Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

11 січня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача, голова Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», - Гапон С.Г., із вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням індексів інфляції, 3% річних від простроченої суми заборгованості, розміру процентів на рівні облікової ставки Національного Банку України, та який на протязі розгляду справи неодноразово було уточнено в частині розміру суми боргу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував на ті обставини, що 21 серпня 2013 року між Первинною профспілковою організацією Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного Акціонерного Товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» та [PERSON] було укладено договір позики, який був підписаний у присутності представника позивача, - Струкова С.М. Відповідно з умовами вказаного договору відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 16 000,00 гривень. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом у договорі позики та його підписом на видатковому касовому ордері від 21 серпня 2013 року. Відповідно п.2 договору позики, кінцевий строк повернення позики, - 10 грудня 2013 року. Вказував на те, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором позики від 21 серпня 2013 року не виконав у повному обсязі, а саме не повернув позивачу станом на 10 грудня 2013 року (кінцевий строк повернення) суму позики у розмірі, - 16 000,00 гривень. Позивач неодноразово намагався повернути свої кошти, але відповідач [PERSON] ухилявся від виконання зобов'язання в термін згідно договору позики. На підставі викладеного просив задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим стягнути з відповідача [PERSON] на користь Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», суму боргу за договором позики від 21 серпня 2013 року, з урахуванням індексів інфляції, 3% річних від простроченої суми заборгованості, розміру процентів на рівні облікової ставки Національного Банку України, у розмірі 31 995,49 гривень, та понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 гривень. Присутні у судовому засіданні представники позивача, - Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», - Струков С.М. (довіреність від 25 серпня 2015 року, строк дії, до 24 серпня 2018 року (а.с.42) та Нащокін С.О. (довіреність від 28 березня 2016 року, строк дії, до 01 січня 2017 року (а.с.27), кожен окремо надали пояснення по суті справи, підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] (договір про надання правової допомоги №107 від 26 серпня 2015 року (а.с.28) до зали суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача та його представника, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представників позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представників позивача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З матеріалів справи вбачається наступне. 21 серпня 2013 року між Первинною профспілковою організацією Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного Акціонерного Товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.8) та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (а.с.9), який був підписаний у присутності представника позивача, - Струкова С.М. (а.с.42). Відповідно з умовами вказаного договору відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 16 000,00 гривень. Форма договору займу затверджена протоколом №3 засідання Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного Акціонерного Товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 02 березня 2013 року (а.с.67). Факт прохання відповідачем [PERSON] надати йому матеріальну допомогу підтверджується копією наявного в матеріалах справи протоколу №80 засідання Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного Акціонерного Товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 21 серпня 2013 року, на котрому було і вирішено вказане питання (а.с.68). Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів підтверджується його підписом у договорі позики та його підписом на видатковому касовому ордері від 21 серпня 2013 року (а.с.10). Відповідно п.2 договору позики, кінцевий строк повернення позики, - 10 грудня 2013 року. Згідно заяви відповідача від 07 квітня 2015 року, поданої ним до розрахункового відділу ПАТ «АМКР» про утримання з нього грошових коштів, підприємство утримує з нього кошти за договором позики від 21 серпня 2013 року по 400,00 гривень на місяць та перераховує їх на рахунок позивача (а.с.70). Згідно заяви відповідача від 05 лютого 2016 року, поданої ним до розрахункового відділу ПАТ «АМКР», останній просив зупинити утримання із його заробітної плати суми займу на користь Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного Акціонерного Товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» згідно договору позики від 21 серпня 2013 року (а.с.59). Згідно повідомлення менеджера з обліку заробітної плати №842-15/1-660 від 20 січня 2016 року, заборгованість [PERSON] за договором займу станом на день складання повідомлення, становить 15 400,00 гривень (а.с.69), а станом на 01 лютого 2016 року складає, - 11 028,30 гривень. Згідно наявних в матеріалах справи копій відомостей утримань позики Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного Акціонерного Товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за липень та вересень 2015 року, з відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто по 400,00 гривень за кожен із місяців (а.с.65, 66). З викладеного вище судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором позики від 21 серпня 2013 року не виконав у повному обсязі, та не повернув позивачу станом на 10 грудня 2013 року (кінцевий строк повернення) суму позики у розмірі, - 16 000,00 гривень. Суд дослідивши матеріали цієї цивільної справи вважає, що позов повинен бути задоволений у повному обсязі так як доводи представників позивача у судовому засіданні підтверджені належним чином матеріалами справи. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно зі ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У разі прострочення з поверненням суми позики, за весь строк прострочення позичальник сплачує на користь позикодавця проценти в порядку ст.625 ЦК України. Крім того, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. При цьому, відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки ж у договорі позики розмір відсотків за користування грошовими коштами позивача відповідачем не був передбачений, застосовується положення ч.2 ст.625 ЦК України, згідно якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. З наданого представником позивача остаточного розрахунку суми боргу, станом на 01 червня 2016 року (а.с.61-64), вбачається, що сума боргу відповідача [PERSON] перед Первинною профспілковою організацією Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» згідно договору позики від 21 серпня 2013 року становить 31 995,49 гривень, та складається з наступного: - 11 028,30 гривень, - сума основного боргу; - 13 218,14 гривень, - індекс інфляції за весь час прострочення; - 1 078,17 гривень, - три проценти річних з простроченої суми; - 6 670,88 гривень, - сума боргу, визначена з урахуванням розміру процентів на рівні облікової ставки Національного Банку України за несвоєчасне виконання зобов'язань. Зазначений розрахунок заборгованості виконаний із додержанням вищезазначених норм закону та врахуванням встановленого за період заборгованості індексу інфляції, та облікової ставки Національного банку України, тому суд приймає його як належний доказ, та вважає що сума відсотків за користування чужими грошовими коштами, сума штрафу у розмірі 3% річних, та сума боргу з нарахуванням інфляційних нарахувань, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, - Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки зазначені вимоги є у повній мірі обґрунтованими, та знайшли своє доказове підтвердження під час розгляду справи. Вказаний договір позики від 21 серпня 2013 року, укладений між [PERSON] та Первинною профспілковою організацією Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», укладено згідно вимог ст.1046 ЦК України. Тому згідно ст.1050 ЦК України відповідач, який не виконав взяте на себе зобов'язання повинен сплатити позичальникові вказані вище кошти. Крім того, з відповідача на користь позивача в порядку ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню сплачена та документально підтверджена сума судового збору у розмірі 1 218,00 гривень (а.с.1). На підставі викладеного, та у відповідності зі ст.ст.509, 536, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 214 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved