Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

10 березня 2016 року заявниця [PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті. Заява вмотивована тим, що [INFO] в м. Донець помер її колишній чоловік [PERSON]. Причиною смерті останнього була хвороба, викликана вірусом імунодефіциту людини з проявами мікобактеріальної інфекції. Отримати свідоцтво про смерть [PERSON] вона не може, оскільки, факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути підставою для реєстрації смерті у відділі державної реєстрації актів цивільного стану. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно для призначення неповнолітньому сину пенсії по втраті годувальника. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить встановити юридичний факт смерті [PERSON], а саме, що останній помер [INFO] в [ADDRESS], а також допустити негайне виконання рішення у справі. У судове заявниця [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує (а. с. 17). Представник заінтересованої особи - управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області в судове засідання не з'явився, надіслав письмову заяву про розгляд справи без участі представника відділу (а. с. 16). У зв'язку з неявкою заявника, заінтересованої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суд може встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 1997 року по 24 серпня 2004 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а. с. 5-6). Згідно з довідкою Білопільської міської ради Сумської області від 10 березня 2016 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом із сином [PERSON], [INFO] (а. с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 10 лютого 2016 року Кіровським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, [PERSON] помер у м. Донецьк ДНР [INFO] (а. с. 8). Згідно з довідкою про причину смерті від 10 лютого 2016 року №15/5, виданою Комунальним закладом первинної медико-санітарної допомоги м. Донецьк ДНР, причиною смерті [PERSON], який помер [INFO], є хвороба, викликана вірусом імунодефіциту людини з проявами мікобактеріальної інфекції (а. с. 7). З огляду на викладене вище, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON], [INFO] помер [INFO] у м. Донецьк. Державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створює правових наслідків. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року №254-УІІІ визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р., від 05 листопада 2014 року, №1079-р. та від 02 грудня 2015 року, №1275-р., місто Донецьк відноситься до території, де здійснюється антитерористична операція. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Зі змісту заяви вбачається, що заявниця має намір встановити факт смерті колишнього чоловіка, оскільки це має юридичне значення, а саме для призначення неповнолітньому [PERSON] пенсії по втраті годувальника. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] і встановити юридичний факт того, що [PERSON], [INFO] помер [INFO] у м. Донецьк. За змістом ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved