Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

12.03.2018 року позивач звернувся з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 64476,54 грн. за кредитним договором № б/н від 21.08.2012 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 21.08.2012 року договору №б/н відповідач отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 договору відповідач зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, проценти за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. П. 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено що зобов`язання відповідача з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів є борговими зобов`язаннями. Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості в зв`язку з чим на 15.02.2018 року має заборгованість у сумі 64476,54 грн., яка складається: 2140,68 грн. - заборгованість за кредитом, 54973,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3815,84 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3046,50 грн. - штраф (процентна складова). 27.06.2018 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було винесено заочне рішення, яким позов було задоволено повністю. 02.04.2019 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було винесено ухвалу про задоволення заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення і вищевказане рішення суду було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачка подала відзив на позов, в якому просила застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з наданим позовом, визначений ст. 257 ЦК України, оскільки заборгованість виникла з жовтня 2013 року, а також при укладенні договору вона не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, вона вважає що позивач фактично не надав ніяких доказів на підтвердження позовних вимог, так як копія анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яку Банк надав на підтвердження укладення кредитного договору, практично не читаємо, а в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» її підпису взагалі немає. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позов, посилаючись на доведеність позовних вимог. Судом встановлено, що 21.08.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. В зазначеній анкеті вказано, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Пам`ятку клієнта Банком суду не надано. До кредитного договору Банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої вбачаються умови надання кредиту [PERSON] Підпис останньої у вказаній довідці відсутній. Згідно з наданими Банком розрахунками, станом на 15.02.2018 року [PERSON] нарахована заборгованість в сумі 64476,54 грн., яка складається: 2140,68 грн. - заборгованість за кредитом, 54973,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3815,84 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3046,50 грн. - штраф (процентна складова). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. За таких обставин, надані Банком Умови та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження №14-1131цс19 у постанові від 03.07.2019 року вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях За такого, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 21.08.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. З наданих розрахунків вбачається, що Банк в односторонньому порядку безпідставно збільшував процентну ставку, хоча такий розмір був визначений сторонами під час укладення кредитного договору. Доказів узгодження з відповідачкою збільшення процентної ставки суду не надано. Також не надано доказів про погодження збільшення кредитного ліміту. Також із розрахунку вбачається, що заборгованість у відповідачки по кредиту виникла ще 21.10.2013 року. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України, щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, згідно ст. 261 ЦК України, а не закінченням строку дії договору. Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14) та від 3 червня 2015 року (справа № 6-31цс15). Частиною четвертою ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки банк звернувся з позовом 12.03.2018 року, а заборгованість по кредиту виникла 21.10.2013 року, тобто звернення відбулось понад три роки. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed