Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

10 січня 2018 року [PERSON] звернулася до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: поділ набутого у шлюбі з [PERSON] майна з виділенням їй Ѕ частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та Ѕ частки земельної ділянки, розташованої за тією ж адресою (Т.1, а.с. 2-5). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за час шлюбу сторони придбали спірне нерухоме майно, яке підлягає поділу як спільно набуте майно подружжя, а саме по Ѕ кожному. Оскільки згоди щодо поділу майна з відповідачем не досягнуто, позивачка змушена звернутися до суду. 12 лютого 2018 року [PERSON] подав до Березанського районного суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] , його особистою власністю (Т.1, а.с. 97-100). Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2003 року до моменту його розірвання 08 грудня 2009 року. Оскільки після прийняттям судом рішення про розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом і [INFO] у них народилася спільна дитина, державна реєстрація розірвання шлюбу була вчинена лише 11 квітня 2017 року, а 18 травня 2017 року [PERSON] зареєструвала інший шлюб. За час перебування у шлюбі сторони проживали у гуртожитку, а з 2006 по 2015 роки у найманому житлі в смт Березанка. З 2015 року вони переїхали до спірного будинку, який винаймали з наміром подальшого викупу. Наприкінці 2016 року власниця будинку [PERSON] , повідомила про необхідність виплати коштів за будинок з подальшим оформленням договору купівлі-продажу. Оскільки достатніх коштів не було, [PERSON] звернувся до своєї сестри [PERSON] за позикою. 26 грудня 2016 року остання зняла з рахунку у ПАТ «Марфін Банк» 6\~850 доларів США, які передала [PERSON] для придбання спірного будинку. Договір позики був оформлений розпискою від 28 грудня 2016 року. 06 січня 2017 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 162\~179 грн в рахунок вартості житлового будинку, а 03 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за ціною 115\~128 грн та земельної ділянки для його обслуговування за ціною 47\~051 грн. Оскільки спірне нерухоме майно набуто [PERSON] в період, коли він не перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі та спільно з нею не проживав, а кошти на придбання будинку позичені сестрою для потреб [PERSON] , останній просив визнати спірний житловий будинок та земельну ділянку його особистою приватною власністю. 23 березня 2018 року [PERSON] подала до канцелярії Березанського районного суду Миколаївської області відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні зустрічних вимог з таких підстав. Вона зазначила, що у 2009 році шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, однак з серпня 2010 року по 11 квітня 2017 року вони продовжували проживати разом. 23 лютого 2015 року вони виплатили [PERSON] вартість будинку та земельної ділянки в сумі еквівалентній 25\~000 доларів США, після чого 07 березня 2015 року вселилися до будинку. Крім того, у 2015 році на її ім`я [PERSON] видала довіреність на розпорядження спірним будинком, а чоловік [PERSON] надав нотаріальну згоду на його продаж. Починаючи з 25 грудня 2015 року договори про надання комунальних послуг укладалися на ім`я [PERSON] (Т.1, а.с. 153). 03 квітня 2018 року [PERSON] подав до канцелярії Березанського районного суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що фактичне проживання сторін в одному будинку до 25 травня 2017 року не свідчить про наявність між ними фактичних шлюбних відносин. Так, з осені 2016 року, коли [PERSON] повернувся з рейсу та дізнався про відносини [PERSON] з її майбутнім чоловіком, сторони припинили стосунки, однак [PERSON] продовжувала проживати в спірному будинку до 25 травня 2017 року, тобто після реєстрації шлюбу з [PERSON] . Крім того, він зазначив, що [PERSON] дійсно видала довіреність на розпорядження будинком на ім`я позивачки, оскільки правовстановлюючі документи на земельну ділянку були відсутні, що унеможливлювало укладення договору купівлі-продажу, а сама [PERSON] , яка проживала за межами області, не мала змоги займатися їх оформленням. З жовтня 2017 року [PERSON] переуклав договори про надання комунальних послуг на своє ім`я. Щодо необхідності запозичення коштів у сестри [PERSON] зазначив, що з 2010 по вересень 2017 року він працював на судах іноземних судновласників, однак базова ставка становила 1250 доларів США на місяць, решта бонуси за понаднормову роботу. Оскільки позивачка витрачала кошти на власні потреби, необхідної суми для виплати вартості будинку не було (Т.1, а.с. 181-183). Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2019 року задоволено заяву про відвід судді Гапоненко Н.О. від розгляду справи, у зв`язку із чим справу передано до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області (Т.1, а.с. 212, 280). Ухвалою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Чаус Л.В. (Т.1, а.с. 231). 03 квітня 2019 року до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] зі зміненим предметом позову, в якій вона просила: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з серпня 2010 року по 30 квітня 2017 року; визнати земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею право власності на Ѕ частку вказаного нерухомого майна, а також визначила [PERSON] третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (Т.2, а.с. 11-17). 19 квітня 2020 року на вказану позовну заяву [PERSON] надав відзив, в якому просив в задоволенні вимог [PERSON] відмовити, зазначивши, що з осені 2016 року він з [PERSON] однією сім`єю не проживав, спільного господарства не вів. Так, з 29 травня по 11 листопада 2016 року він перебував у рейсі, а коли повернувся дізнався, що [PERSON] має іншого чоловіка. Перед Новим 2017 роком вона захворіла, перебувала у лікарні, і поряд з нею постійно був її майбутній чоловік [PERSON] 16 березня 2017 року [PERSON] виїхав на роботу до Одеси, а 18 березня 2017 року пішов у рейс, після чого [PERSON] разом з майбутнім чоловіком стала проживати в спірному будинку, 11 квітня 2017 року зареєструвала розірвання шлюбу, а 18 травня 2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , надавши довідку про вагітність (Т.2, а.с. 59-62). 23 квітня 2019 року Очаківським міськрайонним судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви зі зміненим предметом позову (Т.2, а.с. 72 зворотній бік). Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (Т.2, а.с. 74-75). 24 липня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Шевиріною Т.Д. та призначено до судового розгляду (Т.2, а.с. 194). В судовому засіданні, яке відбулось 23 вересня 2019 року, позивачка [PERSON] та її представник вимоги свого позову підтримали, просили їх задовольнити, а проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач за первісним позовом [PERSON] проти вимог [PERSON] заперечував, а вимоги зустрічного позову підтримав. Пояснив, що спірний житловий будинок покупав для себе особисто, гроші брав у позику, що підтверджується розпискою та свідками. Третя особа [PERSON] , просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити, а вимоги зустрічного позову задовольнити. Пояснила, що з [PERSON] вона завжди була у поганих стосунках, оскільки остання ніколи не працювала. Гроші у позику вона надавала не для родини, а для брата особисто. 26 грудня 2016 року на його прохання вона зняла 6800 доларів США з банківського рахунку, відкритого на її ім`я, а 28 грудня 2016 року надала їх у позику [PERSON] для придбання житлового будинку. Договір позики був оформлений розпискою в присутності свідків подружжя [PERSON] . Грошові кошти були повернуті у жовтні 2018 року. 23 вересня 2019 року судом встановлено порядок дослідження доказів, а саме: пояснення сторін, допит свідків, дослідження письмових доказів, та проведено допит сторін як свідків за їхньою згодою (Т.2, а.с. 204 зворотній бік). 23 грудня 2020 року судом постановлено ухвалу, якою первісний цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України (Т.3, а.с. 125). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносин. Судом встановлено, і сторони не заперечують, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2003 року до моменту його розірвання судом 21 грудня 2009 року (день набрання законної сили рішенням суду Т.1, а.с. 108). Сторони також не заперечують, що після розірвання шлюбу продовжили проживати однією сім`єю з 2010 року, мають двох дітей [PERSON] , [INFO] (Т.1, а.с. 107), та Євангеліну, [INFO] (Т.1, а.с. 109). З 2015 року родина почала проживати у будинку по [ADDRESS] . Вказані обставини сторонами не оспорюються, а тому в силу положень частини 1 статті 82 ЦПК України, не потребують доказування. Допитана в якості свідка за її згодою [PERSON] показала, що з 2003 по 2009 роки вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області шлюб між сторонами було розірвано, сторони почали проживати окремо. Розірвання шлюбу не було зареєстровано, а через півроку після прийняття судом рішення сторони почали проживати однією сім`єю, від чого в них народилася друга дитина. Весь час відповідач працював, з 2006 року механіком на суднах іноземного плавання, а позивачка доглядала дітей. Двічі вона була зареєстрована на біржі праці, однак підходящої роботи не знайшла. З 2015 року вони почали проживати у спірному будинку, однак договір купівлі-продажу був оформлений лише у 2017 році, оскільки технічна документація на земельну ділянку під будинком була відсутня. Вказаний будинок був придбаний подружжям за оголошенням, за гроші в сумі 25 000 доларів США, які були передані продавцю у 2015 році, а остання видала на ім`я [PERSON] генеральну довіреність на житловий будинок. 03 березня 2017 року, коли документи для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки були готові, правочин був укладений, і [PERSON] надала свою письмову нотаріально посвідчену згоду на придбання майна в інтересах родини. В березні 2017 року відповідач пішов у черговий рейс, а в квітні позивачка зареєструвала розірвання шлюбу на підставі рішення суду 2009 року. У травні 2017 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , а наприкінці травня 2017 року виїхала з будинку. Допитаний в якості свідка за його згодою [PERSON] пояснив, що у 2015 році він разом із [PERSON] та дітьми в`їхали до спірного будинку та з того часу проживала в ньому. Гроші на придбання будинку були позичені у [PERSON] , яка 28 грудня 2016 року передала йому 6800 доларів США. Договір позики був укладений в місті Миколаєві за адресою проживання [PERSON] у світлу пору доби та оформлений розпискою, складеною у присутності свідків. Вказані гроші він передав родині [PERSON] 7-8 січня 2017 року в якості сплати вартості спірного будинку. Свідок [PERSON] , який є батьком [PERSON] , показав, що у зв`язку з тим, що його донька [PERSON] робила ремонт у квартирі та купляла меблі, він надав їй гроші. Коли до нього з проханням позичити гроші звернувся син, він порадив взяти кошти у [PERSON] 29 грудня 2016 року у дитини [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , було новорічне свято у дитячому садочку, а тому він пам`ятає, що гроші бралися 28 грудня 2016 року. Свято відбувалося у передобідній час в дитячому садочку «Сонечко» у смт Березанка і тривало більше години. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що перебувають з [PERSON] у дружніх відносинах. Приблизно три роки назад її брат [PERSON] брав у неї в позику грошові кошти в сумі 6800 доларів США для придбання будинку. Договір був оформлений розпискою, яка була складена в місті Миколаєві в квартирі [PERSON] в їхній присутності 28 грудня 2016 року в післяобідній час, приблизно з 14 до 16 години. [PERSON] вони бачили лише один раз. Свідок [PERSON] , яка є кумою [PERSON] та [PERSON] , показала, що приблизно у 2015 році сторони перейшли жити до спірного будинку, однак оформити договір купівлі-продажу відразу не змогли, оскільки документи не були готові. [PERSON] не працювала, а [PERSON] часто ходив у рейси. Приблизно у 2017 році він попросив позичити кошти, приблизно 6-7 тисяч доларів США, однак у свідка в родині таких грошей не було. Через деякий час [PERSON] розказав, що гроші позичив у сестри. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] знає з 2010 року. З 2015 року вони переїхали до приватного будинку у смт Березанка. Будинок спочатку винаймали, а наприкінці 2017 року, точної дати свідок не пам`ятає, почали робити документи для його придбання. Свідку відомо, що гроші [PERSON] позичала сестра [PERSON] в сумі біля 7000 доларів США. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, єдиним доказом, долученим позивачем на підтвердження його доводів, є досліджена в судовому засіданні розписка, надана сестрі про запозичення коштів. При цьому, суд звертає увагу на недостатню надійність вказаного доказу самого по собі, з огляду на ступень спорідненості сторін договору позики та їх неприязні відносини з відповідачкою. Той факт, що сестра позивача зняла гроші з банківського рахунку саме для надання їх у позику брату не підтверджений в судовому засіданні, оскільки допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що вказані гроші перераховані доньці для здійснення ремонту у квартирі та купівлі меблів. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 квітня 2006 року, набула у власність житловий будинок по [ADDRESS] (Т.2, а.с. 136). 23 лютого 2015 року [PERSON] видала на ім`я відповідачки довіреність, якою уповноважила останню підготувати документи, розпоряджатися, в тому числі продати, на умовах та за ціною на її розсуд житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а.с. 37). Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Балихановою Т.О., зареєстрована в реєстрі за №15. Того ж дня, чоловік [PERSON] - [PERSON] , надав письмову нотаріально посвідчену згоду на продаж та на укладення його дружиною договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку (Т.2, а.с. 149). Сторони не оспорюють того факту, що тоді ж, у 2015 році, з реєстрації у спірному будинку були зняті неповнолітні діти колишніх власників будинку Данилевських. 22 травня 2015 року Березанська селищна рада прийняла рішення, яким затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі громадянці [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (Т.2, а.с. 124). Таким чином, [PERSON] оформила права на земельну ділянку під спірним будинком, скориставшись своїм правом на приватизацію (Т.2, а.с. 141), після чого надала нотаріусу відповідну заяву про те, що земельна ділянка по [ADDRESS] є її особистою приватною власністю (Т.2, а.с. 156). 03 березня 2017 року [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №90, на підставі якого до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4820955100:21:007:0032 за адресою: [ADDRESS] , а.с. 97). Того ж дня [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Мартинюк П.М., набув у власність житловий будинок, розташований за тією ж адресою (Т.2, а.с. 128). Відповідачка [PERSON] під час укладення правочинів надала як дружина свою згоду на купівлю [PERSON] спірного будинку та земельної ділянки (Т.2, а.с. 151). Вказане свідчить про те, що земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок по [ADDRESS] придбавався для проживання родини, тобто в інтересах сім`ї. Той факт, що у 2015 році [PERSON] видала на ім`я відповідачки генеральну довіреність на розпорядження будинком, а родина вселилася в нього та почала постійно проживати свідчить про перехід майнових прав, зокрема права користування та розпорядження до родини [PERSON] . Факт спільного проживання сторін однією сім`єю на той час підтверджується довіреностями, виданими [PERSON] 15 червня 2015 року строком дії на 1 рік та 26 травня 2016 року строком дії на 2 роки на ім`я [PERSON] на розпорядження коштами на рахунках у банку (Т.2, а.с. 159, 160). Саме на ім`я [PERSON] 25 грудня 2015 року було укладено договір про надання комунальних послуг КП «Березань» за адресою: [ADDRESS] , а.с. 167-170). Суд також звертає увагу на той факт, що на момент нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу спірних земельної ділянки та житлового будинку сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, однак [PERSON] до органів реєстрації актів цивільного стану не звернувся, розірвання шлюбу не зареєстрував, уклав правочини за згодою [PERSON] як дружини, що свідчить на користь проживання сторін до того часу однією сім`єю. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (частина 2 статті 74 СК України). Згідно з частиною 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2 статті 60 СК України). За змістом частини 1 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина 1 статті 65 СК України). При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частина 2 статті 65 СК України). Згідно з частиною 3 статті 65 СК України, згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини/чоловіка визначені статтею 57 СК України, відповідно до якої, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Конструкція норми статті 60 СК України містить правову презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (крім майна, зазначеного в ст. 57 СК України). Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним приписам процесуального закону позивач свій процесуальний обов`язок не виконав не надав достатніх та надійних доказів, які б спростували зазначену вище правову презумпцію спільності майна та довели, що нерухоме майно було придбано ним за особисті кошти та для особистих потреб. З урахуванням того, що відповідачка свій процесуальний обов`язок доказування виконала надала суду докази того факту, що будинок був набутий сторонами у період спільного проживання і в інтересах родини, а саме для їхнього з дітьми мешкання, суд,

Outcome: dismissed