Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

11.02.2016 року до Заводського районного суду міста Миколаєва звернулося Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 43436,50 грн. за кредитним договором № б/н від 21.07.2010 року, яка складається з наступного: 18919,36 грн. заборгованість за кредитом; 20836, 69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1135, 85 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2044, 60 грн. штраф (процентна складова). Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 21.07.2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. 10.01.2014 року відповідачу було переоформлено кредитну карту, та видано кредит у розмірі 19100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27, 60% на рік. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобовязання за договором виконував неналежним чином, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість, розмір якої станом на 31.03.2015 року становить 18003, 00 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобовязань за кредитним договором, а тому позивач просить суд вказаний позов задовольнити. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» до судового засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що підписував лише заяву- анкету, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. 24.05.2016 року відповідач [PERSON] надав до суду письмове заперечення, в якому посилаючись те, що факт надання грошових коштів не знайшов свого підтвердження, на копії Умов надання споживчого кредиту особам, що була надана позивачем до суду, немає підпису відповідача, розмір грошової заборгованості значно перевищує розмір кредитного ліміту, у анкеті- заяві, яку підписав відповідач немає пункту про сплату комісії, а нарахування пені і штрафу одночасно суперечить нормам законодавства, просив застосувати позовну давність до вищевказаних позовних вимог та відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 21.10.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитну карту «Універсальна» 10.01.2014 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну карту «Універсальна Gold», відповідно до тарифів якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 19100, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27, 60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії карти. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав анкету- заяву про приєднання до Умов и Правил надання банківських послуг у «Приватбанку» від 21.07.2010 року, що підтверджується підписом у заяві. Як стверджує відповідач, Умов та Правил надання банківських послуг він не підписував. Але підписана [PERSON] анкета- заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, про що прямо зазначено в заяві з підписом позичальника, де також зазначено, що він погоджується, що разом це складає договір про надання банківських послуг. Згідно Тарифами банку, які були чинними на момент укладання договору, передбачена базова ставка 27,60% річних, розмір комісії за кредитне обслуговування - не встановлено. Як вбачається з розрахунку, процентна ставка за користування грошима змінювалась протягом дії Договору і була більшою, а саме: в період з 01.09.2014р. до 01.04.2015 32,40%; в період з 01.04.2015р. по 03.01.2016р. 42,00 %. Також, позивачем додано до матеріалів справи Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг (без зазначення періоду, протягом якого були чинними ці правила та чи діяли вони на момент укладання договору), де п. 2.1.1.7.6 передбачена сплата штрафу при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів - у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Згідно наданого позивачем суду розрахунку, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. Згідно вимог викладених в позовній заяві, станом на 03.01.2016 року заборгованість становить 43436, 50 грн., з якої: заборгованість за кредитом 18919, 36 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 20836, 69 грн., заборгованість за пенею та комісією 1135, 85 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2044, 60 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами і тарифами складає між ним і банком кредитний договір, отже, відповідач був ознайомлений з указаними Умовами, банк надав повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві (із подальшими змінами - також зобов'язується ознайомлюватися самостійно). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15, яка є обов'язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом цих Умов передбачено, що позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом проценти, та комісії на умовах цього Договору. Пунктом 1.1.3.2.3 договору для ПАТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обовязки: -у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; -у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 договору). Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та Постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16. Отже, з умов укладеного між сторонами договору не вбачається нарахування відсотків на заборгованість у розмірі більшому за 27,60 % річних, оскільки тарифами Банку, чинними на момент укладення договору передбачена базова ставка 27,60 % річних. Останній платіж у розмірі 114,15 грн. на погашення тіла кредиту позичальник здійснив 05.04.2015 року. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, в зв'язку з цим станом на 03.01.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема заборгованість по кредиту в розмірі 18919, 36 грн., що підтверджується розрахунком боргу. Крім того позивачем нараховано заборгованість по процентам в розмірі 20836,69 грн., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово змінювалася банком: з 01 вересня 2014 року процентну ставку збільшено до 32,40 % річних, з 01 квітня 2015 року процентну ставку збільшено до 42,00 % річних. Відповідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно розрахунку боргу останній платіж у розмірі 114,15 грн. на погашення заборгованості за Договором позичальник здійснила 05.04.2015 року. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, в зв'язку з цим станом на 03.01.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема заборгованість по кредиту в 18919, 36 грн., що підтверджується розрахунком боргу. Крім того, в межах строку позовної давності слід стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування вказаною сумою кредиту в межах позовних вимог за процентними ставками, зазначеним в розрахунку, але не більше 27,60%, які передбачені Договором. Враховуючи викладене позов в частині стягнення процентів за користування грошима в сумі 20836, 69 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме: на суму 3974,33 грн., яка розрахована за наступною формулою: С : Р х Д х В : 100% , де Д - Кількість днів в періоді 274 (Період користування грошима 05.04.2015р. до 03.01.2016р. (згідно розрахунку); Р - Кількість днів в році при розрахунку процентів - 360 (пункт 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою); С - сума заборгованості за кредитом 18919,36 (згідно розрахунку). В - відсоткова ставка 27,60%. З урахуванням встановлених судом обставин, строк користування грошима в сумі 18919,36 грн. та % ставка в межах позовних вимог та трирічного строку давності, а також розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за наведеним вище алгоритмом, складають 3974,33 грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 1135,85 грн., то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.2 ст. 549 ЦК України Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час згідно Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором суперечить положенням ст. 61 Конституції України та є недопустимим. Що стосується вимоги щодо стягнення штрафу, то суд прийшов до наступних висновків. Розмір заборгованості за кредитом та процентами, що підлягає стягненню з відповідача становить 22893, 69 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 18919,36 грн. гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3974,33 грн. Сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, виходячи із вказаної суми, становить: 500,00 грн. (фіксована сума) та 2044, 60 грн. (процентна складова). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 807, 02 грн. (25438, 29 грн. : 43436,50 грн. х 1378,00 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial