Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

10 жовтня 2019 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 18500 грн за договором позики (розпискою від 14.11.2017) та трьох процентів річних від простроченої суми 978 грн. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідно до розписки від 14.11.2017 [PERSON] взяла у неї в борг 17000 грн, зобов`язалась повернути їй протягом 45 днів 18500 грн, однак свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 15.10.2019 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху на строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. 29 жовтня 2019 року, у встановлений строк, від [PERSON] до суду в порядку усунення недоліків надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою від 29.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 06.12.2019, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача [PERSON] , на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Згідно розписки від 14.11.2017 року [PERSON] взяла у [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 17000 грн, які [PERSON] зобов`язалася повернути [PERSON] в сумі 18500 грн. протягом 45 днів (а.с. 6). Частиною 1 статті 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, ч.1 ст.\~1049\~ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Крім того, також слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником. За таких обставин, досліджуючи боргову розписку, яка міститься в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що дана розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із розписки [PERSON] отримала в борг 17000 грн., зобов`язалась повернути 18500 гривень протягом 45 днів, тобто датою повернення боргу мало б бути 29.12.2017 року. 03 жовтня 2019 року позивач направила відповідачу лист-вимогу про повернення коштів у сумі 18500 грн. Розраховуючи суму трьох процентів річних від простроченої суми за договором позики від 14.11.2017 року, позивачем здійснено розрахунок за період з 29 грудня 2017 року по 03 жовтня 2019 року включно у сумі 978 гривень (643 дні), в той час як розрахунок необхідно проводити з 30 грудня 2017 року, тобто з першого дня прострочення зобов`язання по дату звернення до відповідача з листом-вимогою 03 жовтня 2019 року. Отже розмір 3% річних від простроченої суми, розрахований відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, складає 977,71 грн. Таким чином, внаслідок порушення зобов`язання за договором позики у відповідача виникла заборгованість в сумі 19477,71 гривень, що складається з заборгованості за договором позики 18500 гривень та трьох відсотків річних від простроченої суми 977,71 гривень, а відтак позов підлягає частковому задоволенню. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 768,40 грн. судового збору (а.с. 1). У зв`язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов на суму 19477,71 грн., що складає 99,99 процента від загальної ціни позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 768,32 грн, що відповідно складає 99,99 процента від загальної суми судового збору, сплаченого позивачем під час звернення до суду з позовною заявою.

Outcome: partial