виданої Приватним підприємством «Кіф» № 41 від 07.07.2016 року відповідач [PERSON] працює у даному підприємстві з 21.09.2015 року на займає посаду менеджера з адміністративної діяльності. Розмір доходу відповідача за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року склав 25 851,06 грн. (а.с.8). Згідно із ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання дітей, суд виходить з того, щовідповідач офіційно працевлаштований та має регулярний щомісячний дохід, за свої станом здоров'я та матеріальним становищем може надавати матеріальну допомогу. Інших дітей крім спільних із позивачем не має, осіб які перебувають на його утриманні - судом не встановлено. А відтак, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини доходу [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 липня 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, (тобто до [INFO] року). На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial