Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

10.11.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів по розписці. В судовому засіданні представник позивача вимоги [PERSON] щодо стягнення грошових кошів підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Однак, в звязку з тим, що відповідач [PERSON] за період розгляду справи в суді повернув частину грошових коштів, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача згідно розписки - 95194 грн. 65 коп. боргу. Відповідач в судовому засіданні позов [PERSON] визнав частково та подав заперечення в якому вказав, що кошти в сумі 5303,61 дол.США ( що еквівалентно, як стверджує позивач 107140 грн.60 коп.) він ніколи йому не позичав. Розписка написана ним в звязку з тим, що він неофіційно працюючи в [PERSON]старшим мененджером для потреб роботи придбав у його дружини транспортний засіб «OPEL» №АТ 2726ВС за 7900 дол.США. Також з позивачем та його дружиною вони усно домовились, що він буде сплачувати кошти за придбаний автомобіль частинами з кінцевим терміном сплати до грудня 2016 року, шляхом стягнення певних сум з заробітної плати. Однак, 01.02.2014 року позивач наполіг написати йому розписку, як гарантію, якою підтвердити, що він зобовязаний сплатити йому певну суму грошей за куплений автомобіль, оскільки на фірмі у [PERSON] склалася важка фінансова ситуація. Згідно наданої бухгалтером інформації, він мав сплатити за договором купівлі -продажу автомобіля ще 5303,68 дол.США. Тому, саме на цю суму ним і була написана розписка. Стверджує, що він спочатку сплачував обумовлену в розписці суму, а потім, в звязку з підвищенням курсу валют, сплачував кошти по мірі їх наявності, в тому числі інколи і в більшому розмірі. Крім того, 05.02.2015 року між ним та [PERSON] припинились трудові відносини, однак він продовжував сплачувати кошти за автомобіль і 11.02.2015 року бухгалтер позивача, на його лист на електронну адресу надіслала повідомлення, що за період з 01.03.2014 року по 01.01.2015 року ним сплачено 1129,94 дол.США на погашення боргу в розмірі 5303,68 дол.США. В подальшому, протягом квітня 2015 року ним було сплачено ще 560 дол. США 12250 грн. 00 коп.), а не 460 дол.США, як стверджує позивач, що підтверджується квитанціями ПАТ КБ «ПриватБанк» та розпискою. Зазначає також, що не може сума в розписці бути вказана з зазначенням центів, що свідчить про те, що ці центи утворилися внаслідок віднімання раніше сплачених ним сум. Таким чином він має сплатити за купівлю-продаж автомобіля 3416 дол.США до 31.12.2016 року. Щодо твердження позивача що з липня 2015 року він перестав сплачувати йому кошти вказав, що він намагався перерахувати через банк у серпні -жовтні 2015 року гроші позивачу, однак його картка була заброкована. Про це він повідомив [PERSON] та попросив прислати йому номер іншої картки, однак останній повідомив його , що картка не заблокована, хоча банк знову відмовив йому в перерахуванні грошей. На думку відповідача, вказане доводить, що позивач сам перешкоджав йому виконати свої зобовязання перед ним та сплачувати кожного місяця по 150 дол. США. 17.11.2015 року на лист відправлений на електронну пошту [PERSON] він отримав відповідь, що сума валютного боргу - 3612 дол.США, і номер картки на яку можна відправити гроші. Це означає, що позивач підтвердив, що станом на 17.11.2015 року він повинен сплатити йому ще 3612 дол. США. Враховуючи наведене в запереченні просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог. В процесі розгляду справи відповідач [PERSON] уточнив, що за його підрахунками, залишок коштів за придбаний ним у позивача автомобіль становить 78000 грн., а не 95194 грн.65 коп. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази, надані ним на виконання вимог ст.ст. 56, 60 ЦПК України і, які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог, та, зясувавши фактичні обставини, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2014 року відповідачем [PERSON] написана розписка з якої вбачається, що 29.01.2014 року він позичив у [PERSON] грошові кошти у готівковій формі в сумі 5 303,61 доларів США. Згідно вказаної розписки відповідач зобовязався повернути борг частинами по 150 дол. США щомісячно в термін до 31.12.2016 року, зазначивши при цьому, що грошові кошти він отримав і розписку склав та написав власноручно 01.02.2014 року. Дані обставини підтверджуються оригіналом розписки, долученої до матеріалів справи, а факт її написання не заперечується відповідачем [PERSON] Зясовано також, що після отримання грошових коштів від позивача та написання розписки [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, що і призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Також достовірно доведено, що [PERSON] ще на початку березня 2015 року, звернувся до [PERSON] із листом, в якому поставив вимогу до останнього, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України достроково повернути йому всю суму заборгованості. Факт невиконання зобовязань, згідно розписки, підтверджується також тим, що позивач звертався в Надвірнянський р-нний суд із аналогічним позовом про стягнення таких коштів в повному обсязі (справа №348/670/15-ц). Однак, в звязку з тим, що [PERSON], як відповідач, пообіцяв належним чином виконувати свої зобов'язання і повертати суму боргу, як було визначено розпискою, позивач залишив свій позов без розгляду. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також судом перевірено, що протягом квітня, травня, червня 2015 року, (з моменту ухвали суд) [PERSON] сплачував кошти частково. Однак в подальшому, відповідач кошти сплачувати перестав, тим самим ухиляючись від повернення коштів і, фактично, частково невеликими сумами здійснював погашення боргу в період розгляду даної справи судом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичильник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Зясовано також, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань щодо повернення боргу [PERSON], уникає зустрічей з позивачем, і до предявлення позову в суд не намагався на пропозицію позивача, повертати позичені кошти навіть частинами. Ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. За змістом ст. 3 ЦПК України усяка заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до п.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідачем - [PERSON]не спростовано отримання коштів у позивача згідно розписки (договору позики), оригінал якої долучені до матеріалів справи. Що стосується доводів наведених відповідачем в запереченні щодо перебування його в трудових відносинах з позивачем та укладення між ним та дружиною [PERSON] договору купівлі - продажу автомобіля за придбання якого ( а не по розписці) він повинен сплачувати позивачу грошові кошти, а також те, що позивач сам ухилявся від отримання від нього грошей, блокуючи свою банківську картку, чим не давав йому змогу погашати борг частинами, суд вважає їх необгрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, як передбачено вимогами ст.ст.57- 60 ЦПК України. Зокрема, трудові відносини це- врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають як результат впливу норм трудового права на поведінку субєктів трудової діяльності в результаті укладення трудового договору, внаслідок якого між ними виникають правові звязки. Трудовий договір укладається в письмовій формі. Як визначено ЦК України договір купівлі -продажу ( в тому числі транспортних засобів) також укладається в письмовій формі. Тому, суд, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, приходить до висновку про необгрунтованість доводів відповідача щодо неотримання ним готівкових коштів від позивача, а також про необхідність стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі -95194грн.65 коп. На підставі ст.ст.625 п.1, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved