Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

1. 23 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, Центральної районної у м. Дніпрі ради про встановлення факту спільного проживання, визнання договору найму укладеним. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.07.1960 [PERSON] (батько [PERSON] ) було видано ордер на заселення разом з членами сім`ї до квартири [ADDRESS] . У подальшому, після смерті [PERSON] , договір найму було укладено з [PERSON] . Члени сім`ї останнього з часом виселилися з квартири, у якій залишився зареєстрованим лише [PERSON] 06.10.2014 зі згодою [PERSON] у квартирі було зареєстровано позивача, який від січня 2014 року мешкав у квартирі разом з наймачем. У грудні 2014 року [PERSON] знявся з реєстраційного обліку і переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Позивач дотепер мешкає у квартирі, утримує її. Від жовтня 2018 року позивач неодноразово звертався до Центральної районної у м. Дніпрі ради із заявами про укладення з ним договору найма спірної квартири, проте ці заяви було залишено без задоволення. Аналогічну позицію зайняло і КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання позивача з [PERSON] від січня 2014 року, визнання укладеним договору найму спірного житлового приміщення між позивачем та КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради (а.с.а.с. 2, 3, 27, 31, 34, 35). 2. 17 січня 2020 року Центральна районна у м. Дніпрі рада подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що позивач не надав належних доказів на підтвердження заявлених у позові вимог. Крім того, відповідач не наділений повноваженнями щодо надання дозволу наймодавцям змінювати умови договорів найму (а.с.а.с. 46 - 49). 3. 04 лютого 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що ним надано достатньо доказів на підтвердження спільного проживання з колишнім наймачем. Що стосується договору найму, то, оскільки позивач зареєстрований у квартирі, після вибуття наймача у нього виникли усі права та обов`язки останнього (а.с.а.с. 52 - 54). 4. 27 лютого 2020 року [PERSON] також подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що позивач доводиться йому родичем і від 2010 року фактично за ним доглядав. Від кінця 2013 року позивач почав мешкати разом з ним у спірній квартирі, а 2014 року - був зареєстрований у ній з дозволу наймача. Відповідач у відзиві не заперечував проти задоволення позову (а.с.а.с. 75, 76). 5. 23 квітня 2020 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 105). 6. Представниця позивача у судовому засіданні підтримала заявлений позов, пояснивши, що 15.07.1960 [PERSON] (батько [PERSON] ) було видано ордер на заселення разом з членами сім`ї до квартири [ADDRESS] . У подальшому, після смерті [PERSON] , договір найму було укладено з [PERSON] . Члени сім`ї останнього з часом виселилися з квартири, у якій залишився зареєстрованим лише [PERSON] 06.10.2014 зі згодою [PERSON] у квартирі було зареєстровано позивача, який від січня 2014 року мешкав у квартирі разом з наймачем. У грудні 2014 року [PERSON] знявся з реєстраційного обліку і переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Позивач дотепер мешкає у квартирі, утримує її. Від жовтня 2018 року позивач неодноразово звертався до Центральної районної у м. Дніпрі ради із заявами про укладення з ним договору найма спірної квартири, проте ці заяви було залишено без задоволення. Аналогічну позицію зайняло і КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради. 7. Представник Центральної районної у м. Дніпрі ради до суду не з`явився, був повідомлений належним чином. 15.06.2020 у суді представниця відповідача заперечувала проти позову, пояснивши, що відповідач не наділений повноваженнями щодо надання дозволу наймодавцям (зокрема, КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради) змінювати умови договорів найму, укладати такі договори. 8. [PERSON] до суду також не з`явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с.а.с. 75, 76). 9. Представник КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради до суду також не з`явився, був повідомлений належним чином. 10. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 11. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (тепер - Дніпрі) була надана [PERSON] (батько відповідача) та членам його сім`ї на підставі ордеру від 15.07.1960 №723, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих (а.с. 4). 12. 21 листопада 1980 року після смерті батька та матері - [PERSON] , договір найму спірної квартири було укладено з [PERSON] . Договір було укладено на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної Ради народних депутатів від 21.11.1980 №1304 (а.с. 5). 13. 06 жовтня 2014 року позивач з дозволу [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі (а.с. 6). 14. 11 грудня 2014 року [PERSON] знявся з реєстраційного обліку у спірній квартирі у зв`язку з переїздом до Російської Федерації. 15. У серпні 2018 року, а також 01.10.2018 позивач звертався до Центральної районної у м. Дніпрі ради із заявами про укладення з ним договору найму спірної квартири (а.с. 15). 16. 22 серпня 2018 року, 02.10.2018 та 22.11.2018 виконавчий комітет Центральної районної у м. Дніпрі ради своїми листами №№Н-13, 16/537 відмовив позивачеві в укладенні договору, пославшись на відсутність у ради відповідних повноважень (а.с.а.с. 17, 18, 21). 17. 01 жовтня 2018 року позивач звернувся до КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради із заявою про укладення з ним договору найму спірної квартири (а.с. 14). 18. 12 жовтня 2018 року та 05.11.2018 КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради своїми листами №№1088, 1179 також відмовило позивачеві в укладенні договору, пославшись на відсутність у нього відповідних повноважень (а.с.а.с. 19, 20). 19. Дотепер у квартирі зареєстрований і мешкає лише позивач. 20. Відповідно до частини першої, пункту 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 21. Згідно зі статтею 19 ЦПК справи, пов`язані із захистом порушеного права розглядаються у порядку позовного провадження, яке, зокрема, може комбінуватися із способами, визначеними статтею 293 ЦПК. 22. Ураховуючи викладене, суд вважає цілком правильним висунення позивачем вимоги про встановлення судом факту спільного проживання позивача з [PERSON] від січня 2014 року. 23. Зазначений факт був встановлений судом за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, наданих позивачем. 24. Так, об`єктивно цей факт підтверджується тим, що позивач з дозволу наймача був зареєстрований у спірному помешканні 06.10.2014 (а.с. 6). 25. Крім того, про цю обставину також свідчить відзив [PERSON] на позов, у якому останній зазначив, що позивач доводиться йому родичем і від 2010 року фактично за ним доглядав. Від кінця 2013 року позивач почав мешкати разом з ним у спірній квартирі (а.с. 75). 26. Додатково існування цього факту було підтверджено у суді показаннями свідка [PERSON] . 27. З огляду на викладене суд вважає за необхідне заявлений позов у частині встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити. 28. Розв`язуючи позовну вимогу про визнання договору укладеним, суд насамперед виходить з такого. 29. Право особи на користування житловим приміщенням у будинку, що перебуває у власності територіальної громади, може виникнути як із житлових правовідносин, тобто з підстав, передбачених главою 2 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК), так і з цивільно-правових угод, однією з яких є договір найму (оренди) житлового приміщення. 30. За правилами, встановленими частинами першою - третьою статті 61 ЖК, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. 31. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. 32. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Кабінетом Міністрів України. 33. Статтею 62 ЖК визначено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. 32. За змістом статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 33. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК). 34. Відповідно до частини 1 статті 640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 35. З огляду на викладене та враховуючи відсутність доказів вручення КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, Центральній районній у м. Дніпрі раді проєкту договору найму житлового приміщення з усіма істотним умовами, які запропоновані власником (балансоутримувачем) квартири, які є необхідними для його укладення, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 36. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.05.2020 (справа №320/9409/15-ц), яка відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) підлягає урахуванню судом. 37. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 38. За правилами, встановленими частиною 1 статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 39. Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 40. За змістом частин 1, 2 статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 41. Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 ЦК, яка визначає, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 42. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. 43. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК. 44. Відтак, зважаючи на висновок, якого дійшов суд, та встановлені ним факти, правильним (юридично ефективним) способом захисту порушеного права було б, зокрема, зобов`язання вчинити дії (укласти договір тощо). 45. Такої вимоги позивачем заявлено не було. 46. Крім того, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 47. Згідно з частиною 2 статті 41 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об`єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами. 48. За правилами, встановленими рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.02.2004 №18/15 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» районні в місті ради не наділено повноваженнями щодо надання дозволу наймодавцю - житлово-експлуатаційній організації, змінювати договори найму житлового приміщення. 49. При цьому рішенням Дніпровської міської ради від 21.12.2016 №44/17 до рішення Дніпропетровської міської ради від 18.02.2004 №18/15 було внесено зміни, згідно з якими дозволи наймодавцю - житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, що знаходиться на території району, на зміну договору найму жилого приміщення, надають виконавчі органи районних рад (у контексті справи - виконавчий комітет Центральної районної в м. Дніпрі ради) (а.с.а.с. 50, 51). 50. Між тим, протягом підготовчого провадження позивач не уточнив позов та не заявив відповідні вимоги до виконавчого комітету Центральної районної в м. Дніпрі ради, що є додатковою підставою для відхилення відповідної позовної вимоги. 51. У порядку статті 141 ЦПК, ураховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати останнього з оплати судового збору в сумі 768,40 грн (а.с. 1). 52. Крім того, зважаючи на те, що позивачем фактично підтверджено витрати з оплати послуг правника лише в сумі 8 000,00 грн, суд вважає за необхідне компенсувати лише їх. Решта таких витрат не підтверджена позивачем відповідними платіжними документами (а.с.а.с. 22 - 26, 119, 120). 53.

Outcome: partial