Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

12.12.2016 року позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому уточнивши позовні вимоги просив стягнути з [PERSON] основну заборгованість в сумі 5502,00 грн., пеню в сумі 4 010,68 грн. та інфляційні втрати в сумі - 2 770,45 грн., а всього 12 283,13 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 06.04.2013 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 1201 від 06.04.2013 року. Згідно п.п. 7.3. п.7 вищезазначеного договору та акту приймання- передачі товару, відповідачем було одержано товар на загальну суму - 5502,00 грн. Зазначений в даному акті приймання-передачі товар на загальну суму 5 502,00 грн. є отриманим та неоплаченим. Згідно п.п. 6.1., 6.2.,6.3. , 6.4. п.6 вищезазначеного договору відповідачем було взято на себе зобов'язання проводити оплату за отриманий ним товар, оплату яких відповідач зобовязана була оплачувати на протязі 36 місяців, з моменту підписання даного договору. Проте, відповідачем жодних оплат не проведено. Незважаючи на неодноразові нагадування та попередження, станом на 20.03.2017р. сума заборгованості по вищезазначеному договору становить 5502 ,00 грн. Крім того, згідно п.п. 8.3. п.8 договору № 1201 від 06.04.2013р. передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов'язань за цим договором покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При першому поступленні грошових коштів Продавцю, першочергового погашається пеня, лише після повного погашення неустойки - погашається наступний платіж. А тому, нараховується пеня з 06.05.2013 р. за несвоєчасну оплату за отриманий товар у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день несвоєчасної оплати, яка становить 4\~010, 68 грн. Також, посилаючись на ст. 625 ЦК України просить сягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 2\~770, 45 грн. 02.02.2018 р. відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що просить застосувати строки позовної давності, додавши свій розрахунок, а тому з урахуванням строків позовної давності, розмір нарахувань по індексу інфляції складає 1485,57 гривень, розмір основної суми боргу 3658,00 гривень, розмір пені 1280,11 гривень. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після прострочки заборгованості (прострочення першого платежу) 06.05.2013, а до суду він звернувся лише 12.12.2016, то пеня підлягала стягненню тільки в межах одного року до дня пред'явлення позову. Просить суд взяти до уваги, що вона є пенсіонеркою, соціально-незахищеною категорією громадян, не розуміється в тонкощах підписання договорів та документів, які підтверджують їх виконання, та які створюють юридичні обов'язки для учасників правочину, та просить відмовити в задоволенні позову. 19.02.2018 р. позивач направив суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що перебіг позовної давності переривається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку. Розглядаючи цю норму, необхідно прийняти до уваги те, що у останній йдеться саме про дії учасників цивільних відносин. Чинне законодавство не містить переліку таких дій, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов'язків (ч. 1 ст. 11 ЦК). В цьому сенсі діями по визнанню боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, які свідчать про наявність боргу, визнання вимог зазначених в претензії, яку направляє кредитор до боржника. Позивачем було направлено на імя відповідача претензію яка стосується заборгованості та яка виникла за невиконання умов договору. А тому, оскільки відповідач не направила заперечинь, а тому борг визнала. Таким чином підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Представник позивач в судове засіданні не зявився, направив суду заяву про розгляд справу їх відсутності, вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову посилаючись на строки позовної давності та те, що умови договору істотно порушені, а саме, що договір насправді був укладений в. Хмельницькому, а в самому договорі зазначено м. Трускавець. До того ж, товар відповідач не отримала. Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, пщо позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 06.04.2013 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 1201 від 06.04.2013 року, згідно якого продавець зобов'язується передати належний йому на умовах даного договору у власність Покупця Товар - білизна постільна або (посуд), яка обміну та поверненню не підлягає (згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. N 172), а Покупець зобов'язується прийняти даний товар та сплатити його вартість на умовах даного договору. Розділом 2 передбачено відомості про товар. Згідно п.п. 7.3. п.7 вищезазначеного договору та акту приймання- передачі товару, відповідачем [PERSON] було одержано товар на загальну суму - 5502,00 грн. Зазначений в даному акті приймання-передачі товар на загальну суму 5 502,00 грн. є отриманим та неоплаченим. Підпис від імені [PERSON] в акті приймання- передачі товару до договору № 1201 від 06.04.2013 р. виконаний самою [PERSON], що вбачається із висновку експерта від 27.11.2017 року. Згідно п.п. 6.1., 6.2.,6.3. , 6.4. п.6 вищезазначеного договору відповідачем було взято на себе зобов'язання проводити оплату за отриманий ним товар, оплату яких відповідач зобовязана була оплачувати на протязі 36 місяців, з моменту підписання даного договору. Проте, відповідачем жодних оплат не проведено. Незважаючи на неодноразові нагадування та попередження, станом на 20.03.2017р. сума заборгованості по вищезазначеному договору становить 5502 ,00 грн. Згідно зі ст. ст.526,\~527,\~530 ЦК України\~зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно до\~статті 629 Цивільного кодексу України\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до вимог\~статті 527 Цивільного кодексу України\~боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед кредитором. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 2 ч.1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання. Судом встановлено, що кошти за договором так і не повернуті. При цьому відповідач просить застосувати строки позовної давності. Із п. 6.3 договору вбачається, що покупець сплачує вартість товару на суму 5502грн. протягом 36 місяців рівними частинами по 153,05 грн. кожного місяця і до повної виплати суми товару. Термін оплати до 06.04.2016 р. Нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу (Постанова ВСУ від 30.09.2015 року по справі № 6-154цс15 (№ в ЄДРСРУ 51998200). Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок покупця повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право продавця вважається порушеним з моменту недотримання строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~\~з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення повинне здійснюватися відповідачем частинами кожного місяця в сумі по 153,05 грн., то\~\~початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання покупцем цього зобов'язання. А тому, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання покупцем зобов'язань, позовна давність про повернення коштів, погашення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, такий борг слід стягнути починаючи стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення, а саме в сумі 3\~658 грн. та який вірно наведений у розрахунку відповідача. Згідно п.п. 8.3. п.8 договору № 1201 від 06.04.2013р. передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання покупцем грошових зобов'язань за цим договором покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При першому поступленні грошових коштів Продавцю, першочергового погашається пеня, лише після повного погашення неустойки - погашається наступний платіж. Так, позивачем пеня нарахована з 06.05.2013 р. за несвоєчасну оплату за отриманий товар у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день несвоєчасної оплати, яка становить 4\~010, 68 грн. За загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати 1 рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК). При цьому, виходячи із правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли продавець дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки право на стягнення пені в продавця виникло з наступного дня після прострочки заборгованості (прострочення першого платежу) 06.05.2013, а до суду він звернувся лише 12.12.2016, то пеня підлягала стягненню тільки в межах одного року до дня пред'явлення позову в сумі 1280,11 грн. Також, посилаючись на ст. 625 ЦК України позивач просить сягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 2\~770, 45 грн. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанім ним грошового зобов'язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідач кошти не повернула, з неї слід стягнути на користь позивача інфляційні втрати в сумі 1\~485, 57 грн., тим самим позов задовольнивши частково. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial