Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

12.04.2018 р. [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої вказує, що 20 червня 2015 року між нею і відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з серпня 2016 року. Ухвалою суду від 06.06.2018 р. відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 06.07.2018 р.. 06.07.2018 р. у звязку із неявкою відповідача судове засідання відкладено на 20.09.2018 р.. 20.09.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.10.2018 р.. 25.10.2018\~р.\~справу знято\~з розгляду\~у звязку\~із зайнятістю\~судді в\~іншому провадження\~№ 215/699/18, наступна дата судового засідання 06.12.2018 р.. 06.12.2018 р. позивач у судове засідання не з'явилась, разом з позовною заявою надала заяву про підтримку позовних вимог, розгляд справи у її відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання 06.12.2018 р. повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання: [INFO]. Згідно з\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 20 червня 2015 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №306544, виданого 20 червня 2015 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №166 (а.с. 4); від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №552770, виданого 29 липня 2015 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №500 (а.с. 5). Як зазначено в позовній заяві, фактичні шлюбні відносини сторін припинені з серпня 2016 року, подальше спільне життя як подружжя, як і примирення, є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов до висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим і свідомим; причини, з якої він наполягає на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сімї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, які\~складаються з\~судового збору,\~сплаченого позивачем\~при поданні\~позову у\~розмірі 704\~грн.\~80\~коп. та витрат правову допомогу у розмірі 1000 грн.. Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved