Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

11.01.2016 позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в сумі 300000 гривень та штраф в сумі 150000 гривень, а всього на загальну суму 150000 гривень, а також стягнути сплачений судовий збір в сумі 4500 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 15.12.2015 між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №5532, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу 500000 гривень. Позивач стверджує, що передав відповідачу обумовлену договором суму коштів, які вона зобовязалась повернути до 22.12.2015 року, проте відповідач свої зобовязання за договором не виконує, кошти не повертає, в звязку з чим, окрім суми боргу, відповідно до п.6 Договору має сплатити штраф в сумі 50% від суми позики. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги повністю визнала, пояснила, що отримувала кошти за договором позики, щоб придбати газовий котел, та розраховувала їх вчасно повернути, отримавши кошти від продажу належного їй на праві власності будинку, проте, покупці відмовились від укладання договору, тому вона до цього часу кошти не повернула. Вона визнає, що крім суми позики має сплатити обумовлений договором штраф. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню та є усі підстави для прийняття визначення позову відповідачем, оскільки це не суперечить чинному законодавству та не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Судом встановлено, що 15 грудня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], договір позики грошових коштів, реєстровий №5532, відповідно до умов п.1 якого, позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 300000 гривень (триста тисяч гривень), а відповідач зобовязалась повернути таку ж суму позики у строк до 22 грудня 2015 року включно (а.с.5). За змістом п.1 Договору позики грошових коштів, своїм підписом під цим Договором позичальник підтверджує факт отримання нею грошових коштів у сумі 300000 гривень від позикодавця. Відповідно до п.п. 5, 6 Договору за домовленістю між сторонами, даний договір є безпроцентним, та, якщо позичальник у зазначений в п.1 Договору строк не поверне позикодавцю суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статей 549,625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену в строк суму позики, а також штраф у розмірі 50% від суми позики, зазначеної в п.1 цього Договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що сторонами дотримано вимог ч.1 ст.1047 ЦК України щодо письмової форми договору. Суд також враховує правові позиції, наведені в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, де було зазначено, що «відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Факт і дата отримання відповідачем від позивача в борг 300000 гривень підтверджується долученим до позовної заяви Договором позики грошових коштів, а також визнаний в судовому засіданні відповідачем. Відповідно до ст..1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачем в судовому засіданні визнано той факт, що зазначена позивачем сума боргу 300000 гривень за вказаним договором позики від 15.01.2015 нею не повернута. Щодо нарахованої позивачем суми штрафу в розмірі 50% від суми позики в сумі 150000 гривень, суд враховуючи позицію відповідача, а також вимоги ст.6 ЦК України, виходить з того, що сторони мають право укласти договір, відступивши від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої правовідносини на власний розсуд, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства. Таким чином, нарахована позивачем сума штрафу відповідає умовам укладеного сторонами договору та дійсній волі сторін, і не суперечить чинному законодавству. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, має бути присуджені понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 4500 гривень (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved