Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

12.01.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, який 28.11.2016 року уточнила та просить встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] з 1971 року до [INFO]; встановити факт надання допомоги позивачем [PERSON], яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані; встановити факт ухилення відповідачів від надання допомоги [PERSON], яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані; визнати позивача спадкоємцем за законом на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON]; встановити факт надання позивачем [PERSON], який через тяжку хворобу був у безпорадному стані; встановити факт ухилення відповідачів від надання допомоги [PERSON], який через тяжку хворобу був у безпорадному стані; усунути відповідачів від права на спадкування за законом на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON]. При цьому позивач посилається на те, що з 1964 року проживала однією сім'єю із [PERSON], та з 1971 року вже разом із [PERSON] та [PERSON], які важко хворіли, тому позивач постійно піклувалася за ними, вони мали взаємні права та обов'язки, та були пов'язані спільним побутом. Так як відповідачі ухилялися від надання допомоги спадкодавцям, позивач вважає себе спадкоємцем четвертої черги та просить усунути їх права на спадкування. 09.06.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.05.2016 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю., реєстровий № 2-495, видане на ім'я [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.05.2016 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю., реєстровий № 2-492, видане на ім'я [PERSON] При цьому позивач посилається на те, що під час розгляду справи № 520/256/16-ц за її позовом до відповідачів судом було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту. Вказана ухвала оскаржувалася в апеляційному порядку, проте в той же час відповідачам державним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку із чим позивач посилаючись на ч.3 ст. 215 ЦК України змушена звернутися до суду із позовом. Ухвалою суду від 28.11.2016 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 520/256/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Одеська міська рада, Третя одеська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю, надання допомоги, ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування, визнання спадкоємцем, визнання права власності із цивільною справою № 520/6824/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яка перебувала в провадженні судді Реви С.В. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнену позовну заяву та позовну заяву від 09.06.2016 року по справі № 520/6824/16-ц підтримала та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримала надані у ході розгляду справи заперечення на позовні заяви [PERSON] та просить відмовити у задоволені позову у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять заяву відповідача про розгляд справи за його відсутності. Представники третіх осіб Одеської міської ради та Третьої одеської державної нотаріальної контори до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, матеріали справи містять заяви представників про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши учасників справи, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] у віці 56 років померла [PERSON], актовий запис № 1433, що вбачається із свідоцтва про смерть серії № [NUMBER]. [INFO] у віці 60 років помер [PERSON], актовий запис № 864, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Судом на виконання ухвали суду про витребування доказів досліджено спадкову справу № 1294/2008, заведену до майна померлої [INFO] [PERSON], та спадкову справу № 575/2009, заведену до майна померлого [INFO] [PERSON] Як вбачається із досліджених спадкових справ [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася 20.03.2009 року вх. № 1376 /том 3 а.с. 108/, та після смерті [PERSON] звернулася 10.04.2009 року вх. № 1751 /том 3 а.с. 118/. 07.05.2009 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Одеської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] При цьому позивач посилалася на те, що з 1963 року проживала із спадкодавцем та його дружиною, вели спільне господарство, та вважала себе спадкоємцем четвертої черги. В рамках даної справи [PERSON] та [PERSON] просили визнати за ними право власності на спірну квартиру у рівних частках у порядку спадкування за законом як спадкоємцями четвертої черги, мотивуючи позов тим, що вони є родичами [PERSON], та з 2004 року стали проживати однією сім'єю із подружжям [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2010 року по справі № 2-238/10 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON]; вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено та визнано за ними право власності у рівних частках на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] як спадкоємцями четвертої черги у порядку спадкування за законом. 09.12.2010 року рішенням апеляційного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справи від 01.02.2012 року, скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2010 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] також відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] /том 1 а.с. 29-30/. В подальшому 30.07.2012 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування та вселення /справа № 1512/10336/2012/. 02.01.2013 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі № 1512/16651/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання факту проживання однією сім'єю, зміну черговості на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування /том 3 а.с. 237/. Позовні вимоги [PERSON] по даній справі ухвалою суду від 23.06.2015 року залишено без розгляду /том 3 а.с. 242/. Вказана ухвала є чинною на цей час. Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Таким чином, судом встановлено, що вперше 07.05.2009 року [PERSON], вказуючи, що вона як спадкоємець четвертої черги, зверталася до суду із вимогами щодо захисту своїх порушених спадкових прав, та рішенням суду від 19.10.2010 року по справі № 2-238/10 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року по справі № 1512/2-636/11 /суддя Куриленко О.М./ задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] та встановлено факт постійного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] з 2002 року до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO]; визнано [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями четвертої черги за законом спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] /том 3 а.с. 134-137/. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.04.2013 року залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року /том 3 а.с. 139-140/. В подальшому ухвалою суду від 20.04.2015 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року по справі № 1512/2-636/11 / суддя Рева С.В./, у зв'язку із нововиявленими обставинами та скасовано вказане рішення. При новому розгляді справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2015 року / суддя Рева С.В./, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Вказане рішення від 26.06.2015 року скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.09.2015 року /том 5 а.с. 22-34/. Тобто, рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.04.2013 року, на даний час є чинним. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним рішенням від 15.02.2013 року встановлено, що [PERSON] хоч і буда подругою [PERSON], допомагала хворій, однак, факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] суду не довела. У ході розгляду справи за клопотання позивача судом було допитано свідка [PERSON], який пояснив суду, що працює дільничним лікарем та обслуговує, зокрема, квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], та в день смерті [PERSON] він прибув на виклик у квартиру та посвідчив смерть покійного. Свідок пояснив, що у квартирі за період його відвідування хворих за викликом він бачив світловолосу жінку, по його словам наче [PERSON], яка цікавилася станом здоров'я хворих, ліками необхідними для них. Однак свідок не може підтвердити факт її постійного проживання у квартирі, так як при ньому [PERSON] викликала враження гості, а не особи, яка проживає в даній квартирі. Декілька разів свідок бачив у квартирі [PERSON] жінку, яка представлялася сестрою [PERSON], та також приймала участь у лікуванні [PERSON]. Разом із нею також декілька разів була молода жінка. При цьому свідок не зміг підтвердити, що тією молодою жінкою є [PERSON], яка присутня у судовому засіданні. Разом із тим, свідок вказав, що [PERSON] знає, так як вона із чоловіком проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS], яку свідок продовжує обслуговувати як дільничний лікар. Суд приймає до уваги пояснення вказаного свідка, проте дані пояснення не підтверджують доводів позивача [PERSON] щодо спільного проживання із подружжям [PERSON]. У ході розгляду справи сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову [PERSON], так як позов пред'явлено за межами строку позовної давності. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] звернулася до суду із вимогами про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем та визнання права власності за межами встановленого строку позовної давності, у зв'язку із чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. Окрім того, суд приймає до уваги, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року по справі № 1512/2-636/11 /суддя Куриленко О.М./, яким встановлено факт постійного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] з 2002 року до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO]. Вказані обставини виключають можливість спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та подружжя [PERSON]. Таким чином, суд зазначає, що заява сторони відповідача про застосування строків позовної давності та доводи, викладені у запереченнях, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд звертає увагу на те, що на виконання положень ч. 5 ст. 267 ЦК України стороною позивача не було надано жодних пояснень та доказів щодо поважності пропущення позовної давності. При цьому враховуючи висновок суду по даній справі про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем та визнання права власності, суд вважає, що і решта позовних вимог позивача, а саме вимога про усунення відповідачів від права на спадкування не підлягає задоволенню, так як [PERSON] не являється спадкоємцем після смерті подружжя [PERSON], а тому позбавлена права на пред'явлення даної вимоги. Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, факт ухилення особи від виконання (інших спадкоємців або територіальної громади), вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК України. Разом із тим, суд зазначає, що вимоги позивача про встановлення факту надання допомоги та ухилення від надання допомоги, в обраному [PERSON] варіанті способу захисту прав не підлягають задоволенню, так як є похідними від вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування, та [PERSON] в розумінні положень п. 6 Постанови Пленуму № 7 від 30.05.2008 року не являється у даному випадку особою, для якої усунення від права на спадкування породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину, суд зазначає наступне. Як встановлено вище, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року по справі № 1512/2-636/11 задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] та встановлено факт постійного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] з 2002 року до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO]; визнано [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями четвертої черги за законом спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] /том 3 а.с. 134-137/. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.04.2013 року залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2013 року /том 3 а.с. 139-140/. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що рішенням від 15.02.2013 року по справі № 1512/2-636/11, зокрема, визнано [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями четвертої черги за законом спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], суд приходить до висновку, що державний нотаріус правомірно видав спадкоємцям четвертої черги [PERSON] свідоцтва про право на спадщину. При цьому вимоги [PERSON] в цій частині з посиланням на ч. 3 ст. 215 ЦК України суд вважає необґрунтованими. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину не підлягає задоволенню, так як необґрунтована та безпідставна. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed