Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

10.12.2018 року позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], звернулися до суду з позовом до Лиманської міської ради Донецької області про припинення спільної часткової власності, визнання права власності на майно(а.с.3-6). Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], в судове засідання не з'явились, просять розглянути цивільну справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги, про що надали до суду відповідну заяву (а.с.33 ). Відповідач - представник Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду (а.с.49-50). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння по [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право власності, виданого міським головою Краснолиманської міської ради 28.02.2002, і зареєстрованого в Слов'янському БТІ 08.04.2002 за № 1909, дублікат якого виданий міським головою Краснолиманської міської ради 07.06.2010 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.12.2018 Лиманської державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 3930 та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.12.2018 за № 29295640(а.с.12-16). Позивач [PERSON] є власником домоволодіння по [ADDRESS], на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 03.01.2014 за реєстровим №9, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.12.2013 Краснолиманської державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4663 та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.12.2013 за № 3854503(а.с.17-21). Іншими співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що є у спільній частковій власності, на даний час оформлені право власності на цілі квартири за № 1,3,4,7 без указання ідеальних часток, що підтверджується довідкою КП «БТІ» від 29.09.2016 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.25,40-47). Позивачі, як власники квартири звернулася до державного реєстратора щодо оформлення права власності на нерухоме майно, але нам роз'яснено, що відповідно до Постанови КМУ №1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються зокрема, рішення суду про визнання права на об'єкт. Вказаний житловий будинок, що перебуває у спільній власності, повністю ізольований. Виділ частки технічно можливий та не потребує проведення будь-яких змін у технічній конструкції нежитлових приміщень. Дані обставин підтверджуються технічним паспортом на квартиру(а.с.22-29). Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває права власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Враховуючи те, що належні частини домоволодіння фактично є окремими об'єктами нерухомості(квартира № 1,3,4,7), а тому є наявна технічна можливість для виділу позивачам частки домоволодіння в натурі як окремого об'єкта права власності. На даний час позивачі бажають припинити право спільної часткової власності, так як припинення права спільної власності буде сприяти вільному волевиявленню, кожному із співвласників, щодо здійснення прав власника майна. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON], [PERSON] до Лиманської міської ради Донецької області про припинення спільної часткової власності, визнання права власності на майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved