Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

10.10.2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, повязаних із виплатою страхового відшкодування. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. 29.04.2013 року о 17 год. 20 хв. по вул. Нижньоангарській у м. Донецьку Донецької області з вини [PERSON], який керував автомобілем ЗИЛ 5301, державний номерний знак [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті цього були пошкоджені автомобіль ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER], та автомобіль «Toyota Rav 4», державний номерний знак [NUMBER], належний [PERSON]. Зазначена шкода особисто [PERSON] відшкодована не була. Власник пошкодженого автомобіля [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до [PERSON] (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, до якої було надано копію чинного на той час полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортних засобів № АС/0810890 з терміном дії з 26.04.2013 року до 25.04.2014 року.. [PERSON] (транспортне) страхове бюро України 12.08.2013 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 50000,00 грн. і таким чином виконало покладений на [PERSON] обовязок щодо відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність і скоїв ДТП. З огляду на це, позивачем заявлена зворотна вимога до [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування; також позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу щодо підготовки позову. Відповідно до ч.9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання [PERSON] є [ADDRESS] (Петровський район м. Донецька). Згідно із ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ,підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам,зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області. За таких обставин цивільна справа відносно відповідача [PERSON] підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача [PERSON] для участі в судовому засіданні не прибула, але надала до суду заяву щодо розгляду справи без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідача [PERSON] було належним чином за місцем його реєстрації повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи. Однак відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. Представник позивача не заперечувала проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановлення заочного рішення. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Згідно із ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За змістом ст. 22 цього Закону [PERSON] (транспортне) страхове бюро України у встановленому законодавством порядку компенсує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як вбачається зі змісту наданих позивачем документів,ДТП, що сталась у м. Донецьку 29.04.2013 року о 17 год.20 хв., за участю автомобіля «Toyota Rav 4», державний номерний знак [NUMBER], належного [PERSON], є наслідком винних дій водія [PERSON]. Власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] 01.08.2013 року звертався до [PERSON] (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди, завданої 29.04.2013 року в м. Донецьку з вини водія [PERSON] (а.с.5). 27.05.2013 року вказаний транспортний засіб було оглянуто на предмет наявних механічних пошкоджень за участю [PERSON] та [PERSON], учасники огляду зауважень щодо стану транспортного засобу не висловлювали (а.с.18-19). Згідно із висновками автотоварознавчого дослідження № 820/13-06 від 03.07.2013 року, здійсненого фахівцем [PERSON]М.(а.с.7-17), розмір матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля «Toyota Rav 4», державний номер [NUMBER], становив 54386,90 грн. Позивачем було здійснено страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль [PERSON] в розмірі 50000,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням від 12.08.2013 року № 1/20729(а.с. 4), а також наказом від 09.08.2013 року № 2664 (а.с.6). Позивач із претензійними листами стосовно компенсації понесених витрат звертався саме до [PERSON], останнім 30.08.2013 року подана заява про можливість виплати суми збитків частинами впродовж 24 місяців (а.с.23). Між позивачем та відповідачем підписано договір від 03.10.2013 року про порядок повернення коштів (а.с.27-28), згідно з яким сторони дійшли згоди про врегулювання питання сплати боргу рівними частинами з 31.10.2013 року до 30.09.2015 року (по 2083,00 грн. щомісяця). Згідно з наданою позивачем випискою з рахунку 3771, контрагент 20729, [PERSON] сплатив згідно з вказаним договором кошти у розмірі 18781,00 грн. (а.с.26), залишок несплаченої суми відшкодування становить 31219,00 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Між позивачем та відповідачем підписано договір від 03.10.2013 року про порядок повернення коштів, зобовязання за яким [PERSON] не було виконано у повному обсязі та належним чином. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, спрямованих до [PERSON], та задовольняє їх в частині відшкодування 31219,00 грн. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу включено до складу судових витрат. Між позивачем [PERSON] (транспортним) страховим бюро України та ФОП [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 286 від 05.05.2016 року до Контракту про надання правової допомоги № 77 від 04.10.2012 року (а. с. 30). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представником позивача не надано до суду оригіналу платіжного документа про сплату таких витрат, не надано розрахунку зазначених витрат та акта виконаних робіт. Зміст документів не дозволяє суду упевнитись в тому, що кошти були сплачені позивачем саме за отримання правової допомоги при розгляді цивільної справи № 236/2528/16-ц в Краснолиманському міському суді Донецької області. За таких обставин суд вважає недоведеним позивачем розмір здійснених ним витрат на отримання правової допомоги і відмовляє у задоволенні клопотання щодо компенсації позивачу таких витрат за рахунок відповідача.

Outcome: approved