Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

11 травня 2021 року в Бахмацький районний суд Чернігівської області надійшов позов ТзОВ «Прості займи» до [PERSON] про стягнення заборгованості, який зданий до відправки на поштове відділення 04 травня 2021р. В обґрунтування позову зазначають, що 20 квітня 2018 року між сторонами укладено в ІТС в електронній формі договір про надання фінансових послуг №180420-100959 на суму 6000, 00\~ грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 120,00 грн. за кожен день такого користування строком на 18 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Вказують, що Товариство свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі шляхом перерахування на банківську карту відповідача через платіжну систему ТзОВ ФП «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньої платіжної системи «FLASHPAY», коштів в сумі 6000,00 грн. За умовами договору [PERSON] повинна була до 07 травня 2018 року повернути 6000, 00 грн. кредитних коштів та 2160, 00 грн. відсотків за користування кредитом, а в разі\~ виникнення заборгованості - сплати пеню. При цьому, [PERSON] 15 і 16 травня 2018р. частково здійснила внесення коштів на рахунок товариства в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що, на думку позивача, свідчить про визнання боржником не тільки факту укладення договору, але й наявності боргу. У зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за Договором №180420-100959 від 20.04.2018р. станом на 09.04.2021р.\~ заборгованість відповідача перед ТзОВ «Прості займи» склала 57968, 73 грн. та складається із: 2168, 29 грн. сума кредиту, 49130, 20 грн. проценти за користування кредитом, 3000, 00 грн. пеня, а також відповідно до ст. 625 ЦК України 1199, 33 грн. інфляційні та 2470, 91 грн. три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з [PERSON] 57968, 73 грн. заборгованості, що складається з 2168, 29 грн. суми кредиту, 49130, 20 грн. процентів за користування кредитом, 3000, 00 грн. пені, 1199, 33 грн. індексу інфляції\~ та 2470, 91 грн. трьох процентів річних, а також судові витрати у розмірі 2270, 00 грн. 01 червня 2021 року ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області відкрито провадження по справі та прийнято заяву до розгляду. 02 листопада 2021 року із Бахмацького районного суду Чернігівської області на підставі ухвали суду від 21.09.2021р. в Новодністровський міський суд Чернівецької області надійшла вищезгадана справа, яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021р. передана для розгляду судді Цицак В.Л. після закінчення відпустки. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву від 16.11.2021р. про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 132). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. що підтверджується розпискою, в судове засідання не з`явилася; жодних заяв чи клопотань в суд не подавала, правом на надання відзиву на позов не скористалася. Представник відповідача [PERSON] подав заяву від 10.12.2021р. про застосування строків позовної давності, в якій вказав, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора почався з 07 травня 2018р., а позов товариство подало лише 15 травня 2021р. Таким чином, вважає, що пропущено строк позовної давності щодо пред`явлення вимог за Договором №180420-100959 від 20.04.2018р., що є підставою для відмови у позові (а.с. 146-147). Також додатково в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що, зі слів [PERSON] , остання не заперечує отримання кредиту в розмірі 6000, 00 грн., однак стверджує, що жодних погашень по ньому не здійснювала. Заслухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 20 квітня 2018 року відповідач подала заяву-анкету для отримання кредиту (а.с. 14), згідно якої, ознайомившись із Додатком № 2 до кредитного договору Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та погодившись із ними, просила ТзОВ «Прості займи» надати їй кредит у розмірі 6000, 00 грн. строком на 18 днів до 07 травня 2018 року. При цьому, [PERSON] зобов`язувалась повернути кредит та сплатити 2160, 00 грн. процентів до 07.05.2018 року. Розмір процентів встановлено 2% за кожен день користування кредитом (730% річних), дата початку нарахування процентів 20 квітня 2018р. Також згідно умов кредитування, викладених в анкеті-заяві від 20.04.2018р., боржник при виникненні заборгованості зобов`язувалась сплатити пеню у розмірі 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-ий день 5,02%, на 30-й день 7,67% у порядку, що передбачені розділом 4 Умов. Як вбачається з листа ТзОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №124 від 14.04.2021р. (а.с. 15) 20 квітня 2018 року проведено переказ грошових коштів на суму 6000, 00 грн. на картку АТ «ПриватБанк» № [NUMBER] , що відповідає номеру картки, який вказано [PERSON] при заповненні заявки на кредит в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача та підтверджується Інформацією щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в ІТС та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій (а.с. 116-17). Окрім того, судом встановлено, що за номером банківської платіжної картки АТ «ПриватБанк» № [NUMBER] було здійснено на користь ТзОВ «Прості займи» переказ грошових коштів 15 травня 2018 року в сумі 2000, 00 грн. та 16 травня 2018 року в сумі 1900, 00 грн., що підтверджується листом ТзОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №124 від 14.04.2021р. (а.с. 18). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму і є таким, що укладений у письмовому вигляді. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Отже, якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Дана позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 12.01.2021р. по справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243 св 20). Як вбачається з матеріалів справи, а саме Інформації щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору, вчинених товариством та заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею із зазначенням часу та дати таких дій (а.с.16-17), відповідач вказала своє ім`я, номер і серію паспорта, ІПН, номер мобільного телефону, сімейний стан, номер карткового рахунку, електронну адресу, місце проживання та реєстрації, а також смс з кодом, що свідчить про використання одноразового ідентифікатора при здійсненні підпису стороною кредитного договору, зокрема, підпису [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, провівши аналіз законодавства у сфері комерційної концесії, суд приходить до висновку, що між ТзОВ «Прості займи» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №180420-100959, зокрема кредитний договір, на умовах сплати 730% процентів за користування кредитом та сплати пені у випадку прострочення зобов`язання. Строк кредитування визначений договором з 20 квітня 2018 року по 07 травня 2018 року включно. Однак, у Правилах про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Прості займи», затверджених рішенням Загальних зборів засновників ТзОВ «Прості займи» (протокол №8 від 05.01.2018р.), з якими ознайомилась відповідач 20 квітня 2018р. о 10 год. 10 хв. 47 сек. шляхом проставлення галочки в пункті «З Правилами і умовами надання позики ознайомлений, і підтверджує направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій» (а.с.16-17, 19-27), зокрема, в п. 3.4 передбачено умови нарахування відсотків за договором. Так, в Правилах закріплено, що проценти за Договором попередньо визначаються у графіку погашення за кожний фактичний строк користування фінансовим кредитом і починаються після першого дня отримання позичальником суми фінансового кредиту, а припиняється з остаточним її погашенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, сторони у пункті 3.4 Правилах з урахуванням принципу свободи договору, визначеного ст.ст. 6, 627 ЦК України, передбачили іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, допускає нарахування позивачем процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості. Аналогічна позиція викладена у постанові ВС від 13.12.2018р. по справі №913/11/18. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.34-43) станом 09.04.2021р. відповідач сплатила лише 3900, 00 грн., при цьому непогашеним є 2168,29 грн. тіла кредиту, 49130,20 грн. процентів за користування кредитом та 3000, 00 грн. пені. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд приходить до висновку, що підставним є нарахування та вимога кредитора про стягнення з відповідача 2168,29 грн. суми кредиту (тіла кредиту), 49130,20 грн. процентів за користування кредитом та 3000, 00 грн. пені. Окрім того, як вбачається із наданого товариством розрахунку трьох відсотків річних, що нараховані з 08.05.2018р. по 09.04.2021р. (а.с. 44-53), та розрахунку збитків від інфляції за аналогічний період прострочення боржника (а.с. 54-61), обґрунтованим є також нарахування [PERSON] трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 2470,91 грн. та індексу інфляції за весь період прострочення в сумі 1199,33 грн., оскільки відповідно до матеріалів справи остання прострочила виконання кредитного зобов`язання. Разом з тим, згідно ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Зокрема, у ч.ч. 1, 5 цієї статті визначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання - зі спливом строку виконання. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 07 травня 2018 року включно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором і відсотками починається з наступного дня після настання терміну погашення, а саме з 08 травня 2018 року. Як вбачається із опису вкладення до конверту (а.с. 63) позивач звернувся до суду з позовом 04 травня 2021 року, тобто до спливу загального строку позовної давності. Однак, до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальний строк позовної давності в один рік. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості товариство нарахувало [PERSON] пеню в розмірі 3000, 00 грн. за період з 08 травня 2018 року по 18 травня 2018 року включно. Відтак, станом на 04 травня 2021 року кредитор пропустив строк позовної давності в частині стягнення пені, а отже позовні вимоги про стягнення пені в сумі 3000, 00 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Прості займи» підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача слід стягнути заборгованість в розмірі\~ 54968,73 грн., що складається з суми кредиту в розмірі 2168,29 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 49130,20 грн., індекс інфляції в розмірі 1199,33 грн. та три проценти річних в розмірі 2470,91 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача ТзОВ «Прості займи» в розмірі 2152, 52 грн. (54968,73/57968,73*2270). На підставі вищенаведеного та ст.ст. 203-205, 207, 253, 257, 258, 261, 509, 526-527, 530, 549, 610-612, 625, 626, 629, 634, 638-639, 1049, 1050, 1054,1056-1, п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 3, 11-12 Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис»,

Outcome: approved