Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~12.09.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив стягнути з [PERSON] кошти, що відповідають індексу інфляції і 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов»язання, збільшивши суму боргу до 96135.08 грн.. визначити та встановити порядок і процедуру виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року в частині проведення розрахунку та виплати грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки . В позові [PERSON] посилався на те, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року розділено майно подружжя [PERSON] і [PERSON], при цьому в зв»язку з відхиленням від ідеальної частки власності в домоволодінні з [PERSON] (нині [PERSON]) на користь [PERSON] стягнуто 30000 грн. В зв»язку з невиконанням рішення суду в цій частині, з урахуванням ст. 625 ЦК України [PERSON] просить збільшити суму стягнення до 57521,20 грн та стягнути 3% річних від простроченої суми у розмірі 7853,88 грн. В подальшому [PERSON] неодноразово подавав заяви про збільшення позовних вимог в частині визначення суми стягнення та 3% річних. 19.10.2018 року [PERSON] визначив суму боргу з урахуванням інфляції з лютого2008 року по 16.10.2018 року - 83052 грн. та 3% річних за період з 2008 року жовтень 2018 року 10002 грн. 02 коп. 17.10.2016 року відповідач [PERSON] подала до суду заперечення в яких вказала, що стягнення компенсації за відхилення від ідеальної частки і 30670 грн не можна вважати грошовим зобовязанням в розумінні ст. 509 ЦК України та просила відмовити в задоволенні позову, посилалась на правові позиції по справам № 6-2491цс15, 6-2759цс15. Ухвалою суду від 25.10.2016 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову було відмовлено. 08.12.2016 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву в якій просила суд здійснити розрахунок часток у праві власності на б садибу № 265 по вул. Маяковського у м. Вінниці згідно рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року, стягнувши компенсацію за відхилення від ідеальної частки у домоволодінні з співвласника, частка якого збільшилась на користь співвласника, частка якого зменшилась та припинивши право спільної часткової власності на вказане домоволодіння. Зустрічний позов мотивований необхідністю захисту права власності, тим, що при виділі часток співвласників судом не було враховано ідеальних часток співвласників садиби. 23.12.2016 року до суду надійшли заперечення [PERSON] на зустрічну позовну заяву, в яких він просив суд відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки зустрічним позовом [PERSON] намагається змінити рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року та ухилитись від його виконання. Ухвалою суду від 17.01.2017 року суд прийняв зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності, стягнення компенсації за відхилення від ідеальної частки, та припинення права спільної часткової власності. Ухвалою суду від 13.06.2017 року позовні вимоги [PERSON] про припинення спільної часткової власності залишено без розгляду. Ухвалою суду від 14.06.2017 року провадження у вказаній цивільній справі зупинено та задоволено клопотання [PERSON] - призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон». \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14.02.2018 року провадження у справі поновлено, у зв'язку з надходженням до суду висновку експерта за результатами проведеної судової експертизи. Ухвалою суду від 18.07.2018 року задоволено клопотання [PERSON] , провадження у вказаній цивільній справі зупинено та призначено судову будівельно-технічну, та оціночно-будівельну експертизи, проведення яких доручено експертам ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон». Ухвалою суду від 10.09.2018 року провадження у справі поновлено, у зв'язку з надходженням до суду висновку експерта за результатами проведеної судової експертизи. 11.09.2018 року [PERSON] уточнила зустрічну позовну заяву - збільшила позовні вимоги, просила визначити, що частка в домоволодінні № 265 по вул. Маяковського у м. Вінниці, яку складають, виділені [PERSON], згідно рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року приміщення становлять 23/50 частки; визначити, що частка в домоволодінні № 265 по вул. Маяковського у м. Вінниці, яку складають, виділені [PERSON] згідно рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року приміщення становлять 27/50 частки; , а також - припинити зобов'язання [PERSON] про стягнення з неї на користь [PERSON] 30760 грн, як компенсацію відхилення від ідеальної частки; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 45239,50 грн як компенсацію відхилення у вартості частки домоволодіння з урахуванням відмінностей за технічним станом та рівнем інженерного обладнання. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити, а відмовити в задоволенні зустрічного позову. [PERSON] зазначив, що рішенням Староміського суду м. Вінниці від 26.02.2008 року відмічено, що в 1\\2 частині, яка виділяється [PERSON] В,М. були проведені всі комунікації, а в частині, що виділена йому були лише сходи та погріб. Саме тому на його користь було стягнуто різницю у вартості 1\\2 частки - 30760грн. Ідеальні частки, визначені рішенням суду про розподілі майна, не змінились, рішення набрало законної сили. Тому перегляд і зустрічний позов [PERSON] він вважав ухиленням [PERSON] від виконання рішення суду. [PERSON] критично оцінив висновок експерта [PERSON] як недостовірний доказ та просив не приймати його до уваги. [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову [PERSON], її позовні вимоги задовольнити. [PERSON] вказала,що після винесення рішення сторони продовжували користуватися всім будинком. За пропозицією [PERSON] вони виставили будинок на продаж, удосконалювали частину [PERSON] [PERSON] всяко перешкоджав виконанню рішення і вона вимушена була звертатися до працівників поліції і міліції. Лише 6.11.2015 року було проведено кінцевий розподіл приміщень. [PERSON] посилалась на те, що виконання судових рішень регулюється ЗУ « Про виконавче провадження», норми якого не передбачають застосування ст.. 625 ЦК України. О теперішнього часу [PERSON] не зареєстрував своє право власності на 1\\2 частку садиби. При розподілі майна не було визначено різниць в ідеальних частках садиби -0 про те стягнуто з неї 30\~760 грн за різницю в частках. [PERSON] В,М. вважає, що цим її право власності було порушено, оскільки ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 17.03.2016 року їй було відмовлено у відкритті апеляційного провадження, ухвалою судді ВССУ їй відмовлено у відкритті касаційного провадження. При цьому виділена їй частина будинку складає площу 114.21 кв.м, [PERSON] 112.59, при цьому не врахована площа льоху - 19.4 кв.м Згідно висновку експерта [PERSON] - її частка з урахуванням льоху складає 23\\50, а частка [PERSON]- 27\\50 . Представник [PERSON] - [PERSON] підтримала позицію [PERSON] та додала,що згідно висновку експерта [PERSON] - частка [PERSON] з урахуванням виділеного [PERSON] льоху складає 23\\50, а частка [PERSON]- 27\\50 . Різниця між цими частками і складає 4\\100 або в грошовому вимірі 45239 грн 50 коп. Посилаючись на ст. 601 ЦК України, представник вважала необхідним припинити зобов»язання [PERSON] шляхом зарахування її зобов»язань перед [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 14479грн.50 коп. та судові витрати. Сторони визнали факт зміни прізвища відповідача [PERSON] з [PERSON] Оцінивши докази, суд критично відноситься до листів відповідей Управління Внутрішніх справ України в м. Вінниці та Головного управління національної поліції у Вінницькій області ( на а.с. 108 115, 121 т.1) з приводу звернень [PERSON], як до неналежних доказів, оскільки вказані листи на містять інформації про неправомірні дії [PERSON] з приводу виконання рішення суду про розподіл майна. Решту доказів суд вважав належними, допустимими та прийняв. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року розділено житловий будинок, що розташований по вул. Маяковського, 265 в м. Вінниці, виділивши у власність [PERSON] 1/2 частку садиби та [PERSON] 1/2 частку садиби. Зобовязано [PERSON] установити стінки в приміщеннях 1-1, 1-10, замурувати вхід в приміщення 1-11 та облаштувати окремий вхід до своєї частини будинку. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 30760 грн компенсації відхилення від ідеальної частки власності у домоволодінні. При цьому в мотивувальній частині рішення вказано, що при визначеному варіанті розподілу враховано, що в частині, яка виділяється другому співвласнику проведені всі комунікації, а в частині, яка виділяється першому співвласнику існують лише сходи на другий поверх та виділено погріб, тому грошова компенсація другого співвласника першому становить 30\~760 грн. Рішення суду набрало законної сили 08.03.2008 року (на 98-99 а.с., том 1). \~ \~ \~ \~ Сторонами визнано, що рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року в частині розподілу майна було виконано 06.11.2015 року ( постанова про закінчення виконавчого провадження на а.с. 107 т. 1, 228 т.2; акт державного виконавця на 227 а.с. т.2). При цьому [PERSON] зверталась до відділу поліції з приводу перешкоджань [PERSON] у встановленні перегородки за виконавчим провадженням про розподіл майна. Згідно реєстраційного посвідчення від 05.08.2008 року Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації посвідчує, що [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку № 265 по вул. Маяковського в м. Вінниці на підставі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року (на 61 а.с. том 1). Також судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] свого зобов'язання за рішенням суду від 26.02.2008 року про сплату компенсації за відхилення від ідеальної частки не виконала, у зв'язку з чим державним виконавцем відкрито виконавче провадження (на 26 а.с. том 1). З постанови про закінчення виконавчого провадження вбачається, що рішення суду від 26.02.2008 року про розподіл майна виконано сторонами добровільно. Будинок добровільно розділено та виділено у власність [PERSON] в натурі 1/2 частку садиби № 265 по вул. Маяковського в м. Вінниці, [PERSON] виділено в натурі 1/2 частку садиби № 265 по вул. Маяковського в м. Вінниці 06.11.2015 року. Отже, в порушення вимог ст.. 81 ЦПК України, [PERSON] не надала суду доказів не належного виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці - розподіл майна не у відповідності з винесеним рішенням ( збільшення або зменшення часток кожного зі сторін; а також доказів того, що в період спільного користування будинком після 26.02.2018 року було суттєво поліпшено частину будинку, яка при розподілі була виділена [PERSON] Отже в порушення вимог ст.. 81 ЦПК України, позивач [PERSON] не надала доказів порушення її прав відповідачем [PERSON] після 26.02.2008 року. Тому суд відхиляє посилання позивача [PERSON] та її представника [PERSON] на необхідність захисту права власності в тому числі на ст..1 протоколу 1 Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод . Суд вважає, що відносно позову [PERSON] належить застосувати передбачений Європейським Судом з прав людини принцип юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення resjudicata (лат. «вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обовязковим для сторін і не може переглядатися. При цьому суд приймає до уваги те, що ЄКПЛ та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. Так, елемент змісту принципу верховенства права ЄСПЛ розглянув у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) рішення від 19 лютого 2009 року: де у п. 33). Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Вимога юридичної визначеності є одним з основоположних аспектів верховенства права , згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу resjudicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX). При цьому суд має визначити, чи здійснювали органи влади свої повноваження порушити та провести екстраординарну процедуру перегляду судової постанови таким чином, щоб забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (див., mutatismutandis, справи «Нікітін проти Росії» (Nikitin v. Russia), заява № 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та «Савінський проти України» (Savinskiy v. Ukraine), заява № 6965/02, п. 23, від 28 лютого 2006 року). […]. Суд далі зауважив, що з матеріалів у справі не видно, що існували будь-які «вагомі та непереборні обставини», які могли б служити обґрунтованим поясненням того, чому остаточну судову постанову від 23 жовтня 2000 року було переглянуто і скасовано. \~ \~ \~ \~ \~ Згідно\~наданих позивачем\~[PERSON]\~ та\~її представником\~ [PERSON]\~доказів \~відсутні будь-які\~вагомі \~ та\~непереборні \~обставини \~ для\~проведення екстраординарної\~процедури перегляду\~ \~остаточного судового\~рішення Староміського\~районного суду\~ м.\~Вінниці \~від 26.02.2008\~року \~по справі\~про розподіл\~майна \~[PERSON]\~та Бабій\~/\~[PERSON] /\~В.М\~ .\~ Зокрема\~таким \~документом не\~може бути\~ висновок\~ експерта\~[PERSON] Суд, також вважає, що посилання [PERSON] та її представника [PERSON] на правові позиції по справам 6-12цс13, 6-144цс16 є недоречними, оскільки у вказаних справах врегульовано правові відносини про порядок користування майном, що є спільною частковою власністю , виділ часток і присудження грошової компенсації, що не є тотожним з правовими відносинами по справі, - в тому числі про перегляд визначених на підставі судового рішення часток. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити. \~ \~ \~ \~ Вирішуючи\~позов [PERSON]\~ суд\~приймає до\~уваги \~правову позицію\~ [PERSON]\~палати Верховного\~Суду України\~по справі\~ №\~/212/15-ц\~від 18.05.2018\~року,\~якою [PERSON] відступила від правової позиції ВСУ висловлені у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, яка полягала у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України)\~та постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, яка полягала у тому, що дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а\~частина п'ята статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. Тому суд відхиляє посилання [PERSON] та,а її представника [PERSON] на правові позиції у справі № 6-12цс13 , у справі № 6-1443 цс16. \~ \~ \~ \~Нормами\~частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України\~визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас\~ст. 509 ЦК України\~визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому підстави для виникнення зобовязань визначені у\~ст. 11 ЦК України\~та є наступними: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;\~завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку.\~Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. З аналізу норм\~ст. 625 ЦК України\~випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання\~незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. З огляду на зазначене, судом встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 30760 грн як компенсацію відхилення від ідеальної частки власності в садибі і таке зобовязання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобовязанням. Так, [PERSON] належним чином не виконувала рішення суду, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобовязання, оскільки боржник зобовязаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Суд вважає, що саме з моменту виконання судового рішення в частині розподілу будинку у [PERSON] виникло зобов»язання сплатити [PERSON] 30000 грн. Отже строк порушення грошового зобов»язання починається з 6.11.2015 року. До цього часу сторони користувались всім будинком . В супереч вимог ст.. 81 ЦПК України [PERSON] не надав доказів зворотнього. Отже - період розрахунку з 06.11.2015 - 26.10.2018 , тому 3% річних складає 2743 гр-ні. Втрати від інфляції за вказаний вище період складають - 11855 грн 41 коп. , при цьому для розрахунку суд використовував індекси інфляції , визначені на сайті Мінфіну України https://index.minfin.com.ua/economy/index/inflation/ Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про встановлення порядку і процедури виконання рішення Староміського суду, суд приймає до уваги те, що кожне рішення суду виконується окремо. Рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 126.02.2008 року набрало законної сили. На його виконання видано виконавчий лист та діє принцип юридичної визначеності. У ч.1 ст.36 закону «Про виконавче провадження» в попередній редакції, зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і в ст.373 ЦПК України у попередній редакції . Така ж процедура розгляду питання про зміну порядку виконання рішення передбачена ст. 435 ЦПК України в діючій редакції ЦПК. Тому в задоволенні вимог [PERSON] про зміну порядку і процедури виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.02.2008 року належить відмовити. Оскільки [PERSON] при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір 551 грн 20 коп. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі\~ викладеного\~,\~

Outcome: partial