Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

11 квітня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання договору про надання споживчого кредиту (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 липня 2008 року він уклав із АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11373501000, відповідно до умов якого отримав кредит в сумі 32 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 13,00% річних, строком повернення 19 липня 2038 року, на купівлю будинку в якому він мешкає. Протягом 2013-2014 років відповідач неодноразово без узгодження із ним в односторонньому порядку змінював відсоткову ставку за користування кредитом, нараховував штрафні санкції та пеню. Жодних пояснень з приводу нарахування завищених відсотків та штрафів відповідач не надає. У зв'язку із тим, що майновий стан позивача суттєво погіршився, він вимушений був неодноразово звертався до установи відповідача задля узгодження сплати кредиту меншими платежами, та у довший термін, на що йому порадили звернутися до суду із позовом про розірвання кредитного договору. Враховуючи вищевикладене позивач у позові просив суд розірвати договір про надання споживчого кредиту № 11373501000 від 18.07.2008 року укладений із АКІБ «УкрСибанк». Ухвалою суду від 16 травня 2014 року було залишено без розгляду позовну заяву (а.с.39), яку ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року скасовано (а.с.70-71). Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.80). Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавав. Відповідач в особі свого представника діючого на підставі довіреності - Міщанина Є.В., в судове засідання не з'явився. У надісланих поштою письмових запереченнях на позов, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с.82-84). Суд визнає неявку позивача неповажною, тому вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю на підставі наданих доказів та матеріалів справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. В ході судового розгляду справи встановлено, що 18 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббнк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11373501000, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати останньому кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 32 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 154 889,60 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% річних, строком поверхня 19 липня 2038 року (а.с.6-12). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту зазначеної норми випливає, що предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем - фінансова установа. Таким чином, у розумінні ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги. Відповідно п.1.1. кредитного договору, сторони домовились, що банк надає позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту. Відповідач належним чином виконав умови кредитного договору надавши грошові кошти позивачу, а позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснювались платежі, про що свідчать квитанції про внесення грошових коштів (а.с.13-33). Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно наданого відповідачем розрахунку, станом на 16.12.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 442 111,35 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 399 630,18 грн.; заборгованість за відсотками - 39 704,66 грн.; пеня - 2 776,51 грн. (а.с.85-91). Згідно ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач посилається на те, що істотними змінами обставин є відсутність постійної роботи на даний час, у зв'язку із чим, він не може сплачувати щомісячні платежі за кредитним договором. Суд до даних обставин ставиться критично на підставі наступного. Відповідно до ст.. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно із ст..652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Але, не зважаючи на покладений обов'язок доказування обставин, на які кожна сторона посилається в обґрунтування своїх вимог, відповідно до ст..60 ЦПК України, позивачем взагалі не надано жодних та допустимих доказів того, що він в даний час не має заробітку та перебуває у скрутному становищі, а також, доказів щодо зміни відповідачем відсоткової ставки за кредитним договором, тому суд не приймає до уваги дані обставини зазначені у позові та нічим непідтверджені. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, незаконними, в повному обсязі не доведеними з його боку, у зв'язку з чим, не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] не належать до задоволення, у зв'язку із чим, сплачений ним судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed