Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

11 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Шевченківський районний у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м.Києві, в якому просила суд: визнати [PERSON] . батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , про що вчинено відповідний актовий запис № 1375, вчинений 21 серпня 2018 року Шевченківським районним у м.Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві; внести відповідні зміни до актового запису №1375 від 21серпня 2018 року про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] , в графу батько замість [PERSON] - громадянин України [PERSON] , [INFO] , по батькові дитини, замість ? [PERSON] ? - ? [PERSON] ?; стягнути з [PERSON] на її ( [PERSON] ) користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до її повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на її ( [PERSON] ) утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісяця починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення малолітньою [PERSON] , [INFO] , трьох років; стягнути з [PERSON] на її ( [PERSON] ) на користь судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в травні 2015 року вона почала зустрічатись з відповідачем, а з липня 2015 року по листопад 2017 року вони проживали разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON] , батьком якого записано - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] [INFO] у них народилася спільна донька, однак, відповідач відмовився подати заяву про реєстрацію свого батьківства до Шевченківського районного у м.Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві. У зв`язку з чим доньці присвоєно прізвище та громадянство позивачки, а ім`я та по-батькові зазначено за її ( [PERSON] ) вказівкою, відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідач припинив спілкування з позивачкою та дітьми у зв`язку з чим Шевченківським районним судом м.Києва від 25 червня 2018 року видано судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] та користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Допомоги на її утримання та утримання доньки в добровільному порядку не надає. В судовому засіданні представник позивачки на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував частково, а саме: в частині стягнення аліментів на утримання донькуу розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця вважав завищеними, оскільки, згідно судового наказу на утримання сина з нього вже стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, а тому, розмір аліментів на утримання двох дітей не може бути більше ніж 1/3 частина. В частині стягнення аліментів на утримання позивачки заперечував у повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання його батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] та внесення відповідних змін до актового запису про її народження не заперечував. Крім того пояснив, що дійсно, малолітня [PERSON] , [INFO] є його рідною донькою та він не відмовляється від свого батьківства. Про народження доньки йому стало відомо лише зі змісту позовної заяви. Станом на сьогоднішній день він ніде не працює, перебуває в активномупошуку роботи для можливості утримання двох своїх дітей. Звернув увагу суду, що розмір аліментів, який підлягає до стягнення на двох дітей не може перевищувати 1/3 частину його заробітку (доходу), а утримувати позивачку до трьохрічного віку доньки у нього на даний час немає можливості. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника; просив суд прийняти рішення у справі, відповідно до чинного законодавства України та з урахуванням інтересів дитини. Крім того, направив на адресу суду копію актового запису про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухав пояснення представника позивачки, відповідача, розглянувши подані сторонами документи,повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що [INFO] народився [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві вчинено актовий запис №503, батьками якого записані, в графі батько: [PERSON] , в графі мати [PERSON] (а.с.11). Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України, 21 серпня 2018 року проведено реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] , актового запису про народження №1375, батьками якої записані, в графі батько: [PERSON] , в графі мати: [PERSON] Відомості про батька записані, відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.13). [INFO] народилася [PERSON] , про що Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинено актовий запис №1375, батьками якої записані, в графі батько: [PERSON] , в графі мати: [PERSON] Підставою запису відомостей про батька є заява матері від 21 серпня 2018 року, тобто, відомості внесені, відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Зазначені гарантії кореспондуються зі статтею 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України). Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 ?Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів? роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до статті 134 Сімейного кодексу України,на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно ч. 1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час розгляду справи судом, відповідач визнав себе батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] та не заперечував проти внесення відповідних змін до актового запису про її народження. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства та внесення відповідних відомостей до актового запису про народження дитини, з урахуванням визнання позовних вимог з боку [PERSON] , знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки мають рівні права та обов?язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання (ст. 141 Сімейного кодексуУкраїни). Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших закон них представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.1, 5 ст.183 Сімейного кодексу України). Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , яку дитина потребує. В судовому засіданні відповідач зазначив, що надає позивачці допомогу в утриманні дітей (сина та доньки). В підтвердження надання допомоги надав суду копії квитанцій про перерахування грошових коштів позивачці. Однак, вищезазначені квитанції судом не приймаються до уваги, як доказ щодо надання допомоги на утримання малолітньої доньки [PERSON] , з наступних підстав. 25 червня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ по справі № 761/22857/18, згідно якого, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Надані відповідачем квитанції про перерахунок грошових коштів, на які він посилався в судовому засідання, є кошти, які сплачені, відповідно на виконання вищезазначеного судового наказу від 25 червня 2018 року, у справі №761/22857/18. Як вбачається із довідки №58475604/29, виданої 25 липня 2019 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Красноштан І.Л., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , станом на 30 червня 2019 року складає 16 431. 09 грн. При цьому, державним виконавцем враховані оплати, які були здійснені відповідачем в рахунок виплати аліментів, копії квитанцій яких, в тому числі, надані суду. За таких обставин, суд не приймає до уваги пояснення відповідача в тім, що ним в добровільному порядку сплачуються аліменти і на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 182Сімейного кодексуУкраїни, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання малолітньої доньки, передбачених законом, судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст.191Сімейного кодексу України). Як пояснив в судовому засіданні відповідач на теперішній час він не працює, знаходиться у пошуку роботи з гідною заробітною платою для можливості сплати аліментів на утримання своїх двох дітей. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей, окрім сина (на утримання якого, відповідно до судового наказу, виданого 25 червня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва, з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) та доньки або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати, а також матеріальне становище сторін, стан здоров`я дитини, суд вважає за необхідне позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання спільної доньки, визначивши розмір аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення о суду (11 лютого 2019 року) і до досягнення донькою повноліття. Крім того, позивачка не позбавлена можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст. 185 Сімейного кодексу України або збільшення розміру аліментів, згідно ст.192 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.91 Сімейного кодексу України,жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні представник позивачки пояснила, що позивачка станом на сьогоднішній день не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує лише соціальну допомогу у розмірі 860,00 грн., інших доходів не має, проживає разом з дітьми окремо від відповідача. Відповідач заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання позивачки посилаючись на те, що станом на сьогоднішній день він також ніде не працює, а тому позбавлений можливості її утримувати. Відповідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України,аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що позивачка, відповідно до положень ст.84 Сімейного кодексу України,має право на отримання від відповідача аліментів на своє утримання, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки, у матеріалах справи не міститься доказів, що відповідач є непрацездатним, а тому, не позбавлений права працевлаштуватися та отримувати доходи. Твердження відповідача в тім, що він не працевлаштований не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивачки. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання позивачки у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 11 лютого 2019 року і до досягнення малолітньою [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць (п.1) ч.1 ст.430 ЦПК України). Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн., а на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial