Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

11 серпня 2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну встановленого порядку користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне житлове приміщення є об`єктом її та відповідача [PERSON] права спільної часткової власності, зокрема, кожному співвласнику належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2019 року виділено [PERSON] у користування житлову кімнату № 2 площею 17, 2 кв.м. разом із балконом розміром 0,8 кв.м., а їй - кімнату № 3 площею 11, 7 кв.м., кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу залишено у спільному користуванні сторін. При прийнятті рішення було враховано, що сім`я [PERSON] складається з трьох членів: [PERSON] , його дружини, малолітньої дитини. Позивач вважає, що враховані судом обставини не мають істотного значення, оскільки дружина позивача та його малолітній син ніколи не проживали в спірному житловому приміщенні, не є його співвласниками, проживають та зареєстровані за іншою адресою, вона не погоджується на вселення в квартиру дружини [PERSON] . Разом з тим, вона хворіє на ряд хронічних захворювань, що потребує перебування на свіжому повітрі та провітрювання кімнати, а тому, свій побут в квартирі побудувала так, що більше користується кімнатою, яка виділена [PERSON] , оскільки вона обладнана балконом. З врахуванням зазначеного, просить змінити порядок користування квартирою [ADDRESS] , встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2019 року (справа № 161/8192/18), виділивши їй у користування житлову кімнату № 2 площею 17, 2 кв.м. разом із балконом розміром 0,8 кв.м., а [PERSON] - кімнату № 3 , площею 11, 7 кв.м., кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу залишити у спільному користуванні сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач у письмовому відзиві від 28.09.2012 року та представник в судовому засіданні заперечують щодо позову, посилаючись на те, що порядок користування спірним приміщенням встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2019 року у справі № 161/8192/18, рішення суду набрало законної сили. У зв`язку з небажанням позивачкою його виконувати, [PERSON] звернувся в суд з позовом про усунення перешкод у користуванні виділеним йому приміщенням. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2020 року його позов задоволено. Посилаючись на безпідставність позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 05 жовтня 2017року у справі №161/14413/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на спадкове майно за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою відповідача за первісним позовом [PERSON] на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2017 року, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] , за кожним, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У позові [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю її та померлого [PERSON] відмовлено. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/3192/18 від 11 квітня 2019 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю вселено [PERSON] у житлову квартиру [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду у справі №161/8192/18 від 24 червня 2019 року виділено [PERSON] у користування житлову кімнату-2 площею 17,2 кв.м. разом із балконом розміром 0,8кв.м., а [PERSON] виділено кімнату-3 площею 11, 7 кв.м, кухню розміром -6,9кв.м, вбиральню розміром - 0,9кв.м., ванну кімнату розміром-2,6 кв.м., коридор 5,5 , вбудовану шафу розміром - 0,3кв.м, залишено у спільному користуванні сторін, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначені судові рішення набрали законної сили. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Верховний Суд України у своїй постанові від 18.05.2016 року по справі № 6-658цс15 висловив правову позицію, яка має враховуватися судом під час прийняття рішення «Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні». Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16). Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що дружина [PERSON] та його малолітній син ніколи не проживали в спірному житловому приміщенні, не є його співвласниками, проживають та зареєстровані за іншою адресою. За станом здоров`я вона потребує перебування на свіжому повітрі та провітрювання кімнати, а тому, свій побут в квартирі побудувала так, що більше користується кімнатою, яка виділена [PERSON] , оскільки вона обладнана балконом. Між тим, порядок користування сторонами їх власністю - спірною квартирою визначено судовими рішеннями, які набрали законної сили. Заявляючи позовні вимоги про зміну встановленого судовим рішенням порядку користування житловим приміщенням, позивач не надає будь-яких доказів порушення, не визнання або оспоренння її прав, свобод чи інтересів зі сторони відповідача [PERSON] , що стало підставою для звернення з даним позовом, а викладені в позовній заяві обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, фактично зводяться з незгодою з рішенням суду. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed