Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

10 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування. В обґрунутування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] (далі - спадкодавець). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема: право власності на 6 земельних ділянок в межах території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування отримали спадкоємці за законом. 21 грудня 2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину спадкоємці [PERSON] та [PERSON] отримали у спадщину по 1/3 частці спадкових земельних ділянок. Після смерті батька вона також звернулась до державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які є спадковим майном, а у витягах з державного земельного кадастру не зазначено належність спадкового майна спадкодавцеві. В зв`язку з цим, вона звернулася до суду за захистом своїх спадкових прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, але до суду 07 жовтня 2019 року подали заяви про визнання позову та розгляду справи без їх участі. Заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , з урахуванням заяв відповідачів, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в смт. Веселинове Миколаївської області помер батько позивача - [PERSON] (далі - спадкодавець), смерть якого було зареєстровано 17 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області, про що зроблено відповідний актовий запис №47, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема, право власності на земельні ділянки: площею 1,2397 га, кадастровий номер: 4821783800:03:000:1161, площею 0,8247 га, кадастровий номер: 4821783800:03:000:1162, площею 0,8249 га, кадастровий номер: 4821783800:03:000:1163, площею 2,1651 га, кадастровий номер: 4821783800:03:000:1164, площею 2,1650 га, кадастровий номер: 4821783800:03:000:1165, площею 3,2511 га, кадастровий номер: 4821783800:03:000:1166, розташовані в межах території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування отримали спадкоємці за законом: [PERSON] , як дружина спадкодавця, [PERSON] , як син спадкодавця, та позивач - Буравльова (до реєстрації шлюбу [PERSON] , як дочка спадкодавця. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] скористались своїм спадковим правом раніше за позивача [PERSON] та 21 грудня 2016 року отримали свідоцтва про право на 1/3 частки спадщини кожен. На виконання вимог чинного законодавства позивач [PERSON] також звернулась до державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадищни після смерті спадкодавця, однак 28 листопада 2017 року нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які є спадковим майном, а у витягах з державного земельного кадастру не зазначено належність спадкового майна спадкодавцеві (а.с. 41). Таким чином, в позасудовому порядку позивач позбавлена можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Матеріалами спадкової справи №63/2014 встановлено, що спадкодавець [PERSON] заповіту не склав; позивач [PERSON] прийняла спадщину, про що подала відповідну заяву державному нотаріусу; інші спадкоємці, а саме: відповідачі [PERSON] та [PERSON] скористались своїм спадковим правом раніше за позивача [PERSON] та 21 грудня 2016 року отримали свідоцтва про право на 1/3 частки спадщини кожен; будь-які інші спадкоємці відсутні; отже, позивач [PERSON] має право на 1/3 частки спадщина, що лишилася. Позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9) та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 10), тому отримала право на спадкування за законом у першу чергу. Спадщину позивач прийняла відповідно до ст. 1261 ЦК України, якою встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Інші спадкоємці, вже отримали по 1/3 частки спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 66-134). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки, на час відкриття спадщини право на спадкування набули троє спадкоємців, кожен із них набув право на спадкування по 1/3 частки спадкових земельних ділянок. Оскільки позивач прийняла спадщину відповідно до ст. 1261 ЦК України, то спадщина належить їй з часу її відкриття. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, та що її право на спадщину ніким не оспорюється, то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved