Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

12.01.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява [PERSON] , в якій вона просить встановити факт постійного проживання на території України [PERSON] , [INFO] , уродженки Одеської області, станом на 24.08.1991 року та [INFO] . В обґрунтування вимог посилається на те, що вона народилась в Одеській області. В подальшому, разом із батьками переїхала та проживала у м. Миколаєві. Проте, в квітні 2016 року вона звернулась до Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області із заявою щодо отримання паспорта громадянина України замість втраченого паспорту громадянина СРСР зразка 1974 року. За її заявою проведено перевірку, встановлено особу, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Відтак, отримати заявниці паспорт громадянина без звернення до суду не є можливим. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 13.01.2021 року прийнято вказану заяву до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі. 09.02.2021 року до канцелярії суду надійшли письмові пояснення від представника заінтересованої особи Центрального районного відділу в м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області, де вона просить розглянути справу на розсуд суду. Зазначає, що показання свідків не можуть вважатись достатніми доказами для встановлення факту постійного проживання заявника на території України, адже предметом доказування у цій справі є обставини майже тридцятирічної давнини, а тому достовірність та точність повідомлених відомостей свідків може обґрунтовано поставити під сумнів. В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримала, просила встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. Додатково пояснила, що після розлучення з чоловіком з 28.05.1991 року до 27.03.1992 року не працювала, а займалася дітьми, син в цей час навчався в школі, а донька ходила в дитячий садочок. Представниця заявниці [PERSON] - [PERSON] , в судовому засіданні заяву підтримала, просила встановити факт постійного проживання на території України [PERSON] , [INFO] , уродженки Одеської області, станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. Представниця заінтересованої особи - Центрального районного відділу у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області - Мальченко К.С., в судовому засіданні підтримала позицію наведену в письмових поясненнях від 09.02.2021 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] , ходила до школи разом із старшою сестрою заявниці. В період з 24.08.1991 року та 13.11.1991 року завниця проживала в сусідньому будинку по [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є вдовою рідного брата заявниці. Вийшла заміж у 1987 році та з цього часу підтримує постійне спілкування з заявницею. Весь цей час заявниця - [PERSON] проживає в місті Миколаєві.за межі України не виїжджала. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії Довідки Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області від 28.05.2016 року за вихідним № 2/1-3056, [PERSON] , [INFO] , справді зверталась до Центрального РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області з заявою щодо втрати паспорта. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Згідно копії листа Відділу ДРАЦС у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.12.2020 року за вихідним № 820-08.5-28, перевіркою за наявними архівними фондами відділів державної реєстрації актів цивільного стану м. Миколаєва та Миколаївської області виявлено: - актовий запис № 45 про народження [PERSON] , [INFO] , місце народження Україна, Одеська обл., Іванівнський р., смт Петрівка; складений 08.06.1962 року виконавчим комітетом Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області, батьком якої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] ; - актовий запис № 743 про шлюб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , складений 27.05.1982 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції; - актовий запис № 173 про розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , складений 28.05.1991 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції АРК. [PERSON] працювала у відділ позавідомчої охорони при Центральному РВ УВС Миколаївської області з 17.11.1992 року по 14.01.1993 року на посаді сторожа, що підтверджується копією Довідки Управління поліції охорони в Миколаївській області від 06.06.2019 року за вихідним № 1837/43/34/4/01-2019. [PERSON] дійсно навчалася в Миколаївському технікумі радянської торгівлі на денному відділенні за спеціальністю «Товарознавство та організація торгівлі продовольчими товарами» з 01.09.1977 року по 30.06.1980 року, що підтверджується копією Архівної довідки Миколаївського державного коледжу економіки та харчових технологій від 27.12.2019 року за вихідним № 03-13/33. Згідно листа Центрального РВ м. Миколаєва Управління ДМС України в Миколаївській області від 14.01.2021 року, для отримання паспорта громадянина України [PERSON] необхідно підтвердити свою належність до громадянства України на підставі відповідного рішення суду про фактичне постійне проживання в Україні станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. Згідно копії Довідки ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» від 04.02.2020 року за вихідним № 702/32, [PERSON] , [INFO] , працювала в Виробничому об`єднанні «Чорноморський суднобудівний завод» з 27.03.1992 року, в столярно-малярному цеху № 22 в якості учня маляр, по 02.06.1992 року. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати із співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про громадянство України» особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Відповідно до п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Факт про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованої особи. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що заявником надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення даного факту. За такого, заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved