Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

11 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області із позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, у якій просив визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. У встановлений ухвалою суду строк позивач недоліки усунув. 23 лютого 2021 на адресу суду надійшла від позивача [PERSON] уточнена позовна заява. В своїй позовній заяві (з урахуванням уточнень) позивач зазначав, що 25 лютого 2011 року він та відповідач уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Кежемським територіальним відділом агентства записів актів громадського стану Красноярського краю, реєстраційний запис № 32. З 29.12.2020 вони з відповідачкою припинили спільне проживання та перестали проживати однією сім`єю. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Уважає, що відповідачкою неналежним чином виконуються материнські обов`язки. Вона не готує дитині їсти, не слідкує за нею, не займається ні фізичним, ні інтелектуальним розвитком дитини. Відповідачка не бажає і не водить дитину до дитячого садка, чим розриває його соціальні зв`язки. Майже кожного дня залишає [PERSON] на свого старшого сина, якому лише 13 років. Діти знаходяться абсолютно без догляду дорослих. Крім того відповідачка за останні два роки двічі виїжджала з дому у невідомих цілях до іншої країни та тривалий строк (п`ять місяців та чотири місяці), що, на думку позивача, негативно відображається на психічному стані дитини. Під час відсутності відповідачки дитиною займався позивач. На даний момент відповідачка без його відома вивезла сина з місця його прописки та проживання в невідомому напрямку. На його прохання повідомити йому місце знаходження сина відмовила. На телефонні дзвінки вона не відповідає. Таким чином, позбавивши його будь-якої можливості спілкуватися з сином. Як батько дитини він має велике хвилювання про місце знаходження сина, про умови в яких він проживає та про відношення до нього. Ухвалою суду від 18 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 19 квітня 2021 року. 05 квітня 2021 на адресу суду надійшла від відповідача [PERSON] зустрічна позовна заява до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з нею. У зустрічній позовній заяві [PERSON] також просила суд відмовити у задоволенні первісної позовної заяви до неї. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що шлюб між сторона розірвано рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 08.02.2021. Відповідачка на той момент вимушена була залишити країну з метою покращення фінансового стану сім`ї, оскільки на момент виїзду за кордон вона з позивачем перебувала у шлюбі та вела спільне господарство. Протягом часу її відсутності позивач піклувався про сина, про що подружжя домовилося, приймаючи спільне рішення про необхідність виїзду відповідачки за кордон. Після повернення до України 28.12.2020 з`ясувалося, що позивач вирішив розірвати шлюб з метою створення нової сім`ї з іншою жінкою та її дітьми, при цьому вирішивши відібрати спільного сина [PERSON] . Як наслідок, відповідачка вимушена була орендувати житло, забрати сина та звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Зазначала, що не створює перешкод у спілкування батька з сином. Матеріально батько дитину не забезпечує та не допомагає фінансово. Уважала, що з метою забезпечення якнайкращих інтересів спільного з позивачем сина, останньому буде краще проживати з нею та його старшим братом, оскільки розлука не тільки з нею, але і з братом матиме негативні психологічні наслідки для дитини. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом та вимоги за первісним позовом. Відкладено підготовче судове засідання на 17 травня 2021 року. 13 травня 2021 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування в особі Кременчуцької районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затверджений розпорядженням Голови районної державної адміністрації від 06.05.2021 № 158 (а.с. 89-91), згідно якого орган опіки та піклування уважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] з батьком [PERSON] . Обґрунтований такий висновок тим, що мати дитини не має постійного місця проживання та не працює. 14 травня 2021 на адресу суду надійшли від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] додаткові письмові пояснення, у яких позивач спростовував твердження відповідачки, викладені у зустрічній позовній заяві. Ухвалою суду від 17 травня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 03 червня 2021 року. Викликано у судове засідання свідків зі сторони обох сторін по справі. 03 червня 2021 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву у судовому засіданні на 09 червня 2021року у зв`язку зі зміною місця проживання [PERSON] для отримання та надання суду актуального висновку органу опіки та піклування з урахуванням обставин, що змінилися. 09 червня 2021року судове засідання було відкладено на 15 червня 2021 року у зв`язку з відключенням електроенергії у приміщенні суду. 15 червня 2021 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву у судовому засіданні на 30 червня 2021 року у зв`язку з неотриманням актуального висновку органу опіки та піклування та неявкою усіх свідків. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 червня 2021 року у зв`язку зі зміною місця проживання відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом) [PERSON] та малолітнього [PERSON] залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування за місцем проживання (перебування) дитини, оскільки участь органу опіки та піклування у справі щодо визначення місця проживання дитини є обов`язковою, а висновок органу опіки та піклування, наявний у матеріалах справи не відображав дійсних умов проживання матері дитини та її працевлаштування з урахуванням змін, що відбулися за час судового розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 10 серпня 2021 року. Зобов`язано Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування скласти письмовий висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та подати його до суду до 10 серпня 2021 року. 10.08.2021 від представника органу опіки та піклування надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неготовністю висновку щодо місця проживання дитини. Протокольною ухвалою суду від 10.08.2021 оголошено перерву у судовому засіданні для отримання висновку органу опіки та піклування. 11.10.2021 на електронну адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.10.2021 № 1402, згідно якого орган опіки та піклування уважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. Обґрунтований такий висновок думкою дитини, а також тим, що дитина фактично проживає разом з матір`ю. Під час судового розгляду позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] усудовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Пояснив, що причиною розірвання шлюбу були постійні сварки, скандали, які влаштовувала його дружина [PERSON] . Зазначав, що завжди саме він опікувався сином, його доглядав, виховував, з ним займався, облаштував йому дитячий майданчик. Відповідачка залишала на нього дитину, а сама їздила на заробітки до Російської Федерації, але гроші звідти не привозила. Після розірвання шлюбу відповідачка забрала з собою сина та не дозволяє йому з ним бачитися. Дитина відчуває стрес, пов`язаний з постійними переїздами, оскільки відповідачка не має свого житла. Він змушений був неодноразово звертатися до органів поліції з метою встановлення місця перебування дитини. Позивач уважав, що дитині буде з ним проживати значно краще, аніж з матір`ю, оскільки син буде проживати у будинку, у якому він виріс, де облаштована для нього дитяча кімната, є усі належні умови для гігієни, розвитку та навчання, ігровий майданчик, двір, друзі, дитина зможе відвідувати дитячий садочок, та зрештою повернеться у звичне для нього середовище (додому). Наголошував, що саме він, а не мати, завжди займався із сином математикою, читанням, доглядав за сином у побуті. Обіцяв, при цьому, не чинити перешкод для спілкування сина з матір`ю та братом. Щодо матеріальних умов, пояснив, що проживає у великому приватному будинку, де є дві великі кімнати. Пояснив також, що його графік роботи (з 14.00 до 17.00) дозволяє йому достатньо часу приділяти дитині та, окрім того, йому буде допомагати його матір (баба дитини) у догляді за сином. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] у судових засіданнях заперечувала проти задоволення первісного позову, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та прохала їх задовольнити. Пояснила, що це саме позивач завжди вів себе некоректно по відношенню до неї, їх спільного сина та її сина від першого шлюбу; застосовував фізичне насильство до старшого сину відповідачки та їх спільної дитини; поводив себе аморально, під час шлюбних відносин зустрічався (переписувався) з іншими жінками. Матір позивача (баба дитини) постійно вмішувалася у їх спільне життя, «розділяла» дітей (їх спільного з позивачем сина та її сина від першого шлюбу). Щодо матеріально-побутового стану зазначила, що вона орендує у м. Кременчуці велику кімнату, яка має усі зручності для розвитку (відпочинку та навчання) дитини, вона влаштувалася на роботу продавцем непродовольчих товарів; має заробітну плату близько 8000,00 грн; дружня із сусідами, які їй допомагають доглядати за дітьми, кола вона на роботі, оскільки усі її близькі родичі проживають у Російській Федерації. Зазначала, що органи опіки та піклування, складаючи свій висновок на користь батька, не врахували жодного з її пояснень. Наголошувала на тому, що немає жодної з підстав для розлучення дитини з нею та зі старшим братом. Просила суд залишити дитину проживати разом з нею та не відбирати у неї дитину. Третя особа Кременчуцька районна державна адміністрація, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, подала заяву про розгляд справи без участі представника, не порушуючи права малолітньої дитини. Третя особа Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, подала заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення учасників справи, та оцінивши покази допитаних у судовому засіданні свідків, суд дійшов таких висновків. У сторін, що є колишнім подружжям, виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У відповідності до ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч. 1, ч. 2, ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судом встановлено, що між сторонами 25 лютого 2011 року був зареєстрований шлюб у Кежемському територіальному відділі агентства записів актів громадського стану Красноярського краю, про що зроблено відповідний актовий запис № 32. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2021 року шлюб розірвано (а.с. 5-6). Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину (сина) [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження від 06.01.2016 серії [NUMBER] батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 8, 53). Станом на дату ухвалення рішення у цій справі неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними проживає брат [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , - син [PERSON] від першого шлюбу, який до моменту розлучення (розірвання шлюбу) сторін у даній справі проживав разом з позивачем, відповідачкою та братом [PERSON] однією сім`єю. Відповідно до наданих сторонами характеристик (а.с. 9, 10, 69, 102 (на звороті)) обидва батьки характеризуються позитивно. І позивач (батько дитини), і відповідачка (мати дитини) працевлаштовані та мають достатній для забезпечення потреб дитини дохід (а.с. 11, 130, 131, 149). Обидва батьки є здоровими фізично та психічно (а.с. 12, 57, 99, 102, 104, 105). Відповідачка (мати дитини) є громадянкою Росії, але має посвідку на постійне місце проживання в Україні, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 24, 47). У даній справі мати та батько дитини після припинення шлюбних відносин проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітній син. Судом зобов`язано органи опіки та піклування надати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього з одним із батьків. Згідно висновку органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації (а.с. 89-91) про доцільність/недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджений розпорядженням голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 06.05.2021 № 158, орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Органом опіки та піклування встановлено, що обидва батьки спроможні виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Єдиною підставою для висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, на думку органу опіки та піклування, було те, що мати дитини не має постійного місця проживання (проживає у друзів) та не працює. Після надання цього висновку органом опіки та піклування життєві обставини відповідачки змінилися. Відповідачка [PERSON] переїхала жити до м. Крменчук разом з дітьми, де винаймає житло, та працевлаштувалася. У зв`язку з цим виникла потреба у отриманні додаткового висновку органу опіки та піклування за новим місцем проживання відповідачки з дитиною. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надав висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.10.2021 № 1402, про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 177-183). Наведений висновок органу опіки та піклування обґрунтований тим, що дитина фактично проживає разом із матір`ю; з 01.06.2021 зарахована до 1-А класу Кременчуцької гімназії № 20; під час бесіди з дитиною, хлопчик повідомив, що бажає проживати разом з матір`ю; з татом спілкується постійно, часто їздить до нього у гості, де вони разом проводять вільний час. Отже, судом встановлено, що [PERSON] (мати дитини) працевлаштована, має стабільний дохід, створила належні умови для проживання дитини, піклується про його фізичний, духовний і моральний розвиток, виховує дитину у атмосфері турботи та любові. Також судом встановлено, що [PERSON] (батько дитини) також працевлаштований, має стабільний дохід, належні умови для проживання дитини, регулярно спілкується з дитиною та піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток сина, а також спроможний виховувати дитину у атмосфері турботи та любові. Судом допитані свідки як зі сторони позивача, так і з боку відповідачки. Свідок [PERSON] , який перебуває у дружніх стосунках з обома сторонами, підтвердив, що обидва батьки є цілком нормальними для проживання з ними дитини, шкідливих звичок не мають. Свідок [PERSON] , яка є вихователем дитячого садочку, пояснила, що обидва батьки забезпечували відвідування дитиною дитячого садочка, батько приводив та забирав дитину частіше, бо мама зі слів дитини працювала. Дитина завжди була чисто та охайно одягнута та доглянута. Тато брав активну участь у заходах дитячого садочку. Агресії з боку батька вона не помічала. Син завжди радів приходу батька. Зауваження до обох батьків з боку вихователів дитячого закладу були відсутні. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача та бабусею малолітньої дитини, відносно місця проживання якої йде спір, вважала, що відповідачка (колишня невістка) не зможе забезпечити належний догляд за дитиною, її харчування та безпеку. Онуком завжди займався в основному тільки позивач (син свідка), відповідачка - інколи. Підтвердила, що відповідачка та позивач раніше разом працювали на будівництві з метою забезпечення сім`ї. Зазначала, що відповідачка під час сварок нецензурно висловлювалася у присутності дітей та свідка, її поведінка не була адекватною. Під час відсутності матері, саме батько опікувався дітьми: готував їм їжу, прав одяг, доглядав за сином. У будинку батька облаштовані всі умов для проживання та навчання дитини. Свідок уважала, що дитині буде краще саме з батьком. Пояснила, що позивач не надає дозвіл матері на виїзд дитини до Російської Федерації з метою відвідування іншої бабусі, так як побоюється, що дитина не буде повернута до України. Свідок [PERSON] , яка перебуває у дружніх стосунках з відповідачкою та перебувала у дружніх стосунках з позивачем, пояснила, що більше двох років знає сім`ю, й саме позивач ображав відповідачку. Пояснила, що між подружжям існував певний розподіл обов`язків: відповідачка зранку йшла на роботу, де мала відкрити павільйон, а позивач відводив сина до дитячого садочка. Вказала, що після того, як позивач вигнав з дому відповідачку, остання разом з дітьми деякий час проживала у неї. У цей час старший син відповідачки відвідував школу, а молодший перебував вдома разом з відповідачкою, яка у цей час шукала іншу роботу, займалася різними виховними іграми разом з власним сином та сином свідка. Свідок [PERSON] , який є другом позивача та знайомим відповідачки, пояснив, що знає позивача [PERSON] як гарного сім`янина та батька, відповідачка [PERSON] інколи кричала на дітей, й він це чув особисто; до дитячого садочка водив сина тільки позивач, дитина взагалі не відвідувала дитячий садок під час проживання разом з матір`ю, що, на думку свідка, є погано. Явку свідка [PERSON] до суду позивач не забезпечив, тому судом такий свідок не допитувався. Свідок [PERSON] , яка знайома зі позивачем та відповідачкою більше шести років, уважала, що дітей слід залишити з мамою, бо зі слів дітей батько ( [PERSON] ) ображав [PERSON] та сина. Також підтвердила, що позивач займався з дітьми. Іншу важливу інформацію повідомити не змогла. Свідок [PERSON] , яка близько року знає відповідачку та з дитинства - позивача, пояснила, що була свідком сварки між позивачем та відповідачкою, хто з них був ініціатором конфлікту повідомити не змогла, ніколи не бачила позивача у стані алкогольного сп`яніння, також повідомила, що була свідком залишення позивачем сина самого дома під доглядом прабаби похилого віку. Отже, з показів свідків суд не вбачає, що поведінка когось з батьків є такою, що не дозволяла б дитині проживати разом з кожним з них. Обидва батьки не є явно неблагополучними для спільного проживання з ними дитини. Окремі негативні покази свідків не базуються на їхньому особистому сприйнятті подій, а відомі свідкам з розповідей сторін та дітей, тому суд не бере їх до уваги. Покази свідка [PERSON] суд також не бере до уваги, оскільки вона є матір`ю позивача та є зацікавленою у вирішенні спору на користь свого сина. Крім того, невміле приготування їжі відповідачкою, є суб`єктивним ставленням свідка до кулінарних навичок відповідачки та не впливає на вирішення спору. Неможливість забезпечення матір`ю безпеки дитини є тільки припущенням свідка, не ґрунтується на безпосередньому сприйнятті нею відомих їх обставин, тому також судом до уваги не береться. З`ясувавши думку дитини шляхом опитування у судовому засіданні, суд встановив, що дитина прихильна до обох батьків, які проживають відносно поряд, та дитина не позбавлена можливості спілкуватися з обома батьками. У той же час, якби дитині слід було б обрати між батьками за умови, що вони жили б на значній відстані (віддалено) один від одного, хлопчик хотів би залишитися з мамою. З обставин справи вбачається, що скоріше за все умови проживання батька є більш комфортними, та поряд проживає його матір, яка готова надавати допомогу у догляді за дитиною. Однак кращі умови проживання та матеріальне становище не можуть бути єдиною підставою для розлучення дитини з матір`ю. Оскільки у разі ухвалення рішення суду на користь батька, дитина мала б бути саме розлучена з матір`ю, умови проживання якої є також досить пристойними, для того щоб там проживала дитина. Не є провиною відповідачки також й те, що її близькі родичі не проживають поряд, та не можуть надавати їй допомогу, а матір позивача (баба дитини) має можливість надавати свою допомогу по догляду за онуком незалежно від того, з ким залишиться проживати дитина. Суд уважає, що у даній справі обидва батьки не є явно неблагополучними для спільного проживання з ними малолітньої дитини, принаймні беззаперечних доказів цього під час судового розгляду справи здобуто не було. Обидва батьки під час судового розгляду справи спочатку надто емоційно поводилися внаслідок розлучення, яке відбулося нещодавно, що є зрозумілим. У той же час негативні факти, що повідомлені ними у своїх поясненнях суду, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Суд не ставить під сумнів, що і позивач і відповідачка є гарними батьками та мають можливість забезпечити сину гідні та комфортні умови життя та виховання. Отже, вирішуючи даний спір суд має обрати, з ким із батьків буде найкраще дитині. Вирішуючи це складне питання суд приходить до висновку, що якнайкращим інтересам дитини буде відповідати спільне проживання разом з мамою, оскілки обрання іншого варіанту неминуче призведе до відібрання дитини у мами, підстав для чого судом не було встановлено, а також до розлучення із старшим братом. Іншими словами, задоволення позову батька призвело б до того, що обидва рідні брати повинні б були проживати та виховуватися окремо у різних сім`ях. Отже, суд погоджується з другим висновком органу опіки та піклування (від 08.10.2021), що складений на користь матері, та не бере до уваги перший висновок органу опіки та піклування (від 06.05.2021), складений на користь батька, оскільки орган опіки та піклування не приділив жодної уваги питанню прив`язаності дитини, яке повстало у світлі розлучення з братом, та може бути травмуючим фактором для дитини шестирічного віку. Крім того, умови проживання матері та дитини після цього змінилися. ВС у своїй постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 зробив такий висновок: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку». Отже, суд у даній справі, врахувавши інтереси малолітньої дитини, його права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, заслухавши думку дитини, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки, на переконання суду, це відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини. Проаналізувавши вищевикладені обставини в їх сукупності, ураховуючи завдання суду діяти в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитиниразом з нею підлягають задоволенню, а у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з ним - відповідно, суд відмовляє. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. З врахуванням того, що позов відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) на користь відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved