Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

12.11.2015 року Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення витрат за час спільного сумісного проживання однією сім'єю без укладання шлюбу, який він обґрунтовує, тим що з відповідачем [PERSON] проживали однією сім'єю, протягом трьох років в період з 19.12.2012 р. по 10.10.2015 р. вели спільне господарство, де у вказаний період Позивачем здійснена наступна робота на спільну користь та особистими грошовими коштами, які вказані в Акті від 26.07.2014р. виконаних робіт та понесених затрат по об'єктах по [ADDRESS] із зазначеним кошторисом 7тис. 965 грн. Враховуючи відмову відповідача від спільного сумісного проживання однією сім'єю та зі змісту договору від 20 лютого 2013 року, ця сума розділяється по рівну і складає 3 тис. 982 грн. 05 коп. Крім зазначеного, позивачем передані [PERSON] коштовності його померлої дружини у тимчасове користування (обручка, сережки, ланцюжок з хрестиком). Вартість яких складає 5 тис.500 грн. які вона не повернула при розтаванні. Стягнення витрат на користь Позивача витікає з наведеного вище Акту від 26.07.2014 р. виконаних робіт та понесених затрат по об'єктах по [ADDRESS] та Договору від 20.02.2013 р. укладеного між сторонами. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] грошову суму грошей у розмірі 3982 грн. 05 коп. та вартість золотих прикрас що передані в тимчасове користування [PERSON] в сумі 5 тис.500 грн. або повернути уі прикраси в натурі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у наданому позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надала до суду письмові заперечення з приводу заявленого позову (а.с. 24-26) Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в період часу з грудня 2012 року до жовтня 2015 року проживали разом, за місцем проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], при цьому шлюб між ними не укладався. Зазначені обставини підтверджуються сторонами , а також поясненнями свідків, наданими у судовому засіданні. 20.02.2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]дійшли домовленості, що нерухоме майно, яке ними нажито спільно та витрачені на нього кошти, підлягають розподілу в рівних частках згідно акту, про що сторонами було складено письмовий договір (а.с. 5). 26.07.2014 року складено акт про виконані роботи та понесені витрати, які підписані [PERSON] та [PERSON], факт підписання актів був підтверджений сторонами у судовому засіданні (а.с. 4). Допитаний під час судового засідання у якості свідка [PERSON] показав, що [PERSON] та [PERSON] з кінця 2012 року та до осені 2015 року проживали разом. В зазначений період [PERSON] отримала від [PERSON] в дарунок на день народження та у річницю сумісного проживання золоті прикраси, яки були придбані за час їх спільного проживання. Свідок [PERSON] надала пояснення які зводяться до того, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство. Обставини стосовно отримання [PERSON] золотих виробів їй не відомі. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.74 СК України, ч.ч.1-2 якої передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Позивачем [PERSON] у наданому ним позові не заялені вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу, щодо якого викладена думка у постанові Пленуму Верховного Суду від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ майна подружжя». Відповідно до ч.1 ст.719 ЦК України договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Згідно ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Статтею 727 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав розірвання договору дарування. Доводи позивача про передачу [PERSON] у тимчасове користування золотих виробів його померлої дружини не знайшли свого підтвердження та спростовуються показами свідка та матеріалами справи. Відповідач [PERSON] у судовому засідання підтвердила, що має певні золоті прикраси, в тому числі- обручка, сережка та ланцюжок, які були придбані під час сумісного проживання з позивачем, тож не могли належати дружині позивача, яка померла [INFO]. Факт придбання золотих прикрас, та отримання їх відповідачем у дарунок підтверджується наданими копіями товарних чеків (а.с. 27) та поясненнями свідка [PERSON] і не спростовуються показами свідка [PERSON] Позивачем не надано належних доказів на підтвердження передачі будь-які цінності відповідачу на умовах користування, (договір, розписка, тощо), також не зазначено на який час та в зв'язку з чим, перелічені коштовності були надані у найм чи оренду. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно частини 1 статті 58 цього ж Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд не виходячи за межі позовних вимог дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed