Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

12.11.2020 року представник позивача [PERSON] -адвокат Білов І.В. звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 22.03.2001 р. квартири [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилаються на те, що 22.03.2001 року між нею та відповідачами був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Проте, на даний час відповідачі ухиляються від нотаріальної реєстрації укладеної угоди, у зв`язку з чим, вона не може реалізувати належне їй право власності, оскільки угода, яка завірена лише біржею, не визнається іншими особами дійсною. Представник позивача - адвокат Білов І.В. надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом через оголошення на офіційному сайті суду. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 22 березня 2001 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , яка належала на відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.01.1994 р., видане Миколаївської міської службою приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого у Миколаївському бюро технічної інвентаризації 20.06.1994 р., під реєстр. №18629. Договір купівлі-продажу був зареєстрований Філією №1 біржі нерухомості «Эдвайс-консульт» у журналі реєстрації біржових угод - реєстрований №1215, зареєстрованого в ММБТІ 29.03.2001 р. за №18629.. 07 листопада 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №747. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням наст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами, та визнати за позивачем право власності на спірний об`єкт нерухомості. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст. 220, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved