Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

10.12.2020 [PERSON] звернулася з позовом, уточнивши позовні вимоги (а.с. 18-19), у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04.06.2011 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області. На обґрунтування підстав позову [PERSON] вказала, що з 04.06.2011 вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю. Вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Між ними відсутнє взаєморозуміння, що призводить до постійних конфліктів. Шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, примирення неможливе. Відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою від 22.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 24). Сторони у судове засідання не з`явилися, до суду спрямували заяви, відповідно до яких позивачка підтримала позовні вимоги, відповідач позов визнав. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, 04.06.2011 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 6, 29). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Відповідно до довідки № 813 від 20.11.2020 виданої Бистрицькою сільською радою Бердичівського району Житомирської області [PERSON] зареєстрована разом з сином [PERSON] , [INFO] та чоловіком [PERSON] , 1982 р.н. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини п`ятої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу, з огляду на те, що добровільність шлюбу одна з основних його засад, суд доходить висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. За положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд повертає позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, тобто 420, 40 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50% витрат позивачки по сплаті судового збору, в розмірі 420, 40 грн.

Outcome: approved