Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

12.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], з участю третіх осіб відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Шевченківського районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання правочину недійсним, в якому просить визнати правочин вчинений [PERSON] на користь [PERSON] щодо 1/3 квартири [ADDRESS] недійсним; визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою м. Львів, пр-т Чорновола, 95/1. Судом по даній справі було залучено в якості відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та залучено в якості третьої особи [PERSON] Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. Враховуючи останнє уточнення позовних вимог від 31.07.2015 р.(а.с. 101-103), позивач [PERSON] просить визнати недійсною та скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS], вчинену державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції - рішення про реєстрацію від 18 червня 2014 року, номер запису про право власності 6054911; визнати недійсним договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] 29 серпня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №4943; визнати недійсною та скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS], за рішенням про державну реєстрацію прав номер 15463208 від 29 серпня 2014 року приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON]; визнати недійсною та скасувати реєстрацію [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за адресою м. Львів, пр. [PERSON][ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2014 року визнано недійсним та скасовано заповіт [PERSON], складений на користь позивача, задоволено зустрічний позов [PERSON] та визнано за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом по смерті [PERSON], який помер 21 червня 2011 року у м. Львові. Таке рішення суду у частині визнання недійсним та скасування заповіту, а також у частині визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частин спірної квартири у порядку спадкування за заповітом [PERSON] було скасоване Апеляційним судом Львівської області рішенням від 17 листопада 2014 року. Цим же рішенням у позові [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] на користь позивача та визнання за нею права власності на спадкове майно, яке полягає у 1/3 частині квартири [ADDRESS], було відмовлено. Тобто, помилково прийняте судом рішення по справі не набрало законної сили, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У відповідності до ст. 319 ЦПК України рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Тобто, рішення по даній справі Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року набрало законної сили в день його проголошення. Однак, не маючи на те законних підстав, [PERSON] зареєструвала у Державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності на 1/3 частину квартири номер запису про право власності 6054911 від 18 червня 2014 року, а 29 серпня 2014 року уклала з [PERSON], своєю донькою, договір дарування, згідно із яким подарувала їй 1/3 частини вищезазначеної квартири. Такий договір дарування серія №4943 був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 29 серпня 2014 року. Цей же нотаріус 29 серпня 2014 року прийняла рішення за №15463208 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] і таке право власності 29 серпня 2014 року було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №6835079, що підтверджується відповідним витягом з вищезазначеного Державного реєстру. 07 вересня 2014 року за адресою спірної квартири без відома позивача та іншого співвласника квартири [PERSON] відома та згоди була здійснена реєстрація місця постійного проживання відповідача [PERSON] у цій квартирі, а 07 жовтня 2014 року там же була зареєстрована її новонароджена донька [PERSON], [INFO]. Фактично відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає і ніколи не проживала. Позивач вважає, що державну реєстрацію права власності за [PERSON], відчуження (дарування) нею 1/3 частки квартири, наступну державну реєстрацію права власності за [PERSON] та реєстрацію місця постійного проживання [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], слід визнати недійсними правочинами. У звязку із вищенаведеним, з урахуванням уточнень до позовної заяви від 31.07.2015 року просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 20.07.2015 року та ордеру серія ЛВ №013992 на надання правової допомоги від 20.05.2015 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та уточненні до неї. Просили уточнений позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] в судове засідання повторно не зявились про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку належним чином, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення. Відповідач приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак представила суду лист, в якому просить визнати позовні вимоги [PERSON] необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, та відмовити [PERSON] в його позовних вимогах в повному обсязі. У звязку із зайнятістю просить суд слухати справу у її відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання 15 квітня 2016 року не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, що стверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. Представник третьої особи відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, однак представив суду пояснення на позовну заяву про визнання правочину недійсним. Просив розглядати справу без представника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції. Представник третьої особи Шевченківського районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в судове засідання повторно не зявився про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку належним чином, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення. Представник третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання 15 квітня 2016 року не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, що стверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідачів, позивач та його представник не заперечили проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2014 року в задоволенні первісного позову відмовлено за безпідставністю вимог, а зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано заповіт складений на користь [PERSON], підписаний від імені [PERSON] [PERSON] від 25 червня 2009 року, за реєстровим номером 2-1109, посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] Визнано за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом від 09 січня 1998 року, право на 1/3 частку (площею 21,8 кв.м.) в квартирі за адресою [ADDRESS], після смерті її батька [PERSON], який помер 21 червня 2011 року. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2014 року в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним та скасування заповіту, визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири №1 житлового будинку №95 на пр. Чорновола у м. Львові, стягнення з [PERSON] скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним та скасування заповіту складеного на користь [PERSON], підписаного від імені [PERSON] [PERSON] [PERSON] від 25 червня 2009 року, за реєстровим номером 2-1109, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON], визнання за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом від 09.01.2008 року, права на 1/3 частку (площею 21,8 кв.м. в квартирі за адресою м. Львів, пр. Чорновола, 95/1, після смерті її батька, [PERSON], який помер 21.06.2011 року. В решті рішення суду залишено без змін. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У відповідності до ст. 319 ЦПК України рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Тобто, рішення по даній справі Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року набрало законної сили в день його проголошення. В судовому засіданні встановлено, що не маючи на те законних підстав, [PERSON] зареєструвала у Державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності на 1/3 частину квартири номер запису про право власності 6054911 від 18 червня 2014 року, а 29 серпня 2014 року уклала з [PERSON], своєю донькою, договір дарування, згідно із яким подарувала їй 1/3 частини вищезазначеної квартири. Такий договір дарування серія №4943 був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 29 серпня 2014 року. 29 серпня 2014 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] прийняла рішення за №15463208 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] і таке право власності 29 серпня 2014 року було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №6835079, що підтверджується відповідним витягом з вищезазначеного Державного реєстру. 07 вересня 2014 року за адресою спірної квартири без відома позивача та іншого співвласника квартири [PERSON] відома та згоди була здійснена реєстрація місця постійного проживання відповідача [PERSON] у цій квартирі, а 07 жовтня 2014 року там же була зареєстрована її новонароджена донька [PERSON], [INFO]. Фактично відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає і ніколи не проживала. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, за правилом ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що повязані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до наведених норм діючого законодавства [PERSON] не набула права власності, і в силу скасування апеляційним судом Львівської області 17 листопада 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2014 року, остання не мала права розпоряджатись майном, яке їй не належить, а тому вчинений нею правочин у формі укладення договору дарування 1/3 спірної квартири [PERSON] є незаконним і таким, що підлягає визнанню його недійсним. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідачами не надано належних та допустимих доказів, що спростовують позовні вимоги. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved