Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

12.02.2016 року [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до суду. На доведеність своїх вимог зазначив, що його батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який у 2005 року було розірвано. Після розлучення батьків позивач проживав разом з матірю і знаходиться на її утриманні, оскільки на теперішній час він навчається на денній формі навчання у Дзержинському професійному ліцеї і не має самостійного заробітку. На теперішній час позивач продовжує навчання, будь-якого самостійного заробітку не має, його мати не в змозі самостійно утримувати його, а відповідач аліментів нікому не платить, інших дітей або осіб, що знаходились на його утриманні він не має, працює у Філії «Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс» і має можливість надавати матеріальну допомогу, яку в добровільному порядку надавати відмовляється. Просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі ? частини від всіх видів доходу, щомісячно, з моменту досягнення ним повноліття до закінчення навчання. Позивач у судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно з ч.1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] навчається на денному відділенні в Дзержинському професійному ліцеї з 01.09.2013 року та продовжуватиме навчання до 30.06.2016 року, власних доходів він не має, тому потребує матеріальної допомоги батька, оскільки мати не в змозі повноцінно забезпечити його матеріально усім необхідним для навчання. Судом встановлено, що відповідач є дієздатним, працює у Філії «Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс» і має можливість надавати матеріальну допомогу. Інших утриманців не має. З постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дзержинського міського управління від 17.06.2015 року вбачається, що виконавче провадження про стягнення аліментів за виконавчим листом № 2-3656 виданого 18.11.2005 року Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини закінчено, у звязку з повним фактичним виконанням рішення суду. Згідно зі ч. 1 ст. 200 СК України \~суд\~визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Згідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище позивача, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, батьків, дітей. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на\~дитину\~присуджуються за рішенням\~суду\~від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть\~суду\~докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разісуд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, починаючи з 03.06.2015 року і до дня пред'явлення позову. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення аліментів, починаючи з моменту досягнення ним повноліття, тобто з 03.06.2015 року задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України\~однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з 12.02.2016 року, щомісячно, на період навчання [PERSON], тобто до 30.06.2016 року включно, задовольнивши частково вимоги позивача. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст.191, 198-201 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial