Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

11 липня 2017р позивач [PERSON] подав в суд позов до [PERSON] міської ради Чернівецької області про визнання права на приватизацію квартири та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначає, що 27.03.2017р. помер його батько [PERSON] Після смерті батька залишилась квартира № 11 за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. №23, на яку останньому ще у 2000р. видано ордер. Вказана квартира була єдиним та постійним місцем проживання [PERSON] та останній бажав її приватизувати у звязку із чим незадовго до смерті зібрав та подав необхідні документи на розгляд до відповідних органів. Спадкоємцем [PERSON] є позивач, який після смерті батька фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Оскільки спадкодавцем розпочато процедуру приватизації житла, але у звязку із смертю така не була завершена, просить суд визнати право на приватизацію спірної квартири за померлим [PERSON] та визнати право власності на спірну квартиру за собою. В подальшому позивач [PERSON] подав в суд уточнену позовну заяву (а.с. 77-82), в якій додатково вказує, що ВАТ «Дністрогесбуд» за згодою [PERSON] йому була виділена однокімнатна квартира № 11 за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. №23 без урахування інших членів сімї та згідно даних 2005р. його знято з квартирного обліку на поліпшення житлових умов. Зазначає, що отримання дубліката ордера на спірну квартиру у 2004р., а також покази свідків в сукупності свідчать про бажання померлого використати своє право на приватизацію житла. Вказує, що незадовго до смерті спадкодавець повідомив позивача про те, що зібрав всі необхідні документи для здійснення приватизації та подав їх на розгляд до державних органів. Спадкоємцями [PERSON] є позивач та його брат [PERSON], однак останній не претендує на спадкове майно. Фактично спадщину прийняв лише позивач, який не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на імя померлого. Просить визнати право на приватизацію спірної квартири за померлим [PERSON]; визнати за ним право на продовження приватизації вказаної квартири в порядку спадкування за законом та визнати право власності на спірну квартиру. 25 вересня 2017р. представник позивача [PERSON] подала заяву про заміну первісного відповідача [PERSON] міську раду Чернівецької області на належного відповідача [PERSON] комітет [PERSON] міської ради Чернівецької області, яка судом задоволена (а.с. 96, 99). В судових засіданнях представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та додатково пояснила, що у 2000р. померлий [PERSON] отримав ордер на житло на себе та членів своєї сімї в кількості 4 особи без зняття з квартирного обліку. В подальшому, у звязку із розірванням шлюбу та, як наслідок, зменшенням складу його сімї, у 2005р. [PERSON], продовжуючи проживати у квартирі № 11, був знятий з квартирного обліку. Вважає, що оскільки в спірній квартирі постійно проживав лише спадкодавець, то відповідно право на приватизацію такої квартири мав лише [PERSON] Повідомила, що [PERSON] іншого житла не мав, право на приватизацію іншої квартири не використав, а спірна квартира є обєктом приватизації відповідно до чинного законодавства. Вважає, що дії померлого (зокрема, отримання дубліката ордера, збирання довідок, постійні розмови про намір звернутися в орган приватизації), а також покази свідків повністю підтверджують, що [PERSON] до смерті звернувся із заявою про приватизацію квартири до відповідача, яка, на жаль, позивачем не відшукана. Зазначила, що оскільки [PERSON] подав заяву про приватизацію житла, причин для відмови у задоволенні такої заяви не було, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала в повному обсязі з підстав, наведених в запереченні (а.с. 102-107). Додатково пояснила, що [PERSON] дійсно проживав у спірній квартирі з 2000р., однак свого місця проживання не зареєстрував. Вважає, що позивач не надав доказів, які б підтвердили звернення [PERSON] із заявою про приватизацію житла, а відтак, оскільки квартиронаймач із заявою про приватизацію не звертався, волю на приватизацію не висловив, то й відповідне рішення про передачу йому квартири у власність не приймалось. Вказує, що при відсутності реєстрації місця проживання померлого у спірній квартирі, [PERSON] й не міг подати повний пакет документів, необхідний для приватизації житла. За таких обставин спірна квартира не входить в спадкову масу та позивач не має права на завершення процедури приватизації житла, оскільки така померлим не розпочата, та не має права на визнання за ним права власності на спірну квартиру. З огляду на зазначене, просить в позові відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав в суд заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 138). Окрім того, третя особа [PERSON] подав письмові пояснення (а.с. 113-114), згідно яких повідомляє, що батько постійно проживав в спірній квартирі та сплачував комунальні послуги, іншого житла в нього не було. [PERSON] бажав приватизувати спірну квартиру, про що свідчить отримання останнім у 2004р. дубліката ордера та його слова незадовго до смерті про те, що він зібрав та подав необхідні документи для здійснення приватизації до державних органів. Вказує, що є рідним братом позивача, який після смерті батька успадкував все належне [PERSON] майно. З огляду на зазначене, вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають до задоволення. Свідок [PERSON], мати позивача, показала, що [PERSON] у 2002р. отримав ордер на квартиру № 11 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. 23, де й проживав до своєї смерті. Вона із двома їхніми синами проживала у м. Сокиряни в квартирі, яку [PERSON] отримав ще у 1980-х роках до шлюбу із нею. При цьому, повідомила, що вона із синами приїжджала в м. Новодністровськ на вихідні. У 2003р. її шлюб із [PERSON] було розірвано, проте померлий продовжував спілкуватися із синами, іншої сімї не мав та планував залишити спірну квартиру їхнім дітям. Зазначила, що із [PERSON] постійно велись розмови щодо необхідності приватизації житла, однак в нього були відсутні кошти на оформлення документів. В подальшому, орієнтовно у 2015-2016р.р. [PERSON] сказав їй, що підготував та подав документи на приватизацію. Свідок вказала, що вона участі в зборі та подачі документів не брала, відповідно документів не бачила. Уже після смерті [PERSON] вона із синами зясувала, що померлий не має документів на спірну квартиру. Свідок [PERSON], який є кумом батьків позивача, показав, що знає [PERSON] з 1985р., останній більше 15 років проживав у квартирі № 11 на 4 поверсі в будинку № 23, куди неодноразово приходив свідок. Зазначив, що діти померлого та його колишня дружина проживали в цій квартирі орієнтовно протягом 2-3 років, а в подальшому, оскільки [PERSON] розірвав стосунки із дружиною, він проживав окремо, проте продовжував спілкування із синами і планував спірну квартиру приватизувати та переоформити на сина [PERSON]. Повідомив, що такі розмови велися між ним та померлим орієнтовно з 2009-2011років, а у 2015-2016р.р. [PERSON] повідомив його, що документи на приватизацію зібрав та подав. Зокрема, остання така розмова мала місце за кілька днів до смерті [PERSON], коли свідок зайшов його провідати. Зазначив, що [PERSON] йому зібраних документів не показував та більш детально про ситуацію із квартирою не розповідав, однак свідок припускає, що оскільки [PERSON] юрист, то проблем із оформленням квартири у нього не повинно було б бути. Свідок [PERSON], яка була сусідкою померлого, показала, що знала [PERSON] протягом тривалого часу, останній жив поверхом нижче в квартирі № 11 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. 23, орієнтовно з 2000-х років. Перед смертю останній почувався погано, вкінці 2016р. перебував на лікуванні у міській лікарні. Дітей [PERSON] свідок знає погано, оскільки останні проживали окремо, однак бачила як вони провідували батька. Наскільки відомо свідку квартиру [PERSON] не приватизував, хоча останні 2 роки постійно говорив, що планує подати документи. Пригадала, що орієнтовно в січні 2017р., коли вона провідувала [PERSON], останній повідомив їй, що документи на приватизацію зібрав та подає, а в березні 2017р. [PERSON] помер. Свідок [PERSON], який був знайомим померлого, повідомив, що [PERSON] протягом більше 10 років проживав у квартирі № 11 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. 23. Спірну квартиру [PERSON] планував переоформити на дітей, про що говорив свідку, однак не вспів це зробити. При цьому, [PERSON] зазначив, що про оформлення будь-яких документів на спірну квартиру або про приватизацію такої квартири йому нічого не відомо. Свідок [PERSON], яка знайома із батьками позивача, показала, що у 1985-1989р.р. [PERSON] проживав із сімєю в м. Сокиряни, а орієнтовно у 2000-му році отримав квартиру № 11 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. 23, де й постійно проживав до смерті. Зазначила, що [PERSON] бажав залишити вказану квартиру своїм синам. Повідомила, що оскільки перебувала у дружніх стосунках із померлим, то останній інколи позичав у неї кошти, зокрема, орієнтовно у січні-лютому 2017р. взяв 200, 00 грн. для підготовки та подачі документів на приватизацію квартири. Однак чи подав [PERSON] такі документи [PERSON] невідомо. Свідок [PERSON] показала, що була кумою померлого [PERSON] та знає, що останній з 2005р. і до смерті проживав у [INFO] в однокімнатній квартирі на 4 поверсі. Його дружина та діти постійно проживали окремо у м. Сокиряни, Чернівецької області. Згадана однокімнатна квартира була єдиним житлом [PERSON] та останній мав намір її приватизувати. Зокрема, пригадала, що восени 2016р. [PERSON] повідомив їй, що зібрав усі необхідні документи та буде подавати на приватизацію. Однак, свідку не відомо чи [PERSON] реалізував свій намір, оскільки про це розмов між ними не було. Свідок [PERSON] показала, що була сусідкою [PERSON], який проживав за адресою м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва»[ADDRESS], понад 15 років. Пригадала, що орієнтовно у 2007р. із [PERSON] жив його син [PERSON], який в подальшому поїхав на заробітки. Зазначила, що останній час [PERSON] хворів та у 2017р. в розмові із нею казав, що документи у нього на квартиру в порядку, тобто свідок зрозуміла, що останній уже приватизував свою квартиру. Свідок [PERSON] показав, що жив у сусідньому будинку із [PERSON] Пригадав, що померлий проживав за адресою м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд 23, підїзд 3, близько 10 років. У 2016р., коли свідок брав участь в обстеженні умов проживання [PERSON], про що складено відповідний акт, останній повідомив його, що збирає документи для приватизації житла та планує такі подати до компетентних органів. Однак, свідку не відомо чи [PERSON] подав заяву про приватизацію. Заслухавши представників сторін, покази свідків, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що з 02.11.1980р. до 09.12.2003р. [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON], що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00016919288 від 26.07.2016р. (а.с. 139). На підставі рішення [PERSON] комітету [PERSON] міської ради Чернівецької області № 60 від 31.03.2000р. «Про розподіл звільненого житла» [PERSON] та його сімї в складі 4-х осіб видано ордер № 3978 на квартиру №11 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. 23 (а.с. 8, 15, 84). В подальшому, 17 грудня 2004р., [PERSON] видано дублікат вищезгаданого ордера № 3978 на підставі рішення [PERSON] комітету [PERSON] міської ради Чернівецької області № 336/12 від 15.12.2004р. «Про розгляд заяв громадян (за заявою [PERSON]І.)» (а.с. 7, 14, 85). При цьому, згідно довідки № 9/03 від 18.01.2005р. [PERSON] у 2000р. було виділено однокімнатну квартиру № 11 за адресою м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд 23, без врахування інших членів сімї та станом на 2005р. [PERSON] на квартирному обліку у ВАТ «Дністрогесбуд» не перебуває (а.с. 83, 119). Як вбачається із копії паспорта громадянина України [PERSON] серії КР № 826413, виданого Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 01.03.3004р., довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ [PERSON] міської ради Чернівецької області № 5016 від 04.08.2017р. та не заперечується представниками сторін [PERSON] та члени його сімї у квартирі №11 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. 23 зареєстровані не були (а.с. 10, 50, 109). При цьому, [PERSON] постійно проживав у спірній квартирі, а його дружина із дітьми постійно проживали в м.Сокиряни, де були зареєстровані та не знімались з обліку реєстрації місця проживання, що підтверджується Актом обстеження сімї від 08.02.2016р., довідками № 111 від 28.03.2017р. та № 471 від 23.12.2004р., показами свідків (а.с. 12, 16, 17, 86, 89, 120). На даний час як вбачається із паспорта громадянина України [PERSON] серії КР № 928745, виданого Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 07.08.2007р., та паспорта громадянина України [PERSON] серії КТ № 109177, сини померлого (позивач та третя особа) зареєстровані у [INFO] (а.с. 9, 121-122) і є співвласниками квартири за адресою своєї реєстрації, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.10.2004р. (а.с. 88, 118). 27 березня 2017р. у м. Новодністровськ, Чернівецької області помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-МИ № 169020, виданим [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 13). Як вбачається із довідок приватного нотаріуса [PERSON] № 670/02-14 від 04.07.2017р. та № 1008/01-16 від 09.10.2017р. та підтверджується письмовими поясненнями третьої особи позивач [PERSON] 27.06.2017р. звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та є єдиним спадкоємцем майна померлого (а.с. 11, 117, 140). Також судом встановлено, що померлий [PERSON] за період з 2000р. по 2017р. не звертався щодо приватизації спірної квартири № 11, що підтверджується довідкою № 246/19 від 19.08.2017р., службовою запискою адміністратора відділу адміністративних послуг [PERSON] міської ради Чернівецької області та відповіддю КП «Сокирянське БТІ» № 92 від 06.09.2017р. (а.с. 52-53, 76, 110-112). Із листа КП «Сокирянське БТІ» № 98 від 21.09.2017р. також вбачається, що технічний паспорт на спірну квартиру не виготовлявся, є лише технічний паспорт на будинок № 23 за адресою м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва» (а.с. 115-116, 124-125). Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Орган приватизації виконавчий комітет [PERSON] міської ради Чернівецької області, в своїй діяльності керується Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі [PERSON]) та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009р., зареєстрованим Міністерством юстиції України 29.01.2010р. за № 109/17404 (надалі Положення). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян. Вказаним законом встановлені умови та порядок набуття громадянами права власності на квартири, які перебувають у державному (комунальному) житловому фонді. Згідно ст. 2 Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 8 Закону та п 4 Положення приватизація державного житлового фонду здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування. Передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. У п. 17-18 Положення вказано, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви, та подає, зокрема, оформлену заяву на приватизацію квартири; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру; довідку про склад сім'ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України по справі№ 6-121цс13 від 11.12.2013р., яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України обовязкова для суду, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Аналогічна позиція відображена в п. 6.2. Узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.01.2017р. № 9-48/0/4-17. Таким чином, для спадкування права на приватизацію необхідне дотримання двох умов: постійне проживання спадкодавця у приміщенні, яке підлягає приватизації, та його особисте звернення до органів приватизації. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимоги позивача про визнання права на приватизацію за померлим, визнання права на продовження приватизації спірної квартири в порядку спадкування та визнання права власності на квартиру базуються на тому, що померлий [PERSON] правомірно проживав у спірній квартирі протягом багатьох років, не використав свого права на приватизацію житла, неодноразово висловлював родичам, друзям та сусідам своє бажання приватизувати спірну квартиру, а підстави для відмови [PERSON] у приватизації спірної квартири в органу приватизації відсутні. Аналізуючи законодавство України, суд вважає, що лише подача [PERSON] заяви про приватизацію спірної квартири свідчила б про реалізацію останнім свого права на безоплатну приватизацію спірної квартири та початок процедури приватизації, а позивач-спадкоємець міг би отримати таку квартиру у власність після смерті батька за умови не прийняття органом приватизації рішення по заяві у встановлені строки або у разі незаконної відмови в її задоволенні при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність [PERSON] Однак, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що покази свідків є неналежними та недостатніми доказами звернення [PERSON] до [PERSON] комітету [PERSON] міської ради Чернівецької області із заявою щодо приватизації спірної квартири № 11 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. 23, а інших належних, допустимих та достатніх доказів позивачем [PERSON] суду не надано. При цьому, суд відхиляє Інформаційну довідку № 94598214 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 15.08.2017р. як доказ приватизації померлим іншого житла, оскільки відомості з Реєстру надані без врахування Ідентифікаційного номера [PERSON], а відтак, не виключається можливість подання інформації щодо однофамільця, а представник позивача та свідки стверджують, що померлий не мав у власності будь-якого іншого житла, окрім спірної квартири. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірна квартира не є спадковим майном, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст.ст. 345, 1216, 1218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п. 4, 17-18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009р., зареєстрованого Міністерством юстиції України 29.01.2010р. за № 109/17404,

Outcome: dismissed