Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

11 травня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Велес Авто», який у подальшому уточнив. Свої вимоги мотивував тим, що 28 грудня 2017 року уклав з відповідачем попередній договір купівлі-продажу автомобіля Volksvagen Caddy 2014 року випуску, відповідно до якого сторони зобовязалися укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу 10 січня 2018 року. Зазначений автомобіль товариство повинно було придбати у третіх осіб для його подальшого відчуження покупцеві за основним договором. Цього ж дня він сплатив відповідачу 53000 грн. авансу, у звязку з чим повністю виконав свої зобовязання за попереднім договором. Зазначає, що ознайомившись вдома зі змістом попереднього договору, виявив, що він містить положення, які вони з продавцем не обговорювали, а саме: що кінцевий термін укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. На даний час відповідач свої зобовязання за попереднім договором не виконує, основний договір не укладає, на листи не відповідає. Посилаючись на викладене, а також на те, що його було введено в оману, а умови договору є несправедливими, [PERSON] просить визнати недійсним укладений з ТОВ «Велес Авто» 28 грудня 2017 року попередній договір №0082/17 купівлі-продажу транспортного засобу і стягнути на його користь 53000 грн. сплаченого авансу. У судове засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] не зявилися, останній направив суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. Представник відповідача ТОВ «Велес Авто» у судове засідання не з'явився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача в заочному провадженні за згодою позивача та за наявними в справі доказами. Повно, об'єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2017 року між [PERSON] і ТОВ «Велес Авто» було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0082/17, відповідно до якого сторони зобовязалися у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах, встановлених у цьому попередньому договорі, а саме: автомобіля Volksvagen Caddy 2014 року випуску, 2.0 дизель. Відповідно до п. п 1.5, 2.1 зазначеного Попереднього договору сторони зобовязалися укласти основний договір 10 січня 2018 року за умови повного виконання п. 2.1 цього Попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на пятий день після придбання продавцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. У такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. На підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 53000 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів (а. с. 6-7). Позивач свої зобовязання за попереднім договором виконав у повному обсязі та 28 грудня 2017 року перерахував ТОВ «Велес Авто» 53000 грн. (а. с. 8, 9). Станом на 10 січня 2018 року основний договір укладено не було, у звязку з чим 10 січня та 28 лютого 2018 року [PERSON] звертався до товариства з письмовими заявами, в яких просив повідомити дату укладення основного договору, відповіді на які не отримав (а. с. 10, 11, 12, 13). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ч. 2, п. п. 3, 10 ч. 3, абз. 1 ч. 4, ч. ч. 6 - 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є,\~зокрема,\~умови договору\~про: встановлення жорстких\~обовязків споживача,\~тоді як\~надання послуги\~обумовлене лише\~власним розсудом\~виконавця; установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Як вбачається зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пунктом 4 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення). Згідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У пункті 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про несправедливість відносно споживача умов п.п. 1.5 спірного попереднього договору щодо дати укладення основного договору, оскільки укладаючи зазначений попередній договір позивач розраховував на отримання автомобіля протягом 2 тижнів, а не 2 років. Суд вважає, що спірним договором фактично забезпечено захист інтересів лише продавця, а це свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обовязками сторін. З огляду на зазначене, суд вважає, що укладений між ТОВ «Велес Авто» і [PERSON] 28 грудня 2017 року попередній договір №0082/17 купівлі-продажу транспортного засобу є недійсним з моменту його вчинення, у звязку з чим позивачу слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти в сумі 53000 грн. шляхом їх стягнення з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Велес Авто» також необхідно стягнути на користь [PERSON] 1500 грн. витрат на правову допомогу. Крім того, на користь держави з товариства слід стягнути 1409 грн. 60 коп. судового збору (704 грн. 80 коп. за вимогу немайнового характеру і 704 грн. 80 коп. за вимогу майнового характеру), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду На підставі викладеного,

Outcome: approved