Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

10 червня 2005 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що 10 червня 2005 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №124. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ГЮ №087540, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 10 червня 2005 року. В період проживання в даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], і дочка [PERSON], [INFO], які на теперішній час є малолітніми. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №020086, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 29 листопада 2005 року (актовий запис №479 від 29 листопада 2005 року), та свідоцтвом про народження серії І-БК №205021, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві 21 січня 2010 року (актовий запис №117 від 21 січня 2010 року) відповідно. 17 лютого 2017 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. Згідно з доводами позивачки на порушення вимог ст.55 СК України [PERSON] не бажає створювати сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Як стверджує [PERSON], протягом трьох років вона із відповідачем спільно не проживають. За таких обставин, позивачка вважає неможливим збереження цього шлюбу та просить розірвати шлюб, укладений із [PERSON], залишивши їй на виховання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. У судове засідання сторони не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду даної справи. 23 лютого 2017 року від відповідача в суд надійшла письмова заява, в якій [PERSON] зазначив, що визнає позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи без його участі. З письмової заяви уповноваженого представника позивачки [PERSON] адвоката [PERSON] від 27 лютого 2017 року слідує, що позивачка і її представник повністю підтримують позовні вимоги, заявлені до [PERSON] про розірвання шлюбу і залишення малолітніх дітей на виховання матері та просять суд розглянути дану справу за їх відсутності. Враховуючи зазначені письмові заяви відповідача від 23 лютого 2017 року і представника позивачки від 27 лютого 2017 року, суд вважає за можливе вирішити спір у відсутності сторін і представника позивачки на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши і оцінивши у сукупності письмові докази даної справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу необхідно задоволити в звязку з його обґрунтованістю. Визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю. Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Примирення подружжя на теперішній час не відбулося. Згідно з обґрунтуванням, наведеним [PERSON] у позовній заяві, позивачка із [PERSON] фактично спільно не проживає протягом трьох років, що є тривалим часом, та вважає, що збереження шлюбу за таких обставин суперечить інтересам сімї та унеможливлює примирення сторін. Вказані обставини відповідачем не спростовано. Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, з наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки письмові заяви сторін та інші докази справи свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам подружжя. Враховуючи наведене,

Outcome: approved