Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

10.07.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на автомобіль Mazda 3, д.н. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] ; стягнути з відповідача на її користь частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль Mazda 3, д.н. [NUMBER] , в розмірі 195373 грн., стягнути з відповідача на її користь судові витрати на звернення до суду з позовною заявою. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що сторони 24 червня 2005 року уклали шлюб. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Спори стосовно визначення місця проживання дитини відсутні. На сьогодні стосунки подружжя суттєво погіршилися, почастішали сварки та виникло повне непорозуміння, значний період часу сторони проживають окремо. Відповідач відмовляється за домовленістю розподілити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. За час перебування у шлюбі сторони у 2017 році придбали за договором купівлі-продажу автомобіль Mazda 3, 2015 року випуску, д.н. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] . Під час подружнього життя позивач завжди належним чином вела домашнє господарство, піклувалася про добробут сім`ї, створювала затишок та комфортну атмосферу для відповідача та їх спільної доньки. Більш того, позивач завжди працювала, сімейний бюджет формувався спільними зусиллями. Майно було під час шлюбу придбано у власність та в інтересах родини в результаті спільних зусиль та праці, але зареєстроване на відповідача. Ринкова вартість автомобіля становить 390746 грн. (вартість автомобіля визначається, виходячи із середньої ринкової вартості на авто такої ж марки, моделі, року випуску та регіону продажу на день подання позовної заяви). Частка кожної із сторін у праві спільної сумісної власності на майно складає 195373 грн. Ухвалою суду від 12.07.2019 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення 1/2 ринкової вартості автомобіля Mazda 3, 2015 року випуску, д.н. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , виходячи з доказів, які наявні в матеріалах справи № 643/10981/19, вирішити питання про розподіл судових витрат. Крім того, зазначив у відзиві, що погоджується виплатити позивачу частку у праві спільної сумісної власності на зазначений автомобіль у розмірі 1/2 реальної ринкової вартості автомобіля, але тієї, що вказана позивачем. Визначаючи ринкову вартість автомобіля, позивач посилається на роздруківки сайтів продажу транспортних засобів. Однак, вказані роздруківки сайтів продажу транспортних засобів не можуть вважатися доказами в розумінні ст.ст. 77-81 ЦПК України. Таким чином, вважає недоведеною позивачем ринкової вартості автомобіля. Спірний автомобіль купувався таким, що був у вжитку. Жодних висновків експерта/спеціаліста позивач до суду не надає, що свідчить про недоведеність позовних вимог. З метою встановлення реальної вартості автомобіля відповідач звернувся з заявою про проведення експертизи (оцінки) транспортного засобу до Харківського НДІ судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса (а.с. 37-39). 10.02.2020 представник відповідача [PERSON] - адвокат Коваленко М.В. направив суду клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 20576 від 09.12.2019 року, яким встановлена ринкова вартість спірного автомобіля 241725,34 грн.; частково задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення ринкової вартості автомобіля Mazda 3, 2015 року випуску, д.н. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , що складає 120862 грн. 67 коп., виходячи з доказів, які наявні в матеріалах справи, вирішити питання про розподіл судових витрат з урахуванням витрат відповідача на проведення висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 20576 від 09.12.2019 року в сумі 2637,60 грн. (а.с.55-56). Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року задоволене клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Брек Л.О., по справі призначена судова автотоварознавча експертиза, обов`язок по оплаті експертизи покладений на [PERSON] , провадження у справі зупинене на час проведення експертизи (а.с. 97-98, 99-100). 17.02.2021 р. до суду повернуті матеріали цивільної справи без виконання ухвали суду від 09 вересня 2020 року про призначення судової автотоварознавчої експертизи, оскільки оплата у термін 45 днів не була проведена. Ухвалою суду від 01 березня 2021 року відновлено провадження у справі. Представник позивача - адвокат Брек Л.О. направила суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити позовну заяву. Представник відповідача - адвокат Коваленко М.В. в письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 червня 2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 919, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб (а.с.9). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). З інформації Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 18.06.19 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру МВС щодо реєстрації транспортного засобу: за [PERSON] 06.12.2017 зареєстрований автомобіль Mazda 3, 2015 року випуску, д.н. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] . Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами автомобіль Mazda 3, 2015 року випуску, д.н. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) «[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду». Зазначений висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19. Згідно з Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 20576 від 09.12.2019, копія якого міститься в матеріалах справи, наданого відповідачем по справі [PERSON] , ринкова вартість автомобіля «Mazda 3», д.н. [NUMBER] , станом на 26.06.2019 складає 241725,34 грн. (а.с.58-68). Зазначений висновок автотоварознавчого дослідження виконаний судовим експертом лабораторії товарознавчих досліджень та досліджень об`єктів інтелектуальної власності Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф.М.С.Бокаріуса та не спростований стороною позивача. Тому суд приймає Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 20576 від 09.12.2019 як належний засіб доказування вартості спірного автомобіля. Як зазначено в листі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф.М.С.Бокаріуса вартість висновку 2637,60 грн. оплачено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та визнати за нею право на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на автомобіль Mazda 3, 2015 року випуску, д.н. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля Mazda 3, д.н. [NUMBER] , 2015 року випуску, № куз. [NUMBER] , в розмірі 120862 (сто двадцять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 67 коп. замість її частки у праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1208 грн. 63 коп. Згідно з вимогами ст. 139 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на експертне автотоварознавче дослідження у розмірі 2637 грн. 60 коп.

Outcome: partial