Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

1. 03 березня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.12.2020 третьою особою було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на майно позивача (автомобіль). Виконавчий напис вчинено внаслідок невиконання позивачем кредитних зобов`язань. На підставі виданого виконавчого напису було відкрито виконавче провадження. Усупереч закону виконавчий напис було вчинено з приводу заборгованості, що утворилася за чотирнадцять років. Нотаріус не переконався у безспірності вказаної заборгованості, хоча від 2015 року у провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом, предметом якого є заборгованість, що утворилася саме на підставі кредитного договору, за яким було вчинено виконавчий напис. Крім того, перед вчиненням виконавчого напису третя особа не внесла до відповідного електронного реєстру відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.а.с. 1 - 7). 2. 25 березня 2021 року суд за заявою позивача постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вчиненого виконавчого напису (а.с.а.с. 63, 64). 3. Того ж дня відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що вчинення виконавчих написів не віднесено до видів діяльності банків, отже він не може виступати відповідачем у цій справі. Сам факт існування справи про стягнення заборгованості у суді не може свідчити про спірний характер заборгованості, з приводу якої було вчинено виконавчий напис. Крім того, довід щодо строку утворення заборгованості, за який вчинено виконавчий напис, цілком спростовується висновками Інституту держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України (а.с.а.с. 77 - 84, 102). 4. 02 квітня 2021 року третя особа подала до суду пояснення, у яких зазначила, що нотаріус за законом не має перевіряти спірність заборгованості. Його функцією є лише перевірка дотримання кредитором обов`язку надати усі необхідні для цього документи. Що стосується доводу щодо строку утворення заборгованості, за який вчинено виконавчий напис, то він є безпідставним, оскільки він обраховується від дня, коли у стягувача виникло право примусово стягнути борг (а.с.а.с. 103 - 106, 137). 5. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов, пояснивши, що 28.12.2020 третьою особою було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на майно позивача (автомобіль). Виконавчий напис вчинено внаслідок невиконання позивачем кредитних зобов`язань. На підставі виданого виконавчого напису було відкрито виконавче провадження. Усупереч закону виконавчий напис було вчинено з приводу заборгованості, що утворилася за чотирнадцять років. Нотаріус не переконався у безспірності вказаної заборгованості, хоча від 2015 року у провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом, предметом якого є заборгованість, що утворилася саме на підставі кредитного договору, за яким було вчинено виконавчий напис. Крім того, перед вчиненням виконавчого напису третя особа не внесла до відповідного електронного реєстру відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. 6. Представник відповідача до суду не з`явився, був повідомлений належним чином. 7. Третя особа до суду також не з`явилася, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за її відсутності (а.с. 106). 8. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 9. Судом встановлено, що 22.06.2006 між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є відповідач) та позивачем було укладено кредитний договір №DNT0AK00210081, за яким позивач отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 34 500,00 доларів США (а.с.а.с. 107, 108). 10. 23 червня 2006 року на забезпечення вказаного договору між сторонами було укладено договір застави рухомого майна №DNT0AK00210081, за яким позивач передав у заставу належний йому автомобіль марки «Honda» (реєстраційний номер - [NUMBER] ) (а.с.а.с. 109, 110). 11. 28 грудня 2020 року третя особа за заявою відповідача вчинила виконавчий напис (реєстровий №1411) про звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 474 393,81 доларів США за період від 22.06.2006 по 21.10.2020. При цьому стягувачем не було дотримано положення закону щодо реєстрації у Реєстрі обтяжень нерухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження (а.с. 10). 12. 15 лютого 2021 року на підставі вчиненого виконавчого напису Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження №64495523 (а.с. 8). 13. Відповідно до статті 88 Закону України від 02.09.1993 №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон №3425-ХІІ) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 14. Згідно зі статтею 5 Закону №3425-ХІІ нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. 15. За правилами, встановленими пунктом 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок),нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. 16. З аналізу приведених норм вбачається, що виконавчий напис - є одним з інститутів правового регулювання відносин між кредитором і боржником, який обумовлюється відсутністю у сторін таких правовідносин спору по суті вимог. 17. При цьому законодавство покладає на нотаріусів не тільки формальну роль із вчинення виконавчих написів, але й функції з оцінки документів, що надаються кредиторами на предмет наявності або відсутності спірних правовідносин, періоду формування заборгованості, відповідності вимог кредитора чинному законодавству тощо. 18. Зміст учиненого виконавчого напису свідчить про те, що строк утворення заборгованості, про яку у ньому йдеться, є більшим за строк, визначений статтею 88 Закону №3425-ХІІ, і дорівнює чотирнадцяти рокам, трьом місяцям і двадцяти дев`яти дням. 19. Судом також встановлено, що на час звернення відповідача до третьої особи, а також на момент учинення останньою виконавчого напису у провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №203/786/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (правонаступником якого є відповідач) до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.06.2006 №DNT0AK00210081, що виникла станом на 24.12.2014. Розгляд справи дотепер не завершено (а.с.а.с. 11, 12). 20. При цьому судом з відкритих джерел (Єдиний держаний реєстр судових рішень) установлено, що у вказаній справі 27.04.2015 було ухвалене заочне рішення (судове рішення №43950720) про часткове задоволення позову, яке за заявою відповідача 21.12.2018 було скасоване (судове рішення №78752580). 12.04.2019 та 09.02.2021 за клопотаннями відповідача у справі призначено судову почеркознавчу та судову економічну експертизи відповідно (судові рішення №№81116406, 94734430). 21. Викладене безумовно свідчить про спірний характер заборгованості, з приводу якої було вчинено виконавчий напис. 22. Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 23. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК). 24. Законом України від 18.11.2003 №1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон №1255-IV) визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. 25. За приписами пункту 1 частини першої статті 21 Закону №1255-IV до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК, що виникає на підставі договору. 26. Відповідно до статті 22 Закону №1255-IV обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів і неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. 27. Згідно із частиною 1 статті 589 ЦК у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. 28. За правилами, встановленими частиною 1 статті 590 ЦК, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. 29. Статтею 20 Закону України від 02.10.1992 №2654-XII «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. 30. За приписами частини першої статті 23 Закону №1255-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. 31. Статтею 26 Закону №1255-IV визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. 32. Відповідно до частини першої статті 87 Закону №3425-ХІІ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. 33. Згідно з частиною першою статті 50 Закону №3425-ХІІ нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. 34. Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом №3425-ХІІ, так і спеціальним - Законом №1255-IV. 35. При цьому за правилами, встановленими частинами першою, третьою статті 24 Закону №1255-IV, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. 36. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. 37. Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону №1255-IV, якою встановлено, що обтяжувач, що має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. 38. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. 39. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача. 40. Статтею 27 Закону №1255-IV визначено вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: зміст порушення, вчиненого боржником; загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; опис предмета забезпечувального обтяження; посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. 41. За приписами статті 28 Закону №1255-IV, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. 42. Закон №1255-IV пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й встановлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. 43. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. 44. Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано статтею 42 Закону №1255-IV, відповідно до якої держателем Реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. До Реєстру вносяться, зокрема, відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. 45. Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону №1255-IV відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. 46. Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 №830 (далі - Порядок). 47. За правилами, встановленими пунктом 4 Порядку, державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису. 48. Пунктом 5 Порядку встановлено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору. 49. За приписами пункту 6 Порядку заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі - заява) у паперовій формі підписує обтяжувач, справжність підпису якого нотаріально засвідчується (крім випадків подання заяви щодо публічних обтяжень та випадків подання заяви нотаріусу, яким безпосередньо вчинено дію, спрямовану на виникнення, зміну, припинення обтяження, а також на звернення стягнення на предмет обтяження). 50. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок №296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком №1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону №3425-ХІІ, підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). 51. Відповідно до підпункту 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2, підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5). 52. Разом з тим, відсутність у Законі №3425-ХІІ та в Порядку №296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону №1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу 30-денного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом. 53. Тобто, у цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону №1255-IV. Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису. 54. При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону №3425-ХІІ, а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних. 55. У зв`язку з викладеним суд вважає, що факт недотримання стягувачем положень частини третьої статті 24, частини першої статті 27 Закону №1255-IV і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження також є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 56. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 №74506060 (справа №320/8269/15-ц), яка відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) підлягає урахуванню судом. 57. Ураховуючи викладене, відповідач не мав законних підстав для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на майно позивача, а останній - підстав для вчинення такого напису. 58. З огляду на викладене суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити повністю. 59. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація його судових витрат у сумі 1 362,00 грн. (а.с.а.с. 20, 54). 60.

Outcome: approved