Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

10.11.2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] завернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], зазначивши третьою особою Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, і просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини сина - [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до повноліття дитини та стягнути сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 09.04.2013 року в м. Аланія Муніципалітету Махмутлар, Республіка Туреччина позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання та в період шлюбу [INFO] у сторін народився син - [PERSON]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова № 639/8963/16-ц від 18 січня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка та відповідач проживають окремо. Дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою. Спорів стосовно міста проживання дитини ніколи не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачкою [PERSON]. Крім того, весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні, не опікувався станом здоров'я та розвитком дитини. На сьогоднішній день дитині виповнюється чотири роки, він не спілкується з батьком, оскільки батько не цікавиться його життям. З 2015 року позивач з сином проживає з батьками позивача. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем, дитиною і батьками позивача склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. [PERSON] знаходиться на обліку в Харківській міській дитячій поліклініці № 2. Дитині проводились регулярні огляди. Нагляд за станом здоров'я сина з моменту його народження і по сьогоднішній день здійснює позивач та її матір. Батько [PERSON] поліклініку з дитиною не відвідував, під час оглядів вдома присутній не був. З вересня 2016 року [PERSON] відвідує дитячий садок № 143. Як вбачається з відповіді завідуючої ДНЗ № 143 за весь час перебування дитини в дитячому садку дитину приводить та забирає мати. Всі заходи (свята, розваги, батьківські збори), які відбуваються у закладі відвідує мати [PERSON]. Батько дитини [PERSON] участі в житті [PERSON] не приймає, не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкуються з дитиною, не виявляє інтересу до його особистості та не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей. Крім того, як зазначено в позові, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання обов'язків щодо утримання дитини. Дійти згоди з відповідачем щодо добровільного виконання його обов'язків позивач не може. Оскільки у позивача відсутня інформація щодо місця роботи та офіційних доходів відповідача, тобто його дохід нерегулярний та мінливий, позивач вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.11.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та призначено судове засідання. 10.05.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву представника позивача [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Зобов'язано Адміністрацію державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 26) надати суду необхідну інформацію з приводу перетинання кордону відповідачем. Також задоволена заява представника позивача про допит і виклик свідків. В судовому засіданні 14.08.2018 року представник позивача [PERSON] позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстрації на території м. Харкова не значиться (а.с. 12-13). Відтак, [PERSON] неодноразово викликався в судові засідання через засоби масової інформації, шляхом оголошення у газеті «Слобідський край» та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://jv.hr.court.gov.ua/sud2012/. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явився, відзив не надав, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.08.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] народився [INFO] в м. Харкові та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №839 від 25.12.2013 року (а. с. 6). На підставі заочного рішення судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.01.2017 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09.04.2013 року Управлінням з укладення шлюбів Муніципалітету Махмутлар, Республіка Туреччина, місце та номер реєстрації: Османійє, Османійє Мерке, Караташ, Том 45, розділ 19, запис 9 (а.с. 7). Згідно з копією довідки від 17.10.2017 року, [PERSON], [INFO] знаходиться на обліку в Харківській міській дитячій поліклініці № 2 з народження. Догляд за дитиною виконує бабуся. [PERSON] (батько) на прийом з дитиною у поліклініку не звертався, при відвідуванні на дому не знаходився(а.с.8). Відповідно до довідки №01-43/260 від 17.10.2017 року, виданою завідувачем КЗ «ДНЗ №143» Євсюковою А.В. [PERSON], зазначено, що її син, [PERSON], [INFO] дійсно відвідує групу №8 Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №143 комбінованого типу Харківської міської ради» з 14.09.2016 (наказ №162 від 14.09.2016). Зі слів вихователя, за весь час відвідування дитину до дитячого садка приводить та забирає мати. Всі заходи (свята, розваги, батьківські збори) які відбуваються в дошкільному закладі відвідує мати [PERSON] (а.с.9). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] - матір позивача, [PERSON] - подруга матері позивача в судовому засіданні підтвердили обставини життя позивача, зазначили, що [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON], з яким позивач уклала шлюб і проживала в Туреччині, були подружжям, в них народилась дитина, зазначені свідки були присутні на весіллі, однак життя подружжя не склалося, [PERSON] повернулась до України з дитиною, після чого відповідач приїжджав лише раз, після цього шлюб було розірвано, відповідач участі в житті свого сина не бере, не допомагає матеріально, вихованням не займається, не спілкується, хоча обізнаний про його місце проживання з позивачем та її батьками. Свідок [PERSON], знайомий з позивачем протягом 2-х років, зустрічається з нею, неодноразово відпочивав з позивачем та її дитиною на морі, в судовому засіданні пояснив, що жодного разу не бачив відповідача, не зважаючи на те, що відвідує позивача майже кожного дня. В житті дитини відповідач відсутній, хлопчик про батька не згадує. Про будь-яку допомогу та участь у вихованні дитини з боку [PERSON] свідок від позивача жодного разу не чув. Згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України від 10.05.2018 року [PERSON] [INFO] перетинав державний кордон України в останнє 14.01.2016 року (в'їзд) та 26.01.2016 року (виїзд), а до цього 14.11.2015 року (в'їзд) та 01.12.2015 року (виїзд), іншої інформації в базі даних не виявлено (а.с.77). Представником Департаменту служб у справах дітей 06.04.2018 року надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина, однак жодних обставин, які б спростовували підтверджені в судовому засіданні обставини на підставі досліджених доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, такий висновок не містить (а.с.59-60). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 15.12.2017 року набув чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року, який набув чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ч.6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 166 СК України, яка передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, в частині другій закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч.1 ст. 182 СК України та закріплені в даній статті положення про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, у судовому засіданні на підставі досліджених письмових доказів, показань свідків, достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не відвідує дитину в Україні з січня 2016 року, не бере участі в її житті та розвитку, що є підставою для задоволення позову та позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також суд, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, відсутність даних про доходи відповідача та інші зобов'язання по утриманню непрацездатних родичів або дітей, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], починаючи з 10.11.2017 року до досягнення ним повноліття щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону. На думку суду, зазначений розмір аліментів відповідає позовним вимогам, нормам чинного законодавства, а також є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини з урахуванням всіх досліджених в судовому засіданні доказів, встановлених обставин на час розгляду справи, при відсутності будь-яких заперечень та відзиву відповідача. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн., а також стягує в такому ж розмірі судові витрати з відповідача на користь держави у зв'язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з позовом про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved