Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

12.09.2018 року [PERSON] звернулась з позовом до суду до Вінницького національного аграрного університету про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення заборгованості по вихідній допомозі при звільненні, стягнення затримки розрахунку при звільненні, внесення запису до трудової книжки про звільнення. Позовна заява мотивована тим, що 01.09.1993 року її було прийнято на роботу до Брацлавського державного сільськогосподарського технікуму згідно наказу № 84 від 30.08.1993 року, що підтверджується відповідним записом у її трудовій книжці. 31.08.2003 року її було прийнято на посаду викладача в порядку переведення до Брацлавського сільськогосподарського технікуму Вінницького державного університету. 01.09.2014 року з нею було укладено трудовий контракт на посаду заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ по 30.06.2015 року. 01.07.2015 року з нею було продовжено термін дії контракту по 30.06.2018 року. Відповідно до наказу Вінницького національного аграрного університету від 08.05.2018 року за №164 «Про ліквідацію відокремленого структурного підрозділу Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ» та на підставі наказу №178 від 22.05.2018 року «Про попередження про звільнення у зв`язку з ліквідацією Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ» Позивачку було попереджено про наступне звільнення з 06.08.2018 року із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до наказу №518-к від 27.07.2018 року Позивачку було увільнено з посади заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ на підставі п.2 ст.36 КЗпП України з 02.07.2018 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту про що було зроблено відповідний запис до її трудової книжки. Однак з вказаним наказом її ніхто не ознайомлював. А оскільки наказ про її звільнення з посади заступника директора був підписаний тільки 27.07.2018 року, то вона відповідно по вказану дату виконувала обов`язки заступника директора за контрактом. Водночас звільнивши її з посади заступника директора у зв`язку із закінченням строку дії контракту - Позивачка продовжувала виконувати трудові обов`язки на посаді викладача Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ по 06.08.2018 року - тобто до моменту звільнення з посади викладача у зв`язку із ліквідацією коледжу. Наказом № 270 від 01.08.2018 року, зареєстрованого у ВНАУ 06.08.2018 року за вих. №12-14-235 «Про звільнення працівників відокремленого структурного підрозділу Брацлавського агроекономічного коледжу Вінницького національного аграрного університету» у зв`язку з ліквідацією Позивачку було звільнено із посади викладача Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. П. 2 вказаного наказу ректора ВНАУ зазначено обов`язок бухгалтерії навчального закладу провести кінцевий розрахунок та виплату компенсації за невикористану відпустку з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України. Позивачка вказує, що з нею не було проведено повного розрахунку при звільненні, зокрема не було виплачено вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористану відпустку, крім того керівництво ВНАУ не внесло відповідного запису до її трудової книжки про її звільнення з посади викладача з 06.08.2018 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Станом на момент звільнення заборгованість Відповідача перед Позивачем по заробітній платі становила 17 150,93 грн. та вихідна допомога у розмірі 8688,60 грн., в загальному розмірі 25839,53 грн., що підтверджено довідкою бухгалтерії Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ, яка долучена нею до позовної заяви. В подальшому, згідно поданої заяви про зменшення позовних вимог, зареєстрованої судом 19.03.2019 року Позивачка зменшила свої позовні вимоги з урахуванням частково проведеного з нею Відповідачем розрахунку, та остаточно просила стягнути з Відповідача: - 7 444,67 грн. заборгованості по заробітній платі, - 5 010,66 грн. - заборгованості по вихідній допомозі при звільненні, - 20 060, 16 грн. - середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року із розрахунку 835,84 грн. за кожен день прострочки, - 3000,00 - у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання, що відбулось 02.09.2019 року ні Позивачка, ні її представник не з`явились. Проте Позивачка звернулась до суду із заявою від 02.09.2019 року в якій просила розглянути справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Позовні вимоги підтримала повністю з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та просила позов задовольнити повністю. Також в заяві вказала, що заперечує щодо постановлення у справі заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання в черговий раз не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки, яке міститься в матеріалах справи. Водночас суд зазначає, що Відповідачем було подано відзив на позовну заяву Позивачки в якому він вказує на безпідставність та не обґрунтованість позовних вимог. Посилається на обставини, які виключають вину Відповідача у затримці в виплаті належних Позивачці виплат, просить відмовити у задоволенні позову повністю. Суд максимально сприяв учасникам справи у здійсненні їхніх процесуальних прав, зокрема неодноразово відкладав розгляд справи у зв`язку з неявкою представника відповідача, задовольняючи його клопотання про відкладення розгляду справи за різними підставами. Однак враховуючи ту обставину, що вказана неявка представника Відповідача по даній справі була допущена втретє, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, тим більш, що від Позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи міститься відзив Відповідача на позов та Позивач заперечує щодо постановлення у справі заочного рішення - відповідно відсутні дві обов`язкові умови, що дають право суду на постановлення заочного рішення. А з огляду на ту обставину, що ухвалою про відкриття провадження по даній справі судом прийнято рішення про розгляд вказаної справи в порядку спрощеного позовного провадження - суд вважає за можливе розглянути справу, а саме в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ст.279 ЦПК України. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог - суд виходить із наступного. Відповідно до записів у трудовій книжці [PERSON] - остання працювала на посаді викладача Брацлавського державного сільськогосподарського технікуму з 01.09.1993 року. В подальшому у зв`язку із змінами у назві технікуму її було прийнято в порядку переведення на посаду викладача Брацлавського агроекономічного коледжу Вінницького національного аграрного університету. Зокрема про це свідчить запис №5 у трудовій книжці від 31.08.2003 року. Згідно запису № 8 у трудовій книжці [PERSON] від 01.09.2014 року - з нею було укладено контракт на посаду заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу університету по 30.06.2015 року. (підстава - наказ №51т від 29.08.2014 року. Згідно запису № 9 у трудовій книжці [PERSON] від 01.07.2015 року - з нею було продовжено термін дії контракту на посаді заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу університету по 30.06.2018 року. (підстава - наказ №27т від 30.06.2015 року. Згідно запису № 10 у трудовій книжці [PERSON] від 02.07.2018 року - Позивачку було увільнено з посади заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу університету на підставі ч.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням терміну перебування на посаді. (підстава - наказ 518-к від 27.07.2018 року). Оглянувши в судовому засіданні належним чином засвідчену копію наказу № 518-к «Про звільнення педагогічних працівників Брацлавського агроекономічного коледжу університету», що була надана суду представником Відповідача разом із відзивом на позовну заяву суд з`ясував, що реальна дата відповідного наказу являється 27 червня 2018 року. Відповідно у записі до трудової книжки [PERSON] в графі №10 як підстава її звільнення Відповідачем була допущена описка в частині дати наказу, де замість 27.06.2018 року було помилково вказано дату наказу - 27.07.2018 року. Крім того, як видно зі змісту самого наказу № 518-к від 27.06.2018 року - [PERSON] була належним чином ознайомлена з його змістом, так як під наказом у графі «ознайомлена» міститься її підпис. А отже твердження Позивачки в позовній заяві, що їй не було відомо про існування вказаного наказу і вона фактично виконувала функції заступника директора до 27.07.2018 року (тобто до дати винесення наказу згідно запису у трудовій книжці) суд не приймає до уваги, так як ці доводи Позивачки спростовані належними письмовими доказами, а дата здійснення запису у її трудовій книжці про звільнення відповідає вимогам наказу про її звільнення №518-к від 27.06.2018 року. Оскільки Позивачка не зверталась до суду із позовом в частині внесення виправлення у записі до її трудової книжки, щодо дати наказу про її звільнення, суд виходячи із принципу диспозитивності не може вийти за межі заявлених нею позовних вимог, проте констатує факт допущення Відповідачем описки в процесі заповнення запису у трудовій книжці Позивача в частині дати наказу про її звільнення. Водночас суд не приймає до уваги доводи Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що уклавши з Позивачкою контракт на посаду заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ - остання припинила трудові відносини з Брацлавським агроекономічним коледжем університету в якості викладача, куди вона була прийнята, як на те вказує запис №5 в її трудовій книжці. Адже жодних записів у її трудовій книжці про припинення із нею трудових відносин як із викладачем зазначено не було. Аналогічно відсутній запис у трудовій книжці про переведення її на посаду заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ, що міг би вказувати на припинення попередніх трудових відносин. Крім того, як видно зі змісту контракту між Позивачкою та Відповідачем в графі «кількість годин навчального навантаження» значиться прочерк. В той же час - з наданого Відповідачем розрахункового листа [PERSON] за липень та серпень 2018 року (додаток №1 та додаток №2 до інформації щодо проведеного перерахунку виплат по заробітній платі) останній у ці місяці нараховувався викладацький оклад. Зокрема в липні 2018 року - за 22 дні на суму 2451,96 грн., а в серпні 2018 року - за 4 дні на суму 445,81 грн. та компенсація за вичитані години в сумі 2215,04 грн. Таким чином Відповідач сам собі протирічить, адже не визнає факту перебування з Позивачем, як з викладачем, у трудових відносинах і водночас здійснює йому нарахування та виплачує заробітну плату як викладачу в період з 02.07.2018 року по 06.08.2018 року. При цьому Відповідач помилково вказує на роботу Позивача за сумісництвом, хоча реально у вказаних трудових відносинах між Позивачкою та Відповідачем мало місце суміщення посад, зокрема посади викладача та посади заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ, які [PERSON] обіймала в період з 01.09.2014 року по 02.07.2018 року. Даний висновок суду також підтверджується наступними послідовними конклюдентними діями Відповідача по відношенню до Позивачки, зокрема: -Видачею 01.08.2018 року наказу №270 «Про звільнення [PERSON] з посади саме викладача на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України» у зв`язку з ліквідацією Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ; -Нарахуванням та виплатою заробітної плати за липень та серпень 2018 року [PERSON] , що підтверджуються платіжними дорученнями від 14.09.2018 року на суму 2 923,96 грн., та 18.09.2018 року - на суму 7 753,26 грн., зокрема і виплаті вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із ліквідацією підприємства, що виплачується у відповідності до ст.44 КЗпП України саме у зв`язку із звільненням на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. -Відзивом на позовну заяву, в якому заперечуючи позовні вимоги в частині правильності нарахування заробітної плати, самостійно вказує про здійснення [PERSON] викладацької діяльності, хоча умовами контрактів з науково-педагогічним працівником від 01.09.2014 року та від 30.06.2015 року за посадою заступника директора з навчальної роботи Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ жодного навантаження навчальними годинами не передбачено. -Відзивом на позовну заяву, де Відповідач дослівно зазначив «в подальшому [PERSON] на підставі наказу університету від 08.05.2018 року №164 «Про ліквідацію відокремленого структурного підрозділу Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ» та наказу університету від 22.05.2018 року №178 «Про попередження про звільнення у зв`язку з ліквідацію відокремленого структурного підрозділу Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ», наказом університету від 01.08.2018 року №270 - звільнено з посади викладача з 06.08.2018 року у зв`язку з ліквідацію відокремленого структурного підрозділу Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.» Таким чином, оцінивши усі наявні у справі докази у своїй сукупності суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] в частині зобов`язання Вінницького національного аграрного університету здійснити запис у трудовій книжці [PERSON] про її звільнення з посади викладача Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ з 06.08.2018 року на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу ВНАУ №270 від 01.08.2018 року є обґрунтованою, законною та доведеною, а тому підлягає задоволенню. Визначаючись щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідній допомозі при звільненні суд виходить з наступного. 22.05.2018 року згідно наказу №178 [PERSON] було під розпис попереджено про наступне звільнення у зв`язку із ліквідацією Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ. Наказом ректора ВНАУ №238 від 02.07.2018 Брацлавський агроекономічний коледж було переведено на централізований бухгалтерський облік ВНАУ з 05.07.2018 для своєчасного проведення виплати стипендій, заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки, вихідних допомог та інших сум працівникам коледжу при звільненні. Згідно наказу №270 від 01.08.2018 року [PERSON] було звільнено з 06.08.2018 з посади викладача Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ. Пунктом 2 вказаного наказу було зазначено, що бухгалтерії провести кінцевий розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану відпустку з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. На виконання вказаного наказу бухгалтерією Відповідача було видано довідку від 06.08.2018 року за №01-24/117 про те, що на момент вивільнення на 06.08.2018 року Відповідач здійснив Позивачці наступні нарахування : заробітна плата за липень 2018 року - 3677,94 грн., за серпень 2018 року - 13472,99 грн. та вихідна допомога - 8688,60 грн. Судом встановлено, що при звільненні Позивача Відповідач не провів розрахунок - не виплатив заробітну плату, вихідну допомогу при звільненні . На дату звільнення у Відповідача існувала заборгованість перед Позивачкою у розмірі 25 839,53 грн., що підтверджується довідкою № 01-24/117 від 06.08.2018 року. Управління Держпраці у Вінницькій області листом від 23.08.2018 року за № 02-Ко535/20-12 повідомило Позивачку, що керівництво ВНАУ визнало факт заборгованості по виплаті заробітної плати при звільненні з працівниками та зобов`язалось здійснити повний розрахунок при звільненні. Як видно зі змісту позовної заяви Позивачкою не оспорюється сума здійснених їй нарахувань при звільненні згідно довідки від 06.08.2018 року за №01-24/117. Як видно зі змісту заяви про зменшення позовних вимог 14.09.2018 року, Відповідачем було виплачено Позивачці 2 923,96 грн. (заробітна плата за липень 2018 року), а 18.09.2018 року - 7 753,26 грн.(частково заробітна плата за серпень 2018 року та частково вихідна допомога при звільненні, як видно зі змісту відзиву на позовну заяву), а загалом було виплачено Позивачці 10 677,22грн. Визнання Відповідачем факту заборгованості перед Позивачкою, про що йде мова у листі Управління Держпраці та зобов`язання здійснити повний розрахунок вказує на визнання факту боргу у повній сумі, що складено самим же Відповідачем згідно наданої ним же самим довідки про розмір заборгованості. Всупереч ст.81 ЦПК України Відповідач не спростував розмір нарахованої ним же суми заборгованості перед Позивачкою у визначеному ЦПК України порядку. У відзиві на позовну заяву підставою для перерахунку заробітної плати Позивачки та зменшення суми до виплати при звільненні слугувала вибіркова перевірка дотримання правильності нарахування бухгалтерською службою відповідача. Ст.127 КЗпП України визначено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Приймаючи до уваги відсутність обставин, які б вказували, що Відповідач відрахував із заробітної плати Позивачки 7 444,67 грн. в порядку ст.127 КЗпП України, суд приходить до висновку, що ним незаконно відраховано, а в подальшому не виплачено в повному розмірі заборгованість по заробітній платі Позивачці. Аналогічно суд вказує, що Відповідачем не доведено жодними належними доказами того факту, що при обрахуванні вихідної допомоги при звільненні Позивачці було враховано розмір одноразової премії, яка вплинула на розмір вихідної допомоги, адже суду не було надано жодного розрахунку розміру заробітної плати хоч за якийсь місяць, де б у складових заробітної плати значилась така її складова як одноразова премія. Відтак таке твердження Відповідача суд сприймає як неаргументоване. З огляду на це стягненню з Відповідача також підлягає невиплачена різниця вихідної допомоги при звільненні на користь Позивачки у розмірі 5 010,66 грн. Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Факт затримки розрахунку при звільненні Відповідачем не оспорюється. За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, приймаючи до уваги положення ст.116 КЗпП України та враховуючи роз`яснення Пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , на думку колегії Відповідач не звільняється від обов`язку провести повний розрахунок з Позивачем на день його звільнення. Відсутність фінансових документів, блокування розрахункового рахунку учбового закладу тощо, яким Відповідач обґрунтовує свої заперечення на позов, не звільняє його від виконання вимог Закону, зокрема ст. 116 КЗпП України. Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України , при відсутності спору про їх розмір підприємство , установа , організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. П. 5 розділу IV вищезазначеної Постанови нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно довідки форми ОК-5 від 23.08.2018 року за №1253 виданої Тульчинським об`єднаним УПФ України у Вінницькій області про доходи [PERSON] у вигляді заробітної плати у Брацлавському агроекономічному коледжі ВНАУ її заробітна плата за два останні місяці, що передували звільненню (червень-липень 2018 року) становила 35 105,26 грн.. В червні-липні 2018 року було разом 42 робочих дні (20+22відповідно). Відповідно середньоденна заробітна плата становить 835 грн. 84 коп. (35 105,26 грн. : 42 робочі дні). В позовних вимогах Позивачка просить стягнути з Відповідача заборгованість по затримці розрахунку при звільненні за період з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року, тобто за 24 робочих дні. Таким чином заборгованість згідно затримки розрахунку при звільненні становить 835,84 грн.*24 робочі дні (з 07.08.2018 року по 10.09.2018 року включно ) = 20 060 грн. 16 коп. Відповідно вказана сума також підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивачки в силу приписів ст.116, 117 КЗпП України. Порядок відшкодування професійної правничої допомоги визначається законодавством. Ч.1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3). Як свідчать матеріали справи, професійну правничу допомогу позивачці [PERSON] в суді першої інстанції надавав адвокат Лахнік А.О., повноваження якого підтверджуються, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 633/10 від 23.02.2009 року. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав довідку № 137 про отримання коштів адвокатом, в якості гонорару за договором № 137 від 31.08.2018. Ч.4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути співмірним із рядом критеріїв, які визначені частиною 4 цієї статі. Ч.5 ст.137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи Відповідач із клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не звертався. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що Позивач надав детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги, ці витрати підлягають розподілу, а тому їх слід стягнути з Відповідача на користь Позивачки в розмірі 3000,00 гривень. Позивачка при подачі позову до суду була звільнена від сплати судового збору в силу п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року за наслідками розгляду справи № 910/4518/16 було зазначено, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Тобто відповідний правовий висновок Верховного Суду з`явився вже після того як Позивачкою було подано позов до суду та судом було відкрито провадження у справі. Ст. 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги Позивачки задоволені у повному обсязі, а судового збору при подачі позовної заяви нею не сплачувалось, відповідно суд вважає за можливе покласти судові витрати по справі в частині судового збору на рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно рішення суду в частині стягнення з Відповідача на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в межах розміру місячної заробітної плати в сумі 7 444,67 грн. суд звертає до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved