Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

12.03.2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики на загальну суму 2 078 200 доларів США ( два мільйони сімдесят вісім тисяч двісті доларів США). В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що ним було укладено наступні договори щодо відступлення права вимоги до відповідача [PERSON]: - Договір від «24» травня 2017 року про відступлення права вимоги на підставі договору позики від 26.04.2016 року заборгованість в сумі 230 000.00 дол. США; - Договір від «06» червня 2017 року про відступлення права вимоги на підставі розписки від 15.05.2016 року на суму 420 000.00 дол. США та нарахованих 11% за користування коштами, що загалом становить 466 200.00 дол. США; - Договір від «12» липня 2017 року про відступлення права вимоги на підставі договору позики від 13.01.2016 року в сумі 270 000.00 дол. США; - Договір від «14» липня 2017 року про відступлення права вимоги на підставі розписки від 05.03.2016 року в сумі 180 000.00 дол. США та нарахованих 10% за користування коштами, що загалом становить 198 000.00 дол. США; - Договір від «05» серпня 2017 року про відступлення права вимоги на підставі розписки від 24.06.2016 року в сумі 150 000.00 дол. США; - Договір від «18» жовтня 2017 року про відступлення права вимоги на підставі розписки від 29.09.2016 року в сумі 160 000.00 дол. США; - Договір від «20» жовтня 2017 року про відступлення права вимоги на підставі розписки від 30.10.2016 року в сумі 140 000.00 дол. США та нарахованих 10% за користування коштами, що загалом становить 154 000.00 дол. США; - Договір від «16» грудня 2017 року про відступлення права вимоги на підставі розписки від 22.11.2016 року на суму 250 000.00 дол. США. Окрім того, 10.08.2016 року між сторонами було укладено Договір позики, згідно якого останньому було передано у борг 200 000.00 дол. США. В подальшому між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків від 05.01.2018р., згідно п.4 умов якого [PERSON] зобовязався погасити заборгованість перед [PERSON] у сумі 2 078 200,00 доларів США протягом 30 днів від дня укладення такого договору. У встановлений договором строк відповідач не повернув позивачу гроші. Тому позивач змушений звернутись до суду, просить стягнути з відповідача суму боргу і судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Заяву довірителя про визнання позову підтримала, пояснила і підтвердила дійсність розписок та договорів позики, договору про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків від 05.01.2018р. Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов є підставним та його слід задовольнити виходячи з наступного. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що [PERSON] уклав договори позики грошових коштів за якими позичив : -у [PERSON] 230 000.00 дол. СІ1ІА - Договір від 26.04.2016 року; -у [PERSON] 420 000.00 дол. СІ1ІА з виплатою 11% за користування кредитом розписка від 15.05.2016 року; -у [PERSON] 270 000.00 дол. США - договір позики від 13.01.2016 року; -у [PERSON]-М.Д. 180 000.00 дол. США під 10% річних - розписка від 05.03.2016 року; -у [PERSON] 150 000.00 дол. США - розписка від 29.09.2016 року; -у [PERSON] 160 000.00 дол. США - розписка від 30.10.2016 року; -у [PERSON] 140 000.00 дол. США зі сплатою 10% за користування наданими коштами - розписка від 30.10.2016 року; -у [PERSON] 250 000.00 дол. США - розписка від 22.11.2016 року. За цими зобовязаннями відбулася заміна кредитора. Кредитори відступили свої права вимог до боржника [PERSON] новому кредитору [PERSON] шляхом укладення письмових договорів про відступлення прав вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так за Договором про відступлення права вимоги від «24» травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], до [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі договору позики від 26.04.2016 року на суму 230 000.00 дол. СІ1ІА. За Договором про відступлення права вимоги від «06» червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі розписки від 15.05.2016 року на суму 420 000.00 дол. США та нарахованих відповідно до умов вказаної розписки 11% за користування наданими коштами, а саме 46 200.00 дол. США. За Договором про відступлення права вимоги від «12» липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі договору позики від 13.01.2016 року на суму 270 000.00 дол. США. За Договором про відступлення права вимоги від «14» липня 2017 року між [PERSON]-М.Д. та [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі розписки від 05.03.2016 року на суму 180 000.00 дол. США та нарахованих відповідно до умов вказаної розписки 10% річних, а саме 18 000.00 дол. США (за користування основною сумою боргу протягом 12 місяців). За Договором про відступлення права вимоги від «05» серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі розписки від 24.06.2016 року на суму 150 000.00 дол. США. За Договором про відступлення права вимоги від «18» жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі розписки від 29.09.2016 року на суму 160 000.00 дол. США. За Договором про відступлення права вимоги від «20» жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі розписки від 30.10.2016 року на суму 140 000.00 дол. США та нарахованих відповідно до умов вказаної розписки 10% за користування наданими коштами, а саме 14 000.00 дол. США. За Договором про відступлення права вимоги від «16» грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі розписки від 22.11.2016 року на суму 250 000.00 дол. США. Окрім того, між [PERSON] та [PERSON] 10.08.2016 року було укладено Договір позики, згідно якого останньому було надано позику в сумі 200 000.00 дол. США. Для врегулювання відносин щодо повернення боргу за договорами позики і належного виконання [PERSON] своїх зобовязань перед позивачем за вищезгаданими договорами, 05.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків. За умовами вказаного договору [PERSON] і [PERSON] визначили, що станом на 05.01.2018р. заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить 2 078 200,00 доларів США. Згідно п.4 договору [PERSON] зобовязався погасити борг в сумі 2 078 200,00 доларів США протягом 30 днів від дня укладення договору. Станом на день предявлення позову і на час ухвалення судом рішення обовязок відповідача щодо повернення грошових коштів в сумі 2 078 200,00 доларів США не виконано. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON], з якої слідує що відповідач позов визнає у повному обсязі. Представник відповідача підтримала визнання позову довірителем [PERSON] у судовому засіданні, підтвердила дійсність договорів позики, укладених [PERSON] і оформлених письмовими договорами та розписками, договорів, за якими право вимоги перейшло до [PERSON], Договору позики від 10.08.2016р., які не оспорювались відповідачем. Враховуючи наведені обставини та вказані правові норми, ознайомившись із заявою [PERSON] про визнання позову, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову є підставним, не суперечить чинному законодавству, відповідає інтересам сторін по справі та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, оскільки докази протилежного відсутні. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом оглянуто надані представником позивача оригінали договорів про відступлення права вимоги від 24.05.2017р., 06.06.2016р., 12.07.2017р., 14.07.2017р., 05.08.2017р., 18.10.2017р., 20.10.2017р., 16.12.2017р., договори позики від 26.04.2016р., 15.05.2016р., 13.01.2016р., 05.03.2016р., 24.06.2016р., 29.09.2016р., 30.10.2016р., 22.11.2016р., 10.08.2017р., а також Договір від 05.01.2018 про врегулювання відносин щодо взаємних розрахунків, засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи. Сторони у судовому засіданні не оспорили дійсність вказаних договорів, а тому суд на підставі ст. 82 ЦПК України вважає ці обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до офіційного курсу валют НБУ на день ухвалення рішення судом вартість 1 долар США складає 26,290191грн. Загальна сума заборгованості [PERSON] за договорами позики становить 2 078 200 доларів США (два мільйони сімдесят вісім тисяч двісті доларів США), що відповідно до курсу НБУ на день ухвалення рішення судом становить 54 636 274грн.90коп. Ця сума боргу підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку. У звязку із задоволенням позову з відповідача також підлягає стягненню в доход держави судовий збір в розмірі 8810,00грн., оскільки позивач як інвалід 2-ї групи звільнений від сплати судового збору при предявленні позову. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний, підлягає задоволенню.

Outcome: approved