Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

11.08.2015 р. [PERSON] (далі за тексом позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] (далі за текстом відповідач) на його користь на утримання їх спільної неповнолітньої дитини, щомісячно, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем по справі розірвано шлюб, від якого мають спільну доньку [PERSON] (06.05.2006 р. н.), яка постійно проживає разом з матірю і знаходиться на її утриманні. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Позивач вказує на те, що одній важко утримувати дитину, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому змушений звернутися до суду із зазначеним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх повністю. Крім того, позивач просив суд розглянути справі в його відсутність (а. с. 3). Відповідач в судове засідання не зявився (викликався в судове засідання на 30.11.2015 р.; 18.01.2016 р.). Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать оголошення в газеті «Урядовий курєр» №210 від 11.11.2015 р., в газеті «Одеські вісті» № 98 від 14.11.2015 р. Про причини своєї неявки в судові засідання не повідомляв, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відповідно до ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі.\~Таким чином, суд забезпечив\~\~законне право доступу\~\~до суду\~\~відповідача. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у письмовій заяві, суд вважає за можливе, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з обовязком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 20.05.2015 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а. с. 6).Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (06.05.2006 р. н.), її батьком вказаний [PERSON] відповідач по справі (а. с. 5). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до розяснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації, відповідно до закону (ст.184 СК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження та не заперечувалося відповідачем, тому проживаючи окремо від дитини, відповідач зобовязаний утримувати її до досягнення нею повноліття. Таким чином, враховуючи викладені обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами розірваний, в наявний час позивач та відповідач проживають окремо один від одного, дитина проживає з матірю; відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, зобовязаний її утримувати до досягнення повноліття. Суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивача на утримання дитини до її повноліття, у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації. Відповідно до ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає задовольнити позовні вимоги позивача та стягувати аліменти з батька на утримання дитини, в розмірі 1\~000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved