Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

10.11.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання малолітньої дитини [PERSON] , 2015 року народження, в розмірі 8500 грн та додаткові щомісячні передбачувані витрати у розмірі 3000 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2015 року народження, починаючи з 06.11.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить допустити негайне виконання рішення суду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що її син [PERSON] , [INFO] , находиться на її повному утриманні, але у їх спільного сина було діагностовано хронічний алергічний блефарокон юктевіт, який має серйозний характер з тяжкими наслідками для здоров`я, потребує нагляду та постійного придбання ліків, спеціальних продуктів харчування. На даний час вона змушена була вийти у декретну відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення сином шестирічного віку, тому їй важко самої нести тягар утримання дитини, а відповідач протягом двох років не приймає жодної участі в утриманні, вихованні дитини, здоров`ям сина не цікавиться, не сплачує аліменти. На теперішній час вона сама не може забезпечити належний рівень життя їх спільному сину [PERSON] одноособово, як мала змогу раніше, вважає, що матеріальне становище відповідача дозволяє створити для дитини сприятливі умови виховання та надати достатню фінансову допомогу, так як, зі слів спільних знайомих продовжує займатися ресторанним бізнесом (понад 8 років), а також займається бізнесом пов`язаним з орендою майна, має контейнера на оптовому ринку в місті Одесі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2020 року по вказаній справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження. У своєму відзиві відповідач зазначає, що на прохання позивача відповідачем було надано 6 000 грн на оплату добровільного внеску до футбольної секції. Крім того, відповідач постійно надавав та продовжує надавати матеріальну допомогу своєму сину. Також, відповідач свої основні доходи спрямовував на забезпечення належного рівня життя свого сина та співмешканки, що підтверджується тим, що у період спільного проживання з позивачем (з 2013 р. по 2017 р.) сторони набули у власність двокімнатну квартиру загальною площею 52,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с/рада Єгорівська, садове товариство «Лелека», садового масиву «Надлиманський». Зазначене майно було оформлене на позивача. Крім того, на утриманні відповідача перебувають також двоє дітей від першого шлюбу, а саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки на сьогоднішній день вони не працюють. Також у відзиві вказано, що станом на цей час позивач разом з сином проживають у квартирі загальною площею 52,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та має у власності земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с/рада Єгорівська, садове товариство «Лелека», садового масиву «Надлиманський», які за час сумісного проживання були придбані відповідачем та оформлені на позивача, в той час, коли відповідач позбавлений можливості користуватися цим майном, а позивач не спростувала в суді ці доводи представника відповідача. [PERSON] стверджує, що позивач не надала суду будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо матеріального становища відповідача на даний час, в т.ч. щодо того, що відповідач займається ресторанним бізнесом (понад 8 років), а також займається бізнесом пов`язаним з орендою майна, має контейнера на оптовому ринку в місті Одесі. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Джаноян Л.А. позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом встановлено, що у 2013 році між [PERSON] та [PERSON] виникли відносини, які у встановленому порядку зареєстровані не були. Від вказаних стосунків у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . З кінця 2017 року сторони проживають окремо, а їх син [PERSON] перебуває на вихованні матері і проживає разом з нею. Як вбачається з медичного заключення ДУ «ІНСТИТУТ ОЧНИХ ХВОРОБ І ТКАНИННОЇ ТЕРАПІЇ ІМЕНІ В.П. ФІЛАТОВА НАМН УКРАЇНИ» від 09.10.2020 року [PERSON] , 2015 р.н., знаходиться під диспансерним наглядом в Українському центрі дитячої офтальмології з приводу хронічного алергічного блефарокон`юктивіту. Згідно довідки №11/08.20 від 12.10.2020 року [PERSON] , 31.07.2015 року потребує домашнього догляду. У зв`язку з вказаним позивач вимушена була вийти у декретну відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення сином [PERSON] шестирічного віку, що підтверджується наказом №2279 від 12.10.2020 року Одеської обласної прокуратури. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Згідно зі ст.185 ч.1 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Так у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 Верховний Суд України зазначив, що «виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.» З письмових пояснень позивача вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача 3000 грн щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2015 року народження, починаючи з 06.11.2020 року до досягнення дитиною повноліття. В письмових пояснення позивач зазначає, що зазначені витрати складаються з 500 грн на ліки для очей відповідно до призначеного постійного лікування; 650 грн грн плата за відвідування секції з футболу, 590 грн харчування у дитячому садочку; 1000 грн на придбання необхідних ліків. Також [PERSON] в своїх поясненнях вказує, що вимога у розмірі 8500 грн складається з витрат на харчування дитини у дитячому садочку «Ясла-садок» №195 Одеської міської ради 8219 грн 83 коп. та 1780 грн; витрат на відвідування секції з футболу 7000 грн. Стосовно витрат на відвідування секції з футболу Громадської організації Спортивного клубу « Пальміра 2019 » у розмірі 650 грн щомісячно та 3500 грн одноразово суд зазначає наступне. Так, з довідки виданої директором ГО Спортивний клуб «Пальміра 2019» вбачається, що [PERSON] є членом клубу та відвідує секцію по футболу з 05.09.2019 року по теперішній час. [PERSON] за період відвідування секції футболу її сином [PERSON] було внесено благодійний внесок у розмірі 6 000 грн (а.с. 27). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах (статті 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації»). Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1222 Про затвердження Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування Благодійні внески не можуть заміняти плату за надання установами і закладами платних послуг за переліками, визначеними в установленому порядку. Таким чином, суд зазначає, що благодійні внески не є формою оплати за навчання неповнолітніх дітей, а є формою добровільного внеску на розвиток навчального закладу, інших належних доказів щодо понесених витрат позивачем не надано, отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача частини сплаченого позивачем благодійного внеску задоволенню не підлягають . Стосовно витрат на харчування дитини у дитячому садочку «Ясла-садок» №195 Одеської міської ради у розмірі 8219, 84 грн та 1780 грн суд зазначає наступне. З 01.09.2018 року [PERSON] відвідує дитячий садок «Ясла-садок» №195 Одеської міської ради. Згідно довідки Комунальної установи «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району с. Одеси» №01-24/848 від 25.09.2020 року, наданої позивачем, останньою було сплачено 8219,84 грн за харчування дитини у дитячому садку «Ясла-садок» №195 Одеської міської ради (а.с.18). В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження витрат на харчування за жовтень-листопад 2020 року у розмірі1780 грн. Слід зазначити, що у Приморському районному суді м.Одеси розглядається цивільна справа №522/16936/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, але як пояснила у судовому засіданні позивач та підтвердив представник відповідача, питання щодо витрат на харчування дитини у дитячому садку в межах справи про стягнення аліментів не розглядається. За таких обставин, вимоги щодо стягнення витрат на харчування підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі Ѕ від 8219 грн 84 коп. Крім того, як вбачається з наданих суду квитанції позивачем на лікування [PERSON] було витрачено 1972 грн 91 коп. (а.с.52). Зазначена обставина підтверджується належними та допустимим доказами, тому вказана сума обґрунтована, відноситься до додаткових витрат на утримання дитини, які викликані особливими обставинами, та 1/2 частина її вартості підлягає стягненню на користь позивачки. Позовна вимога щодо щомісячного стягнення витрат на лікування у розмірі 1500 грн задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджена належними доказами та є передчасною. Будь-яких інших доказів щодо додаткових витрат на дитину позивачем не надано. Суд відхиляє твердження відповідача про відсутність можливості сплачувати додаткові витрати на дитину, оскільки в той же час в своєму відзиві відповідач зазначає, що систематично надає грошову допомогу [PERSON] а також сплатив благодійний внесок до футбольної секції у розмірі 6000 грн. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, якою передбачені вимоги щодо допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням таких вимог закону, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести наявність особливих обставин, що зумовили необхідність додаткових витрат на дитину, їх розмір та доцільність. З урахуванням наведеного, позивачем були понесені додаткові витрати на утримання дитини у загальному розмірі 10192 грн 75 коп., з яких : оплата на лікування 1972 грн 91 коп. та оплата харчування у дитячому садку 8219,84 грн. Вартість половини цих витрат становить 5096 грн 38 коп. (12165,66 грн./2=5096 грн 38 коп.) Отже, виходячи з матеріалів справи, з огляду на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково та слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання малолітньої дитини [PERSON] , 2015 року народження, в розмірі 5096 грн 38 коп.

Outcome: partial