Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

10 лютого 2017 року позивач [PERSON], через свого представника, звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що рішенням Сумської міської ради у 1995 році йому було надано у користування службове приміщення однокімнатна кварта за адресою: [ADDRESS] на склад сімї із трьох чоловік: позивач, дружина [PERSON], донька [PERSON] (відповідачі по справі), які у 1996 році зареєструвалися у вказаній квартирі. Однак у 2001 році позивач розірвав шлюб з [PERSON], яка згодом уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON]. Після розірвання шлюбу колишня дружина, забравши свої речі та доньку, виїхала зі спірної квартири. Відповідач у 2001 році уклав новий шлюб з [PERSON], яка проживає в квартирі з позивачем. Донька позивача [PERSON], народивши у 2013 році доньку [PERSON], зареєструвала останню за своїм місцем реєстрації, тобто в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Оскільки відповідачі не проживають у квартирі тривалий час, не несуть затрат по утриманню квартири в якій вони зареєстровані, і він несе додаткові витрати. Крім того, позивач вказує, що він позбавлений можливості оформити субсидію. Позивач вказує, що відповідачі за власною волею не проживають за місцем своєї реєстрації, а тому просив визнати їх такими, що втратили право користування житлом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачі проти позову заперечували з таких підстав. Зазначають, що спірна квартира була виділена міськвиконкомом у 1995 році на сімю з трьох осіб: [PERSON], його дружина [PERSON] (на даний час [PERSON]А.) та їх донька [PERSON] (на даний час [PERSON]М.). Відповідачі вказують, що у березні 2001 року позивач вигнав сою дружину з донькою з квартири, і вони вимушені були піти проживати до матері відповідачки. Рішенням суду від 03.04.2001 року шлюб між подружжям було розірвано, і через чотири місяці позивач одружився з іншою жінкою [PERSON] Відразу ж з 2001 року почались судові процеси, ініційовані позивачем [PERSON], про визнання його колишньої дружини та доньки втратившими право проживання у спірній квартирі, в задоволенні яких відмовлялось, та за зустрічними позовами колишньої дружини та доньки про вселення до спірної квартири, які судами задовольнялись. Відповідачі вказують, що рішеннями судів від 29.12.2003 року та від 31.03.2010 року їх позови до [PERSON] про вселення задоволено і зобовязано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою та звільнити в житловій кімнаті місце для речей позивачів. Колишня дружина і донька вселились, і завезли у квартиру власні речі, однак [PERSON] створив їм неприйнятні умови для проживання, а їх речі в подальшому викинув. Відповідачі вказують, що позивач та його дружина [PERSON] продовжують створювати їм перешкоди для проживання у квартирі, міняють замки, не допускають у квартиру, вчиняють конфлікти та сварки, а крім того, позивач та його дружина довели квартиру до жахливого антисанітарного стану, в квартирі бруд, пліснява, сморід, захаращеність, тому без проведення ремонту там проживати небезпечно для здоровя, особливо для малолітньої дитини. Відповідачі вказують, що вони частково оплачують комунальні послуги за спірну квартиру. Відповідачі зазначають, що вони не мають у власності іншого житла. В звязку з цим заперечують проти позову, та наполягають на тому, що вони не з власної воли не проживають у спірній квартирі, а такі перешкоди їм утворює позивач, всі дії якого направлені на те, щоб зняти відповідачів з реєстрації та приватизувати квартиру на одного себе, тим самим позбавивши відповідачів їх законного права на приватизацію. Допитана в суді свідок [PERSON], нинішня дружина позивача, пояснила, що з 2001 року проживає у спірній квартирі разом зі своїм чоловіком [PERSON] Коли вони стали проживати разом, в квартирі були голі стіни, тому що колишня дружина [PERSON] все вивезла. Після 2001 року його колишня дружина і донька приходили до квартири, у них були ключі, коли їх вселили. Взагалі їх вселяли до квартири три рази. Свідок вважає, що їх вселяли тільки на папері, а насправді вони не вселились. Відповідачі в квартирі не ночували, речей не завозили. Останній раз, коли [PERSON] та [PERSON] приходили до квартири, [PERSON] сказав, що вони не отримають в цій квартирі ні сантиметра. [PERSON] пропонувала різні варіанти: обміняти цю квартиру на будинок у селі Верхня Сироватка, який належить батькам її нинішнього чоловіка [PERSON], або зробити в квартирі косметичний ремонт та продати її, а гроші поділити, або купити малосімейку, а цю квартиру віддати [PERSON], щоб та переоформила її та використовувала як салон краси. Але свідок з чоловіком не погодились, тому що за ці кошти вони собі житла не куплять. Також свідок пояснила, що неповнолітня дитина донька [PERSON] ніколи в спірній квартирі не була. Свідок також пояснила, що за комунальні платежі сплачує вона, особливо де значні платежі наприклад опалення, а за газ дійсно останні місяці три сплачували відповідачі. Дійсно раніше був борг за комунальні платежі, який погашали відповідачі. Свідок пояснила, що [PERSON] також поводить себе не добре по відношенню до колишнього чоловіка, може зателефонувати вночі. Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка, і проживає в будинку з 1981 року, знає як вселялися [PERSON] з дружиною. Коли вони розлучились, то [PERSON] вивезла всі речі з квартири. З якого часу [PERSON] живе з [PERSON], свідок не памятає. Деякий час вони з [PERSON] жили в приміщенні колясочної. Після того, як [PERSON] і [PERSON] стали жити разом, то [PERSON] і [PERSON] приходили неодноразово до квартири. Свіок пояснила, що вона неодноразово була у квартирі сусідів, і бачила, що крім [PERSON] і [PERSON], там ніхто інший не проживає, не ночує. Додаткових спальних місць там немає. Дитячих речей там також немає. Зі слів [PERSON] свідок знає, що [PERSON] за квартиру не платила, судилась разів десять, і вселялась. Ремонт там дійсно треба робити, бо там все обірвано. Там ремонт не робився з тих пір, як у квартиру вселились. Маленькій дитині там проживати не можна. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що окрема, упорядкована однокімнатна квартира [ADDRESS], закріплена за управлінням міського господарства, рішенням адміністрації № 129-в від 03 жовтня 1995 року надана слюсарю-сантехніку ВЖРЕУ-3 [PERSON], проживаючому з сімю у складі 3-х чоловік: він, дружина [PERSON], донька [PERSON] та рішенням виконавчого комітету Сумської міської народних депутатів №629 від 21 листопада 1995 року включена у число службових. Дана обставина підтверджується Архівним витягом (а.с.8). Судом встановлено, що 13 липня 2001 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). [PERSON] 08 січня 2005 року, уклавши шлюб повторно, змінила прізвище на [PERSON] (а.с.11). Позивач [PERSON] 27 грудня 2001 року уклав шлюб з [PERSON] (а.с.10). Відповідач [PERSON] 20.11.2010 року уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.149). 22.02.2013 року у відповідачки [PERSON] народилася донька [PERSON] (а.с.150). З копію довідки, виданої 02 лютого 2017 року ТОВ КК «Сумитехнобудсервіс», вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], колишня дружина [PERSON], донька [PERSON], онука [PERSON] (а.с.12). Квартира не приватизована. Відповідач [PERSON] зверталась з заявою по виключення спірної квартири зі списку службових (а.с.151). На вказане звернення [PERSON] було повідомлено Управлінням житлової політики Сумської міської ради, що для подальшого розгляду питання виключення квартири з числа службових [PERSON] повинен особисто зявитися до Управління житлової політики і написати заяву від свого імені (а.с.158). Судом також встановлено, що між сторонами складись конфліктні відносини щодо прав користування спірною квартирою, і конфлікт не вирішено з 2001 року по даний час. Так, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29.12.2003 року відмовлено [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а зустрічний позов [PERSON] про вселення їх з неповнолітньою донькою до квартири задоволено. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25.05.2009 року відмовлено [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.127-130). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25.05.2009 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення (а.с.133-137). З копій квитанцій вбачається, що відповідача частково оплачують окремі комунальні витрати на спірну квартиру (а.с. 141-148). З наданих відповідачами фотокарток вбачається, що спірна квартира перебуває у антисанітарному захаращеному стані, на стінах пліснява, шпалери відпали (а.с. 155-164). Судом встановлено, що спірна квартира є комунальною власністю, сторони є наймачами квартири, а тому спірні правовідносини врегульовані нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Порядок вселення до жилого приміщення членів сімї наймача врегульований ст. 65 ЖК України, згідно якого наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення у випадках і у межах строків, установлених частиною 1, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачами та членами сімї, які проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як розяснив п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~ В даній справі судом встановлено, що [PERSON] та члени його сімї: дружина та донька на законних підставах вселилися в спірне жиле приміщення у 1995 році та проживали там спільно до 2001 року. Посилання позивача на ту обставину, що його донька [PERSON] незаконно, без його письмової згоди зареєструвала у спірній квартирі свою доньку [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до положень ст. 65 ЖК України, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Стосовно посилань позивача на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] добровільно покинули квартиру, втратили інтерес та з власної волі не бажають проживати в ній, і більше шести місяців не проживають у спірній квартирі без поважних причин, і тому втратили право користування житлом, то суд критично ставиться до цих доводів, виходячи з наступного. Так, відповідачі зазначали, що вони вимушено покинули квартиру, так як в сімї склалась конфліктні відносини, і цю обставину (стосовно неприязних відносин в сімї) позивач сам зазначив у позові, а також підтвердили і свідки з боку позивача. Також свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що її чоловік [PERSON] не бажає проживання колишньої дружини та доньки у спірній квартирі, так як вважає, що вони не мають такого права, і сказав, що їм у цій квартирі не дістанеться не сантиметра. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі поважності причин відсутності понад встановлені строки (перебування у відрядженні, у осіб які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Зважаючи на вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідачі виїхали зі спірної квартири не добровільно, а під тиском та в звязку з конфліктами у сімї, а потім не мали можливості вселитися до спірної квартири, і декілька разів звертались до суду з позовами про вселення, так як позивач перешкоджав їм користуватися квартирою та зробити ремонт у квартирі, а сама квартира перебувала у антисанітарному стані. При цьому посилання представника позивача на ту обставину, що відповідачі добровільно покинули спірне житло не заслуговують на увагу, оскільки ще судом у іншій справі було встановлено, що відповідачі не проживали у спірному житлі з поважних причин, так як квартира є однокімнатною, позивач проживає в ній зі своєю дружиною, з якою у відповідачів складися неприязні відносини, а тому позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі ст. 61, 65, 71, 72, 163 ЖК України,

Outcome: dismissed