Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

10.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Болградської міської ради Одеської області та уточнивши свої позовні вимоги просить: - встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] належить свідоцтво про право особистої власності на будівлю [NUMBER] від 12.01.1966 року, яке видано на ім`я [PERSON] та [PERSON] ; - встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , та після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок. Позивач є спадкоємцем за законом та прийняв спадщину, але нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини із-за розбіжності в прізвищах батьків померлого в свідоцтві про смерть та вказаних в свідоцтві на право власності. Так в свідоцтві про право особистої власності на будівлю [NUMBER] від 12.01.1966 року вказані [PERSON] та [PERSON] , дідусь та бабуся позивача, однак згідно довідки БТІ право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] . Дідусь та бабуся позивача померли у 1947 році, а право власності за ними було визнано в 1950 році рішенням суду, свідоцтво про право власності взагалі видане в 1966 році. Де та з якої причини сталася помилка в прізвищах власників будинку позивач не може встановити та надати доказів, але в старому технічному паспорті на будинок є документи, де прізвище батька позивача вказується [PERSON] , тому заявник просить встановити факт належності правовстановлюючого документу померлим дідусю та бабусі. Окрім цього на момент смерті дідуся та бабусі , а саме 1947 рік не має записів про місце реєстрації та проживання дідуся, бабусі та його батька, тому він просить встановити факт прийняття його батьком спадщини після смерті його батьків. Окрім цього в свідоцтві про право особистої власності на будівлю вказаний номер будинку [NUMBER], хоча це той самий будинок, якій успадкував позивач, але в якому році сталося впорядкування номерів він не знає. Усі ці розбіжності, які було виявлено в документах не дають позивачу можливості зареєструвати своє право власності на нього. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, просить розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача Болградської міської ради Одеської області - Арнаутов М.І., який діє на підставі довіреності, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається зі змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлю [NUMBER] від 12.01.1966 року домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, а саме по 1/2 частині, свідоцтво було видане на підставі рішення Болградського нарсуда від 25.07.1950 року (а.с.16). Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 22.01.1991 року, [PERSON] , померла [INFO] , а/з №452 від 11.03.1947 року (а.с.10), та відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 22.01.1991 року, [PERSON] , помер [INFO] , а/з №46 від 10.01.1947 році (а.с.11). Як вбачається з довідки №261 від 09.10.2017 року, виданої Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] - 1/2 частина та [PERSON] - 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності №б/н 12.01.1966 року (а.с.17). У 1990 році працівниками БТІ був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] , власниками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.18-21). З вищезазначених документів вбачаються розбіжності в прізвищі, а саме в свідоцтві про право власності та технічному паспорті на житловий будинок вказане прізвище «[PERSON]» і «[PERSON]», а в свідоцтвах про смерть та довідки БТІ «Лунгу», окрім цього номер будинку в свідоцтві про право власності зазначений «[NUMBER]», а в довідці БТІ та технічному паспорті « 236 », суд вважає за можливим встановити факт належності вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за [PERSON] та [PERSON] , так як у вищезазначених документах збігаються імена та по батькові, а помилка у написання прізвища могла виникнути у ході оформлення документації. Відповідно до ст. 418 ЦК УРСР (1922 року), який був чинним на час смерті діда та бабусі позивача [PERSON] , а саме на 1947 рік, спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Відповідно до ст. 429 ЦК УРСР (1922 року), який був чинним на час смерті діда та бабусі позивача [PERSON] , якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , який народився [INFO] (а.с.13), його батьками є [PERSON] та [PERSON] , тобто він відповідно до ст.418 ЦК УРСР (1922 року) є їх спадкоємцем за законом. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області №1724 від 06.09.2017 року в міській раді відсутні відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , який помер в [INFO] (а.с.30), тому суд вважає, що відомості про реєстрацію у 1947 році відсутні та встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його батьків не можливо шляхом підтвердження доказами, а необхідно встановити в судовому порядку. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так судом встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] році, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.02.1995 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського району Одеської області (а.с.12). Після його смерті відкрилась спадщина в тому числі на вищезазначений житловий будинок. Спадкоємцем після його смерті є син [PERSON] , позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 15.07.1958 року (а.с.8), та прийняв спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області (а.с.9). Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. № 2078/02.31 від 04.10.2017 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, підтверджуючого право власності померлих [PERSON] та [PERSON] із-за різних прізвищ. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має, що також підтверджується копією спадкової справи № 338/2017, заведеною приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М .І ., з якої вбачається що до нотаріальної контори звернувся тільки [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає за необхідним визнати право власності за позивачем на вищезазначений будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved