Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

10 грудня 2018 року представник позивача ПАТ «ПІВДЕННИЙ» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором банківського рахунку № 1686357 від 20 листопада 2017 року за несанкціоновану перевитрату у розмірі 49500 грн. 00 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. До канцелярії суду надійшло повідомлення про те, що 12 грудня 2018 року відповідач [PERSON] отримав позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття провадження у справі. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав\~для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 березня 2017 року [PERSON], на підставі заяви-договору банківського рахунку був відкритий поточний рахунок № 26202011253454, в гривні. 29 березня 2017 року між [PERSON] та банком укладено заяву-договір банківського вкладу № 167050/2005 року, відповідно до якого на умовах програми «Доходний плюс» він розмістив у банку на рахунку 26354011253454 депозитний вклад сумою 50000 грн. 00 копійок, під 17,50 відсотків на строк 13 місяців (з 29 березня 2017 року по 30 квітня 2018 року) з можливістю поповнення вкладу до 05 квітня 2017 року та щомісячною виплатою відсотків на рахунок 26254001441428. Після закінчення строку залучення, вклад перераховується на поточний рахунок [PERSON] № 26202011253454. Підписанням заяви-договору банківського вкладу вкладник повністю та безумовно в цілому підтверджує факт прийняття їм (акцепту) пропозиції банку укласти договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщений на офіційному сайті банку в порядку, в строки та на умовах, визначених банком в публічному договорі та підтверджує, що перед підписанням цього договору ознайомився з тарифами банку, всіма умовами публічного договору, повністю з ними погоджується і зобовязується їх виконувати. 15 грудня 2017 року на адресу Регіонального відділення банку у м. Києві від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] надійшов запит № 361/02-14, відповідно до якого він просив повідомити про наявність грошових вкладів, коштів та цінних паперів та надіслати копію особового рахунку, відкритого на імя [PERSON], для оформлення спадщини. Відповідно до п. 3.17.3. публічного договору, вкладник підписуючи договір банківського вкладу підтверджує та погоджується із тим, що договір банківського вкладу вважається припиненим у разі смерті вкладника. У разі отримання банком інформації про смерть вкладника, банк припиняє нарахування процентів з дня припинення дії договору банківського вкладу. Датою припинення договору банківського вкладу вважається день смерті вкладника, а кошти з моменту отримання такої інформації, банк зобовязаний перерахувати на поточний рахунок вкладника, визначений в заяві-договорі. До запиту нотаріуса № 361/02-14 від 05.12.2018 року було додано копію свідоцтва про смерть № І-БК № 421773, виданого 21 грудня 2017 року відділом реєстрації смерті головного територіального управління юстиції у місті Києві, відповідно до якого стало відомо про смерть [PERSON] 16 листопада 2017 року. На підставі отриманої інформації про смерть (свідоцтва про смерть) [PERSON] 16 листопада 2017 року припинилась дія договору банківського вкладу та нарахування відсотків. На виконання умов п.3.17.1. публічного договору у звязку зі смертю [PERSON], 15 грудня 2017 року, банк перерахував вклад та нараховані проценти по вкладу, відповідно до заяви-договору банківського вкладу № 167050/2005 від 29 березня 2017 року з депозитного рахунку банку на поточний рахунок [PERSON] № 26202011253454 суму у розмірі 49710 грн. 53 коп. Під час\~перевірки рахунків\~померлого [PERSON]\~банку стало\~відомо,\~що 18\~грудня 2017\~року за\~допомогою системи\~дистанційного обслуговування\~фізичних-осіб\~«ПІВДЕННИЙ MYBANK»\~(інтернет-банкінг)\~з поточного\~рахунку померлого\~№ 26202011253454,\~кошти в\~розмірі 49500\~грн.\~00\~коп.\~було перераховано\~на картковий\~рахунок №\~26258001627301,\~відкритий в\~Акціонерному банку\~«Південний»,\~що належить\~[PERSON] (ймовірно\~син померлого),\~вказана операцію\~була здійснена\~вже після\~надходження відомостей\~про смерть\~клієнта, що підтверджується виписками по поточним рахункам. В подальшому [PERSON] отриманими на свій рахунок коштами розпорядився наступним чином: 18 грудня 2017 року на картковий рахунок клієнта надійшли грошові кошти у розмірі 49500 грн. 00 коп., які він, згідно з виписки про рух коштів по рахунку, починаючи з 19 грудня 2017 року по 12 лютого 2018 року знімав у банкоматах та здійснював оплату за допомогою платіжної карти. У відповідності до вимог п. 1.7. постанови № 22 від 21 січня 2004 року, «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні», в національній валюті кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Авторизація - процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електронного платіжного засобу.(ст. 1 Розділу 1 публічного договору). Авторизувавши операцію з перерахування коштів, за наявної інформації про смерть клієнта, банком помилково перераховані кошти померлого на рахунок [PERSON]. Згідно зі ст. 1073 ЦК України, у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Усуваючи порушення, банком 05 вересня 2018 року було повернуто кошти на рахунок померлого [PERSON] № 26202011253454, шляхом їх зарахування з рахунку [PERSON] №26258001627301, як помилково (безпідставно) перерахованих, що підтверджується випискою № 272264-2018/1204. Стаття 1 Розділу 1 публічного договору, передбачає, що: «несанкціонована перевитрата» в рамках укладеного договору є перевищення дозволеного ліміту кредиту. Сума визначається як різниця між перевищенням та дозволеним лімітом кредиту. Несанкціонована перевитрата за поточним рахунком виникає через особливості здійснення розрахунків із застосуванням платіжних карток, зокрема, але не виключно, через розбіжності у часі між здійсненням операції з платіжною карткою та клірингом розрахунків, технічні помилки у роботі обладнання, яке використовуються при здійсненні розрахунків із платіжними картками. Розмір несанкціонованої перевитрати та час не є прогнозованими. На момент усунення порушень, шляхом зарахування помилково перерахованих коштів, на рахунку [PERSON] необхідна для повернення сума була відсутня, внаслідок чого на його рахунку виникла несанкціонована перевитрата у розмірі 49500 грн. 00 коп. З метою повернення грошових коштів. банк на виконання умов публічного договору, звернувся до [PERSON] з листом-вимогою № 14-38601БТ від 19 вересня 2018 року про погашення заборгованості. Відповідно до п. 3.1.2. публічного договору, клієнт зобовязався зокрема своєчасно та в повному обсязі здійснювати погашення заборгованості, що виникла у клієнта за будь-якими договорами в тому числі за наданими кредитами, процентами за їх використання, за перевитратою платіжного ліміту, договорами поруки, за якими клієнт виступає поручителем, а також оплачувати всі комісії в обсязі та на умовах, передбачених цим публічного договором та/або тарифами. Згідно з п.2.1.4.2 публічного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми заборгованості за кредитом та суми несанкціонованої перевитрати, сплати процентів за кредитом та несанкціонованою перевитратою, а також нарахованими комісіями протягом тридцяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від банку, а в разі невиконання вимоги банку звернутися до суду. Проте, станом на 04 грудня 2018 року вищезазначена вимога не виконана, заборгованість не погашена. Банком неодноразово здійснювались заходи досудового врегулювання спору, а саме: ведення телефонних переговорів з [PERSON] та інформування про необхідність погашення заборгованості перед банком. Позивач свої зобовязання за договором виконав. Відповідачу було відкрито рахунок, надано можливість користуватися банківськими послугами на умовах, передбачених діючим законодавством України та встановлених договором. Відповідач в свою чергу допустив порушення умов договору, що стало підставою виникнення заборгованості у розмірі 49500 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 526 ЦК України передбачено, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 527 ЦК України визначає, що зобовязання повинно виконуватись належним чином та в строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України,\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст.\~80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved