Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

12.05.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області та РЖКП №1 (ремонтне житлово-комунальне підприємство) м. Ковеля про визнання права на приватизацію житла та незаконну відмову в цьому виконавчого комітету, як органу приватизації. Перед початком судового розгляду позивачі уточнили заявленні позовні вимоги та просять визнати незаконною відмову в приватизації житлового приміщення та визнання за ними права на приватизацію квартири відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В обгрунтування заявленого позову позивачі зазначили, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради 27.04.1989 року №83 [PERSON] та членам тодішньої сім'ї була надана квартира [ADDRESS], площею 14,9 кв.м. В цьому ж рішенні зазначено, що квартира має статус службової. Такий статус було визначено на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету ЖЕКу- 1 м. Ковеля. В рішення виконкому Ковельської міської ради рішенням виконкому №344 від 09.08.2007 року та №184 від 20.04.2012 року вносились зміни, якими було змінено номер квартири з [ADDRESS] на [ADDRESS] та площу з 14,9 кв.м. на 20,9 кв.м. Вони неодноразово звертались до виконавчого комітету Ковельської міської ради по питанню приватизації квартири, але щоразу в цьому їм було відмовлено. Останнім Розпорядженням органу приватизації від 23.04.2014 року за №9, за підписом першого заступника міського голови в задоволення їх заяви було відмовлено з підстав віднесення квартири [ADDRESS] до числа службових. Вважають таке Розпорядження незаконним, оскільки воно суперечить Житловому кодексу України, «Положенню про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В судове засідання позивачі не з'явилися, письмово повідомивши про розгляд справи у їх відсутності. На задоволенні позову настоюють. Представник позивачів заявлені та уточненні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позові та зазначив, що квартира на його переконання не відноситься до числа службових, на момент вселення позивачів останнім не було відомо про такий статус квартири, а тому вважає відмову в приватизації незаконною. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подавши суду письмові заперечення, які підтримав та пояснив, що [PERSON] відповідно до наказу по ЖЕКу №1 м. Ковеля було прийнято на посаду покрівельника у 1986 році, а в червні 1988 року він був звільнений з займаної посади у зв'язку з призовом на дійсну військову службу, а також з ним були припиненні трудові відносини і відповідно він підлягає виселенню разом з іншими особами без надання іншого жилого приміщення, оскільки йому було надано службову квартиру площею 14,9 кв.м. по вказаній вище адресі та видано ордер на житло, яке має статус службового. Враховуючи ці обставини позивачі не мають права на приватизацію житла. Крім того представник відповідача зазначив, що [PERSON] отримав житло, не перебуваючи на квартирному обліку, що свідчить про можливе зловживання владою посадових осіб на той час. Встановлені обставини рішенням Ковельського міськрайонного суду, яким було відмовлено у виселенні позивачів із спірної квартири не може бути підставою для задоволення цього позову і воно жодним чином не впливає на зміну статусу спірного житла. Не заперечував, що фактично [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] площею 20,9 кв.м. по вищевказаній адресі. Представник співвідповідача - РЖКП №1 в судове засідання не з'явився, надіславши письмове повідомлення про розгляд справи у його відсутності. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку: - судом встановлено на підставі документів, які були предметом дослідження в судовому засіданні, що на спільному засіданні адміністрації та ЖЕКу №1 м. Ковеля 19.04.1989 року [PERSON] було надано службову квартиру площею 14,9 кв.м. по [ADDRESS]. 27.04.1989 року рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради №83 затверджено постанову житлової комісії при міськвиконкомі, протоколи спільних засідань адміністрацій та профспілкових комітетів підприємств, установ, організацій міста про надання квартир робітникам та службовцям у звільненому житловому фонді та видано ордери на право заняття квартир громадянам в тому числі [PERSON] на квартиру [ADDRESS] площею 14,9 кв.м. по вищевказаній адресі. Відповідно до ордера №255 виданого на ім'я [PERSON] він отримав право на заселення службової квартири площею 14,9 кв.м. Про фактичне вселення в квартиру площею 20,9 кв.м. та користування нею по даний час не заперечував і представник відповідача. Судом також з достовірністю встановлено, що рішенням виконкому тільки 09.08.2007 року внесено доповнення в п.1.17 рішення виконкому №83 від 27.04.1989 року «Про видачу ордерів», яким проведена заміна номера квартири з [ADDRESS] на [ADDRESS] та іншим рішенням №184 від 20.04.2012 року повторно внесено зміни в п.1.17 вказаного рішення виконкому №83 від 27.04.1989 року, про заміну площі квартири з 14, 9 кв.м. на 20, 9 кв.м. Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про фактичне надання [PERSON] в користування квартиру [ADDRESS] площею 20, 9 кв.м. Разом з тим із досліджених в судовому засіданні документів на час вселення [PERSON] в квартиру і на даний час квартира [ADDRESS] площею 20,9 кв.м. по вищевказаній адресі до числа службових не віднесена і такого статусу немає. Поряд з цим відповідно до ч.2 ст.9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду. Ст. 118 ЖК Української РСР (який діяв на момент прийняття рішення про надання квартири) жилі приміщення включаються до числа службових рішенням виконавчого комітету відповідної Ради. П.4 загальних положень «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 до числа службових може бути включено тільке вільне жиле приміщення. Як вбачається з матеріалів справи будь-яких доказів на підтвердження, що квартирі [ADDRESS] надано статус службової не подано. Рішення виконкому, щодо віднесення цієї квартири до числа службових - відсутнє, а відтак не приймалося. Не надано і суду клопотання адміністрації підприємства про включення до числа службової цієї квартири, як це передбачено п.3 зазначеного вище «Положення….». Відсутня і письмова згода позивачів на проживання в службовому приміщенні, що передбачено п.п.9, 17 зазначеного «Положення…». Доводи представника відповідача про те, що процедура надання [PERSON] службового житла була дотриманна, є непереконливими, оскільки він на підтвердження цих доводів не надав суду безспірних доказів, які б підтверджували, що виділене позивачам в користування житло включено до числа службових відповідним рішенням виконкому. А те, що в протоколі спільного засідання адміністрації і профкому квартира[ADDRESS] зазначена як службова, а в наступному після цього рішення було видано ордер на службове житло площею 14,9 кв.м. не підтверджує статусу службового житла (квартира[ADDRESS] площею 20, 9 кв.м.), оскільки за змістом наведених норм права на набуття житловим приміщенням вказаного статусу необхідне відповідне клопотання підприємства, організації, які здійснюють заселення цього приміщення до виконавчого комітету і прийняття за цим клопотанням рішення вказаного органу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат в квартирах та одноквартирних будинках де мешкають два і більше наймачів та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадяк України. Державний житловий фонд - це житловий фонд Місцевих Рад та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи в оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Як визначено ч.1 ст.8 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні, яких знаходиться державний житловий фонд. З огляду на викладені норми, суд приходить до висновку, що відмова у приватизації квартири порушує права позивачів на житло і в даному конкретному випадку відсутні будь-які обгрунтовані підстави для відмови [PERSON] та [PERSON] у реалізації їх права на приватизацію спірної квартири. Вказані обставини також встановлені і рішенням Ковельського міськрайонного суду від 18.05.2012 року за позовом виконавчого комітету Ковельської міської ради до відповідачів про виселення без надання іншого житла. Зазначене рішення залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Волинської області 13.07.2012 року. Судові витрати за заявою позивачів підлягають залишеню за ними. На підставі викладеного та

Outcome: approved