Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

10 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 березня 1999 року між ним та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу 27/100 частки житлового будинку з відповідною частиною підсобних приміщень та надвірних споруд, що розташований за адресою: м. Миколаїв, [ADDRESS].Ця угода була посвідчена Південною товарною біржею за № 9715. Обидві сторони виконали всі умови договору - відповідачка передала йому у власність зазначену вище частину будинку, а він її прийняв та сплатив відповідачці ціну, обумовлену договором. У теперішній час він не може зареєструвати за собою право власності на зазначене нерухоме майно, оскільки державний реєстратор вимагає нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, а зазначений вище договір вважає недійсним. Посилаючись на викладене, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу. Особи, які беруть участь у справі, до суду не з'явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка про час та місце розгляду справи була повідомленою належним чином через оголошення у пресі у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи - Південної товарної біржі - в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі його представника, вказавши, що не заперечує проти задоволення позову. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 23 березня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 27/100 часток житлового будинку з відповідною частиною підсобних приміщень та надвірних споруд, що розташований за адресою: м. Миколаїв, [ADDRESS], який посвідчено Південною товарною біржею за № 9715, що підтверджується копією цього письмового договору (а. с. 6). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання, а саме відповідачка передала у власність позивачеві продане нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив відповідачцві ціну цього майна, обумовлену договором, що також підтверджується зазначеною вище копією договору. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно якої договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. За таких обставин, позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача, за власним клопотанням останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved