Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

12.11.2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , та зняти їх з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою, в обґрунтування своєї вимоги стверджує, що він є власником вказаного житлового будинку - де зареєстроване місце проживання відповідачів, які продали йому цей будинок і у вказаному домоволодінні не проживають вже протягом десяти років, і до теперішнього часу, проте значаться зареєстрованими у його, позивача, будинку і не припиняють реєстрацію свого місця проживання у добровільному порядку, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого права власності. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач надав суду заяву про розгляд позову за його відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа - Болградська міська рада Одеської області - також надала суду заяву про розгляд позову за її відсутністю. Відповідачі були повідомлені належним чином про час та місце судового засідання - судовою повісткою за адресою реєстрації, про що в матеріалах справи є відповідні докази, проте будь-яких пояснень, заперечень та жодних доказів на спростування вищевикладеного - суду не надав, тому суд обґрунтовано ухвалив справу розглянути заочно. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги - задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 24.11.1997р. (р.№114, а.с.5), власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] ; - згідно довідки Болградської міської ради Одеської області від 22.10.2019р. за №4505, місце проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , які не проживають за вказаною адресою (а.с.6); - згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, спірний будинок розташований в [ADDRESS] ( а.с.7-9); - відповідно до письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вже тривалий час не проживають у спірному будинку; - третя особа Болградська міська рада Одеської області надала суду заяву про розгляд заяви [PERSON] за її відсутністю, заперечень щодо предмету заяви не надала. Ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ст.318 ЦК України встановлює, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом, а ч.ч.1,2ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Протоколів №№1,2,4,7,11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися майном, яке йому належить, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірна, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1ст.71 ЖК України, за тимчасової відсутністю наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом 6-ти місяців. Аналіз наведених вище норм діючого законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 7 Закону №1382-IV, припинення реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семи днів на підставі заяви цієї особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою чи померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з вказаної норми, припинення реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні свого права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, з досліджених доказів судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є власником будинку [ADDRESS] відповідачі - [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] дійсно виїхали з нього, не проживають в ньому і не потребують цього тривалий час - більш, ніж один рік, суду не надано відомостей, що в них відсутнє інше місце проживання, але й те, що вони добровільно вживають заходи щодо зняття з реєстрації за адресою розташування спірного будинку, тобто, не вбачається юридичної зацікавленості або прав відповідачів щодо цього будинку, що є підставами для визнання судом відповідачів такими, що втратили право на користування спірним житлом для захисту прав позивача вільно володіти та розпоряджатися своїм майном незалежно від волі сторонніх осіб. Тому, враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved