Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

11.08.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» через свого представника за довіреністю звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номеру від 13.12.2012 року у розмірі 14093,18 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2347,59 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3754,06 грн., заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом у розмірі 6844,24 грн., а також штрафів у розмірі 1147,29 грн., з яких 500,00 грн. фіксована частина та 647,29 грн. процентна складова штрафу. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 13.12.2012 року відповідач отримав кредит у позивача у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті у мережі інтернет. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач належним чином зобовязання не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість та для стягнення якої позивач звернувся до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду разом з позовною заявою клопотання, відповідно до якого надав згоду на заочний розгляд справи та слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.33). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, день та місце судового засідання повідомлялася належним чином (отримані відповідачем повістки про виклик у судове засідання 13.09.2017 року та 11.10.2017 року (а.с.38, 40), причини неявки суду не повідомила. Таким чином, необхідна для винесення заочного рішення повторність неприбуття відповідача у судове засідання відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України судом встановлена. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 13.12.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого [PERSON] отримала у позивача споживчий кредит на картковий рахунок, відкритий позивачем, у розмірі 300,00 грн. зі сплатою відповідних відсотків за користування кредитом. Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника відповідача по справі (а.с.9), довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.10), а також «Умовами та правилами надання банківських послуг», які затверджені наказом голови правління позивача від 06.03.2010 року за № СП-2010-256 (далі Умови та правила) (а.с.11-25) та «Тарифами банку», копія яких або витяг з яких до матеріалів справи представником позивача не долучені, а є лише посилання на адресу таких тарифів в мережі інтернет. З Умовами та правилами та тарифами банку позичальник відповідно до взятих на себе зобов`язань повинен був (за бажанням) ознайомитися самостійно через мережу інтернет. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобовязується погашати заборгованість за отриманим кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач умови кредитного договору виконувала не належним чином, внаслідок чого станом на 03.07.2017 року допустила заборгованість перед позивачем у сумі 14093,18 грн., яка складається з: - 2347,59 грн. заборгованості за кредитом; - 3754,06 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; - 6844,24 грн. нарахованої пені; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 647,29 грн. штраф (процентна складова). Розрахунок штрафів проведено відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил, які відповідач прийняв, отримавши кошти від позивача. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до умов ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. В той же час вимоги позивача щодо стягнення штрафів суд відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів справи, штраф (фіксована частина та процентна складова) і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу (фіксована частина та процентна складова) та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня, яка зазначена в позові як заборгованість за пенею та комісією. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15, яку суд вважає за необхідне застосувати відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу у вигляді 500,00 грн. (фіксована частина) та 647,29 грн. (процентна складова) відсутні. Крім цього, збитки позивача за наданим та неповернутим кредитом складають 6101,65 грн. (2347,59 грн. тіло кредиту плюс 3754,06 грн. проценти за користування кредитом). В той же час пеня, нарахована позивачем відповідачу складає 6844,24 грн. та є більшою, ніж отримані позивачем збитки. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки, зокрема пені, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В даній справі іншою обставиною, яку суд враховує при зменшенні розміру пені, є той факт, що позивач жодною своєю дією не повідомив відповідача про те, що розмір пені перевищує розмір несплаченого тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, тобто не надав позивачу при укладанні кредитного договору деталізованого розрахунку порядку повернення коштів, у звязку з чим відповідач міг відмовитися від укладання кредитного договору на умовах позивача. Тому суд зменшує розмір неустойки у даній справі у вигляді пені, нарахованої позивачем відповідачу до розміру визначених станом на 03.07.2017 року збитків до суми 6101,65 грн. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими у розмірі 12203,30 грн., з яких 2347,59 грн. заборгованості за кредитом, 3754,06 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 6101,65 грн. - розмір пені, зменшений судом до розміру збитків, отриманих позивачем. В іншій частині вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати, в даному випадку у випадку частини розміру судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. Так, позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1600,00 грн. за вимогою на суму 14093,18 грн. Суд задовольняє вимоги позивача у розмірі 12203,30 грн., що складає 87% від первинно заявлених вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 87%, що складає 1392,00 грн. При визначенні прізвища відповідача суд використовує не зазначені позивачем форми «Малая», а дані з копії паспорта відповідача, відповідно до якої прізвище відповідача на українській мові є «Мала», а не «Малая» (а.с.26). На підставі викладеного,

Outcome: partial