Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

11 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що 23.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] був укладений договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 78075 доларів США під 15% річних до 08.09.2028 року. Для забезпечення виконання зобовязання 23.09.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Внаслідок невиконання позичальником умов договору станом на 24.08.2013 року наявна заборгованість в сумі 1287968,05 грн., а саме: 620383,41 грн. -непогашений кредит, 421261,79 грн. несплачені відсотки, пеня 59106,8 грн., штраф 187216,05 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за договором та судовий збір. [PERSON] подала зустрічний позов, в якому зазначає, що між нею та банком було укладено договір в іноземній валюті. Тому він не відповідає законодавству та є несправедливим, через що просить його визнати недійсним. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, у заяві наполягає на вимогах позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Про дати судових засідань їх повідомлено належним чином. В судове засідання 15 листопада 2013 року відповідачі не зявилися. [PERSON] подала суду заяву про відкладення розгляду справи через хворобу дитини. В день наступного судового засідання 20 грудня 2013 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, що потягло за собою відкладення слухання справи через необхідність направлення зустрічного позову позивачу. В судове засідання 03.02.2014 року відповідачі знов не зявилися. Про причини неявки суду не повідомили. Також відповідач [PERSON] подала заперечення проти позову, в яких вказує, що між нею та банком було укладено договір в іноземній валюті. Тому він не відповідає законодавству. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з ч.1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Оскільки справа тричі призначалася до судового розгляду, але через дії відповідачів судовий розгляд навіть не розпочався, суд вважає, що відповідачі зловживають своїми процесуальними правами та заважають розглянути справу у законні розумні строки. З урахуванням того, що відповідачами реалізовано своє право на захист шляхом подання заперечення на позов та зустрічного позову, а у справі достатньо даних та доказів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 23.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] був укладений договір. Відповідно до п. 1.1,1.3,1.4 кредитного договору предметом кредитного договору є надання банком позичальникові грошових коштів у сумі. Пунктами 3.3, 3.4 кредитного договору встановлені суми та строки погашення кредиту. Пунктами 4.3.10,4.3.14, 5.3 кредитного договору передбачена сплата штрафу у розмірі 10% за: неподання документів на вимогу банку, що підтверджують фінансовий стан позичальника; в день укладення договору іпотеки здійснити страхування майна; в день укладення договору іпотеки здійснити страхування позичальника. Пунктом 5.1. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобовязань з погашення кредиту, сплати всіх нарахованих процентів та штрафних санкцій, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на час виникнення заборгованості. 23.09.2008 року ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір іпотеки. Для забезпечення виконання зобовязання 23.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки. Розмір заборгованості за договором підтверджується наданим до позову розрахунком. Відповідно зо п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); Згідно з п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Тому сума пені підлягає стягненню в межах річного строку, а саме у сумі 42743,77 грн. за період з вересня 2012 по вересень 2013 років. Таким чином, позов обґрунтований, доведений, а тому підлягає частковому задоволенню. Суд не приймає доводи відповідача про незаконність договорів через те, що банк не мав права укладати договір в валюті, не було індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операції, виходячи з наступного: Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. 2. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З дозволу № 21-1 від 23.08.2002 року та додатку до нього вбачається що ВАТ КБ «Надра» має право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до частини 4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів від 19.02.1993року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують в тому числі операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Але в національному законодавстві відсутні норми, які б містили обмеження щодо терміну надання та сум кредитів в іноземній валюті фізичним особам-резидентам, чи необхідності отримання будь-якою із сторін кредитних договорів індивідуальної ліцензії на отримання кредиту в іноземній валюті. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 627 ЦК України, в редакції, що діяла на час укладення договору, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до 1. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тому суд приходить до висновку про те, що вимоги діючого законодавства банком при видачі кредиту позивачу порушені не були і у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial