Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

12 березня 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С., звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.04.2018 [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Відповідач надав свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 25.12.2019 має заборгованість у сумі 47251,04 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 33269,56 гривень, відсотків у сумі 11254,24 гривень, також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 гривень (фіксована частина) та 2226,24 гривень (процентна складова). Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також витрати з оплати судового збору у розмірі 2102,00 гривень. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2020 року справа розглядається у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» за змістом пред`явленого позову просив вирішувати справу у його відсутність, не а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, відзиву на пред`явлений позов чи інших заяв, що стосуються справи, повторно не надав з невідомих причин. З урахуванням наявності відповідної згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до чинного цивільного законодавства кредитний договір набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов /ч.1 ст. 638 ЦК України/ та істотними умовами кредитного договору є предмет, строк повернення та його ціна /розмір процентів/. Відповідно до дійсного змісту норм цивільного права, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК). За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом із тим, згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Встановлено, що 11 квітня 2018 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» і отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у анкеті-заяві від 11.04.2018, засвідчив свою згоду із тим, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому позичальник також засвідчив своє ознайомлення із переліченими документами, що складають собою договір, і були надані йому у письмовому вигляді, а також був проінформований про розміщення Умов і Правил надання банківських послуг на офіційних Web-ресурсах банку і зобов`язався їх виконувати, регулярно ознайомлюючись з їх змінами. Отже, суд вважає встановленим факт укладення між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договору кредиту № б/н від 11.04.2018. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджено, що банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачеві кредит шляхом відкриття карткового рахунку із встановленням кредитного ліміту та видачі платіжної картки. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором систематично не виконує та станом на 25.12.2019 за договором рахується заборгованість у сумі 14211,52 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 47251,04 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 33269,56 гривень, відсотків у сумі 11254,24 гривень, також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 гривень (фіксована частина) та 2226,24 гривень (процентна складова). Відповідач [PERSON] , не надавши відзиву на пред`явлений позов, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування його доводів і доказування належного виконання обов`язків за кредитним договором, а отже не оспорює розміру утвореної заборгованості та підстав для її стягнення. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення пред`явленого позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» основної суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33269,56 гривень та відсотків у сумі 11255,24 гривень, а разом 44524,80 гривень. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів, нарахованих відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг у загальній сумі 2726,24 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20.10.2014, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де мешкає відповідач [PERSON] . Враховуючи наведені положення, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування позичальникові [PERSON] штрафів у загальній сумі 2726,24 гривень, нарахованих у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 1980,71 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial