Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

12 березня 2019 року (за поштовим штемпелем) представник позивача за довіреністю Мальцева А.В. звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та відповідачем 08.05.2018 було укладено кредитний договір № 501025038 (далі - Договір), відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 200000,00 грн у строк з 08.05.2018 до 08.05.2021. При цьому зобов`язалася повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Однак відповідач умови Договору належним чином не виконала, в результаті чого станом на 18.02.2019 має заборгованість за кредитом у розмірі 195023,70 грн, тому просить стягнути із відповідача на користь позивача борг у зазначеному розмірі, сплачений судовий збір та встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до виконання рішення відповідно до п. 10 ст. 265 ЦПК України. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 27.03.2019 представнику позивача відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання учасники справи повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені, представник позивача направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач була належним чином повідомлена за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідне оголошення було розміщене також на сайті «Судова влада», відповідач про причини неявки не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності не направила, своїх заперечень та відзиву на позов не подала. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Відтак суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що 08.05.2018 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір. Тип кредиту - «Кредит готівкою», за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 200000,00 грн, що підтверджується офертою на укладення угоди про надання кредиту № 501025038 та акцептом на укладення угоди про банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов Договору відповідач зобовязалася повернути кредит в термін до 08.05.2021, виплачувати проценти за користування Кредитом в розмірі 15,99% річних, сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2,25% від суми кредиту та інші платежі в сумі, в строки та на умовах, що викладені в Додатку № 1 до нього, Графіком погашення кредиту (а.с.4, 5, 6 - копії Оферти, Додатку № 1 та анкети-заяви). Позивач змінив тип акціонерного товариства з публічного на приватне та найменування на акціонерне товариство (а.с.10-15 - копії Статутних документів). Відповідно до умов Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту від 08.05.2018 № 501025038, погашення кредиту відбувається щомісячними платежами у сумі 11530,42 грн, останній місяць - 11530,41 грн, 8-го числа кожного місяця, починаючи з 08.06.2018 до 08.05.2021 включно. Тип процентної ставки становить 15,99% (нараховується на залишок заборгованості щомісячно, протягом періоду від дня надання кредиту до календарної дати, виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів у році). Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у зв`язку із порушенням зобов`язань за Договором станом на 18.02.2019 становить 195023,70 грн, з яких, заборгованість за кредитом - 172857,78 грн, за відсотками - 7465,92 грн, по комісії - 13500,00 грн, штраф - 1200,00 грн (а.с.16, 17-20 - розрахунок заборгованості, виписка по особовим рахункам). Відповідач зареєстрована по [ADDRESS] . За зазначеною адресою на теперішній час не проживає (а.с.28 - адресна довідка). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до змісту ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитним Договором та його припинення відповідач суду не надав та не спростував доказів, наданих позивачем. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов Договору, що є підставою для стягнення із неї заборгованості в розмірі 181523,70 грн, яка складається із заборгованість за кредитом - 172857,78 грн, за відсотками - 7465,92 грн та штраф - 1200,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог, зокрема щодо стягнення заборгованості по комісії та подальших нарахувань, вбачається за необхідне відмовити за наступних підстав. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 7-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Договір частково суперечить нормам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема щодо зобов`язання відповідача сплачувати комісійну винагороду, яка неє послугою в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 цього Закону. Крім того, із наданих позивачем доказів не вбачається за можливе встановити складові зазначеної послуги, а позивач у позовній заяві зазначив про надання ним всіх письмових доказів на підтвердження обставин, зазначених у ній. Відповідно до вимог ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Оскільки ухвалення рішення в цій частині є правом суду, а позивач не обґрунтував доцільності застосування цієї норми, то суд не вбачає за необхідне її застосування. Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 2975,36 грн (а.с.1 - меморіальний ордер). Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то понесені позивачем судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2443,63 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial