Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

11 січня 2014 року, представниця позивача ПАТ «Укрсоцбанк», які є правонаступниками АКБ «Укрсоцбанк» згідно із ч. 5 Розділу ХVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства», звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та в якому просила суд, мотивуючи це порушенням відповідачем умов кредитного договору, а саме, строків повернення кредиту, сплати процентів за його користування, внаслідок чого, станом на 22.11.2013 р. у відповідача утворилася заборгованість перед банком на загальну суму 5812920,13 грн. (еквівалент 727251,36 дол. США за курсом НБУ на 22.11.2013 р.), з яких сума заборгованості за кредитом - 3114312,59 грн. (389630 дол. США), заборгованість за відсотками - 2291780,40 грн. (286723,43 дол. США), пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 112208,33 грн. (14038,32 дол. США), пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 294618,81 грн. (36859,60 дол. США), для задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/406 від 18.08.2008 р., стягнути з відповідача на користь їхню користь заборгованість у розмірі 5812920,13 грн. (еквівалент 727251,36 дол. США за офіційним курсом НБУ, станом на 22.11.2013 р.) - звернути стягнення на предмет іпотеки за нотаріально-посвідченим договором іпотеки від 18.08.2008 р. (реєстр. № 1390) посвідченого, приватним нотаріусом Одеського МНО [PERSON] : на земельну ділянку (кадастровий номер : 5123755800020060048), загальною площею 0,1 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 040214 виданого 25.03.2004 р. Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського РНО Одеської області [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 2083, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № ТІ-3584-18 та на житловий будинок, загальною площею 330,8 кв.м, жилою площею 90,2 кв.м, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.09.2004 р., право власності на який зареєстровано згідно витягу про реєстрацію права власності КП «Овідіопольське РБТІ» від 14.10.2004 р. в реєстровій книзі 4, номер запису : 571 - шляхом продажу цих предметів іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та стягнути з відповідача судові витрати по справі в сумі 3441 грн. Представниця позивача ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні повністю підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представниця відповідача [PERSON], за нотаріально-посвідченою довіреністю, позов ПАТ «Укрсоцбанк» не визнала, вважаючи недоведеністю банком реальної суми позову і необґрунтованістю позову та звернулася від імені [PERSON] із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якому, з посиланням, зокрема на п. 2 ст. 11 вказаного Закону, просила суд, визнати недійсним кредитний договір № 2008/13-1-08/406 від 18.08.2008 р., враховуючи відсутність факту отримання грошових коштів [PERSON], чиї права як позикодавця були грубо порушені банком, який обманним шляхом скористався нагодою отримати іпотечне майно [PERSON], який вона підтримала в судовому засіданні. Представниця ПАТ «Укрсоцбанк» зустрічний позов [PERSON] не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві на запереченнях на зустрічний позов та просила задовольнити свій позов. Заслухав доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити повністю з наступних підстав. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Крім цього, статтями 1055,1056 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі - повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. При чому, в ЦК України стаття 1056-1, на яку у зустрічному позові посилалася представниця відповідача [PERSON], згідно з якою процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів - була доповнена згідно із Законом № 661-VI від 12.12.2008 р. із змінами, внесеними згідно із Законами № 1822-VI від 21.01.2010 р. та № 3759-VI від 22.09.2011 р., і який зворотної дії у часі немає. У відповідності до ст.ст. 215,217,218 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсність окремої частини правочину - не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин - може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду - не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір - є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору - є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні абоє необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до приписів ст.ст. 627-629 ЦК України - відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір - є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 640-642 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (зокрема - сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною 4 статті 652 ЦК України передбачено, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено - у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержаталь має право вимагати дострокового виконання осиного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із статтею 15 цього ж Закону, іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним Кодексом України, є чинними при їх іпотеці. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» - іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У відповідно до п.п. 11,21 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів та таким кредитом - не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодній зі сторін кредитного договору. Договір про відкриття (надання) кредитної (невідновлювальної) лінії - є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Пунктом 28 вказаної Постанови передбачено - при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно із ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12.12.2008 р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною - суди мають виходити з того, що цей Закон набрав чинності лише з 10.01.2009 р. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58) - всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009 р. (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Пунктом 37 вказаної Постанови Пленуму ВССУ передбачено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання - не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає ст. 124 Конституції України. Крім цього, п. 9 вказаної Постанови вказує право вибору способу захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Суд встановив, що відповідно до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/406 від 18.08.2008 р., банк, на підставі заяв на видачу готівки, надав позичальнику [PERSON], який був згоден зі всіма умовами договору й особисто підписав вказаний договір за погодженням зі своєю дружиною, яка надала свою згоду на укладення своєму чоловіку [PERSON] вказаного договору, у тимчасове користування грошові кошти в еквіваленті грошового зобов'язання у сумі 410000 дол. США за курсом НБУ на дату видачі, з порядком повернення заборгованості відповідно до п. 1.1 договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї суми заборгованості до 17.08.2023 р. зі сплатою 13,50 % річних (а.с. 4-12,78,79). В якості забезпечення виконання відповідачем своїх кредитних зобов'язань за вищевказаним договором, між позивачами та відповідачем, як майновим поручителем і іпотекодавцем - був укладений нотаріально-посвідчений іпотечний договір (реєстр. № 1390), відповідно до якого відповідач [PERSON] в забезпечення виконання ним кредитних зобов'язань за вказаним договором, передав в іпотеку банку : земельну ділянку (кадастровий номер : 5123755800020060048), загальною площею 0,1 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою : [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 040214 виданого 25.03.2004 р. Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського РНО Одеської області [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 2083, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № ТІ-3584-18 та житловий будинок, загальною площею 330,8 кв.м, жилою площею 90,2 кв.м, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та належить іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.09.2004 р., право власності на який зареєстровано згідно витягу про реєстрацію права власності КП «Овідіопольське РБТІ» від 14.10.2004 р. в реєстровій книзі 4, номер запису : 571 (а.с. 13-20). Як встановив суд і це було підтверджено представницею позивачів, свої кредитні зобов'язання, передбачені п. 3.1.1. кредитного договору, позивачі виконали повністю, а саме відповідачу [PERSON] було відкрито позичковий рахунок в ООФ АКБ «Укрсоцбанк» та надано всю суму кредиту готівкою. Пунктами 3.3.7,3.3.8 договору кредиту передбачено - позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі, передбаченому п. 1.1.1 цього договору та комісії в розмірах та в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього договору, а також здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в п. 1.1.1 цього договору, у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяв у попередньому періоді та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме у наступному періоді, в строк не пізніше останнього робочого дня попереднього періоду, а також в кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом, що визначений п. 1.1.1 цього договору. При цьому, 07.10.2008 р. за Вих. № 09-12/96-6206, на адресу відповідача, банком був направлений лист про підвищення відсоткової ставки за договором кредиту до 14,5 % річних. і повідомлено відповідача, що згідно умов кредитного договору, він має право в будь-який час достроково погасити кредит та сплатити відсотки за його користування або продовжити користуватися кредитом, сплачуючи проценти в розмірі, що зазначені в листі. Для отримання додаткової інформації, відповідачу було запропоновано звернутися до відділення банку, в якому ним був отриманий кредит (а.с. 81). Однак, як встановив суд, в порушення умов вказаного вище кредитного договору, позичальник [PERSON] належним чином не виконує свої кредитні зобов'язання, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки за його користування у розмірах і строках, передбачених основним договором, порушуючи строки повернення кредиту, і станом на 22.11.2013 р. у відповідача утворилася заборгованість перед банком на загальну суму 5812920,13 грн. (еквівалент 727251,36 дол. США за курсом НБУ на 22.11.2013 р.), з яких сума заборгованості за кредитом - 3114312,59 грн. (389630 дол. США), заборгованість за відсотками - 2291780,40 грн. (286723,43 дол. США), пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 112208,33 грн. (14038,32 дол. США), пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 294618,81 грн. (36859,60 дол. США), які позивач виклав в обґрунтованому розрахунку ціни позову, доданого до позову та зробленого позивачами у відповідності з діючим законодавством України та перевіреного судом, додавши при цьому на вимогу представниці відповідача додаткову довідку, в якій були враховані всі платежі по кредиту, які були здійснені відповідачем [PERSON] і враховані в основному розрахунку суми позову (а.с. 23-25,94). Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що при при укладенні основного кредитного договору, відповідач [PERSON] діяв добровільно і на свій власний розсуд, що підтверджується особистими підписами під кредитним договором та всіма заявами про видачу готівки, і що повністю відповідає свободі договору, передбачено ст.ст. 3,6 ЦК України, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що [PERSON] повністю розумів і усвідомлював всю відповідальність і розумів наслідки невиконання умов основного кредитного договору і договору іпотеки, які він підписав в добровільному порядку, з умовами яких повністю погодився. В судовому засіданні, представниця відповідача [PERSON], заперечуючи проти суми позову банку, стверджуючи, що суми боргу не відповідають дійсності - не надала суду свій власний розрахунок боргу, який вона вважає обґрунтованим, та не змогла пояснити та довести суду, чому його довіритель [PERSON] вирішив звернутися до суду зі своїм зустрічним позовом про визнання недійсними кредитного договору - саме після звернення банку з позовом про стягнення заборгованості зі [PERSON] шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки, і якщо позичальник [PERSON] був не згоден з нібито «обманними та незаконними» умовами, передбаченими кредитним договором, чому [PERSON] раніше не оскаржив в суді вищевказаний кредитний договір на протязі майже 6 років, повністю погоджуючись з його умовами ! Судом не приймаються як безпідставні, необґрунтовані і хибні, в порушення ст.ст. 57-60 ЦПК України, посилання представниці [PERSON] про незаконність кредитного договору, які вона навела у безпідставному зустрічному позові, який направлений саме на затягування повернення кредиту та небажанням відповідачем [PERSON] виконувати кредитні умови з величезною сумою свого боргу - 5812920,13 грн., так само як направлено на затягування розгляду справи і заявлене представницею боржника в судовому засіданні необґрунтоване клопотання про призначення економічної експертизи документів, яке було відхилене судом, враховуючи, що предмет експертизи не впливає на зміст кредитного договору, який підтверджується наданими банком документами та на підтвердження позовних вимог, позивачами надано розрахунок заборгованості, станом на 22.11.2013 р., а рух коштів по кредитному договору підтверджується витягом з особового рахунку, в якому відображені операції по погашенню кредиту, в той же час представницею [PERSON] не було надано суду доказів неправильності розрахунків, які необхідно було б перевірити експертам, а також, так як надання всіх сум траншів, отриманих [PERSON] підтверджуються заявами на видачу готівки, повна сума видачі суми кредиту вказана в обґрунтованому розрахунку суми позову, який суд вважає доведеним, позичальник [PERSON] отримав всі необхідні грошві суми кредиту згідно умов кредитного договору шляхом надання готівки з позичкового рахунку, відсоткова ставка була підвищена у відповідності з чинним на той час цивільним законодавством з попереднім письмовим попередженням позичальника [PERSON], який ніяк не відреагував на лист банку, який отримав поштою (а.с. 82-85). В підтвердження того факту, що позичальник [PERSON] був згодний зі всіма умовами, як кредитного договору (його особистий напис під текстом договору), так і нотаріально-посвідченого іпотечного договору з його підписом є зокрема пояснення його представниці, яка в судовому засіданні показала, що її довіритель сплатив значну суму боргу банку в рахунок погашення заборгованості перед банком, що безумовно підтверджує згоду зі всіма умовами кредитного договору, з яким [PERSON] був повністю згоден майже 6 років після його підписання, і на думку суду взагалі пропустив строк позовної давності із зверненням з позовом до суду, про що однак, не заявила представниця банку. З тих же підстав, суд не приймає до уваги доводи представниці [PERSON] про те, що розрахунок суми боргу, розрахований банком не вірно та з порушенням законодавства України - враховуючи, що представниця позичальника не надала суду свій обґрунтований розрахунок чи будь-які заперечення проти його суми. Таким чином, з урахуванням повністю доведеного суду матеріалами справи обґрунтованої суми боргу [PERSON] перед банком з наданням відповідного розрахунку суми позову та хибністю і надуманістю і безпідставністю абсолютно всіх до єдиного доводів представниці боржника щодо невизнання позову банку і безпідставністю і необґрунтованістю зустрічних позовних вимог, які на думку суду, були заявлені представницею [PERSON] лише з однією метою - якомога довше, штучно затягнути вирішення спірного питання щодо стягнення боргу зі [PERSON], з урахуванням вимог ст. 617 ЦК України - суд вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, враховуючи, що з боку банку - не було допущено жодних порушень щодо умов кредитного договору, згідно із ст.ст. 651,652 ЦК України, якими передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, а також ч. 3 ст. 6 ЦК України, згідно якої, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. На думку суду, вказані зустрічні позовні вимоги [PERSON] - є нічим іншим, як одностороннє розірвання умов вказаного кредитного договору з метою несплати свого величезного боргу перед банком. Отже, суд дійшов висновку, що представницею відповідача [PERSON] не були надані суду допустимі та належні докази того, що вищевказаний кредитний договір був укладений в порушення діючого законодавства України «Про захист прав споживачів», заперечення представниці [PERSON] щодо невідповідності кредитного договору нормам вказаного Закону - спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи та жодних законних підстав для визнання недійними кредитного договору та додаткових угод до нього не існує. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішення суду, а саме : шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. На думку суду, позов ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає задоволенню, як обґрунтований та такий, що ґрунтується на нормах вищевказаних приписів Закону, а також, зважаючи на умови ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» та умови нотаріально-посвідченого іпотечного договору з майновим поручителем. Згідно із ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 25 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - забороняється банкам встановлювати окремим споживачам банківських послуг будь-які переваги, або більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами. Крім заборгованості за невиконання умов кредитного договору, у відповідності до ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь банку підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3441 грн., які були підтверджені банком документально (а.с. 1).

Outcome: approved