Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

12 березня 2020 року до Гуляйпільського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Гуляйпільської районної держаної адміністрації як органу опіки та піклування до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позові позивач посилається на те, що [INFO] в м. Запоріжжя народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , відповідачі по справі. Сімейне життя у подружньої пари не склалося і після двох років спільного проживання [PERSON] покинув дружину. Враховуючи відсутність постійного місця проживання у [PERSON] , вона разом із малолітнім сином [PERSON] була влаштована [INFO] до КЗ «Бердянський обласний центр матері та дитини» ЗОР. [INFO] за заявою [PERSON] її малолітній син [PERSON] [INFO] був переданий на повне державне забезпечення до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, де і перебуває на сьогоднішній день. З цього часу відповідачі ніякої участі у вихованні сина не приймають, не виявляють до дитини ніякої уваги та турботи, ухиляються від його утримання, від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, долею сина, станом здоров`я, умовами виховання, утримання не цікавляться, матеріально дитину не підтримують. Таким чином, відповідачі фактично без поважних причин самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. 19.09.2019 року [PERSON] звернулася із заявою до служби у справах дітей Гуляйпільської райдержадміністрації про те, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] . [INFO] [PERSON] повідомив працівників служби у справах дітей Гуляйпільської райдержадміністрації, що не вважає себе батьком [PERSON] і тому в закладі його не відвідував, долею дитини не цікавився і відвідувати не збирається. Вищезазначені факти негативно характеризують батьків (відповідачів), які не відвідують свого сина, не цікавляться його долею, не створюють дитині належні умови для виховання та утримання. Тому прохають позбавити відповідачів [PERSON] , [PERSON] батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій прохав розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки не повідомили, відзиву на позов не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши документи і матеріали справи, з`ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 21.03.2019 року (а.с. 4) . Відповідачі ніякої участі у вихованні сина не приймають, ухиляються від його утримання, від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, долею сина, станом здоров`я, умовами виховання, утримання не цікавляться. Жодних обставин, які б перешкоджали відповідачам брати участь у вихованні дитини не існує. Таким чином, відповідачі фактично без поважних причин самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. [INFO] за заявою [PERSON] її малолітній син [PERSON] [INFO] був переданий на повне державне забезпечення до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, де і перебуває на сьогоднішній день. Згідно висновку органу опіки та піклування Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області від 12.03.2020 року вбачається, що відповідачі тривалий час неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не надають жодної підтримки для створення умов для повноцінного утримання сина та не беруть участі у його вихованні. В зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Отже, судом встановлено, що відповідачі ухиляються від обов`язку по вихованню та утриманню неповнолітнього сина, в зв`язку з чим у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України їх слід позбавити батьківських прав. Крім того, відповідно до абз.7 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька i (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , 25.06.2019року був переданий на повне державне забезпечення до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, де і перебуває на сьогоднішній день, відповідачі матеріально не утримують дитину, тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів необхідно задовольнити. На підставі викладеного, ст. ст. 164,166,181-182,191 СК України,

Outcome: approved