Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

12.12.2014р. до Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві вказав на те, що 27.04.2011р. між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами не склалися та були припинені більше двох років тому. Причиною припинення шлюбних відносин стало несумісність характерів, різність поглядів на життя, неврахування думок один одного при вирішенні сімейних питань, що породжувало сварки та суперечності. Сторони проживали разом на орендованій квартирі в м. Одеса. Після народження дитини позивач переїхала в смт. Саврань до своїх батьків задля заощадження коштів на оренді квартири. Такі відносини між сторонами існують з 2012 року. Під час останніх зустрічей, сторони дійшли спільного висновку про необхідність розірвання шлюбу. Зазначені обставини стали причиною звернення позивачем до суду з позовом про розірвання шлюбу. [PERSON] 19.02.2015р. в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про неможливість явки в судове засідання та про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідача (а. с. 18). Відповідач [PERSON] повторно не з'явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 13; 17). Про причини неявки суд не повідомив та не надав заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивача, викладену ним у заяві, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. 27.0.2011р. між сторонами зареєстрований шлюб (а. с. 4). Шлюбні відносини між сторонами не склалися та були припинені. Сторони не проживають разом з 2012 року. Причиною припинення відносин стало те, що позивач задля економії сімейних коштів після народження дитини переїхала проживати до смт. Саврань. В свою чергу відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає та не бажає проживати разом однією сім'єю. Сторони вирішили, що їх відносини не мають сенсу, і їх окрім спільної дитини нічого не зв'язує. За таких обставин суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і перешкод для його розірвання немає. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням зазначеного, вимога [PERSON] про залишення її прізвище після розірвання шлюбу незмінним, відповідає вимогам закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню. Син проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні (а. с. 7). З урахуванням чого суд дійшов висновку про те, що визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, відповідатиме законним інтересам сина та сприятиме його повноцінному розвитку та вихованню. Ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.325330433.1 від 12.12.2014р. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved