Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

11 лютого 2020 року позивач [PERSON] , за підписом представника адвоката Радамовського М.М., звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначає, що позивач є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] , в якій на даний час зареєстрована відповідач [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що реєстрація місця проживання в спірній квартирі [PERSON] , яка не є членом її сім`ї та фактично в квартирі не проживає з 2015р., створює їй перешкоди у користуванні власністю. При цьому, [PERSON] в добровільному порядку знятись із реєстрації не бажає, хоча забезпечена іншим житлом. З огляду на зазначене, просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились. Від представника [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки; позовні вимоги підтримують та просить задоволити в повному обсязі; проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 6023601372730 (а.с. 28); жодних заяв чи клопотань суду не подавала, відзив на позов не надала. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи і від якої не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу квартири від 14.11.2003р., посвідченим державним нотаріусом Новодністровської державної нотаріальної контори Чернівецької області Шамброю В.А., зареєстровадним в реєстрі за №2749, витягом № 184977104 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2019р. (а.с. 13-14). Згідно довідок № 5482 від 28.11.2019р. та № 598 від 17.02.2020р., виданих Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради, на даний час відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16, 27). Як зазначено у позовній заяві, відповідач була зареєстрована у квартирі, оскільки проживала із батьком позивача [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сокирянському району та місту Ново дністровську Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 7). В підтвердження того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2017 року позивач [PERSON] надала акт обстеження сім`ї від 13.01.2020р., складений комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області [PERSON] . та сусідів - мешканців будинку [ADDRESS] [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). В позовній заяві вказано, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, фактично забезпечена іншим житлом, проте в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає. При цьому, позивач зазначає, що реєстрація її місця проживання створює незручності та обмежує права власника на користування квартирою. Доказів, які б спростовували твердження позивача [PERSON] , відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Особи, які не є членами сім`ї власника квартири, відповідно до ст.158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки або внаслідок припинення обставин, що були підставою для вселення в житлове приміщення. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не являється членом сім`ї позивача, фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин із 2017 року по теперішній час, жодних домовленостей, в тому числі договорів, між позивачем - власником квартири та відповідачем щодо збереження за нею права на проживання в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved