Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

11.03.2016 року позивач звернулася до суду позовом, в якому просить суд постановити рішення яким стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 3454,30 грн., а також понесений нею судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2002 року між сторонами розірвано шлюб, від якого сторони мають двох спільних дітей - доньку [PERSON], 1995 р.н. та сина [PERSON], 1997 р.н., які проживають з позивачем. 29.07.1997 року Карлівським районним судом видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач аліменти не сплачував або сплачував не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість - 11066,84 грн. За таких обставин позивач просить суд стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів - 3454,30 грн., відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України. В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить суд такі задовольнити з підстав, що зазначені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився. Причина неявки відповідача суду не відома. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином - судова повістка була направлена відповідачу за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 11). Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі до 22.11.2002 року (а.с. 4) і мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] (а.с. 5) та спільного неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 5). Довідка-розрахунок ВДВС Карлівського РУЮ свідчить, що у них на виконанні перебуває виконавчий лист виданий 29.07.1997 року Карлівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частина його доходу щомісячно, але не менше ніж 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, на утримання 2 неповнолітніх дітей. (а.с. 6) Виходячи з довідки-розрахунку, заборгованість за виконавчим листом станом на 11.03.2016 року становить 11066,84 грн. Заборгованість нарахована в період з 01.02.2013 року по 21.06.2015 року. (а.с. 6) Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Верховним Судом України у постанові від 11 вересня 2013 року по справі № 6-81цс-13, висловлено правову позицію згідно з якою, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок пені за прострочення сплати аліментів. Розрахунок зроблено відповідно до вказаних вище вимог Закону, з урахуванням правової позиції ВСУ, що висловлена у вказаній вище постанові. Виходячи з розрахунку, пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2013 року по 21.06.2015 року складає 3454 грн. 30 коп. У розрахунку позивачем зазначено окремо кількість місяців прострочення і заборгованість по аліментах за кожен місяць окремо, при цьому правильно розраховано пеню по простроченню сплати кожного з таких платежів, тому суд приймає до уваги такий розрахунок при винесенні рішення. (а.с. 7) В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували, що заборгованість виникла з вини відповідача, у зв'язку з обставинами, що від нього не залежали. Під час розгляду справи судом встановлено, що 26 жовтня 2011 року Карлівським районним судом було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 3448,68 грн. З досліджених вище доказів вбачається, що заборгованість по якій нараховано пеню за цим позовом, виникла після винесення вказаного рішення. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані, тому суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 3454 грн. 30 коп. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь позивача понесений нею судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved