Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

10 березня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 2003 року. Під час шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбні відносини з відповідачем повністю припинено, відповідач проживає окремо. Неповнолітня дитина мешкає з позивачем, знаходиться на її утриманні, тоді як відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, при цьому є працездатною особою, інших утриманців не має. Відповідач офіційно працює, окрім того, отримує пенсію, тобто має постійний дохід. З огляду на наведене, позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 14.05.2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання для розляду справи по суті. Позивач в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила судові, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 2003 року. [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] . На теперішній час шлюбні відносини фактично припинено, відповідач проживає окремо від позивача та неповнолітньої дитини. Позивач зауважила на тому, що неповнолітня дитина мешкає разом з нею та її цивільним чоловіком і повністю знаходиться на їх утриманні. Разом з цим відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча є працездатною особою, інших утриманців не має. Відповідач є працездатною особою, офіційно працює, а також отримує пенсію, тобто має постійний дохід. Відповідач, в свою чергу, в судовому засіданні підтвердив, що з 2003 року по 2014 рік проживав однією сім`єю з позивачем - [PERSON] . Зазначив, що сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинено, відповідач проживає окремо від позивача та неповнолітньої доньки. Неповнолітня дитина мешкає з матір`ю (позивачем). Відповідач зазначив, що любить свою дитину і піклується про неї по мірі можливості, дарує подарунки на свята та дні народження, купує солодощи та донедавна приймав участь у спільних сімейних витратах. Зокрема, протягом всього спільного життя з позивачкою та донькою впритул до березня 2020 року самостійно сплачував комунальні витрати за трьох осіб (позивача, відповідача та дитини) за адресою їх спільного проживання та реєстрації: [ADDRESS] , які становили левову частку його заробітків. Слід зауважити при цьому, що відповідач не заперечував своєї провини щодо недостатнього матеріального забезпечення ним потреб дитини та виявив бажання добровільно сплачувати аліменти на її утримання, однак просив зменшити їх розмір з 1/3 до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) через слабкий матеріальний стан. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, розглянувши надані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, заслухавши особисті пояснення сторін у справі, суд дійшов наступного висновку: Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. В свою чергу, згідно ст. 182 СК України, а також п. 17 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд позбавлений права збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, з наданих суду доказів та згідно свідчень сторін у справі вбачається, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2003 року по 2014 рік. [INFO] у подружжя народилась донька - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.03.2010 року (повторне), батьками неповнолітньої [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . При вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги надані в судовому засіданні свідчення позивача, що на час вирішення спору остання має повну сім`ю, а саме, проживає разом з цивільним чоловіком. І позивач, і її цивільний чоловік офіційно працевлаштовані. Позивач, з її слів, отримує близько 7-8 тис. грн. на місяць, її цивільний чоловік близько 6 тис. грн. на місяць. Тобто, середній сукупний дохід родини позивача становить близько 14 тис. грн. на місяць. Окрім того, позивач має власне житло за адресою: [ADDRESS] , однак останнє, за свідченнями позивача, було придбано нею у тому числі за позичені кошти. Таким чином, позивач дуже потребує матеріальної допомоги відповідача в утриманні спільної дитини, адже змушена окрім інших витрат погашати отриманий кредит. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що всупереч вимог ст. 81 ЦПК України жодних документальних доказів матеріального стану позивача та її родини (довідки про доходи тощо), доказів придбання позивачем житлового приміщення в кредит (за позичені кошти) на підтвердження додаткового фінансового навантаження родини позивача, стану здоров`я позивача та членів її родини, у тому числі неповнолітньої дитини, тощо, що може бути враховано судом при вирішенні даного спору, позивачем, як одержувачем аліментів, суду представлено не було. З іншого боку, суд приймає до уваги, що відповідач не заперечує той факт, що неповнолітня дитина переважно знаходиться на утриманні матері, тоді як він матеріальну допомогу на її утримання надає (зі слів відповідача «по мірі можливості»), зокрема, купує дитині солодощи, подарунки на свята та дні народження. Окрім того, в якості внеску до сімейного бюджету, відповідач до березня 2020 року самостійно сплачував комунальні послуги за трьох осіб (позивача, відповідача та дитини) за адресою їх спільного проживання та реєстрації: [ADDRESS] , які становили левову частку його заробітків. Дані факти позивачем не спростовані. З наданих суду відповідачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 04.06.2020 року №35355, [PERSON] офіційно працює в ТОВ «АТБ-Маркет». Доходи відповідача за 4 квартал 2019 року становлять 21 225,89 грн. (тобто, в середньому 5 306 грн. на місяць), за 1 квартал 2020 року в сумі 23 116,01 грн. (тобто, в середньому 5 779 грн. на місяць). Окрім того, з довідки про доходи № 8000 8900 5000 1400 Торецького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області вбачається, що за період з 01.12.2019 року по 31.05.2020 року відповідач отримав 11 942 грн. 10 коп. пенсії (тобто, в середньому 1990 грн. на місяць). Отже, за розрахунком суду, середній сукупний дохід відповідача за один місяць становить близько 7 533 грн. на місяць. В судовом засіданні відповідач не заперечував своєї провини щодо недостатнього матеріального забезпечення ним потреб дитини через поганий фінансовий стан, виявив добровільне бажання сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, однак просив зменшити їх розмір з 1/3 до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) через слабкий матеріальний стан. При цьому, суд вважає за доцільне зауважити відповідачеві, що поганий фінансовий стан не позбавляє жодного з батьків від покладеного на них законодавцем обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини. Відповідач є працездатною особою, інвалідностей не має, має невеликий, проте, стабільний дохід, проживає один, інші утриманці у відповідача відсутні (доказів зворотного суду не надано). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь позивача в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.03.2020 року (дата звернення позовом) до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини вимог, стяненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 630,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial