Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

12.10.2016 року позивач ПАТ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 07.09.2010 року між ним та [PERSON], шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку було надано кредит у сумі 1100 грн., зі сплатою 30 % на рік на залишок заборгованості з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.08.2016 року через невиконання відповідачем зобовязань за вказаним договором виникла загальна заборгованість в сумі 19281,85 грн.. Позивач стверджує, що відповідач не здійснив належного погашення кредиту та незаконно не виконує власних зобовязань за кредитним договором. Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем власних зобовязань за вищевказаним договором, станом на 31.08.2016 року виникла заборгованість, загальний розмір якої склав 19281,85 грн., у тому числі: - 1103,44 грн. - заборгованість за кредитом; - 13584,04 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 3200,00 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 894,37грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування підстав для нарахування вищевказаних сум заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості за договором від 07.09.2010 року. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в грошовій сумі 19281,85 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду клопотання в якому позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні повідомила про те, що дійсно отримала кредитну картку, користувалася коштами кредиту та вносила кошти на погашення кредиту. При цьому добросовісно вважала, що виконала зобовязання за кредитним договором, оскільки строк дії картки закінчився у 2012 році і жодних зауважень з боку банку вона не отримувала. В судове засідання відповідач не зявилася, надала заяву від 30.11.2016 року в якій просить суд застосувати до вимог позивача строки позовної давності. В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З заяви позичальника [PERSON] від 07.09.2010 року, яка містить у собі форму розписки про ознайомлення з у мовами надання споживчого кредиту фізичним особам і одночасно є розпискою про узгодження таких умов, вбачається, що відповідачу було розяснено умови кредитування та між ним і позивачем було досягнуто згоди про укладення договору відповідно до Умов і правил надання банківських послуг.(а.с.10) Судом встановлено, що шляхом підписання заяви позичальника від 07.09.2010 року (а.с.5) з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг (а.с.13-22), а також тарифів (а.с.11), 07.09.2010 року між сторонами було укладено договір предметом, якого було надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у фактичному розмірі 1200 грн. зі сплатою щомісячних платежів за користування кредитом у розмірі 7 % на суму залишку заборгованості із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З розрахунку заборгованості за договором від 07.09.2010 року (а.с.6-9) вбачається, що станом на 31.08.2016 року за [PERSON] обліковується заборгованість у загальному розмірі 19281,85 грн., у тому числі: - 1103,44 грн. - заборгованість за кредитом; - 13584,04 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 3200,00 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 894,37грн. - штраф (процентна складова). Судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості відповідає умовам договору від 07.09.2010 року та станом на 31.08.2016 року складає 19281,85 грн.. Крім того, з розрахунку судом встановлено, що за період з 07.09.2010 року по 03.12.2013 року [PERSON], здійснила погашення кредиту на загальну суму 9608 грн.. При цьому, починаючи з 04.12.2013 року жодного разу не виконувала обовязків щодо погашення кредиту, сплаті відсотків і комісій нарахованих за ним. Відповідно до пункту 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг строк повернення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього місяця дня вказаного на платіжній картці (у полі MONTH - місяць і рік). Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами за попередній місяць до 25 числа. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими факти укладення між позивачем і відповідачем кредитного договору від 07.09.2010 року та отримання останнім платіжної картки із встановленим кредитним лімітом в сумі 1200 грн., а також вважає доведеними твердження позивача про наявність простроченої заборгованості за вказаним кредитом загальний розмір, якої станом на 31.08.2016 року складає 19281,85 грн., оскільки ці факти не спростовані відповідачем та підтверджуються матеріалами справи. Крім того, з урахуванням викладеного вище, суд визнає, що право пред'явити вимогу про стягнення заборгованості за кредитом у повному розмірі 1200 грн. виникло у позивача 07.09.2012 року, оскільки, саме 07.09.2012 року закінчився строк дії платіжної картки, яку було надано відповідачу. Суд також визнає, що право предявити вимогу про стягнення заборгованості за процентами та комісією встановленими договором від 07.09.2012 року виникає у позивача зі спливом відповідного щомісячного строку виконання вказаних платежів. З урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, часу виникнення у позивача права на вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками і комісією, та часу звернення позивача з позовом (12.10.2016 року), суд визнає що встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності сплив щодо: тіла кредиту - 07.09.2015 року; щодо процентів та комісії за вересень 2012 року 25.10.2015 року. Щодо заборгованості з пені, а також штрафів строк спеціально позовної давності сплив 25.10.2013 року (п. 1 ч. 2ст. 258 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу пені). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Як випливає з правових висновків викладених у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13, від 19.03.2014 року № 6-20 цс14, від 03.06.2015 року № 6-31цс15 перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення відповідачем прав позивача. Однак, суд визнає, що порушене право позивача не підлягає захисту через те, що з часу виникнення у позивача права на звернення з позовом щодо стягнення вказаної заборгованості сплив встановлений ст.ст. 257, 258 ЦК України строк загальної позовної давності тривалістю три роки та спеціальної позовної давності тривалістю один рік, який застосовується судом за заявою відповідача, за відсутності клопотання позивача про поновлення строку позовної давності пропущеного з поважних причин та з цих підстав відмовляє позивачу у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed