Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

11.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що як інваліду I групи [PERSON] в Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України № 999 від 19.07.2006 року, на підставі наказу Головного управління праці та соціального захисту населення від 27.09.2006 року «Про видачу інвалідам автомобілів в якості гуманітарної допомоги» безкоштовно видано автомобіль «VOLKSWAGEN Passat B5», 1999 року випуску, як гуманітарну допомогу з передачею права керування онуку [PERSON], без права продажу, дарування або передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. [INFO] [PERSON] померла, однак до цього часу автомобіль безпідставно перебуває в користуванні її онука. Посилаючись на ці обставини просив зобов'язати відповідача повернути вказаний автомобіль Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що керував вказаним автомобілем лише до серпня 2008 року, після чого виїхав з м. Путивль. Автомобіль залишився у [PERSON], з якою проживала її дочка - [PERSON] До м. Путивль приїздив лише 30.03.2011 року на похорони баби. Про місцезнаходження автомобіля йому нічого не відомо. Лист-пропозицію від позивача не отримував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Не оспорювалось сторонами та підтверджено матеріалами справи те, що відповідно до наказу № 113 від 27.09.2006 року Головне управління праці та соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації, яке в подальшому перейменовано в департамент соціального захисту населення, 29.09.2006 року забезпечило інваліда 1 групи [PERSON] автомобілем «VOLKSWAGEN Passat B5», 1999 року випуску, в якості гуманітарної допомоги без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі, з передачею права керування онуку [PERSON], відповідачу в справі (а.с. 7-8, 16-17, 20-21). Як вбачається з довідки про реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку та вибракування транспортного засобу від 29.09.2006 року (а.с. 19) цей автомобіль зареєстрований [PERSON], нею отримано номерні знаки - [NUMBER], а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 47). В силу абзацу 6 ст. 1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» набувачами гуманітарної допомоги є фізичні та юридичні особи, які її потребують і яким вона безпосередньо надається. Згідно висновку Верховного Суду України у справі № 6-153цс12 від 16.01.2013 року, питання про вилучення після смерті інваліда автомобіля, отриманого ним як гуманітарна допомога, повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда. Відповідно до п.п.16, 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями від 19.07.2006 року (у редакції станом на 30.03.2011 року) після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога і знаходився в користуванні менш ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. У разі несплати членом сім'ї інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) органами державної виконавчої служби за рішенням суду. Згідно листа позивача від 22.07.2011 року (а.с. 10) відповідачу направлялась пропозиція щодо надання необхідних документів для порушення питання про передачу у його власність наданого [PERSON] автомобіля «VOLKSWAGEN Passat». Однак з пояснень відповідача в судовому засіданні встановлено, що цього листа він не отримував та де знаходиться автомобіль не знає. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правої підстави заволоділа ним. Як роз'яснено в пунктах 19, 23 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. За змістом наведених роз'яснень та відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України предметом доказування при віндикації, зокрема, є факт незаконного перебування в натурі у відповідача індивідуально-визначеного майна. За встановлених обставин, коли набувачем гуманітарної допомоги у вигляді автомобіля «VOLKSWAGEN Passat B5» була померла [PERSON], відповідач не визнав, а позивач всупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надав будь-яких доказів знаходження у відповідача цього майна, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність. Виходячи з викладеного, враховуючи п.п. 19, 23 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та

Outcome: dismissed