Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

10 жовтня 2019 року позивач [PERSON] ,\~ звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори, про усунення перешкод у здійснені права розпорядження своїм майном шляхом зняття з нього арешту і заборони на його відчуження, просить суд усунути перешкоди у здійснені нею права власності, шляхом зняття арешту з її майна. Позивач обґрунтовує свої вимоги\~ тим, що у 1998 році вона зареєструвалась в двокімнатній квартирі за № 1 багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , яка на той час відносилась до державного фонду і перебувала у віданні Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради. У 2000 році, скориставшись своїм законним правом на безоплатну приватизацію квартири, яка використовувалась нею на умовах найму, вона приватизувала її відповідно до чинного законодавства України. Згідно з розпорядженням органу приватизації за № 202 від 16.06.2000 року, позивач отримала Свідоцтво про право власності на житло, на підставі якого Білгород-Дністровським міжміським БТІ було здійснено реєстрацію її права власності на вказану квартиру. За ствердженням позивача, за весь час користування нею квартири, ніким не оспорювалось її право власності. Проте, коли вона вирішила продати свою власність, то дізналась від нотаріуса, що на квартиру був накладений арешт, із забороною на її відчуження. Згідно архівної довідки, виданої Одеським державним нотаріальним архівом ГТУЮ Міністерства юстиції повідомлено, що за даними матеріалів архівних фондів, переданих на державне зберігання, міститься інформація,що Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 24.02.1999 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на підставі постанови 19.02.1999 року Білгород-Дністровського міського суду Одеської області. Однак, позивач наполягає, що вказана квартира ніколи не належала [PERSON] та в неї остання\~ не проживала. Таким чином, арешт на належну позивачу квартиру було накладено безпідставно, тобто незаконно. Перебування зазначеної квартири під арештом суттєво перешкоджає їй у здійсненні права розпорядження своїм майном, чим порушуються її право власності на вказане майно. З урахуванням усього вищевикладеного, вона і звернулась до суду з даним позовом. 25 вересня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до\~ її підготовчого розгляду. 13 січня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 13 травня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд вважає, що позов підлягає\~ задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно згідно паспортних даних позивача та домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , позивач [PERSON] була зареєстрованою за вищенаведеною адресою з 14.12.1998 року / на умовах найму житла/. Згодом, на підставі Розпорядження органу приватизації № 202 від 16.06.2000 року, [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на житло від 16.06.2000 року, в результаті чого міжміським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , про що вчинено запис у реєстрову книгу за № 1-202/18-14. Таким чином, позивач набула у власність вищенаведене нерухоме майно у встановлений Законом спосіб. Разом з тим, маючи намір розпорядитись квартирою, належній на праві власності, позивач отримала з Одеського державного нотаріального архіву архівну довідку № 4043/01-18 від 26.11.2019 року, у якій повідомлено, що за даними матеріалів архівних фондів, переданих на державне зберігання міститься інформація, що Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 24.02.1999 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить майно [PERSON] , на підставі постанови 19.02.1999 Білгород-Дністровського міського суду Одеської області. Відомості про зняття арешту в матеріалах справи відсутні. Матеріали справи містять копію самої ухвали про накладення арешту. Разом з тим, згідно відповіді наданої архіваріусом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2020 року, цивільна справа №2-562/1999 Білгород-Дністровського міського суду за позовом за позовом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до [PERSON] про повернення незаконно отриманих коштів знищена в архіві суду за спливом строку зберігання справ даної категорії відповідно до Інструкції про порядок відбору, знищення та зберігання справ та документів, які утворилися в діяльності суду, тому надати матеріали цивільної справи не можливо. Оскільки [PERSON] не була учасником цивільної справи за позовом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до [PERSON] про повернення незаконно отриманих коштів, тобто не мала передбачено ч.1 ст. 158 ЦПК України права звернутись до суду з клопотання про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Білгород-Дністровського міського суду від 19.02.1999року в рамках цивільної справи № 2-562/1999, тому [PERSON] звернулась до суду з відповідним позовом. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 08.12.2019 року вбачається, що арешт на квартиру [ADDRESS] , накладено на підставі ухвали Білгород-Дністровського міського суду від 19.02.1999 року. Оскільки позивач як власник спірного нерухомого майна не може розпоряджатись належним чином відповідною квартирою, витребування справи з архіву суду не дало результатів, у зв`язку із її знищенням, враховуючи відсутність можливості встановити причетність [PERSON] до відповідної квартири, або виконання нею належним чином рішення, суд виходить із захисту права власності позивача, одержаного нею у законний спосіб та оформленого належним чином. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. У відповідності\~ до\~ ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Згідно з п.2.1. Положення «Про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 №31/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 року за №364/3657 підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є: 1. Накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. 2. Заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подається: - державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна; - судами (крім третейських судів) і слідчими органами - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту); - органами державної виконавчої служби - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). За вищевказаним Положенням зняття арешту може здійснюватися у будь-якого реєстратора (тобто у будь-якого нотаріуса). Отже, нотаріус при поданні йому заяви за встановленою формою може зняти будь-який арешт, накладений судовими і слідчими органами, крім арештів, накладених органами державної виконавчої служби. Відповідно до п. 6.1. глави 15 розділу ІІ Порядку, про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Між тим, з урахуванням відсутності відповідної цивільної справи, у якій накладався арешт на квартиру [ADDRESS] ,\~ тобто підставності накладення арешту, відновлення прав позивача підлягають в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивач є дійсним власником квартири [ADDRESS] , яка набула дане нерухоме майно у власність у встановлений Законом спосіб, проте\~ з урахуванням накладеного арешту, на підставі ухвали суду, у якій позивач стороною по справі не була, наразі вона позбавлена можливості розпоряджатись своєю власністю, тому суд приходить до висновку, що наявні усі правові підстави для задоволення позову про усунення перешкод у здійснені права розпорядження своїм майном шляхом зняття з нього арешту і заборони на його відчуження.

Outcome: approved