Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

11 жовтня 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по вул. Незалежності, № 62, в с. Молдове Саратського району Одеської області, що належав [PERSON], який помер 11 квітня 2009 року. Свої вимоги мотивує тим, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду не зявився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 27). Третя особа [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення (а.с. 51). Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1958 році (а.с. 8-14), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже підставою виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до витягу з погосподарської книги № 7 особовий рахунок № 510, та довідки від 06 лютого 2018 року за № 122 Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області, власником будинку за адресою: Одеська область Саратський район с. Молдове, вул. Незалежності, № 62, рахувався [PERSON] (а.с. 51, 52). Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як видно з копій свідоцтв про народження серії І-ЯР № 808098 та серії ІІ-ЖД № 487002, виданих Надеждинської сільської ради Одеської області, батьками позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 7). [PERSON] помер 11 квітня 2009 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 181246, виданим Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області в Одеській області (а.с. 15). До дня своєї смерті він проживав в [INFO], що підтверджено довідкою № 437 від 19 травня 2009 року Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 16). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями під № 62, розташований по вул. Незалежності в с. Молдове Саратського району Одеської області. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) спадкодавець [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 63). Отже за приписами ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування спірного житлового будинку отримують спадкоємці за законом першої черги, тобто позивач та третя особа [PERSON], які є дітьми спадкодавця. 19 травня 2009 року державним нотаріусом Саратської районної нотаріальної контори [PERSON] за заявою позивача відкрито спадкову справу щодо майна [PERSON], померлого 11 квітня 2009 року. 21 серпня 2015 року нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,55 га, розташовану на території Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області за реєстровим номером 1877. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи (а.с. 61-80). Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в с. Молдове, вул. Незалежності, № 62, Саратського району Одеської області через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 18). Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved