overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

12.12.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт на позивача, яким все своє майно заповіла їй. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 3,86 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Бурковецької сільської ради Чуднівського району Житомирської області. Позивач в нотаріальному порядку не може оформити свої спадкові права після смерті заповідача, оскільки відсутній оригінал сертифікату на земельну частку (пай), тому вона змушена звернутись до суду. Позивач у судове засідання не з'явилась, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він одночасно зазначив, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач - Бурковецька сільська рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, до суду надійшла заява за підписом сільського голови [PERSON], згідно якої Бурковецька сільська рада позов визнає і просить розглядати справу без участі представника сільської ради. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

12.12.2017 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на його користь аліменти на його утримання у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що відповідач є його батьком, з нього було стягнуто аліменти на його утримання до повноліття, на даний час існує заборгованість зі сплати даних аліментів. [INFO] йому виповнилося 18 років, він є інвалідом з дитинства у зв'язку із відсутністю правої верхньої кінцівки. Зазначає, що отримує пенсію по інвалідності, інших доходів не отримує, тому йому важко забезпечувати себе. Відповідач у добровільному порядку коштів йому не надає. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідач є батьком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього від 23.04.1997 року серії [INFO] Згідно копії довідки до акту огляду Червоноградської міжрайонної МСЕК від 23.06.2015 року, [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності з дитинства безтерміново. [PERSON] встановлено діагноз: вроджена вада розвитку. Культя правої верхньої кінцівки на рівні в/з правого передпліччя, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями медичних документів. Відповідно до копії повідомлення Червоноградського міського ВДВС ГТУЮ у Львівській області від 15.11.2017 року №11-4752540/14052, у [PERSON] існує заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №2-3774 від 26.05.2003 року. Кошти на утримання позивача відповідач в добровільному порядку не надає. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 200 СК України, Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ураховуючи вищенаведене, беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про можливість останнього сплачувати на користь позивача аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, безстроково. Вимога про сплату аліментів у розмірі 1500,00 грн. є завищеною, тому в цілому задоволенню не підлягає. Отже, позов задовольняється частково, у межах зазначених вище.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

12.12.2017 року позивачі звернулися в суд із позовною заявою до ПрАТ «АСК «ОМЕГА» про стягнення з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на користь [PERSON] (надалі - Позивач №1) суму страхового відшкодування в розмірі 66895,21 грн. та на користь [PERSON] (надалі - Позивач №2) суму страхового відшкодування в розмірі 11077,63 грн.. Крім того, позивачі просили стягнути з відповідача судові витрати у справі. Позовні вимоги представник позивачів обґрунтовував тим, що 25.10.2016 року в смт. Козова на вул. Тернопільській відбулося ДТП, внаслідок зіткнення із автомобілем «PorscheCayenne» р.н. [NUMBER] , яким керував гр. [PERSON] , який виїхав на смугу зустрічного руху, пошкоджено належний [PERSON] автомобіль «Daimler - Benz 190» р.н. [NUMBER] , в результаті чого йому завдано майнову шкоду як законному володільцю автомобіля. Крім того, його дружині - [PERSON] , як пасажиру, а в подальшому потерпілій у відповідному кримінальному провадженні, завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Автомобіль «Daimler - Benz 190» р.н. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] , а Позивач №1 володіє та користується ним на підставі довіреності. За фактом вчинення [PERSON] зазначеного ДТП було зареєстровано кримінальне провадження та в подальшому йому було висунуте обвинувачення за ч.1 ст.286 КК України. При цьому, Позивача №2 було визнано потерпілою у цьому кримінальному провадженні. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 14.06.2017 року вищевказане кримінальне провадження було закрито на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного із потерпілою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, була застрахована у ПрАТ «АСК «ОМЕГА». При цьому, таким полісом був передбачений ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 200000,00 грн., а майну потерпілого - 100000,00 грн.. 27.03.2017 року позивачі звернулися до страховика із заявами про виплату страхових відшкодувань. Проте, 27.09.2017 року ПрАТ «АСК «ОМЕГА» їм було відмовлено у виплаті такого страхового відшкодування, оскільки в згаданій ухвалі суду відсутня інформація щодо вини [PERSON] у вчиненні правопорушення, в результаті якого було пошкоджено транспортний засіб, а також у зв`язку з тим, що у вказаній ухвалі зазначено, що [PERSON] повністю відшкодував шкоду [PERSON] . Крім того, представник позивача також вказує, що в матеріалах кримінального провадження наявні розписки від 24.05.2017 року, згідно яких Позивач №2 отримала від [PERSON] 500,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню безпосередньо ним та не відшкодовується страховою компанією, а також відшкодування моральної шкоди. Відтак, на думку, представника позивача такі кошти не можна вважати відшкодуванням матеріальних втрат позивачу №2, які вона понесла у зв`язку із придбанням медикаментів на лікування. На підставі вказаного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

12.12.2017 року позивач ПАТ «Миколаївобленерго» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за без обліку спожиту електроенергію. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] викликався в судові засідання призначені на 20.03.2018 року, 02.04.2018 року, 02.05.2018 року, 22.06.2018 року. \~ \~ \~ \~За адресою проживання відповідача: Миколаївська область, Снігурівський район, с. Першотравневе направлялись виклики на імя [PERSON] з повідомленнями про день та час судового засідання. \~ \~ \~ \~З відділення поштового звязку судом були отримані поштові повідомлення про вручення поштових відправлень з викликами відповідачу. \~ \~ \~ \~У звязку з відсутністю будь-яких повідомлень з боку відповідача, відповідно до ст. 128 ЦПК України повістки з викликами на імя [PERSON] вважаються врученими. 22.06.2018 року ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області призначено проведення заочного розгляду справи за позовом ПАТ «Миколаївобленерго» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно ст. 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~У звязку з цим, не має підстав які б перешкоджали розгляду справи по суті. Судом зясовано, що 06.10.2017 року при проведенні перевірки працівниками філії [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем проживання відповідача було виявлено порушення «Правил користування електричною енергією для населення», а саме [PERSON] без обліку споживав електричну енергію шляхом самовільного підключення електропроводки до електромережі поза приладом обліку, у звязку з чим спожита електроенергія не враховувалась та не проводилась сплата за її споживання. Порушення було встановлено актом від 06.10.2017 року за №S 8709. \~ \~ \~ \~[PERSON] фактично споживав електричну енергію поза приладом обліку та про наявність зазначених обставин енергопостачальника не повідомив, чим порушив пункт 42 ПКЕЕ та відповідно до п. 48 ПКЕЕ має нести відповідальність. Сума спричинених збитків підтверджується протоколом №50 від 26.10.2017 року. \~ \~ \~ \~Згідно наданих документів з [PERSON] не укладено договору на постачання електричної енергії, однак фактично їм були завдані матеріальні збитки ПАТ «Миколаївобленерго» шляхом споживання електричної енергії без відповідного обліку та оплати, яка є товаром призначеним для купівлі-продажу. У звязку з цим, на підставі ст. 1166 ЦК України позов підлягає задоволенню для відшкодування матеріальної шкоди. Судові витрати понесені позивачем у сумі 1600 гривень підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1600 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

12.12.2017 року позивач ПАТ «Миколаївобленерго» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за без обліку спожиту електроенергію. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] викликалась в судові засідання призначені на 20.03.2018 року, 02.04.2018 року, 02.05.2018 року, 22.06.2018 року. \~ \~ \~ \~За адресою проживання відповідача: Миколаївська область, Снігурівський район, с. Промінь направлялись виклики на імя [PERSON] з повідомленнями про день та час судового засідання. \~ \~ \~ \~З відділення поштового звязку судом були отримані поштові повідомлення про вручення поштових відправлень з викликами відповідачу. \~ \~ \~ \~У звязку з відсутністю будь-яких повідомлень з боку відповідача, відповідно до ст. 128 ЦПК України повістки з викликами на імя [PERSON] вважаються врученими. 22.06.2018 року ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області призначено проведення заочного розгляду справи за позовом ПАТ «Миколаївобленерго» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно ст. 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~У звязку з цим, не має підстав які б перешкоджали розгляду справи по суті. Судом зясовано, що 19.08.2017 року при проведенні перевірки працівниками філії [PERSON], [PERSON] за місцем проживання відповідача було виявлено порушення «Правил користування електричною енергією для населення», а саме [PERSON] без обліку споживав електричну енергію шляхом самовільного підключення електропроводки до електромережі поза приладом обліку, у звязку з чим спожита електроенергія не враховувалась та не проводилась сплата за її споживання. Порушення було встановлено актом від 19.02.2017 року за №S 8711. \~ \~ \~ \~[PERSON] фактично споживав електричну енергію поза приладом обліку та про наявність зазначених обставин енергопостачальника не повідомив, чим порушив пункт 42 ПКЕЕ та відповідно до п. 48 ПКЕЕ має нести відповідальність. Сума спричинених збитків підтверджується протоколом №42 від 08.09.2017 року. Згідно наданих документів з [PERSON] укладено договір на постачання електричної енергії та споживання електричної енергії без обліку свідчить про невиконанням ним своїх зобовязань за договором. У звязку з цим, на підставі ст. ст. 509, 526, 714 ЦК України позов підлягає задоволенню для відшкодування матеріальної шкоди. Судові витрати понесені позивачем у сумі 1600 гривень підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1600 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

12.12.2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, та тпросив суд постановити рішення, яким поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, наступним чином: визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS], визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, шо 25 .08. 1979 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблений актовий запис № 2654. В подальшому, 17.03.1998 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 30.03.1998 року, шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу , а саме у лютому 17.02.1998 року за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу сторонами придбано квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира складається з двох кімнат, загальною площею 52,50 кв.м. та була зареєстрована Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 04.03.1998 року на ім'я відповідача. В вересні 2017 року позивач звернувся до відповідача з проханням поділити вищевказану квартиру, яка об'єктом права спільної сумісної власності подружжя але пропозиція відповідачем була відхилена. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Тому користуючись своїм правом яке визначено ст. 71 СК України, позивач змушений звернутись до суду з вимогою про поділ майна яке набуте за час перебування в шлюбі. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, а також вказував на те, що факт відмови відповідача від добровільного поділу квартири, яка об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і призвів до порушення права позивача, не визнання відповідачем його права власності на вказану квартиру, як співвласника, виявлений лише у вересні 2017 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущено. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу суду не надходило. Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

12.12.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений 23.10.1987 року між ним та відповідачем. Як на підставу позову посилається на те, що з 1987 року він з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Протягом сумісного життя у них виникали непорозуміння, різні погляди на сімейні проблеми та життя, що призвело до втрати почуттів любові та поваги, спільно господарства не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені пять років тому. Від сумісного проживання мають повнолітніх дітей. Ухвалою суду від 29.12.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 13.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити, фактичні шлюбні відносини припинені в 2010 році. Відповідач не зявлялася, про час та місце розгляду справи повідомлялася неодноразово своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено в оригіналі Свідоцтва про шлюб, 23 жовтня 1987 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб. Подружжя повнолітніх дітей не має. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Сімейні відносини між сторонами припинені в 2010 році, примирення неможливе, сумісного господарства сторони не ведуть, спільно не проживають. На підставі\~викладеного,\~суд вважає,\~що підстави,\~на які\~посилається позивач,\~наполягаючи на\~розірванні шлюбу,\~є обґрунтованими,\~збереження сім'ї\~неможливо,\~шлюб фактично\~розпався та\~існує формально,\~тому позов\~підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

12.12.2018 [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 22 листопада 1964 року виконкомом Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, актовий запис №10. Позовні вимоги мотивує тим, що подружнє життя з відповідачем виявилось не вдалим, спільне життя між ними не склалось та не було досягнуто порозуміння. Внаслідок чого між ними виникли напружені стосунки і шлюб став формальним. Подружні відносини між ними фактично припинені, проживають окремо один від одного протягом 48 років. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.23), про причини неявки суду не повідомив. Відзив не подав. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З'ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, то, за таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved