Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

12 березня 2018 року до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання спадкового договору недійсним. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що вона є спадкоємицею померлої [INFO] бабусі [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт №547 від 14 травня 2010 року, так як [PERSON] є єдиною онукою. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , мати [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя визнана безвісно відсутньою. На момент складання заповіту позивачка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З 2001 року по 2010 року [PERSON] знаходилась та виховувалась у християнському реабілітаційному центрі «Надія» - Християнський реабілітаційний центр для дітей-сиріт безпритульних «Добрий Самарянин», та після як позивачка стала повнолітня стало питання про місце проживання, тому бабуся склала заповіт. [PERSON] була залежна від алкоголю, тому усі документи на будинок зберігались у позивачки. 29 січня 2018 року [PERSON] приїхала до своєї бабусі [PERSON] та від сусідів дізналась, що остання померла [INFO] . [PERSON] неодноразово приїзджала до [PERSON] , так як вона була похилого віку, страждала на хронічний алкоголізм та інші хвороби, привозила продукти, вбиралась, допомагала по господарству , лікувала та слідкувала, щоб вона не вживала алкогольні напої. З 2016 року до [PERSON] стали навідуватись невідомі люди, які здійснювали опір щодо спілкування з бабусею. Позивачка неодноразово викликала співробітників поліції. Зараз позивачу стало відомо, що її бабуся [PERSON] уклала спадковий договір з [PERSON] . Відповідач знала, що [PERSON] є її бабусею та хворіє на хронічний алкоголізм, та скористувалась її хворобою у своїх корисних цілях з метою заволодінням її майном, а саме житловим будинком. У зв`язку з чим, просить суд визнати спадковий договір між [PERSON] та [PERSON] від 09 липня 2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Пахніц Н.В. за № 12128 недійсним. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що вважає позовні вимоги позивачки необґрунтованими з наступних підстав. Спадковий договір, укладений 09 липня 2016 року з [PERSON] та зареєстрований приватним нотаріусом Пахніц Н.В. за № 12128 відповідає вимогам законодавства, діючого на момент укладення договору, посилання сторони на невиконання умов договору щодо догляду за [PERSON] не підтверджені належними доказами та вказівка представника позивача на виконання або невиконання сторонами договору обов`язків не може слугувати підставою для визнання договору недійсним. 16.04.2018р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області позовну заяву залишено без руху. 22.05.2018р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. 03.12.2018 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області залучиний в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. 26.02.2019р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області цивільна справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позову. Відповідач та її представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиву на позов. Третя особа направила на адресу суду заяву про розгляд позовної заяви за її відсутності, при вирішенні питання за заявленими вимогами покладається на розсуд суду. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] знає протягом тривалого часу. [PERSON] часто приходила до неї, щоб позичати гроші на продукти. Також зазначила, що остання зловживала спиртними напоями. Продукти їй приносила [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що у 2016-2017 роках часто зустрічав [PERSON] у алкогольному сп`янінні, яка скаржилась на відсутність грошей на продукти харчування. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] останні 12 років, допомагав їй харчами та після укладення спадкового договору з нею [PERSON] провів воду до будинку, де мешкала [PERSON] , прибрав придомову територію, налагодив електропостачання. Додатково зазначив, що продукти для [PERSON] привозила [PERSON] приблизно через день. Свідок [PERSON] суду пояснив, що протягом 2015-2016 років часто бачив, як [PERSON] та її чоловік привозили продукти харчування [PERSON] та допомагали їй вести господарство. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у вересні 2017 року він, виконуючи обов`язки інспектора поліції Центрального відділу поліції м. Маріуполя, приїхав до будинку, де проживала [PERSON] , за викликом онучки [PERSON] . Під час проведення співбесіди з [PERSON] та [PERSON] будь-яких скарг від них не надходило, умови проживання [PERSON] були задовільні та придатні для проживання. Свідок [PERSON] , пояснила суду, що у жовтні 2017 року прибула на виклик як лікар швидкої допомоги для проведення медичного огляду [PERSON] та встановила, що остання знаходилась у алкогольному сп`янінні. Суд, дослідивши подані заявником докази, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 09.07.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений та нотаріально посвідчений спадковий договір. Відповідно до п.п. 3.3.1., 3.3.2., 3.4.1. спадкового договору набувач ( [PERSON] ) зобов`язана забезпечувати відчужувача ( [PERSON] ) довічним доглядом, прибиранням помешкання, надання необхідної допомоги, приготування їжі, прання речей, у разі необхідності кормити, забезпечувати харчуванням, відповідно до лікарських рецептів лікувальними засобами та медикаментами, сплачувати за усі комунальні платежі, які стосуються житлового будинку, за необхідністю викликати лікаря, поважно ставитись. В разі смерті відчужувача достойно поховати її згідно звичаїв та традицій країни. Перевіряти чи відповідає стан житлового будинку санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам договору. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01.02.2018 року [PERSON] померла [INFO] . Згідно з відомостями витягу про державну реєстрацію від 06.04.2012р. [PERSON] належав будинок на підставі права приватної власності за адресою: [ADDRESS] . За змістом листа приватного нотаріуса від 05.03.2018р. за №109/01-16 [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на майно померлої [PERSON] . Відповідно до листа ГУ НП України в Донецькій області від 23.02.2018 р. [PERSON] та висновків центрального відділу поліції м. Маріуполя від 15.1.0.2017р, 23.08.2016р., 19.10.2017р. за зверненнями, яків несені до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень, відмовлено у відкритті кримінального провадження щодо заволодінням [PERSON] майном бабусі [PERSON] за відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно з листа Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 20.06.2018р. виплата пенсії [PERSON] проводилась через Маріупольську філію КБ «ПриватБанк». Відповідно до свідоцтва про поховання [PERSON] похована на Старо-Кримському кладовищі на ділянці [ADDRESS], про що зроблений відповідний запис у книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян за № 44371. Згідно договору-замовлення на організацію та проведення поховання [PERSON] оплати послуг здійснена за рахунок [PERSON] . За змістом висновку експерта за №210 від 01.02.2018р. причиною смерті [PERSON] є хронічно судинно-мозкова недостатність та при дослідженні крові померлої спирт етиловий не виявлений. Відповідно до рахунку за електроенергію від 29.03.2018р. станом на 01.03.2018р. відсутня заборгованість за послуги за адресою: [ADDRESS] та нарахована сума до сплати за споживання електроенергії - 1185,63 грн. Згідно з листа та картки виїзду станції швидкої медичної допомоги м. Маріуполя за №01-02/626 від 16.10.2019р. був здійснений виїзд швидкої за адресою мешкання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] та після обстеження лікарем встановлений діагноз: алкогольна енцефалопатія 3 ступеня - про що було роз`яснення родичам та остання залишена на місці. Статтею 1304 ЦК України визначено, що спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Згідно зі статтею 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір також може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. На спадковий договір, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності. Правові підстави визнання недійсними правочинів, у тому числі спадкового договору, визначені нормами глави 16 ЦК України, на що також вказує Пленум Верховного Суду Україну в п. 28 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванийправочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати йоговнутрішній волі. Правочин маєв чинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальнее настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як вбачається зі змісту оспорюваного позивачем спадкового договору від 19.07.2016р., під час його укладення набувач та відчужувач діяли добровільно, розуміли значення своїх дій, були ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину); сторони підтвердили свою дієздатність, вільність та усвідомленість свого волевиявлення, відповідність укладеного договору їх інтересам та внутрішній волі, реальній домовленості між ними. Сторони також підтвердили, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальнее настання наслідків, які обумовлені у ньому. Даний спадковий договір був підписаний сторонами у присутності нотаріуса, яким посвідчено та зареєстровано у відповідному реєстрі. Отже, позивачкою не представлені суду докази на підтвердження того, що укладений 09 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] спадковий договір не відповідає вимогам законодавства. Також, враховуючи те, що позивач звернулась до суду з вимогою про визнання договору недійсним у зв`язку із невиконання умов спадкового договору стороною слід зазначити, що невиконання набувачем за спадковим договором його умов не може бути законною підставою для визнання такого спадкового договору недійсним. Така позиція узгоджується з роз`ясненнями, викладеними в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», в яких зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом; виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Позивачка та його представник посилаються на те, що спадковим договором [PERSON] ввела [PERSON] в оману, оскільки після укладення договору не забезпечувала продуктами харчування, позбавила останню можливості отримання пенсії, забезпечувала алкогольними напоями та не сплачувала комунальні послуги, не поховала останню згідно звичаїв та традицій. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Враховуючи те, що доводи позивача та її представника про наявність умислу в діях [PERSON] щодо введення в оману [PERSON] при укладенні спадкового договору та невиконання в подальшому умов спадкового договору не підтверджені під час допиту свідків та письмовими доказами, які досліджені у судовому засіданні, тому суд їх не приймає за необґрунтованістю. Посилання позивачки на те, що оспорюваний спадковий договір перешкоджає їй реалізувати право спадкування за заповітом, не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідно до ч.2 ст.1307 ЦК України, заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним. Таким чином, суд вважає, що вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем [PERSON] не обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог, а тому враховуючи вищевикладене, та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 203, 215, 1304, 1305, 1308, 1307 ЦК України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»

Outcome: dismissed