Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

11 лютого 2014 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Обгрунтовуючи позовні вимоги останній посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], який заповідав позивачу спадщину у вигляді земельної ділянки, призначеної для будівництва, обслуговування будинку та ведення підсобного господарства, які розташовані по [ADDRESS]. З причини відсутності в [PERSON] оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю у нотаріальному оформлені та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2013 року за [PERSON] було визнано право на земельну ділянку для будівництва, обслуговування будинку та ведення підсобного господарства, які розташовані по [ADDRESS]. Після цього позивач виготовив технічну документацію із землеустрою з присвоєнням кадастрового номеру земельної ділянки №1222687700:09:002:0084 для будівництва та обслуговування вказаного вище житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га, та присвоєнням кадастрового номеру №1222687700:09:002:0085 земельній ділянці для ведення підсобного сільського господарства, площею 0,3000 га. Дані відомості внесено до Державного земельного кадастру. Загальна вартість земельних ділянок становить 51150 гривень. Викладені обставини дають підставу позивачу на визнання за ним права власності на перелічені вище земельні ділянки. [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на земельні ділянки, площами в 0,2500 га та 0,3000 га для будівництва, обслуговування будинку та ведення підсобного господарства, які розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні позивач підтвердив обставини та доводи, які викладені вище при цьому наполягав на задоволенні заявлених вимог. У судове засідання представник відповідача Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області не з'явився. Надано суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Позов визнають повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2013 року за позивачем визнано право на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, призначеної для обслуговування будинку та ведення підсобного господарства, площею 0,55 га., яка розташована по [ADDRESS], згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ДП №006467, виданого 30 січня 1990 року на ім'я [PERSON], померлого [INFO] в порядку спадкування за заповітом (а.с.9). Рішення набрало законної сили 06 липня 2013 року. Слід зазначити, що на виконання зазначеного вище рішення суду було встановлено (відновлено) на місцевості межі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3000 га, що підтверджується відповідним актом (а.с.15), а також виготовлено технічну документацію на неї (а.с.7-8). В силу ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст.158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно з ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано належність конкретного доказу, які підтверджують його вимоги, а також доведені ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, що відповідає положенням ч.1 ст.60 ЦПК України.

Outcome: approved