Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

12.08.2020 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому проживає позивач разом із своєю дружиною [PERSON] . Окрім того, у даному будинку значить зареєстрованим, але не проживає вже більше 10 років брат позивача - відповідач [PERSON] Оскільки [PERSON] не проживає у будинку, не цікавиться ним та не бере участі у його утриманні, в оплаті комунальних послуг, його майна та особистих речей в цьому будинку немає, позивач звернувся до суду та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. В судовому засіданні позивач [PERSON] поданий позов підтримав з викладених у ньому підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, у спосіб визначений ЦПК України, в судове засідання не з`явився. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2019 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також заповітом, складним на користь позивача [PERSON] (а.с. 4, 5, 6). Згідно даних довідок Ганнопільської сільської ради від 04.08.2020 № 328 та № 327, власником будинку [ADDRESS] . Понора належить позивачу [PERSON] , який там проживає та значиться зареєстрованим разом зі своєю дружиною - [PERSON] [PERSON] (відповідач) за вказаною вище адресою зареєстрований, але фактично не проживає (а.с. 9). Актом обстеження № 329 від 04.08.2020 підтверджується, що в будинку [ADDRESS] . Понора значаться зареєстрованими та проживають позивач [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (відповідач) з 2005 року у даному будинку фактично не проживає (а.с. 8). Зазначені обставини в судовому засіданні підтвердили свідки, [PERSON] та [PERSON] . Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з п.п.1,2,5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач протягом десяти років відсутній за вказаною адресою, житлом не цікавиться, участі в утриманні будинку не бере, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved