Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

12.04.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 27.12.2011 року міським відділом РАЦС Новоград-Волинського МУЮ Житомирської області, актовий запис № 386. Стягувати аліменти з відповідача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, з дня подачі заяви і до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Просить стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2011 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.12.2011 р., виданого міським відділом РАЦС Новоград-Волинського МУЮ Житомирської області, актовий запис № 386. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Відповідно до ст. 113 СК України позивач має право на збереження шлюбного прізвища після розірвання шлюбу. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Оскільки відсутній спір про місце проживання неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем, суд вважає можливим при розгляді справи вирішити питання про залишення дітей на виховання матері. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 15.02.2012 року, сторони у справі - є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 13.03.2014 року, сторони у справі - є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] Неповнолітні діти знаходиться на утриманні позивача та проживають разом з нею. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, є сумую, що відповідає обов'язку батька дітей забезпечити частину витрат на їх утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 551,20 грн .

Outcome: approved