Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

12.01.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Приватного підприємства «Віланік-Сервіс», Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання правочину недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що жодних рішень щодо права розпорядження майном ПП «Віланік-Сервіс» не надавала, а передача нерухомого майна в іпотеку здійснено без її згоди. До судового засідання позивачка не зявилася, суду надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі до судового засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 05.07.1979р. по 26.04.2000р. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. 26 листопада 1996 року, під час перебування у шлюбі, [PERSON] зареєстрував приватне підприємство «Віланік-Сервіс», ідентифікаційний код 23088204, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1\~522\~120 0000 007767, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 007280. Станом на 06 листопада 2009 року єдиним учасником ПП «Віланік-Сервіс» був [PERSON]. Відповідно до діючої станом на 06 листопада 2009 року редакції статуту ПП «Віланік-Сервіс», що зареєстровано 24.01.2007 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, статутний фонд ПП «Віланік-Сервіс» складався із вкладу [PERSON] в сумі 100,00 грн. Приписами підпункту 4.6. статуту ПП «Віланік-Сервіс» визначено, що майно приватного підприємства являє собою власність [PERSON], котрий володіє, користується та розпоряджається ним за своїм розсудом, приймаючи відносно його будь-які дії, що не суперечить дійсному статуту і законодавству України. 27.12.2006 року на ПП «Віланік-Сервіс» було оформлене нерухоме майно нежитлові приміщення з №6-1 по №6-9, загальною площею 128,80 кв.м. цокольного поверху в літері А-9, що знаходяться в м. Миколаїв, проспект Леніна, буд. 16/4, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27.12.2006 року, яке зареєстроване в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 27.12.2006 року. Відповідно до приписів ст. 368 ЦК України, ст. 60 та ст. 61 СК України, а також враховуючи офіційне тлумачення положення частини першої ст. 61 СК України, що дане в рішенні Конституційного Суду № 17-РП/2012 від 19.09.2012 в аспекті конституційного звернення ПП «ІКІО», статутний капітал та майно ПП «Віланік-Сервіс» є обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Крім того, відповідно до ст. 60 СК України та вказаного рішення суду майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Позивач жодних рішень щодо права розпорядження майном ПП «Віланік-Сервіс» не надавала, більше того, передача нерухомого майна в іпотеку здійснено без її згоди. Влітку 2015 року від [PERSON] позивачці стало відомо про те, що всупереч домовленостей та вимог чинного законодавства України, ПП «Віланік-Сервіс» в іпотеку ПАТ «Універсал Банк» було передано оформлене на ПП «Віланік-Сервіс» нерухоме майно - нежитлові приміщення з №6-1 по №6-9, загальною площею 128,80 кв.м. цокольного поверху в літері А-9, що знаходиться в м. Миколаїв, проспект Леніна, буд. 16/4, що підтверджується Договором іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 06.11.2009 року, що укладений між ПП «Віланік-Сервіс» та ПАТ «Універсал Банк» та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3217. Відповідно до приписів ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч.2 ст. 68 СК України розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Статтею 578 ЦК України встановлено: майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Частиною другою ст. 6 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості. Таким чином, [PERSON], будучи директором ПП «Віланік-Сервіс», виступав від імені останнього при укладенні договору іпотеки, не маючи для того достатніх правових підстав. Частиною 4 ст. 369 ЦК України визначено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Проте ПП «Віланік-Сервіс», укладаючи оскаржуваний договір іпотеки, порушив вищезазначені норми Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до частини 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Про те, що усі відповідачі знали/могли знати про такі обмеження свідчить те, що під час посвідчення договору іпотеки ПАТ «Універсал Банк» у присутності усіх інших відповідачів були дослідженні усі документи, у тому числі ті, які засвідчують про наявність обмежень, зокрема: свідоцтво про державну реєстрацію ПП «Віланік-Сервіс», його статут, паспорт [PERSON] Таким чином, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання договору іпотеки нерухомого майна нежитлової нерухомості недійсним, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають задоволенню, оскільки спірний договір було укладено з порушенням норм чинного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (по 121,80 грн. з кожного). На підставі викладеного,

Outcome: approved