Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

11.09.2020 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача , в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилається на те, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . 24.06.2015 р. був зареєстрований її зять [PERSON] . В лютому 2019 р. відповідач виїхав з будинку і до сьогоднішнього дня, без поважних причин, не проживає за місцем свої реєстрації. У неї важке матеріальне становище і немає можливості оплачувати комунальні послуги за відповідача. Останній комунальні послуги не сплачує, будинок не утримує. Крім того, вона не може оформити субсидію. Представник позивача - адвокат Рехлецький Р.В. в минулому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує . В останнє судове засідання надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Договору від 3 лютого 1981 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, [PERSON] купила 1/2 частину жилого будинку в [ADDRESS] . За вказаною вище адресою був зареєстрований відповідач по справі. Згідно Акту про непроживання від 06.08.2020 року, сусіди [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідача за вказаною адресою з лютого 2019 року. [INFO] померла [PERSON] . Відповідач є чоловіком померлої доньки позивачки [PERSON] . В судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивачки, підтвердили факт непроживання відповідача у вказаному будинку з весни 2019 року. В лютому 2020 року після смерті своєї дружини та доньки позивачки він останній раз з`явивися у будинку, забрав свої речі і з того часу жодного разу не появлявся, його речі у помешканні відсутні. Його не було навіть на похованні та поминах дружини. Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України в справі №688/63/15-ц, у справі №6-709цс16 положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин в будь-який час. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Згідно розпорядження Миколаївського міського голови №28р від 19.02.2016 р. «Про перейменування об`єктів топоніміки» на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», з урахуванням вимог ст.3 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності (імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», пп.«а», «б» п.3.3 ч.3 Положення про порядок найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів та інших споруд, розташованих на території м.Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 15.09.2015 №49/56, враховуючи численні звернення мешканців м.Миколаєва та громадських організацій, результати громадського обговорення, проведеного з 18.12.2015 по 18.02.2016, та громадського опитування, проведеного на офіційному веб-сайті Миколаївської міської ради mkrada.gov.ua з 18.01.2016 по 18.02.2016, перейменовано «вул. Орджонікідзе» на «вул. 8 Слобідська». Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved