Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

11.10.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він у свій житловий будинок, який належить йому часткою 2/5 на праві власності, інша частина будинку належить на праві власності [PERSON] розташований в [ADDRESS] , зареєстрував родичку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживала в нього до серпня 2019 року і виїхала з міста, пообіцявши знятися з реєстрації. Але до цього часу це не зробила. На дзвінки не відповідає На даний час позивачу потрібно оформити субсидію на 2021-2022 рік. Через те, що в його будинку зареєстрована відповідачка, він цього зробити не може. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи оповіщена відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, через оголошення на веб-порталі судової влади України. Заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відзив на позов не надала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 13.08.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчуком С.А., реєстровий номер 4746, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Первомайської МБТІ № 4762421 від 16.09.2004 р., витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 29711 від 13.08.2004 р. Згідно акту про не проживання, складеного квартальним комітетом № 30 від 07.10.2021 р. та копії Домової книги відомо, що за даною адресою зареєстрована з 13.07.2019 р. [PERSON] , [INFO] , яка там фактично не проживає з серпня 2019 року, що підтверджується зазначеним вище актом. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Згідно ст. 405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст.29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачка з серпня 2019 року не проживає в будинку [ADDRESS] , з даного житла добровільно вибула в інше, то суд вважає, що вона вважається такою, що втратила право користування ним.

Outcome: approved