Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

10 червня 2016 року [PERSON], як законний представник недієздатної [PERSON], звернулася з позовом до Київської міської ради з вимогою визнати за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] сестри - [PERSON] на 1\\2 частини квартири [ADDRESS], що є предметом позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року, за клопотанням законного представника позивача [PERSON], здійснено заміну неналежного відповідача Київську міську раду на належного відповідача [PERSON]. Представник позивача - адвокат Драюк І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів, пояснила, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. За відсутності спадкоємців першої черги за законом померлої [PERSON], право на спадкування перейшло до спадкоємця другої черги за законом - рідної сестри спадкодавця [PERSON], яка в межах визначеного законодавством строку звернулась до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, однак не мала можливості отримати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що є предметом спадкування, за відсутності оригіналу правовсатновлюючого документу. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 28965647 від 10 лютого 2011 року, по 1\\2 частини квартири [ADDRESS] належали [PERSON], спадкоємцем після смерті якого став [PERSON] та [PERSON], спадкоємцем після смерті якої стала [PERSON]. За життя [PERSON] заповіту не складала, на момент смерті остання в зареєстрованому шлюбі не перебувала, спадкоємці першої черги відсутні, однак потенційний спадкоємець не має можливості реалізувати своє право на оформлення спадкового майна через органи нотаріату, тому вимушена звернутись з цим позовом до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Драюк І.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (ст. 530 Цивільного кодексу УРСР). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с. 45). За життя [PERSON] набула права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності, видане Відділом приватизації Харківської районної державної адміністрації від 03 вересня 1993 року. (а.с.56). За відсутності спадкоємців першої черги за законом померлої [PERSON], право на спадкування перейшло до спадкоємця другої черги за законом - рідної сестри спадкодавця [PERSON]. Згідно ст. 548 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. 18 березня 1994 року [PERSON] звернулася до Державної нотаріальної контори Дніпровського району м. Києва з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] та грошові вклади з відсотками, які перебувають на зберіганні в Ощадному банку № 5397\\0404 в м. Києві, на рахунку № [NUMBER], а також на рахунку № [NUMBER] в сумі 5 958 крб., і в сумі 20 428 крб. з відсотками (а.с.44). З аналогічною заявою [PERSON] звернулася в нотаріальну контору Харківського району м. Києва 18 березня 1994 року (а.с. 48). На підставі заяви спадкоємця [PERSON], Київською державною нотаріальною конторою № 16 заведена спадкова справа № 89 щодо майна [PERSON], яка померла [INFO], яка в ксерокопії долучена до матеріалів справи (а.с.43-59). За змістом письмової відповіді завідуючого Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою Шапченко М.І. від 29 січня 2013 року за вих. № 111/02, повідомлено спадкоємця [PERSON] , що видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] немає можливості, оскільки згідно п. 4.15, п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів на майно, у справі щодо майна [PERSON] правовстановлюючий документ на вказану квартиру відсутній (а.с.57). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 2 Закону України «Про власність», (втратив чинність з 20 червня 2007 року), кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] належала 1\\2 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності, видане Відділом приватизації Харківської районної державної адміністрації від 03 вересня 1993 року, остання була в ній зареєстрована, а в подальшому знята з реєстрації 24 березня 1994 року в зв'язку зі смертю. Після смерті спадкодавця право власності на вищезазначене нерухоме майно перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю другої черги - рідній сестрі спадкодавця [PERSON], яка фактично вступила у володіння спадковим майном, у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, при цьому суд враховує, що в межах даного спору відповідачем [PERSON] не висунуто заперечень щодо правомірності набуття позивачем, як єдиним спадкоємцем майна померлого спадкодавця, права власності на спадкове майно. В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, потенційного спадкоємця, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 37 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Оскільки позов про визнання права власності в прядку спадкування за законом пред'явлено за життя [PERSON], яка померла [INFO], факт смерті відчужувача до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, що слугувало підставою для вирішення питання про залучення до участі у справі її правонаступника - [PERSON], як потенційного спадкоємця майна померлого спадкодавця за законом. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону [PERSON] належним чином прийняла спадщину після померлої сестри [PERSON], у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем [PERSON], яка є правонаступником спадкоємця першої черги за законом [PERSON], померлої [INFO], майна спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], права власності на 1\\2 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved