Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

12.04.2016 [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просила суд встановити факт прийняття [PERSON], спадщини за заповітом, яка відкрилась 22.09.1981 року після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вул. Пролетарська, 60 в с Іванків Бориспільського району. Визнати недійсним Рішення виконавчого комітету Іванківської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 1989 року в частині затвердження в списку жителів села Іванків яким оформляються свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок під № 244 [PERSON] по вул. Пролетарська, 60. Визнати недійсним Рішення виконкому Бориспільської районної ради народних депутатів від 07.12.1989 року за №151 « Про оформлення права власності на житлові будинки громадянам села Іванків» в частині оформлення права власності на житловий будинок громадянам села згідно списку під № 244 [PERSON] по вул. Пролетарська,60. Визнати Свідоцтво про право власності № 218 від 19.02.1990 року на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Пролетарська,60 в с Іванків, Бориспільського району, видане на імя [PERSON] на підставі рішення Бориспільської районної ради № 151 від 07.12.1989 року недійсним. А також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння, що знаходиться за адресою: с. Іванків, по вул. Пролетарська,60 Бориспільського району Київської області та складається з житлового будинку літ «А- І», літньої кухні «В», сараю «Д», вбиральні «Е», воріт «№4», замощення «№1», колодязя «К». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 травня 2013 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої в тому числі увійшов житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в селі Іванків Бориспільського району по вул. Пролетарська, 60. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем сільської ради 15.11.2005 рок, згідно якого все своє майно заповіла позивачці. Позивач в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та за її зверненням їй 25.05.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Відповідач [PERSON] наприкінці 2015 року звернулася до апеляційного суду Київської області з апеляційною скаргою на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2008 року по справі № 2-1794/2008. Апеляційний суд Київської області 29.02.2016 року апеляційну скаргу [PERSON]І задовольнив частково та скасував рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. від 13 червня 2008 року по справі № 2-1794/2008. Батьки позивачки протягом 1960 - 1961 років побудували житловий будинок в с. Іванків, Бориспільського району по вул. Пролетарська, 60, в якому проживали до дня смерті. 22.09.1981 року помер батько позивачки [PERSON], який на випадок своєї смерті він склав заповіт, яким заповідав все своє майно своїй дружині - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшло майно, що складалося з житлового будинку по вул. Пролетарська, 60 в с. Іванків, Бориспільського району. У встановлений законом строк до нотаріуса мати позивачки [PERSON] не зверталась, оскільки вважала, якщо покійним чоловіком складено заповіт, то право власності на спадкове майно переходить до неї відразу після його смерті і отримати відповідне свідоцтво вона матиме можливість у будь-який час. Крім того, зазначене спадкове майно вона фактично прийняла в порядку ст. 549 ЦК України ( 1963 року ). Інших спадкоємців на спадкове майно, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] не має. Вказаний будинок був побудований батьками позивачки під час перебування їх у шлюбі за їх спільні кошти, а тому відповідно до законодавства він є спільним майном подружжя. Таким чином, власником спірного домоволодіння після смерті [PERSON] є мати позивачки, де 1/2 частина належала їй на праві власності, як частка у спільному майні подружжя, а іншу 1/2 частину успадкована після смерті чоловіка. Крім того, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена батьку позивачки [PERSON]. На час завершення будівництва будинку останній був зареєстрований в погосподарській книзі Іванківської сільської ради за покійним батьком позивачки. При виникненні необхідності оформити право власності на своє імя мати позивачки дізналася, що право власності на дане домоволодіння вже оформлено на імя [PERSON] її сина, який згідно рішення Бориспільського виконкому Бориспільської районної ради народних депутатів від 07 грудня 1989 року за № 151 отримав Свідоцтво на право власності на будинок № 60 по вул. Пролетарська в с. Іванків Бориспільського району в цілому та зареєстрував своє право на нерухоме майно. Згідно записів по господарських книг Іванківської сільської ради за : № 12 за 1983-1985 роки, № 13 за 1986-1990 роки, №35 за 1991-1995 роки , № 14 за 1996-2000 роки, № 14 за 2001-2005 роки, № 14 за 2006-2010 роки власником жилого будинку по вул. Пролетарська, 60 в с Іванків Бориспільського району значиться [PERSON], а [PERSON] та відповідачка [PERSON] лише проживали в будинку [PERSON] про що в даній книзі в розділі додаткові відомості міститься відповідний запис. А тому, ні покійний [PERSON], за яким зареєстровано в цілому право власності на спірне домоволодіння, ні відповідачка [PERSON] ніколи не були власниками житлового будинку по вул. Пролетарська, 60 в с Іванків, Бориспільського району, а лише проживали в ньому. Однак, рішенням виконавчого комітету Іванківської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 1989 року затверджено список жителів села Іванків, яким оформляються свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок в інвентар-бюро м. Бориспіль до якого включений під № 244 [PERSON] по вул. Пролетарська,60, а [PERSON] в даних списках відсутня. Рішенням виконкому Бориспільської районної Ради народних депутатів за № 151 від 07.12.1989 року «Про оформлення права власності на житлові будинки громадянам села Іванків» було вирішено видати власникам житлових будинків в с. Іванків свідоцтва про право власності. Тобто згідно Списку жителів села Іванків, яким оформляється свідоцтво про право власності на житлові будинки під № 244 вказаний [PERSON] та адреса житлового будинку зазначена вул. Пролетарська, 60. Проте, при зверненні матері позивачки із запитом до архівного відділу Бориспільської РДА в лютому 2008 року їй була надана копія Рішення Бориспільської райради за № 151 від 07.12.1989 року «Про оформлення права власності на житлові будинки громадянам села Іванків» де в списку зазначений [PERSON] під № 244 та адреса житлового будинку - вул. Пролетарська, 69. Архівна довідка № 05-04/06 від 21.02.2008 року. А тому, при зверненні до Бориспільського міськрайонного суду мати позивачки не ставила питання про скасування зазначено рішення у справі № 2-1794/2008. Позивачка має намір прийняти спадщину, яка складається із нерухомості, а саме домоволодіння по вул. Пролетарська, 60 в с Іванків Бориспільського району, оскільки її мати мала право за життя оформити належним чином домоволодіння, отримати свідоцтво про право власності на будинок. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на те, що власником домоволодіння в с. Іванків Бориспільського району по вул. Пролетарська, 60 після смерті [PERSON] була саме [PERSON], яка фактично прийняла спадщину у відповідності до положень ст. 549 ЦК України (в редакції від 1963 року). Для відновлення свого права власності [PERSON] у 2008 році зверталася до суду з позовом. В матеріалах справи № 2-1794/2008 а.с.29 міститься лист Іванківської сільської ради №226 від 04.06.2008р., яким позовну заяву [PERSON] та додані до неї документи Іванківська сільська рада отримала та визнала позовні вимоги останньої в повному обсязі, заперечень, зауважень або претензій не було. На час прийняття спірних рішень згідно записів погосподарських книг Іванківської сільської ради в т.ч. і в період оформлення права власності сином [PERSON] - [PERSON] і в період звернення самої матері позивачки до суду власником жилого будинку по вул. Пролетарська, 60 в с Іванків Бориспільського району значиться [PERSON], а [PERSON] та його дружина - [PERSON] лише проживали в будинку [PERSON] про, що в погосподарських книгах № 12 за 1983-1985 роки, № 13 за 1986-1990 роки, №35 за 1991-1995 роки , № 14 за 1996-2000 роки, № 14 за 2001-2005 роки, № 14 за 2006-2010 роки в розділі додаткові відомості міститься відповідний запис, а тому, ні покійний [PERSON], ні його дружина ніколи не були власниками спірного житлового будинку, а лише проживали в ньому. Представник позивача також зазначив, що запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності. Рішення виконавчого комітету Іванківської сільської ради прийняті в порушення Конституції України та ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» яким не надано повноваження виконавчим органам сільських рад розпоряджатися або обмежувати громадян України в їх правах власності. Спірні рішення органами самоврядування на той час приймалися без згоди власниці житлового будинку [PERSON] та без її присутності, оскільки вона не була запрошена та повідомлена належним чином, а тому їх слід визнати недійсними. Відповідачі в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позовні вимоги до Іванківської сільської ради і Бориспільської РДА про визнання частково незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування, не підлягають задоволенню на підставі пункту 2 статті 1 Цивільного Кодексу України, якою зазначено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Тому, позивачу необхідно звернутися з цими вимогами до іншого суду. [PERSON] повинен був відповідно до діючого на той час законодавства Української РСР в обовязковому порядку зареєструвати будинок та отримати відповідні правовстановлюючі документи на нього. Однак, цього зроблено не було. [PERSON] та [PERSON] проживаючи за адресою [INFO] протягом свого сімейного життя проводили постійну добудову будинку та здійснювали його капітальний ремонт за рахунок власних коштів. В результаті чого, загальна площа будинку була значно збільшена. Своїм заповітом [PERSON] передавав все своє майно своїй дружині [PERSON]. 29.05.2013 на 101 році життя померла [PERSON]. Відповідно до її заповіту, все належне їй майно передавалося у спадок дочці [PERSON] За весь час свого проживання за адресою [INFO] [PERSON] та [PERSON] не було оформлено жодного правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння та земельну ділянку на якій розташовано спірне домоволодіння. Тому, [PERSON], так само як і її покійний чоловік [PERSON] могла передати у спадок своїй дочці [PERSON] лише те майно, на яке в неї були правовстановлюючі документи. [PERSON] та [PERSON] фактично передавали у спадщину те майно, на яке у них не було жодного правовстановлюючого документа. Саме тому, в своїх заповітах ними не зазначалося майно, що передавалося у спадок, а саме спірне домоволодіння. Представник також зазначила, що право приватної власності у [PERSON] виникло на підставі отримання рішення виконкому Бориспільської районної ради народних депутатів, після чого останній отримав свідоцтво про право приватної власності. Після його смерті 11.08.2005 року відкрилась спадщина за законом. [PERSON] прийняла спадщину написавши заяву до Бориспільської районної державної нотаріальної контори, вона отримала витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, як спадкоємець, отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.1200 га по вул. Пролетарська 60 с. Іванків, Бориспільського району. Вказане право приватної власності на земельну ділянку на який розташовано спірне домоволодіння [PERSON] не було оскаржено в суді, а тому [PERSON] та її покійним чоловіком [PERSON], за його життя, були оформлені належним чином всі правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння та земельну ділянку на якій воно розташовано, що підтверджується наданими суду документами. Представник Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області позовні вимоги не визнав та зазначив, що вони не підлягають задоволенню на підставі пункту 2 статті 1 Цивільного Кодексу України, якою зазначено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Тому, позивачу необхідно звернутися з цими вимогами до іншого суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та відповідно до ст.16 ЦК України, обравши відповідний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.09.1981 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-БК № 395132.(а.с. 13) На випадок своєї смерті 02.03.1979 року він склав заповіт, який посвідчений секретарем Іванківської сільської ради, реєстровий № 5. Цим заповітом все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповідав своїй дружині - [PERSON].(а.с. 15) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшло майно, у тому числі ? частина житлового будинку по вул. Пролетарська, 60 в с. Іванків Бориспільського району Київської області. Як зазначила позивач, у встановлений законом строк до нотаріуса її мати [PERSON] не зверталась, оскільки вважала, якщо покійним чоловіком складено заповіт, то право власності на спадкове майно переходить до неї відразу після його смерті і отримати відповідне свідоцтво вона матиме можливість у будь-який час. Крім того, зазначене спадкове майно вона фактично прийняла в порядку ст. 549 ЦК України ( 1963 року ) після смерті [PERSON], прийнявши спадкове майно в своє володіння та користування, утримувала будинок, проводила ремонтні роботи, обробляла земельну ділянку, користувалася предметами повсякденного вжитку, оскільки постійно як до його смерті, так і після цього була зареєстрована та проживала в даному будинку. Інших спадкоємців на спадкове майно, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] не має. Відповідно Довідки Іванківської сільської ради Бориспільського району на право власності робітника або службовця на житловий будинок, що видається у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину або його частину від 19 вересня 2007 року, виданої [PERSON], померлому [PERSON] належить на праві особистої власності ? житлового будинку, який розташований на земельній ділянці Іванківської сільської ради розміром 0,40 га і знаходиться в с. Іванків по вул. Пролетарська, 60. Будинок деревяний, побудований у 1961 році, загальним розміром жилої площі 19,5 кв.м. з господарськими будівлями, а саме: сарай, криниця.(а.с. 12-15 цивільна справа 2-1794/08). Тобто, [PERSON] могла прийняти у спадок від покійного чоловіка майно саме в такому вигляді і в такому обємі, яке належало останньому на час відкриття спадщини. 28 травня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.(а.с.123). На думку позивача, після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої, в тому числі, увійшов житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в селі Іванків Бориспільського району по вул. Пролетарська, 60. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем сільської ради 15.11.2005 рок, згідно якого все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON]М.(а.с.124) Позивач в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. (а.с. 123) За її зверненням 25.05.2014 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 131) в тому числі на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Іванків по вул. Пролетарській, 60 Бориспільського району Київської області, належного спадкодавиці на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2008 року. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2008 року визнано недійсним свідоцтво № 218 від 19.02.1990 року про право власності на житловий будинок №60 з надвірними будівлями по вул. Пролетарська в с. Іванків Бориспільського району Київської області. (а.с. 32 цивільна справа 2-1794/08) Відповідач [PERSON] наприкінці 2015 року звернулася до апеляційного суду Київської області з апеляційною скаргою на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2008 року по справі № 2-1794/2008. Апеляційний суд Київської області 29.02.2016 року апеляційну скаргу [PERSON]І задовольнив частково, скасував рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. від 13 червня 2008 року по справі № 2-1794/2008 та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовив.(а.с. 173 цивільна справа 2-1794/08) Представник позивача посилається на те, що згідно записів погосподарських книг сільської ради за № 12 за 1983-1985 роки, № 13 за 1985-1990 роки, № 35 за 1991-1995 роки, № 14 за 1996-2000 роки, № 14 за 2001-2005 роки, № 14 за 2006-2010 роки власником жилого будинку по вул. Пролетарська, 60 в с. Іванків значиться [PERSON], а [PERSON] та його дружина лише проживали в її будинку, а тому ні відповідачка [PERSON] ні її покійний чоловік ніколи не були власниками спірного житлового будинку. З такими твердженнями суд не може погодитися, оскільки в погосподарських книгах не йде мова про власника будинку, в них вказано голову сімї. Крім того, в останніх погосподарських книгах головою сімї зазначається саме [PERSON]. При цьому здійснюється поділ особових рахунків по ? частині житлового будинку. Указані обставини встановлені на підставі цих же погосподарських книг. Також в позові є посилання представника позивача на норми п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, де визначено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі на підставі записів у погосподарських книгах. Такі посилання представника на вказані норми інструкції не відповідають дійсності, оскільки зазначений нормативний акт взагалі не містить посилання на погосподарську книгу: «підтвердженням належності будинку, розміру земельної ділянки, на якому він розташований, страхової оцінки будинку, відсутності заборгованості по податках та страхових платежах, а також відсутності заборони відчуження будинку можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих. Всі ці дані можуть бути зазначені в одній загальній довідці». Крім того, Додаток № 32 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, на який також робить посилання представник позивача, затверджував зразок Довідки про право власності колгоспного (одноосібного селянського) двору на жилий будинок, яка видається в зв'язку з відчуженням будинку або його частини, однак даний спірний будинок ніколи не відчужувався. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 (vd660131), а саме Додатком № 2 затверджено форму свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок.(а.с.213-219) Відповідно до вимоги пункту 4 Інструкції, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Відповідно до пункту 7 Інструкції реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1. Законодавиць надає вичерпний перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, але серед нього не має погосподарських книг, вказаних представником позивача як правовстановлюючі. До реєстрації повинні бути подані оригінали правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені у встановленому законом порядку, копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації. Згідно розділу 3 Інструкції встановлювався порядок оформлення права власності на будинок або домоволодіння при відсутності правовстановлюючих документів. Відтак, пунктом 10 та 11 Інструкції зазначається, що при відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції, зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Таким чином, [PERSON] повинен був відповідно до діючого на той час законодавства Української РСР в обовязковому порядку зареєструвати будинок та отримати відповідні правовстановлюючі документи на нього. Однак, останнім цього зроблено не було. Як вже було зазначено вище, після своєї смерті, відповідно до заповіту, [PERSON] передавав все майно своїй дружині [PERSON], яка 29.05.2013 на 101 році життя померла та заповіла все належне їй майно у спадок дочці [PERSON] Однак, суд бере до уваги, що за весь час свого проживання за адресою [INFO] ні [PERSON], ні його дружиною [PERSON] не було оформлено жодного правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння та земельну ділянку на якій воно розташоване. Син [PERSON] та [PERSON] [PERSON] все своє життя проживав із батьками у спірному будинку. В подальшому в цьому будинку разом з ним проживала його сімя дружина та діти, які є відповідачами по справі. [PERSON] та його дружина [PERSON] постійно проживаючи за адресою [INFO]. Відповідно Довідки виданої Виконавчим комітетом Іванківської сільської ради від 29.06.2003 № 259 [PERSON], разом із ним в будинку по вул. Пролетарській 60 проживали: дружина [PERSON], син [PERSON], мати [PERSON]. (а.с. 180) Як зазначає відповідач [PERSON], протягом свого сімейного життя вони з покійним чоловіком проводили постійну добудову будинку та здійснювали його капітальний ремонт за рахунок власних коштів, в результаті чого, загальна площа будинку завдяки тяжкій праці та їх спільних власних коштів була збільшена з 72 кв.м. до 100,7 кв.м. Факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: вул. Пролетарська 60, с. Іванків, Бориспільський район, Київська область підтверджено чисельними довідками виданими Іванківською сільською радою від 29.06.2003 №259, від 25.10.2006 №2343, 23.10.2007 №2552, довідкою виданою державною міграційною службою України від 05.12.2014 №17/12190. (а.с. 180, 187, 196, 199) Актом опитування свідків с. Іванків по вул. Народна (Пролетарська) в с. Іванків Бориспільського району Київської області від 25.05.2017 складеного депутатом Іванківської сільської ради також підтверджено факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] у спірному будинку, де з ними також проживала [PERSON] Свідки також зазначили, що [PERSON] в даному будинку не проживала з 1960 року, участі в будівництві будинку і надвірних будівель не брала, а також не доглядала свою покійну матір. Пенсію [PERSON], яку приносила листоноша, забирала [PERSON] (а.с. 205) Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» визначено, що суди мають враховувати, що право власності на житловий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлікацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З архівного витягу вбачається, що рішенням виконавчого комітету Іванківської сільської ради народних депутатів від 26 жовтня 1989 року було затверджено список жителів села Іванків, яким оформляються свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок і в якому під № 244 значиться [PERSON] по вул. Пролетарська, 60. [PERSON] у даних списках не значиться. (а.с. 50) Право приватної власності у [PERSON] виникло на підставі отримання Рішення виконкому Бориспільської районної ради народних депутатів від 07.12.1989 року за №151 «Про оформлення права власності на житлові будинки громадянам села Іванків», яким вирішено оформити право власності на житлові будинки громадянам села Іванків згідно з додатком (списком жителів села Іванків, яким оформляється свідоцтво про право власності на житлові будинки) та видати власникам свідоцтва про право власності на будинки відповідно до цього рішення. (а.с. 51) 19.02.1990 року [PERSON] на підставі рішення Бориспільської районної ради № 151 від 07.12.1989 року отримав Свідоцтво про право власності № 218 на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Пролетарська,60 в с Іванків Бориспільського району.(а.с. 179) Після смерті [PERSON] 11.08.2005, відкрилась спадщина за законом. (а.с. 181) 07.03.2006 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, звернувшись із відповідною заявою до Бориспільської районної державної нотаріальної контори. (а.с. 182) 14.03.2006 року [PERSON] отримала витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, як спадкоємець, а 02.10.2007 року вона отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, вул. Пролетарська, 60 .(а.с. 184, 195) Технічний [NUMBER] на житловий будинок по вул. Пролетарська, 60 в с. Іванків Бориспільського району, виготовлений на імя [PERSON]. Згідно експлікації до плану будинку та його характеристики: загальна площа будинку 100,7 кв.м., житлова площа 28,5 кв.м. При житловому будинку є такі надвірні будівлі та споруди: погріб, літня кухня, сарай, вбиральня, ворота, огорожа, замощення, колодязь.(а.с. 191-194) З даних технічного паспорту вбачається, що у порівнянні з планом будинку від 1960 року, площа спірного житлового будинку, як і надвірні будівлі та споруди були значно збільшені. Доказів того, що площа спірного житлового будинку була збільшена зусиллями чи за власні кошти [PERSON] та [PERSON], в матеріалах справи відсутні. 29.04.2010 [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.1200 га по вул. Пролетарська 60 с. Іванків Бориспільського району на якій розташоване спірне домоволодіння. (а.с.197) Вказане право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] в суді оскаржено не було. Таким чином, [PERSON] та її покійним чоловіком [PERSON], за його життя, були оформлені належним чином всі правовстановлюючі документи на домоволодіння по вул. Пролетарська, 60 в с Іванків Бориспільського району та земельну ділянку на якій воно розташовано, про що свідчать відповідні письмові докази в матеріалах справи. Також суд звертає увагу, що договори про надання комунальних послуг та обслуговування житлового будинку укладалися [PERSON], як власником будинку, про що свідчать їх копії. (а.с. 231-233) Тому [PERSON] було достовірно відомо про зареєстроване за її сином [PERSON] право власності на спірний будинок. Відповідно з приписами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). До складу спадщини входять всі права і обовязки , що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець це особа, яка у випадку смерті того чи іншого громадянина набуває право одержати його спадкове майно. В заповітах, які буди складені спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] не було зазначене майно, що передавалося у спадок, а саме спірне домоволодіння. [PERSON], так само як і її покійний чоловік [PERSON] могла передати у спадок своїй дочці [PERSON] лише те майно, на яке в неї були правовстановлюючі документи. Однак, спадкодавці за життя своє право на набуття права власності на спірне майно не реалізували. З цього приводу, суд виходить з того, що обєкт спадкування був змінений та збільшений в розмірах за життя [PERSON] і [PERSON] та зареєстрований за [PERSON], після смерті якого спадкоємцем є [PERSON]. Відповідно до ч.1\~ст.10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч.2\~ст.10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до\~ст.58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст.59 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2008 року по справі № 2-1794/2008 на підставі якого [PERSON] належали будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в с. Іванків по вул. Пролетарська, 60 Бориспільського району, 29.02.2016 було скасовано Апеляційним судом Київської області, яке набрало законної сили, а тому свідоцтво видане [PERSON] про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в с. Іванків по вул. Пролетарська, 60 Бориспільського району від 25.05.2014 року не може бути належним доказом та не береться судом до уваги. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~ст.15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити чи дійсно порушуються права особи, яка звертається до суду. Виходячи зі змісту вказаних норм права, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Обставину дійсного (реального) порушення відповідачем суб'єктивного права позивача має довести належними та допустимими доказами. Враховуючи зазначені правові позиції, у суду на даний час відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно, що є предметом позову, оскільки майно у тому вигляді, у якому було зареєстровано за [PERSON] та існує на момент розгляду справи в суді - не належало за життя спадкодавцям [PERSON] та [PERSON], оскільки обєкт нерухомості - житловий будинок по вул.. Пролетарській,60 в с. Іванків Бориспільського району Київської області, - було змінено за життя останніх та зареєстровано у встановленому порядку за сином [PERSON]. В той же час, [PERSON] за життя належним чином спадкове майно не оформлялось, оскільки доказів цьому суду не надано. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~ Таким чином, в силу ст.ст.\~3,\~10,\~60 ЦПК України, позивачка не довела належними та допустимими доказами порушення її прав як особи, суб'єктивні спадкові права якої порушені у зв'язку із виникненням та оформленням права власності на спірний житловий будинок за покійним [PERSON], а підстав вважати, що таке право власності останній набув незаконним шляхом чи неправомірно у суду не має. На підставі цього, слід дійти висновку, що позивачем суду не надано беззаперечних доказів незмінності нерухомого майна, яке є предметом спору, на момент смерті, як [PERSON], так і [PERSON], та оформлення прав власності на указане майно згідно діючого на той момент Закону України «Про власність» та вимог ЦК України в редакції 1963 року. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному праву (ст. 3 ЦК України), приходить до висновку, що\~в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати в розмірі 4640 грн. 94 коп. сплаченого судового збору віднести на рахунок [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed