Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

10.09.2015 позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 81\~285,05 грн. та судовий збір в розмірі 812,85 грн. Свої\~ вимоги обгрунтовує тим, що 25.04.2009 між ним та [PERSON] в письмовій формі було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 2\~000 доларів США та 20.11.2014 між ними також було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 1700 доларів США, що підтверджується розписками. Строк повернення боргу в розписках вказаний на першу вимогу, оскільки конкретних дат не встановлено. На протязі 2015 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому борг, проте він постійно відмовлявся мотивуючи відсутністю в нього коштів. Таким чином, станом на 10.09.2015 за офіційним курсом НБУ (із розрахунку 100 доларів США 2196,8932 грн.) сума боргу складає еквівалентно 81285,05 гривень. Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.56) в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі (а.с.45) Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.57) Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.55), причини неявки суду не повідомив, позовну заяву та додатки він отримав 01.12.2015, клопотання без його участі чи про відкладення судового засідання не надав, правом передбаченим надати заперечення на позов не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що представник позивача скористався правом заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, а сторони у справі не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, при цьому були належним чином повідомлені про дату, час, та місце судового засідання суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що згідно з розписками від 25.04.2009 та 20.11.2014 [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 2\~000 доларів США та 1700 доларів США та зобовязався повернути їх за першою його вимогою. (а.с.4). Таким чином між сторонами виникли цивільно правові зобовязальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. Вирішуючи спір по суті судом використано норми матеріального та процесуального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обов»язок по передачі грошей в сумі 2000 доларів США та 1700 доларів США позивач виконав, що підтверджено відповідними розписками від 25.04.2009 та 20.11.2014 відповідно (а.с.4). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи із системного аналізу ст..1047 ЦК України вбачається, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З письмових матеріалів справи встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договорами позики від 25.04.2009 та 20.11 2014 перед позивачем не виконав і суму боргу у повному обсязі в розмірі 3700,00 доларів США до 21 грудня 2015 року не повернув (день розгляду прави по суті судом), хоча позовну заяву з додатками отримав 01.12.2015 про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.46), в звязку з чим представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч.2 статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконано в гривнях. Відповідно до ч. 2\~ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визнано грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. А у п. 14 \~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. На день предявлення позову 10.09.2015 НБУ було встановлено курс гривні за 100 (сто) доларів США 2196,8932 (а.с.5) Позивачем позов предявлено на суму 81285,05 грн, що еквівалентно 3700 доларів США станом на 10.09.2015 (3700 х 2196,8932 :100) з цієї ж суми і сплачено судовий збір в сумі 812,85 грн (а.с.1). Станом на 21.12.2015 НБУ встановлено офіційний курс гривні за 100 (сто) доларів США - 2354,6414 гривень, а відповідно 3700 доларів США станом на 21.12.2015 еквівалентно 87121,73 грн (3700 х 2354,6414 :100) , а це більше на 5836,68 грн від суми позовних вимог. Суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає саме 87121,73 грн що еквівалентно 3700 доларів США відповідно до курсу НБУ станом на 21.12.2015 і це не є виходом за межі позовних вимог позивача, оскільки саме зобовязання визначено в розписках саме в іноземній валюті - доларах США, а відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі ). Згідно ч.3 ст.\~10, ч.1 ст. \~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України\~ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При\~ поданні позову позивачем згідно квитанції від 10.09.2015 був сплачений\~ судовий збір у сумі 812,85 гривень, а тому ця суми підлягає стягненню з відповідача\~ на користь\~ позивача, а 58,37 грн підлягають стягненню з відповідача в доход держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved