Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

12 вересня 2016 року [PERSON] надіслав на адресу суду засобами поштового звязку позовну заяву до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 24 червня 2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 333. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з вересня 2014 року через відсутність взаєморозуміння, проживають у різних областях, примирення є неможливим. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач заперечувала проти розірвання шлюбу. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 24 червня 2006 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 333. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спору про поділ майна, що є спільною власністю не має на даний час. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з вересня 2014 року через відсутність нормальних сімейних відносин. 07 грудня 2016 року за клопотанням відповідача сторонам надавався строк для примирення до 08 травня 2017 року включно, тобто строком на шість місяців, проте бажання позивача розірвати шлюб з відповідачем залишилось незмінним. Відповідач просила надати строк для примирення, мотивуючи заяву тим, що сильно любить свого чоловіка та не бажає розривати відносини, проте положенням п.5 ч. 1 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України встановлено максимальний строк для примирення шість місяців, який вже було надано сторонам для примирення. Також, відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналогічне положення закріплено в ст.112 Сімейного кодексу України, яка визначає підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач послався на наявність підстав для цього, оскільки шлюбні відносини з відповідачем припинено, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, сторони проживають у різних областях України. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. За таких обставин у суду є всі підстави для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved