Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

11 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ВАТ Банк «Біг Енергія» в особі ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП», в якому просить стягнути з відповідача на його користь проценти за користування вкладом в сумі 334516,00 грн, три проценти річних за неправомірне користування вкладом в сумі 59381 грн 54 коп., втрати від інфляції в сумі 189229 грн 17 коп., а всього 583126 грн 71 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між [PERSON] та ВАТ Банк «БІГ Енергія» в особі Чернігівської філії ВАТ Банк «БІГ Енергія» був укладений договір № 707/07/056 від 31.01.2007, згідно якого позивачем на депозитний рахунок банку був розміщений вклад терміном з 31.01.2007 по 30.01.2009 з процентною ставкою за користування коштами 16,9% річних. 30.01.2009 позивач звернувся із заявою до відповідача про видачу коштів, у зв`язку із закінченням строку дії вищевказаного договору, але відповідачем у порушення пункту 2.1.5 договору не була повернута сума вкладу та нараховані відсотки за січень 2009 року в сумі 659794 грн 90 коп. Відповідач порушив п.п. 2.4.3, 5.3 договору, а саме: безпідставно не повернув кошти, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.03.2009, яким стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 659794,90 грн. При цьому, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.03.2009 встановлено, що позивач листом від 30.01.2009 звернувся до відповідача в якому вимагав повернути внесені кошти, що відповідає умовам укладеного депозитного договору, але коштів не отримав. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.04.2011 стягнуто з ВАТ банку «Біг Енергія» на користь [PERSON] 186045,89 грн плати за безпідставне збереження коштів, отриманих відповідачем за договором банківського вкладу № 707/07/056 від 31.01.2007. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07.02.2013 задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ВАТ банку «Біг Енергія» 3-х відсоткової суми боргу та інфляційних нарахувань, шляхом їх збільшення в розмірі: з 2440,34 грн до 21 420, 72 грн та з 9896,92 грн до 84 973,97 грн відповідно. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.11.2013 позовні вимоги [PERSON] до ВАТ банку «БІГ Енергія» про стягнення коштів за період з 01.10.2010 по 31.03.2013задоволено та стягнуто з ВАТ банку «БІГ Енергія» на користь [PERSON] 278 916,09 грн плати за безпідставне збереження коштів, 3 проценти річних в розмірі 61 116,89 грн, 82 474,36 грн інфляційних, а всього 422 507,34 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.03.2014, яке набрало законної сили 24.03.2014, позовні вимоги [PERSON] до ВАТ банку «БІГ Енергія» про стягнення коштів за період з 01.04.2013 по 31.01.2014 задоволено та стягнуто з ВАТ банку «БІГ Енергія» на користь [PERSON] проценти за користування вкладом в розмірі 93 481 грн 19 коп., три проценти річних в розмірі 16 594 грн 29 коп. та інфляційні в розмірі 7 917 грн 54 коп., а всього 117 993 грн 02 коп. За неправомірне користування грошима за період з 01.02.2014 по 31.01.2015 заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.02.2016, яке набрало законної сили 10.03.2016, стягнуто з ВАТ банку «БІГ Енергія» на користь [PERSON] 111 505 грн 34 коп. процентів за користування вкладом, 19793 грн 85 коп. - 3 проценти річних за неправомірне користування грошима та 316 041 грн 76 коп. втрат від інфляції, а всього 447 340 грн 95 коп. За неправомірне користування грошима за період з 01.02.2015 по 31.01.2017 рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.06.2017, яке набрало законної сили 13.06.2017, стягнуто з ВАТ банку «БІГ Енергія» на користь [PERSON] 223 010 грн 68 коп. процентів за користування вкладом, 39 587 грн 70 коп. - 3 проценти річних за неправомірне користування грошима та 92 371 грн 29 коп. втрат від інфляції, а всього 354 969 грн. 67 коп. Проте, позивачем не отримано суму вкладу та відсотки, що свідчить про те, що відповідач безпідставно користується грошовими коштами вкладу з дня закінчення строку дії договору, тобто з січня 2009 і до цього часу. Таким чином, відповідач неправомірно не видає належні позивачу кошти всупереч вимогам статті 1068 ЦК України і умовам договору, чим порушує свої грошові зобов`язання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача процентів за користування вкладом в сумі 334 516,00 грн, трьох процентів річних за неправомірне користування вкладом в сумі 59 381 грн 54 коп., втрат від інфляції в сумі 189 229 грн 17 коп., а всього 583 126 грн 71 коп. за період з 01.02.2017 по 31.01.2020 включно. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.02.2020. 05.02.2020 підготовче засідання відкладено на 24.02.2020, у зв`язку з неявкою відповідача. 24.02.2020 підготовче засідання відкладено на 16.03.2020, у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01.04.2020. 01.04.2020 розгляд справи відкладено на 05.05.2020, у зв`язку з неповідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. У судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені, про причини неявки суду не повідомили. [PERSON] подав заяву, в якій позов підтримав та просив провести розгляд справи без його участі. Від представника відповідача - ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП» 24.01.2020 електронною поштою надійшов відзив, у якому останній просив розглянути справу без його участі та залишити позов без розгляду. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та ВАТ Банк «БІГ Енергія» в особі Чернігівської філії ВАТ Банк «БІГ Енергія» був укладений договір № 707/07/056 від 31.01.2007, згідно якого позивачем на депозитний рахунок банку був розміщений вклад терміном з 31.01.2007 по 30.01.2009 з процентною ставкою за користування коштами 16,9% річних. Постановою Правління Національного банку України від 24 лютого 2010 року № 97 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію з 1 березня 2010 року ВАТ Банку «БІГ Енергія». За результатами ліквідаційної процедури у банку кошти позивачу виплачені не були. 28 січня 2014 року між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та товариством з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп» і Національним банком України було укладено тристоронній договір про передавання в управління непроданих активів № 33-Л, відповідно до умов якого ТОВ «Брокінвестгруп» отримало в управління непродані активи ВАТ Банк «БІГ Енергія». У зв`язку з неповерненням вкладу в установлений договором строк, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.01.2009 стягнуто з банку на користь позивача грошові кошти в сумі 659 794,90 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.04.2011 стягнуто з ВАТ банку «Біг Енергія» на користь [PERSON] 186 045,89 грн плати за безпідставне збереження коштів, отриманих відповідачем за договором банківського вкладу № 707/07/056 від 31.01.2007. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07.02.2013 задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ВАТ банку «Біг Енергія» 3-х відсоткової суми боргу та інфляційних нарахувань, шляхом їх збільшення в розмірі: з 2440,34 грн до 21 420,72 грн та з 9 896,92 грн до 84 973,97 грн відповідно. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.11.2013 позовні вимоги [PERSON] до ВАТ банку «БІГ Енергія» про стягнення коштів за період з 01.10.2010 по 31.03.2013 задоволено та стягнуто з ВАТ банку «БІГ Енергія» на користь [PERSON] 278916,09 грн плати за безпідставне збереження коштів, 3 проценти річних в розмірі 61116,89 грн, 82474,36 грн інфляційних, а всього 422507,34 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.03.2014, яке набрало законної сили 24.03.2014, позовні вимоги [PERSON] до ВАТ банку «БІГ Енергія» про стягнення коштів за період з 01.04.2013 по 31.01.2014 - задоволено. Стягнуто з ВАТ банку «БІГ Енергія» на користь [PERSON] проценти за користування вкладом в розмірі 93481 грн 19 коп., три проценти річних в розмірі 16594 грн 29 коп. та інфляційні в розмірі 7917 грн 54 коп., а всього 117993 грн 02 коп. (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто три грн 02 коп.). За неправомірне користування грошима за період з 01.02.2014 по 31.01.2015 заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.02.2016, яке набрало законної сили 10.03.2016, стягнуто з ВАТ банку «БІГ Енергія» на користь [PERSON] [NUMBER] грн 34 коп. - процентів за користування вкладом, 19793 грн 85 коп. - 3 проценти річних за неправомірне користування грошима та 316041 грн 76 коп. - втрат від інфляції, а всього 447340 (чотириста сорок сім тисяч триста сорок) грн 95 коп. За неправомірне користування грошима за період з 01.02.2015 по 31.01.2017 рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.06.2017, яке набрало законної сили 13.06.2017, стягнуто з ВАТ банку «БІГ Енергія» на користь [PERSON] [NUMBER] грн 68 коп. - процентів за користування вкладом, 39587 грн 70 коп. - 3 проценти річних за неправомірне користування грошима та 92371 грн 29 коп. -втрат від інфляції, а всього 354969 (триста п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 67 коп. Проте, позивачем не отримано суму вкладу та відсотки, що свідчить про те, що відповідач безпідставно користується грошовими коштами вкладу з дня закінчення строку дії договору, тобто з січня 2009 і до цього часу. Таким чином, відповідач неправомірно не видає належні позивачу кошти всупереч вимогам статті 1068 ЦК України і умовам договору, чим порушує свої грошові зобов`язання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. За таких обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти по банківському вкладу за прострочений строк з 01.02.2017 по 31.01.2020 із розрахунку 16,9 % річних в сумі 334516,00 грн (659794,90 грн х 16,9% х 3 роки). Щодо стягнення з відповідача втрат від інфляції суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми зазначеного вище Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вищевказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2, 3 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, також не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. З 1 березня 2010 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ВАТ Банку «БІГ Енергія» з ринку, що унеможливлює стягнення коштів з банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 750/4480/16-ц (провадження № 61-882св18). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що після запровадження у ВАТ Банку «БІГ Енергія» процедури виведення банку з ринку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, який є пріоритетним відносно інших законодавчих актів. Оцінивши фактичні обставини справи, та визначивши їх правовий характер, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України не можуть бути задоволені оскільки інфляційні втрати не є витратами, що безпосередньо пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури. Суд зауважує, що норми статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регулюють наслідки запровадження тимчасової адміністрації та розповсюджується, в тому числі і на правовідносини, що виникли до запровадження тимчасової адміністрації. Згідно частини 1 статті 36 зазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 59381 грн 54 коп. суд виходить з наступного. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст.230 ГК. Таким чином, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11). Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат не є санкцією, передбаченою умовами договору за неналежне виконання умов договору, та не входять до складу основного зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника (постанова Верховного Суду від № 569/613/19 від 03.02.2020). Оскільки передбачені ст. 625 ЦК України три проценти річних не є санкцією, яка передбачена статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі в сумі 59381 грн 54 коп. Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути 334516,00 грн процентів за користування вкладом та три проценти річних в сумі 59381 грн 54 коп., а всього 393897 грн 54 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial