overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

11 березня 2015 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 червня 1991 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного життя неповнолітніх дітей не має. Однак, сімейне життя не склалося, в сім'ї не має порозуміння, тому позивач вважає, що подальше збереження сім'ї не можливе. Просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 01 червня 1991 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис №151. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, просив розірвати шлюб. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 1991 року (а.с.5). Відповідно до ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як встановлено судом сімейне життя у сторін не склалося, між ними втрачено почуття любові, мають різні погляди щодо сімейного життя, шлюбні стосунки фактично між ними припинені, відновлювати їх сторони не бажають, про що сторони підтверджують в суді. Однією із підстав припинення шлюбу відповідно до ст. 104 СК України є його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В даному випадку суд вважає, що подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім'ї, оскільки, сторони стали чужими людьми, почуття любові між ними втрачено, тому суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 243, 60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

11 березня 2015 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 червня 1991 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного життя неповнолітніх дітей не має. Однак, сімейне життя не склалося, в сім'ї не має порозуміння, тому позивач вважає, що подальше збереження сім'ї не можливе. Просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 01 червня 1991 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис №151. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, просив розірвати шлюб. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 1991 року (а.с.5). Відповідно до ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як встановлено судом сімейне життя у сторін не склалося, між ними втрачено почуття любові, мають різні погляди щодо сімейного життя, шлюбні стосунки фактично між ними припинені, відновлювати їх сторони не бажають, про що сторони підтверджують в суді. Однією із підстав припинення шлюбу відповідно до ст. 104 СК України є його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В даному випадку суд вважає, що подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім'ї, оскільки, сторони стали чужими людьми, почуття любові між ними втрачено, тому суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 243, 60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

11 березня 2015 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 серпня 2006 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного життя має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Однак, сімейне життя не склалося, в сім'ї не має порозуміння, тому позивач вважає, що подальше збереження сім'ї не можливе. Просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 09 серпня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис №227. В судове засідання сторони не з'явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі. В зв'язку з чим, суд вважає, за доцільне відповідно до вимог ст. ст. 169, 197 ЦПК України розглянути справу у відсутність сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд , проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2006 року (а.с.4). Від спільного життя подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а. с. 5). Відповідно до ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Однією із підстав припинення шлюбу відповідно до ст. 104 СК України є його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В даному випадку суд вважає, що подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім'ї, оскільки, сторони стали чужими людьми, почуття любові між ними втрачено, тому суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати в розмірі 243, 60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

11 березня 2015 року позивачка звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання зазначивши, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з вересня 2011 року . Від сумісного життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . В теперішній час вона не працює, знаходиться у відпустці до догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку . На даний час шлюбні відносини з відповідачем припинені, донька проживає з нею і перебувають на її утриманні . У зв'язку зі знаходженням у відпустці по догляду за дитиною вона не працює, матеріальної допомоги відповідач їй не надає , тому вона просила суд винести рішення, яким стягувати аліменти з відповідача на її утримання у розмірі 1/ 4 частини зі всіх видів заробітку відповідача щомісяця до досягнення донькою трирічного віку . Позивачка у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги , наполягала на їх задоволенні . У судовому засіданні відповідач визнав позов частково , не заперечував сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 15 % заробітку. Вислухавши сторони , дослідивши матеріали справи, суд знаходить вимоги позивачки обґрунтованими і підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2011 року , від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] , які перебувають у позивачки на утриманні. Згідно ст. 84 СК України особа, з якої проживає дитина, має право на одержання аліментів від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною віку 3-х років. Оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, то суд їх задовольняє . На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

11 березня 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 02.06.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2015 року має заборгованість - 22420,54 грн., що складається з 4764,29 грн. - заборгованість за кредитом, 11434,59 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 4915,92 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штраф - 1305,74 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22420,54 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, у зв'язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 02.06.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-7). Однак, відповідач зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 31.01.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 22420,54 грн., що складається з 4764,29 грн. - заборгованість за кредитом, 11434,59 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 4915,92 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штраф - 1305,74 грн. (а.с. 3-5). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 22420,54 грн., а також судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

11 березня 2015 року учасники судового розгляду в судове засідання не з'явились. Від позивачів 24 лютого 2015 року надійшла заява про закриття провадження в справі в зв'язку з відмовою від позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що вище вказана заява може бути прийнята, так як це не суперечить закону і інтересам сторін, в зв'язку з чим провадження в справі підлягає закриттю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

11 березня 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 14.09.2011 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 8\~000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 25.02.2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 56\~831,92 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин двічі, 24.03.2016 р. і 06.04.2016 р. не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2011 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 8\~000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує. Станом на 25 лютого 2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 56\~831,92 грн, з яких: - заборгованість за кредитом 7\~811,36 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 42 616,10 грн; -заборгованість за пенею та комісією 3 221,99 грн; -штраф (процентна складова) 2\~682,47 грн; -штраф (фіксована сума) 500 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави для його стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на наступні обставини. Його батько [PERSON] постійно проживав у Станично-Луганському районі Луганської області. 03 листопада 2015 року у хірургічному відділенні № 7 лікарні «Ізвєстій» м. Красний Луч Луганської області після тривалої хвороби помер його батько [PERSON], [INFO], про що мається лікарське свідоцтво про смерть, видане відвідним органом на тимчасово окупованій території, але воно є неналежного зразка. На даний час він є спадкоємцем майна померлого та має намір оформити спадщину після смерті батька, однак відсутність свідоцтва про смерть є перешкодою у цьому. Просив встановити факт смерті [PERSON], який народився 22 жовтня 1937 року, визнавши датою його смерті 03 листопада 2015 року та місце смерті Україна, Луганська область, місто Красний Луч, та розглянути справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 256 ЦПК України,суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року,рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено наступні обставини. 03 листопада 2015 року у хірургічному відділенні № 7 лікарні «Ізвєстій» м. Красний Луч Луганської області після тривалої хвороби помер [PERSON], [INFO], про що мається лікарське свідоцтво про смерть № 264 від 05 листопада 2015 року видане Багатопрофільною лікарнею «Ізвєстій» м. Красний Луч Луганської області (а.с.8). Документ був виданий на тимчасово неконтрольованій території, у звязку з чим не відповідає встановленим вимогам законодавства України. Заявник [PERSON] є сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-УР, № 461408, виданого 15.03.1967 року сільрадою с. Миколаївка Станично-Луганського району Луганської області, та, відповідно спадкоємцем майна померлого і має намір оформити спадщину після смерті батька, але відсутність належно оформленого свідоцтва про його смерть чинить заявнику перешкоди у цьому. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що зава\~[PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. На підставі\~ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17 серпня 2013 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу дітей сторони не мають. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть, сумісне проживання припинено. Позивач зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач направила до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує, на розірвання шлюбу згодна. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 17 серпня 2013 року зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 886, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 18). Від шлюбу сторони дітей не мають. На час розгляду справи між сторонами відсутній спір про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач згодна на розірвання шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25 листопада 2000 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явились, були повідомлені належним чином. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення позову не заперечує, на розірвання шлюбу згодна. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 25 листопада 2000 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Сумської міської ради, актовий запис № 1173, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не згодні на примирення, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved