Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

10.09.2020 заявник звернулася в суд з заявою про усиновлення повнолітньої особи: [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог вказувала, що з 1985 року, після розірвання шлюбу вона одинока жінка, своїх дітей немає. В 1988 року стала опікуном над неповнолітнім [PERSON] , [INFO], до виповнення повноліття у зв`язку із смертю у 1976 році одинокої мами дитини та смерті бабусі-опікуна у 1988 році. [PERSON] постійно проживав та виховувався у її сім?ї, з хлопцем у неї склалися гарні стосунки, він відноситься до неї як до рідної матері, а його діти називають - бабусею. З 2015 року [PERSON] за рішенням Департаменту соціальної політики Луцької міської ради є її помічником. [PERSON] також висловив своє бажання бути усиновленим. У зв`язку з вищевикладеним, просила оголосити її усиновлювачем [PERSON] . В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала. Заінтересована особа [PERSON] вважає вимоги заяви підставними. Не заперечував щодо її задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення. Відповідно до ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно зі ст. 211 СК України усиновителем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. У разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Відповідно до ст. 208 СК України, усиновленою може бути дитина. У виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування . У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, у зв`язку із включенням у СК правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлено бажанням досягти іншого правого наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного факту). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випаду суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. У СК не встановлено максимального віку повнолітньої особи, яка може бути усиновлена, однак визначено мінімальну різницю у віці між нею та усиновлювачем - не менше вісімнадцяти років. Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради Народних депутатів, [PERSON] була призначена опікуном над неповнолітнім [PERSON] , [INFO],до досягнення повноліття (а.с.9). З даного рішення, судом встановлено, що біологічна мати [PERSON] в 1976 році померла, надалі опікуном дитини була його бабуся, яка в 1988 році померла (а.с. 9,11,12). На час розгляду справи судом заявнику [PERSON] виповнилось 80 років, заінтересованій особі [PERSON] - 44 роки. З пояснень заявника в судовому засідання встановлено, що [PERSON] з 12-річного віку проживав в сім?ї заявника [PERSON] аж до одруження. Називає її мамою. У заявника та родини [PERSON] склалися фактично сімейні стосунки. Заявник є момою та бабусею для [PERSON] , його дружини та дітей. Перешкод, визначених статтею 212 СК України, для усиновлення у судовому засіданні не встановлено. На теперішній час різниця у віці між ними більша ніж 18 років. [PERSON] є дієздатною особою, має задовільний стан здоров`я, усвідомлює значення своїх дій, власних дітей не має. Як з`ясовано в судовому засіданні, заявник розуміє всі правові аспекти усиновлення і свідомо бере на себе батьківські обов`язки. Повнолітній [PERSON] бажає бути усиновленим [PERSON] . Судом встановлено, що будь - якої корисливої або іншої зацікавленості, крім бажання юридичного оформлення родинного зв`язку в усиновленні з боку заявника немає. При вирішенні справи суд застосовує зазначені норми права, і враховує установлені у судовому засіданні обставини, зокрема те що заявник займалася вихованням [PERSON] з 1988 року,в подальшому, [PERSON] , здійснює догляд за заявницею, призначений її помічником і те, що метою усиновлення є виключно встановлення родинного зв`язку між ними. Ці обставини вказують на те, що між заявником і [PERSON] дійсно склалися близькі сімейні відносини як матері та сина, які у достатній мірі обґрунтовують необхідність прийняття відповідно до ч. 2 ст. 208 СК України рішення про усиновлення для юридичного установлення між цими особами родинного зв`язку. Тому заява про усиновлення підлягає задоволенню.

Outcome: approved