Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

12.12.2018 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позову зазначила, що вона мешкає разом з малолітньою донькою - [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини - відповідач по справі [PERSON] - понад двох років вихованням дитини, її утриманням не займається, з нею не спілкується. Шлюб між ними розірвано. Вона працює, створює належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Відсутність рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини унеможливлює в повній мірі виконання батьківських обов'язків (реєстрація місця проживання, лікування, оздоровлення тощо). Просила визначити місце проживання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], з матір'ю - [PERSON]. Судові витрати покласти на відповідача. Процесуальні дії у справі. 22.01.2019 р. було відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. 20.02.2019 р. закрито підготовче засідання по справі та розпочато розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання сторони не з'явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Так, позивач надала заяву, в якій підтримала заявлені вимоги, просила розглянути справу в її відсутності. Орган опіки та піклування Селидівської міської ради надав заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги, справу розглянути без участі представника. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. У зв'язку з тим, що відповідач в судові засідання , призначені на 07.02.2019 р., 20.02.2019 р., 05.03.2019 р. не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не надходило, тому суд вважає за можливе згідно зі ст..280 ЦПК України розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.8). Заочним рішенням Селидівського міського суду Дорнецької області від 08.08.2016 р. з [PERSON] були стягнуті аліменти на дитину та дружину (а.с.19). Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25.10.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.18). Згідно висновку Виконавчого комітету Селидівської міської ради від 22.11.2018 р., орган опіки та піклування міської ради вважає доцільним визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у матері [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки, [PERSON], [INFO], відвідує групу «Малятко» в закладі дошкільної освіти № 1 «Чайка» відділу освіти Селидівської міської ради без частих пропусків з 05.06.2018 р. (а.с.10). [PERSON] має у власності та мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS], разом з донькою - [PERSON], [INFO] (а.с.11, 13,14). [PERSON] працює у Селидівському гірничому технікумі на посаді викладача (а.с.12). [PERSON] у період з 05.06.2018 р. по 16.07.2018 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей м.маріуполь Донецької області (а.с.21). Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход держави. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства і мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ст.15 зазначеного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних, періодичних чи систематичних побачень. Можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання. Місце та час спілкування визначається з урахуванням віку, стану здоровя дитини, його інтересами. СК України встановив, що питання, які так чи інше стосуються виховання дитини, повинні вирішуватися батьками спільно. Так, зідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати не має права забороняти батькові спілкуватися та зустрічатися зі своєю дитиною. Дитина незалежно від волі її батьків або окремого з них, має право на спілкування із обома батьками, дідусями, бабусями, іншими родичами, які перебувають у родинних відносинах, що мають спільних предків до прадідів та прабабусі. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких відносяться, крім інших, витрати на правничу допомогу. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, суд враховує найкращі інтереси дитини, які мають першочергове значення, те, що дитина проживає тривалий час із матір'ю, яка працює, має належні побутові умови для проживання, виховання та розвитку дитини, також суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини та ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, а тому вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір'ю. На підставі викладеного та

Outcome: approved