Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

11.09.2018 року [PERSON] , через свого представника звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 18 січня 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач надала [PERSON] грошові кошти в сумі 23000,00 доларів США, а останній в свою чергу зобов`язався повернути вказану суму до 01 жовтня 2015 року. Проте, у визначений термін боржник свої зобов`язання виконав лише частково та до теперішнього часу не повернув позикодавцю 8800,00 доларів США. На прохання позивача в добровільному порядку сплатити вказану суму боргу, відповідач не відреагував та уникає спілкування з приводу даного питання. В зв`язку з цим, [PERSON] просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 8800,00 доларів США, що станом на дату звернення до суду становить 250712,00 грн., а також 3% річних на вказану суму за період прострочення (з 01.10.2015 по 05.09.2018) в розмірі 22069,52 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2727,82 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечував. Вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та законним, у зв`язку з чим підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.01.2015р. [PERSON] була написана розписка, в змісті якої зазначено, що в день її написання відповідач позичив на строк до 01 жовтня 2015 року 23000,00 доларів США для здійснення польових робіт. У силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. В судовому засіданні судом було оглянуто оригінал боргової розписки, копія якої долучена позивачем до матеріалів позовної заяви, що свідчить про невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення всієї отриманої ним суми позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (положення ч. 1 ст. 530 ЦК України). За загальним правилом, наведеним у статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи написання відповідачем розписки про отримання в борг вказаної суми грошових коштів, із зазначенням терміну їх повернення, наявністю підпису в ній боржника та наявністю оригінала розписки у позивача, на думку суду свідчить про укладення між сторонами договору позики, отримання вказаних у розписці відповідачем грошових коштів та неповернення позивачу всієї суми на момент ухвалення даного рішення судом, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 250712,00 грн., підлягають задоволенню. Крім цього, в частині 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з вищевказаних правових положень, а також перевіривши долучений до справи розрахунок, суд погоджується з розміром 3% річних, обчислених позивачем за період прострочення виконання [PERSON] свого грошового зобов`язання, а тому вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та задовольняє їх в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судовому збору в сумі 2727,82 грн., квитанція про сплату яких [PERSON] , міститься в матеріалах справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved