overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому вона просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.15/. Відповідачу направлялися судові повістки про виклик за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Однак, до суду повернулися конверти з довідками «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.22, 24, 25/. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином. Тому справа розглянута у відсутність відповідача в порядку ч.4 ст.169 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], і, згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком /а.с.6, 14/. Дитина проживає разом з позивачем /а.с.4-5/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Доказів щодо неможливості сплати аліментів в тому розмірі, в якому просить стягувати позивач, відповідач, в порушення ст.60 ЦПК України, не надав. Відповідно до ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і тому позов підлягає задоволенню. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути менший, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і вони в даний час спільно не проживають більше півроку. В позовній заяві вказує, що 15 листопада 2003 року сторони уклали між собою шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаємопорозуміння та різні погляди на сімейне життя, наслідком чого ставали постійні сварки, у звязку із чим позивач звернулася до суду з даним позовом, яким просить суд розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала та наполягала на задоволенні позову, а також відновити її дошлюбне прізвище ««Вичугжаніна». Відповідач в судове засідання не зявився, проте надав письмову заяву, в якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення (а.с.17). Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, зареєстрованому 15 листопада 2003 року Борівською сільською радою Шевченківського району Харківської області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 174664 від 15.11.2003 року в матеріалах справи (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 266266 від 06.02.2004 року в матеріалах справи (а.с.8) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 258721 від 08.11.2011 року в матеріалах справи (а.с.9). Шлюб з відповідачем виявився невдалим через відсутність взаємопорозуміння, поваги один до одного, різні погляди на сімейне життя, наслідком чого ставали постійні сварки, свідком яких ставали діти. Фактично сімя сторін розпалася, шлюб існує лише формально, сторони більше півроку спільно не проживають, позивачка в даний час як вона зазначає мешкає в місті Харків. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе, а отже сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивачка заперечує проти надання строку для примирення. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню відповідно до ст. 112 СК України, так як подальше життя подружжя у шлюбі буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовується, суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: З 2000 року по 2006 рік сторони проживали разом, від спільного проживання у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з матірю [PERSON]. Останнім часом матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, тому дитина повністю знаходиться на утриманні матері. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.181 СК України засоби виконання батьками обов'язків по утриманню дитини визначаються батьками за згодою. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем і відповідачем по даній справі згоди на виконання обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини не досягнуто. У відповідності зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітної плати/доходу/ матері, батька, що буде утримуватися як аліменти, визначається судом. Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 1\~ст. 79 Сімейного кодексу України\~- аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тому суд вважає що стягнення аліментів на утримання дитини підлягають стягненню з 11.07.2016 року, оскільки позивач з даною позовною заявою звернулася до суду 11.07.2016 року. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

11 липня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, посилаючись на те, що шлюбні відносини вони не підтримують, шлюб між ними є формальним, з квітня 2014 року мешкають окремо. В шлюбі мають одну малолітню дитину. Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала позов, просила розглянути справу за її відсутності, погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] був двічі належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджено його підписами в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с.12,19 ). Згідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підстави наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначені обставини справи та норми закону, а також те, що позивачка надала згоду на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановив заочне рішення). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. 11 травня 2004 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Плахтіївською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 4). Як видно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Плахтіївською сільською радою Саратського району Одеської області 14 березня 2007 року, сторони є батьками: [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Шлюбні відносини сторони не підтримують з квітня 2014 року, за цей час примирення не досягли, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання позивачки суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

11 липня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги вона мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили з 2015 року, мешкають окремо. Від шлюбу дітей не мають. Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила її задовольнити (а.с. 6). Відповідач, якого належним чином сповістили про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов визнав (а.с.12) . Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 08 листопада 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 250763, виданого виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 4). Шлюбні відносини сторони не підтримують з 2015 року, в шлюбі дітей не мають,проживають окремо, за цей час примирення не досягли, наполягають на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання позивачки суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

11 липня 2016року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 23 грудня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м.Запоріжжя , актовий запис № 1652 розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають повнолітню дочку [PERSON], 03.05.1995р.н. Сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з березня 2016 року. Можливості зберегти сім'ю немає. З березня 2016 року сторони мешкають окремо. Спору про утримання дітей немає. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день і час судового засідання повідомлений, в матеріалах справи є розписка про отримання судової повістки. Позивачка надала заяву до суду, в якій просить розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23 грудня 1994 року. Від шлюбу вони мають повнолітню дочку [PERSON] ,03.05.1995 р. н. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

11 липня 2016 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Позивачка вказує на те, що з 17 липня 2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 17 липня 2015 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач працює офіційно, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до її повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

11 липня 2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 21.11.2012 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 5400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 03.05.2016 року має заборгованість 13027,90 грн., що складається з 5754,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1344,09 грн. відсотки за користування кредитом, 4282,71 грн. пеня, 1050,00 нараховане штрафів, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 596,57 грн. штраф (процентна складова), з них 500 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13027,90 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1378 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 21.11.2012 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 5400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-11). Однак, відповідач зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 03.05.2016 року має заборгованість 13027,90 грн., що складається з 5754,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1344,09 грн. відсотки за користування кредитом, 4282,71 грн. пеня, 1050, 00 нараховане штрафів, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 596,57 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-8). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 13027,90 грн., а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

11 липня 2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 24.06.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 12.06.2016 року має заборгованість 25881,68 грн., що складається з 20237,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5423,56 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6162,57 грн. пені, 750 грн. штрафи, 250 грн. - штраф (фіксована складова), 1220,56 грн. - штраф (процентна складова), з них 8163,00 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25881,68 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1378 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 24.06.2008 року відповідач [PERSON]. отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 13-14). Однак, відповідач зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 24.06.2008 року має заборгованість що складається з 20237,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5423,56 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6162,57 грн. пені, 750 грн. штрафи, 250 грн. - штраф (фіксована складова), 1220,56 грн. - штраф (процентна складова), з них 8163,00 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року (а.с. 5-12). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 25881,68 грн., а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: approved