Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

10 січня 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «ПриатБанк»)звернулося до суду з позовом [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25.05.2009 року у розмірі 110401,19 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 1921 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 25.05.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 10700 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 16.12.2018 року виникла заборгованість в розмірі 110401,19 грн., з яких: 11901,35 грн.\~тіло кредиту, 16123,58 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 76642,87 грн.\~нарахована пеня, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 5233,39 грн. (процентна складова). У добровільному порядку спір вирішити не надалося можливим, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. 16 січня 2019 року позовна заява була залишена без руху, надано строк для усунення недоліків. 11 лютого 2019 року вимоги ухвали позивачем виконано, недоліки усунуто. 18 лютого 2019 року ухвалою суду було\~прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб. 27 травня 2019року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги задоволені частково. Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року заочне рішення від 27 травня 2019 року скасовано та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Вказав, що відповідачка особисто підписала 25.05.2009 року заяву на отримання кредитної картки, в якій було визначено розмір відсоткової ставки 2,5 % за користування кредитними коштами та кредитний ліміт 1000 грн. Також відповідачка особисто підписала довідку про умови кредитування з використання кредитної карти, де визначено порядок розрахунку відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафних санкцій. Після отримання кредитної картки відповідачка активно користувалась кредитним коштами, у зв`язку з чим банком неодноразово збільшувався розмір кредитного ліміту та перевипуск пластикових карток. У зв`язку з неповним погашенням заборгованості, банком було нараховані відсотки, пеню та штрафні санкції, які просили стягнути. Відповідачка\~ [PERSON] та її представник [PERSON] \~в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Відповідачка також підтвердила, що дійсно 25.05.2009 року отримала в АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку, якою користувалась до 2017 року, знімала та вчасно повертала на картку кошти, але згодом виявилось, що в травні 2016 року з її картки обманним шляхом було знято двічі кошти для оформлення покупки за допомогою сервісу «оплати частинами», якими заволоділи невідомі особи. Представником відповідача також було надано до суду заяву про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки вважали, що з дати отримання кредиту в травні 2009 року до моменту звернення позивача до суду в січні 2019 року сплинув трирічний термін загальної позовної давності, а також спеціальна позовна давність до вимог про стягнення пені терміном один рік. 13 вересня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказав, що [PERSON] підписала Заяву № б/н від 25.05.2009 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правилакористування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг.Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань:копія кредитного договору;розрахунок заборгованості;копія паспорта Відповідача; виписка по рахунку. Із виписки вбачається, щовідповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.Надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами наявності не виконаних кредитних зобов`язань. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Заперечення відповідача, що Банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, оскільки сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. Банком до суду надано виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що Відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами справи, що 25.05.2009 року [PERSON] підписала Заяву про бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а також узгоджено сторонами кредитний ліміт 1000 грн. та базову відсоткову ставку 2,5 % на місяць на залишок заборгованості (а.с.5). \~ \~ \~ \~З моменту отримання відповідачем 25.05.2009 року кредитної карти № [NUMBER] кредитний ліміт по карті змінювався, а саме: 05.09.2009 року збільшений до 2100 грн., 30.06.2010 року збільшений до 3300 грн., 10.08.2010 року збільшений до 4100 грн., 24.11.2010 року збільшений до 4900 грн., 24.12.2010 року збільшений до 5700 грн., 22.01.2011 року збільшений до 6700 грн., 24.02.2011 року збільшений до 8700 грн., 19.03.2011 року збільшений до 10700 грн., 11.07.2016 року збільшений до 15000 грн., 30.01.2017 року збільшений до 20300 грн., 19.07.2018 року кредитний ліміт знижений до нуля (а.с.49). Крім того, судом встановлено та підтверджено наданими позивачем доказами, що з моменту підписання відповідачкою [PERSON] кредитного договору з позивачем, на виконання його умов позивачем здійснювались неодноразові перевипуски пластикових карт, а саме: 557721290943939 25.05.2009 термін дії 03/13 5577212909438890 10.09.2009 термін дії 03/13 5457082310532747 19.07.2011 термін дії 08/15 5168755374247118 20.01.2014 термін дії 10/17 5168755112741752 10.08.2017 термін дії 08/21 5168755112741752 09.10.2017 термін дії 08/21 (а.с.48). Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала факт постійного користування кредитними коштами, що також узгоджується з інформацією у виписці з кредитного рахунку [PERSON] , аналізом змісту якого судом встановлено, що остання з моменту отримання кредитної карти «Універсальна» з 25.05.2009 року по листопад 2017 року активно користувалась кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» з 25.05.2009 року по 16.12.2018 року шляхом як зняття готівки так і безготівкового розрахунку у магазинах та аптеках. Сплачено відповідачем коштів на повернення кредиту 110025.31 грн., при цьому останній платіж-поповнення кредитної карти готівкою у терміналі самообслуговування на суму 1000 грн. відбувся 06.11.2017 року (а.с.62). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1\~ст. 530 ЦК України). Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 599 ЦК України закріплено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи з наведених вимог закону, перевіривши наведені розрахунки, суд погоджується з ними і вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача [PERSON] заборгованості станом на 16.12.2018 року за тілом кредиту в сумі 11901,35 грн., а також відсотками за користування кредитом в сумі 16123,58 грн., оскільки саме в Заяві на оформлення кредиту відповідачка надала усвідомлену згоду на отримання кредитних коштів та ознайомлена з визначеною відсотковою ставкою за користування ними. Відповідно до частини першої статті 6\~ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Суд відхиляє заяву представника відповідача про застосування загальної позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки наданої виписки за картою встановлено та не заперечувалось відповідачкою, що остання користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, останній платіж на погашення було внесено 06.11.2017 року При цьому, відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки\~(стаття 257 ЦК України). Таким чином, звернувшись до суду в січня 2019 року позивачем не пропущено строк позовної давності, виходячи з останнього платежу по карті 06.11.2017 року. Суд також відхиляє доводи відповідачки та її представника на шахрайське заволодіння коштами відповідачки невстановленими особами в травні 2016 року на суму 6200 грн. та 2500 грн., оскільки як встановлено з виписки з карткового рахунку, саме з картки відповідачки було списано вказані кошти на виконання сервісу «Оплати частинами» за покупку у магазині мобільних телефонів «Техноюа» (а.с.64). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів відповідачем та її представником не надано. Оцінюючи доводи представника позивача щодо обізнаності відповідачки з умовами кредитування, якими передбачено нарахування пені та штрафів, суд виходить з наступного. Надана суду копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки Унверсальна55 днів пільгового періоду на яку посилається банк та яка на думку представника позивача підписана саме відподачем [PERSON] ,не містить жодної особистої інформації про позичальника, яка надала б суду змогу ідентифікувати особу позичальника. Крім того, вказана довідка підписана невстановленою особою, оскільки відсутнє зазначення прізвище та ім`я особи, що підписала довідку, а сама відповідач, яка є особою похилого віку та має вади слуху, в судовому засіданні не змогла ані підтвердити ані спростувати факт підписання нею вказаною довідки. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити чи був відповідач ознайомлений з даними умовами кредитування (а.с.4). Положення статей 1054-1055 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникли з договору кредиту передбачають письмову форму договору для укладення договору споживчого кредиту. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК\~ України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві від 25.05.2009 р. зазначена лише погоджена сторонами процентна ставка, але відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с.5). Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позову Довідку про умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. З огляду на таке, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка про умови кредитування, що підписана невідомою особою та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені 76642,87, штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 5233,39 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до П.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи, що відповідачка як особа з інвалідністю ІІ групи звільнена від сплати судового збору,\~судові витрати понесені позивачем у розмірі 1921 грн., слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial