Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

10 жовтня 2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], в якому просять суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом за адресою: 51400, [ADDRESS]. Позовна заява мотивована тим, що власниками квартири, що знаходиться за адресою: 51400, [ADDRESS], є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З квітня 2005 року у вищезазначеній квартирі [PERSON] не проживає. Відповідач жодного разу не брав участі в утриманні квартири, не сплачував грошові кошти за надання комунальних послуг, не здійснював поточного ремонту. Таким чином, з квітня 2005 року відповідач в квартирі жодного разу не зявлявся. Тобто він не проживає у вказаній квартирі більше ніж 13 років. Крім того, в квартирі відсутні особисті речі відповідача. Позивачі у судове засідання не зявились, надали до суду заяву, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 2000 року, видане Павлоградським житловим відділом, квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка. Вищевказане підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. У вищевказаній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями з адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 31 жовтня 2018 року, довідкою № 7181 від 10 серпня 2018 року про реєстрацію та склад сімї виданого комунальним підприємством «Міський інформаційно-розрахунковий аналітичний центр» Павлоградської міської ради. Відповідно до акту про фактичне не проживання, складеного 17 серпня 2018 року комісією у складі контролера КП Павлограджитлосервіс Павлоградської міської ради [PERSON], контролера КП Павлограджитлосервіс Павлоградської міської ради [PERSON], у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає [PERSON], [INFO] колишній чоловік, з 2005 року. Акт складено в присутності та підписаний сусідами [PERSON] (кв. 7), [PERSON] (кв. 9). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачів та визнати [PERSON] у справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved