Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

10.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням [PERSON] . Свою заяву обгрунтовує тим, що [PERSON] є його колишньою дружиною та в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності, відповідачка фактично не проживає із 2017 року. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та представник позивача заяву підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, на адресу зареєстрованого місця проживання було направлено копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, заяв чи клопотань до суду не надала. Предствник третьої особи Української міської ради Обухівського районного суду Київської області до судового засідання не з`явився, про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань до суду не надав. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування квартири від 14 грудня 2010 року, засвідченим Державним нотаріусом Антонченко О.В. Української міської державної нотаріальної контори, Витягом про державну реєстрацію прав (номер витягу: 28628840 від 11.01.2011р., реєстраційний номер: 14410118), Технічним паспортом КН 14 реєстровий номер 424/31. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26 червня 2020 року № 1426, виданої Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] . Факт не проживання відповідачки у вказаній квартирі підтверджується Актами обстеження умов проживання, складених депутатом Української міської ради Обухівського району Київської області та головою управління ОСББ «Мерседес» від 20.02.2020 року та 26.06.2020 року, та поясненнями свідка [PERSON] , який зазначив, що відповідачка не проживає у спірній квартирі приблизно з 2017-2018 років. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до статті 7 Закону України Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви цієї особи або остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Установивши, що позивач надав докази на підтвердження того, що відповідачка фактично не проживає у належній позивачу квартирі з 2017 року, її реєстрація в 2019 році носила виключно формальний характер і здійснена позивачем за її проханням для можливості працевлаштування, витрати по утриманню жилого приміщення покладаються на позивача, [PERSON] ніяких претензій щодо користування житловим приміщенням не пред`являє, добровільно залишила житлове приміщення в 2017 році, та, враховуючи, що доказів примусового її виселення суду не надано, при цьому будь-якого домовленості між сторонами щодо збереження за [PERSON] права користування житлом не існує, суд дійшов висновку про те, що позивач довела заявлені позовні вимоги, а тому вони підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved