Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

11 листопаді 2015 року банк звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 604789,00 гривень. У позовної заяві було заначено, що між банком та [PERSON] було укладено три кредитних договорів на видачу кредиту у валюті, а саме: 1) - Договір № 5.14448/643 від 14.08.2007р. про надання траншу 21000,00 доларів США під 16% річних, яка були зменшена до 8% річних строком на 120 місяців; 2) Договір №5.17981/643 від 18.08.2008р. про надання траншу в сумі 13000,00 доларів США під 15% річних, яка були зменшена до 8% річних строком на 108 місяців; 3) Договір №5.18112/643 від 26.09.2008р. про надання траншу в сумі 33000,00 доларів США під 15% річних, яка були зменшена до 8% річних строком на 108 місяців. В забезпечення зобов'язань по всім кредитним договорам банк уклав з [PERSON] 28.08.2008 р. договори поруки №643-ДП 2. В зв'язку з тим, що відповідач став неналежним чином виконувати договірні зобов'язання щодо погашення тіла кредиту та сплати відсотків по ним у нього станом на 02.11.2015р. утворилася заборгованість: за 1-им кредитним договором від 14.08.2007р. по капіталу - 3139,25 доларів США, за відсотками - 140,38 доларів США, відсотки за неправомірне користування кредитом - 15,73 доларів США, пені- 8604,48 гривень, а разом при перерахуванні доларів у гривню з розрахунку 22,9937 грн за 1 долар США - 84 377,09 гривень; по 2-му кредитному договору від 18.08.2008р. по капіталу - 5171,55 доларів США, за відсотками - 229,96 доларів США, відсотки за неправомірне користування кредитом - 25,37 доларів США, пені - 14795,89 гривень, а разом при перерахуванні доларів у гривню з розрахунку 22,9937 грн за 1 долар США - 139580,09 гривень; по 3-му кредитному договору від 26.09.2008р. по капіталу - 14226,48 доларів США, за відсотками - 637,85 доларів США, відсотки за неправомірне користування кредитом - 63,58 доларів США, пені - 37584,03 гривень, а разом при перерахуванні доларів у гривню з розрахунку 22,9937 грн за 1 долар США - 380832,32 гривень. Оскільки договори повинні виконуватися належним чином, то позивач вважає, що: з позичальника [PERSON] та з поручителя [PERSON] з кожного по всім трьом договорам повинно бути стягнуто капітал, відсотки, та пеня на загальну суму 604789,00 гривень, а також солідарно з них судовий збір в сумі 9071,84 гривні. У судове засідання представник позивача не з'явився та подав заяву про розгляд справи без участі його представника на підставі наданих документів. Відповідачі у останнє судове засіданні не з'явилися та подали заяву про розгляд справи без їх та їх представника участі, а у задоволенні позову просили відмовити. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Укладений між банком та відповідачем [PERSON] договори є підставою для виникнення у сторін за цими договорами кредитних правовідносин відповідно ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів визначаються договором. Як встановлено судом між банком та [PERSON], [INFO], були укладені: Договір №5.14448/643 від 14.08.2007р. про надання траншу 21000,00 доларів США під 16% річних, яка були зменшена до 8% річних строком на 120 місяців; Договір №5.17981/643 від 18.08.2008р. про надання траншу в сумі 13000,00 доларів США під 15% річних, яка були зменшена до 8% річних строком на 108 місяців та Договір №5.18112/643 від 26.09.2008р. про надання траншу в сумі 33000,00 доларів США під 15% річних, яка були зменшена до 8% річних строком на 108 місяців. Тобто сторони уклали договори згідно яких банк надав гроші, а позичальник зобов'язався їх повернути у встановлений договором строк разом із відсотками. На забезпечення прийнятих [PERSON] зобов'язань по всім кредитним договорам банк 28.08.2008р. уклав з [PERSON], [INFO], договори поруки №643-ДП 2. В процесі розгляду справи відповідачі наголосили, що позивач не виконав вимоги законодавства, щодо надання їм копій доданих до позовної заяви документів, які вказані у п.6, п.11 та п.15 додатків до позовної заяви, а саме: розрахунок заборгованості за кредитним договором, розрахунок заборгованості за кредитним договором 2 та розрахунок заборгованості за кредитним договором 3. Крім того відповідачами було надано до суду копію листа ПАТ «ПроКредитБанку» від 27.07.2016 р., яким банком було надано згоду про виведення з під застави належного [PERSON] автомобіля [NUMBER]. В зв'язку із зняттям з цього автомобіля обтяження він був проданий, а гроші в сумі 1500,00 доларів США (еквівалент 37177,89 гривень) 27.07.2016р. поступили на рахунок ПАТ «ПроКредитБанк» в якості погашення кредиту за кредитним договором № 5.14448/643 від 14.08.2007р, що підтверджено квитанцією № 269208764/289669874/812253882/7493 від 27.07.2016р. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст.13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках , а збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд зобов'язав позивача надати вказані документи, однак останній, документи не надав і, не зважаючи на часткове погашення кредиту, уточнювати позовні вимоги не став. З огляду на те, що суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, то він не вправі виходити за ці межі та уточнювати позовні вимоги, а тому розглядає справу в тих межах, які були заявлені позивачем на підставі тих документах, що є у справі (ст.ст.12, 13 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, за презумпцією, передбаченою у ст. 554 ЦКУ, у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання кредитор має право заявити вимогу до поручителя про виконання договору поруки у солідарному порядку. Таким чином, суд вважає, що при солідарній поруці кредитор наділяється правом самостійно вирішувати питання про те, до кого з них - боржника чи поручителя - чи до обох разом, в якій частині і в якій послідовності пред'являти свої вимоги і тільки на ту суму на яку виник борг. Однак позивач заявив до кожного з відповідачів позовні вимоги про стягнення з кожного з них по 604789,00 гривень, тобто просить суд стягнути з них з суму розмір якої вдвічі перевищує заявлену позивачем суму боргу по всім 3-ом кредитним договорам, що є безпідставним. За такою обставиною суд приходить до висновку, що позивач обрав спосіб захисту своїх прав, який не можливо застосувати до правовідносин, що виникли між сторонами, а тому вважає, що сума заборгованості по трьом договорам має бути стягнена з позичальника та поручителя, тобто солідарно, а не з кожного, як то просить позивач. Крім того, суд вважає за необхідне зменшити суму боргу за договором №5.14448/643 від 14.08.2007р. на 37177,89 гривень, які поступили банку в рахунок погашення кредиту по цьому договору від продажу заставленого автомобіля і, таким чином, стягнути з відповідачів на користь банку 47199,2 гривень (84 377,09 грн - 37177,89 грн = 47199,20 грн). Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ПАТ «ПроКредитБанку» підлягають частковому задоволенню і з відповідачів на користь позивача про 3-м кредитним договорам підлягає стягненню в солідарному порядку сума в розмірі 567611,61 гривень (47199,20 грн + 139580,09 грн + 380832,32 грн = 567611,61 грн). Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в розмірі 9071,84 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в рівних частках.

Outcome: partial