Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

10 травня 2017 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності йому правовстановлюючого документу - архівної довідки про заробітну плату № Х-140/04/22 від 16.03.2017 року, виданої Трудовим архівом Татарбунарського району Одеської області. Посилається на те, що при оформленні документів на пенсію по віку в Татарбунарському секторі обслуговування громадян [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, при зверненні із заявою про призначення йому даної пенсії та надавши всі необхідні для цього документи, йому повідомили, що надана ним архівна довідка №Х-140/04/22 від 16 березня 2017 року про нараховану заробітну плату, яка підтверджує його трудову діяльність у певний період часу, не може братись до уваги для розрахунку розміру пенсії, через наявні розбіжності в написанні його імені. Так, згідно паспорту та трудової книжки, імя заявника зазначено «Пантелій», а в архівній довідці - «Петро». Заявник вважає, що помилка була допущена особами, які вели книги обліку в СК ім. Шевченко, де він працював, через що в архіві заявнику видали саме таку довідку, згідно книг обліку трудового стажу та заробітної плати, вказавши у вказаному правовстановлюючому документі його імя як «Петро». В звязку з цими обставинами заявник вимушений звернутися до суду для встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу, а саме вищезазначеної архівної довідки, посилаючись на те, що внести зміни в книги обліку трудового стажу і заробітної плати, які були здані до трудового архіву правонаступником КСП, не має можливості через ліквідацію КСП ім.Шевченко. В судове засідання представник заявника не зявився, надавши до суду заяву з проханням справу слухати у його відсутність, вимоги заяви підтримав в повному обсязі (а.с.19). Представник [PERSON] обєднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, не заперечуючи проти вимог заяви (а.с. 17 ). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи кожен окремо та у їх сукупності, суд вбачає правові підстави для задоволення заяви, виходячи з наступного. Згідно копії паспорта серії КЕ № 563177 - прізвище, імя та по-батькові заявника значиться, як «Харитоненко Пантелій Васильович», [INFO], уродженець [INFO] (а.с.3). Із копії трудової книжки колгоспника № 1361 (а.с.5), виданої 12.03.1975 року колгоспом ім.Шевченко Татарбунарського району на імя [PERSON], просліджуються відомості про роботу останнього з 1974 року в колгоспі ім. Шевченко Татарбунарського району Одеської області, який згодом було реорганізовано в колективне сіль- ськогосподарське підприємство ім.Шевченко. Із копії військового білету серії НО №3211403 від 01.11.1975 року (а.с.6) видно, що прізвище імя та по батькові заявника значаться - «Харитоненко Пантелій Васильович». Як слідує з архівної довідки №Х-139/04/22 від 16.03.2017 року, згідно книг обліку трудового стажу та заробітної плати членів СК ім. Шевченко, які були передані до трудового архіву в звязку з ліквідацією сільськогосподарського кооперативу ім. Шевченко правонаступником КСП ім.Шевченко (протокол №1 загальних зборів від 05.02.2000р.), який, в свою чергу, являвся правонаступником колгоспу ім.Шевченко (протокол №1 від 26 лютого 1993 року) с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області, [PERSON] дійсно працював у 1974-2007 роках у вищевказаному господарстві. Підстава: фонд №38Т, опис №1-о, справа №804, аркуш №81 (а.с.7). Як вбачається з архівної довідки №Х-140/04/22 від 16.03.2017 року, згідно книг обліку праці та розрахунків з членами СК ім..Шевченко, які були прийняті до трудового архіву в звязку з ліквідацією сільськогосподарського кооперативу ім. Шевченко, правонаступником КСП ім.Шевченко (протокол №1 загальних зборів від 05.02.2000р.), який, в свою чергу, являвся правонаступником колгоспу ім.Шевченко (протокол №1 загальних зборів від 26 лютого 1993 року) с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області, [PERSON] дійсно працював у 1978, 1984-1988 роках у вищевказаному господарстві з помісячним нарахуванням заробітної плати за вказані роки(а.с.8). У відповідності з п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, як вбачається з досліджених судом доказів, встановлення факту належності заявнику архівної довідки, має для нього юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, а заінтересована особа - Саратське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області не заперечує проти вимог заяви (а.с. 17 ). За таких обставин, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності [PERSON] архівної довідки за № Х-140/04/22 від 16.03.2017 року про його заробітну плату. Тому, враховуючи, що внести виправлення у вказаний правовстановлюючий документ, вказавши належне імя заявника, юридичною особою, яка вела книги обліку праці та розрахунків з членами колгоспу ім.Шевченко та реорганізованих господарств, на сьогоднішній день не можливо через їх ліквідацію, вимоги останнього підлягають задоволенню, відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, як основані на законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved