Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

11 липня 2018 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) площею 7,74 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП ім. Суворова, оформленої згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) від 16 червня 1997 року серія [NUMBER], виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 08 травня 1997 року № 159 в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], після якої відкрилась спадщина у виді житлового будинку [ADDRESS] та права на земельну частку площею 7,74 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП ім. Суворова. Вказане майно та права позивач прийняла фактично у порядку спадкування за законом після смерті матері шляхом вступу в управління будинком та особистими речами померлої. Оскільки оформлення вказаних спадкових прав у позасудовому порядку неможливе, з причини відсутності у позивача оригіналу вказаного сертифікату, остання звернулися до суду із вказаними вимогами. Під час розгляду справи суд, за клопотанням представника, ухвалою суду від 12 липня 2018 року витребував від приватного нотаріуса Великоолександрівського району Гідулян І.Ю. відомості про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Відзив на позов не подано. На судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Позивач пояснив, що постійно до моменту смерті мати проживала з ним у належному їй житловому будинку, а після її смерті він і на теперішній час проживає у ньому. На судовому засіданні відповідач позов визнала, проти задоволення вимог не заперечувала, вважала за можливе розглянути справи та ухвалити рішення у підготовчому провадженні. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені сторонами обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] помела [PERSON], що підтверджується актовим записом № 14 зробленого 09 червня 1997 року Давидово-Брідською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 09 червня 1997 року). Згідно з актовим записом зробленим 26 червня 1955 року Давидово-Брідською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 26 червня 1955 року) [PERSON] є сином [PERSON]. Відповідно до довідки Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 14 червня 2018 року та запису в погосподарській книзі сільської ради щодо домоволодіння [ADDRESS], за вказаною адресою постійно проживали позивач разом з матір'ю до моменту її смерті. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 52704063 від 27 липня 2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) від 16 червня 1997 року серія [NUMBER], виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 08 травня 1997 року № 159 встановлено, що на підставі вищевказаного рішення за померлою було визнано право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Суворова розміром 7,74 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю). Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав позивача на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані статтями 9, 525, 527, 529, 548, 549, 561 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів чотири та п'ять Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК) ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина відкрилася до вказанні дати та до 01 липня 2003 року спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв'язку зі смертю. Суд установив, що позивач, будучи віднесеним до спадкоємців першої черги за законом як син, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті матері шляхом вступу в управління майном у виді вказаного житлового будинку у власності якої він перебував відповідно до діючого на той час порядку (погосподарській облік господарств), та у виді рухомого майна, яке складалось з особистих речей померлої, предметів домашнього господарства та вжитку. Наведені норми також свідчать про те, що прийняття спадщини здійснюється в цілому щодо усього майна, а отже позивач, шляхом вступу в управління частиною спадкового майна, вважається таким, що прийняв спадщину також у виді зазначеного права на земельну частку (пай). Цей факт надає право позивачу вимагати визнання за ним права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. Сестра позивача [PERSON] спадщину після смерті батька не приймала, що підтверджується вищенаведеними доказами та її позицією по справі. Отже, померлій на момент смерті, крім зазначеного житлового будинку, належало право на вказану земельну частку (пай), яке вона за життя набула у встановленому законом порядку. З огляду на те, що нотаріальним органом позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав правомірно, за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, що виключає можливість видачі свідоцтва про право на спадщину, суд констатує невизнання прав позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, яке може бути захищене в судовому порядку. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді права, що належало його матері, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті матері, у виді права на земельну ділянку (пай), яке належало останній на момент смерті та не припинилось у зв'язку з цим. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України) судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідача, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися та його учать обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved