Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

11 квітня 2016 року ДП «Регіональні електричні мережі» в особі Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за обліковану електричну енергію. В обґрунтування позову зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою з Красноармійського ЦЄЗ. Позивач вказує, що на підставі ст. 625 ЦК України перебуває з [PERSON] в цивільно-правових відносинах, що підтверджується відкриттям особистого рахунку на ім'я абонента № [NUMBER]. Також, зазначає, що хоча відповідач і ухиляється від укладання договору, однак відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім'я [PERSON], є фактичним підтвердженням правовідносин між споживачем електричної енергії і енергопостачальною організацією, та свідчить про виникнення між сторонами договірних правовідносин. При проведенні перевірок додержання вимог Закону України «Про електроенергетику», у боржника була виявлена заборгованість за обліковану електричну енергію, сума якої станом на березень 2016 року становить 4 978,87 грн., що підтверджується випискою особового рахунку за спожиту електроенергії та на підставі чого 21.12.2015 року споживач був відключений від постачання електричної енергії, за несплату заборгованості за обліковану електричну енергію. Враховуючи те, що заборгованість у розмірі 4 978,87 грн. виникла з лютого 2008 року, то відповідно до величин індексів інфляції 2008-2016 інфляційна заборгованість за весь час прострочення складає 8 696,34 грн., три проценти від простроченої суми - 1 217,03 грн. та пеня за період з 28 березня 2015 року по 28 березня 2016 року становить - 2 574,83 грн. З огляду на вищенаведене, просить суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за обліковану електричну енергію, інфляційну заборгованість, три процента річних від простроченої суми, пеню від простроченої суми та сплачений судовий збір. Представник позивача Герасимов А.О у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту письмових пояснень, що містяться в матеріалах справи, просив суд позов задовольнити в повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.07.2016 року. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася, уповноважила свого представника [PERSON] представляти її інтереси в суді. Відповідач [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов заперечили у повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту письмового заперечення на позовну заяву, що містяться в матеріалах справи. Додатково суду пояснили, що згідно проведеної аудиторської перевірки переплата позивачу за надані послуги з електропостачання за період з 01.09.2009 року по 21.12.2015 року становить 3817,23 грн. Також, пояснили, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.03.2014 року ДІІ «Регіональні електричні мережі» було зобов'язано укласти з [PERSON] договір про користування електричною енергією та провести перерахунок споживачу [PERSON], вартості спожитої електроенергії відповідно до п. 1.5 Тарифів на електроенергію, що відпускаються населенню з 12.10.2012 року. Однак, вищезазначене рішення позивачем добровільно не виконано. Просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень належними та допустимими доказами (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою з Красноармійського центру єдиного замовника (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 26.05.2009 року (а.с 43), Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23506465 від 06 серпня 2009 (а.с 44) року [PERSON] та [PERSON], є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Судом встановлено, що між сторонами договору про постачання електроенергії не укладено, однак на відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER]. Зазначена обставина визнана сторонами у справі у судовому засіданні, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказування не підлягає. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язаний здійснити на користь іншої сторони (кредитора) відповідні дії (передати майно, виконати роботу, оказати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматись від виконання певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору то вимог цього ж Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв та ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Ураховуючи, що позивач надавав відповідачу послуги з електропостачання, а відповідач такі отримував та оплачував, що підтверджується копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справ, суд вважає, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що також і підтверджується відкриттям особистого рахунку на абонента № [NUMBER] (а.с.5-9). Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що у зв'язку із відсутністю договору про постачання електричної енергії між сторонами, на виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2014 року, відтак і правовідносини між сторонами відсутні, оскільки судом встановлено, що хоча вказане рішення суду і набрало законної сили, однак у добровільному порядку позивачем у справі не виконано, а до державної виконавчої служби відповідач із заявою про виконання рішення у примусовому порядку не звертався. Відтак, відсутність письмового договору не спростовує виникнення між позивачем відповідачами вказаних правовідносин, оскільки певний час виконуються конклюдентні дії, зокрема, надання позивачем послуг з постачання електричної енергії та прийняття, користування відповідачами вказаними послугами, здійснення їх оплати. Окрім того, відповідач та представник відповідача у судовому засіданні не заперечували той факт, що позивач послуги надавав і надані послуги частково оплачувалися. Також, судовим розглядом встановлено, що згідно повідомлень від 26 грудня 2014 року та 21 грудня 2015 року, відповідача [PERSON] було повідомлено про наявну в нього заборгованість про надану, однак не оплачену електричну енергію (а.с.11,12). Згідно акта від 21 грудня 2015 року, споживач [PERSON] відключений від постачання електричної енергії за несплату заборгованості за обліковану електричну енергію, сума якої станом на березень 2016 року становить 4978,87 грн. (а.с 13-15). Згідно п. 42 «Правил користування електричною енергією для населення», споживач зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Позивач на підтвердження позовних вимог щодо наявної заборгованості у відповідачів надав суду деталізований розрахунок заборгованості відповідача, а також на вимогу суду розрахунок за період з 10.02.2005 року по 21.12.2015 року, в якому відмічено усі квитанції відповідача із оплатою за отримані ним послуги з електропостачання (а.с. 137-142). З наданих розрахунків вбачається, що у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за обліковану електричну енергію у сумі 4978, 87 грн. Відповідач та представник відповідача щодо наданих розрахунків заперечили, надали суду довідку, видану ТОВ «Донецькінаудит», яка була розрахована на підставі постанов НКРЄ України, зі змінами, вказавши, що згідно даної довідки переплата за отримані послуги становить 3817,23 грн. та долучили до зазначеної довідки копії квитанції за період з березня 2009 року по березень 2015 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на те, що позивачем на підтвердження позовних вимог щодо наявності у відповідачів заборгованості за період з грудня 2004 року по лютий 2009 року суду належних та допустимих доказів не надано, водночас відповідачем долучено до справи квитанції за період з березня 2009 року по березень 2015 року, відтак суд вважає, що виникнення спірних правовідносин у судовому засіданні є доведеним лише за означений період. Що стосується розбіжностей даних у застосування тарифів по оплаті за електричну енергію, суд вважає за необхідне вказати на наступне. Згідно наказу НКРЕ № 707 від 28.12.2009 року та наказу Міністерства палива та енергетики № 769 від 28.12.2009 року, затверджено Методичні рекомендації щодо порядку застосування тарифів на електричну енергію, що споживається населенням, яке проживає в багатоквартирних будинках населених пунктів (міст, сіл, селищ), не газифікованих природним газом і в яких відсутні або не функціонують системи централізованого теплопостачання (далі - Методичні рекомендації). Зазначені тарифи застосовуються у разі наявності двох обов'язкових умов: І. умова - населений пункт (місто, село, селище) не газифікований природним газом (на території адміністративно-територіальної одиниці повністю відсутнє більше трьох років газопостачання природним газом). Підтвердження відповідних обставин за власною ініціативою засвідчується довідкою органу місцевого самоврядування адміністративно-територіальної одиниці (яка надається енергопостачальній компанії); II. умова - у цьому населеному пункті відсутні (не будувалися, демонтовані) або не функціонують більше трьох років системи централізованого теплопостачання (системи централізованого теплопостачання які не зняті з балансу експлуатаційної організації, але відсутня можливість їх експлуатувати у зв'язку з проведенням реконструкції або демонтажу).? Відповідно до пункту 5 Методичних рекомендацій, підтвердження факту відсутності або неможливості експлуатації систем централізованого теплопостачанні населеного пункту (місто, село, селище) здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 929 від 7 серпня 1996 року «Про посилення контролю за режимами і споживання електричної і теплової енергії» та засвідчується актом відокремленого підрозділу Держенергонагляду у відповідному регіоні у разі офіційного звернень місцевого органу самоврядування та отримання від нього копії довідки про підтвердження факту відсутності більше трьох років газопостачання природнім газом на території населеного пункту (місто, село, селище). Тобто, акт Держенергонагляду складається на населений пункт в цілому після отримання від місцевого органу самоврядування довідки про підтвердження факту відсутності більше трьох років газопостачання природним газом на території населеного пункту та довідки про відсутність або не функціонування понад три роки систем централізованою теплопостачання на території населеного пункту. Відповідно до абз.2 п.п.2.1.2 «Порядку застосування тарифів на електроенергію» затверджений постановою НКРЕ №498 від 23.04.2012 р., підтвердження факту відсутності газифікації природним газом багатоквартирних будинків та відсутності, або не функціонування в зазначених будинках систем централізованого теплопостачання здійснюється на підставі акта, виданого державною інспекцією з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - державна інспекція). Державна інспекція звертається до відповідного органу місцевого самоврядування для отримання підтвердження факту відсутності газифікації природним газом та відсутності або не функціонування систем централізованого теплопостачання в окремих багатоквартирних будинках. Акт складається в довільній формі у чотирьох примірниках, один з яких надається відповідному ліцензіату, другий - відповідно Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям, третій - органу місцевого самоврядування, а четвертий - залишається у державній інспекції. Копію акта державна інспекція надає територіальному підрозділу НКРЕ у відповідному регіоні. Державна інспекція не рідше одного разу на рік звертається до відповідного органу місцевого самоврядування для отримання підтвердження факту відсутності газифікації природним газом та відсутності або не функціонування системи централізованого теплопостачання в окремих багатоквартирних будинках, та у разі отримання інформації про газифікацію природним газом та/або функціонування системи централізованого теплопостачання в певних багатоквартирних будинках державна інспекція інформує ліцензіата про припинення дії попередньо виданого акта (або його частини). Відповідний тариф для зазначеної категорії застосовується з наступного розрахункового періоду після складання відповідного акта державною інспекцією. Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.03.2014 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до ДП «Регіональні електричні мережі» про зобов'язання вчинити певні дії, ДП «Регіональні електричні мережі» зобов'язано укласти із [PERSON] договір про користування електричною енергією та провести перерахунок споживачу [PERSON] вартості електроенергії відповідно до п.1.5 Тарифів на електроенергію, що відпускається населення з 12.10.2012 року. Однак, у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що ще 17.10.2012 року виконком Красноармійської міської ради звертався до начальника інспекції Держенергонагляду з метою оформлення акту, який підтверджує факт відсутності газифікації природним газом та відсутності систем центрального теплопостачання будинку відповідачів і, що ще до ухвалення рішення Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 19.03.2014 року, на підставі листа Державної інспекції з енергетичного нагляду ДП «Регіональні електричні мережі» з 01.11.2012 року відповідачам було змінено тариф на «не газифікований + місто» за ціною 21,54 коп. Що стосується не укладання договору із відповідачами, суду пояснив, що такі ухиляються від укладання договору, зокрема до філії із зазначеним питанням не зверталися. Згідно акта звірки № 1/431639 від 02 серпня 2016 року, який між сторонами було проведено відповідно до заяви відповідача від 12 травня 2016 року (а.с. 121) вбачається, що позивачем зазначено тарифи, на підставі яких здійснювалося нарахування за надану електричну енергію, відповідно до постанов НКРЄ чинних на час спірних правовідносин, за спожитим обсягом для газифікованих будинків, а з 01.11.2012 року за тарифом на «не газифікований + місто». Водночас, відповідачем суду надано свій розрахунок за спожиту електроенергію за період з березня 2009 року по 01 квітня 2015 року, згідно постанов НКРЄ чинних на час виникнення спірних правовідносин, однак за тарифами для окремих багатоквартирних будинків, не газифікованих природним газом та в яких відсутні, або не функціонують системи центрального теплопостачання. В судовому засіданні на питання суду відповідач пояснив, що він позивача самостійно про те, що його будинок є не газифікований не повідомляв, оскільки голова селища Шевченково обіцяв йому такі акти надіслати на адресу позивача. Судом встановлено, що між сторонами є спір щодо суми заборгованості за отримані відповідачами послуги, однак, під час розгляду справи відповідач фактично оспорював застосовані позивачем тарифи за надані послуги, проте із відповідним позовом до суду не звертався, та в межах розгляду даної справи зустрічний позов щодо застосованих позивачем тарифів не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відтак, суд приймає до уваги розрахунок позивача із зазначеними тарифами на час спірних правовідносин, оскільки станом до листопада 2012 року позивач щодо технічного стану будинку (не газифікований) обізнаний не був, що відповідачем не оспорювалось, та доказів на підтвердження протилежного суду надано не було. Також, у судовому засіданні встановлено, що основний борг за спожиту електричну енергію утворився у зимовий період за 2010-2011 роки та відповідачу та представнику відповідачу було роз'яснено зміст ст. 256, 267 ЦК України щодо позовної давності, однак відповідної заяви відповідачами подано не було. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позивачем у судовому засіданні доведено наявність заборгованості у відповідачів за надані послуги, проте лише за період з березня 2009 року по 21 грудня 2015 року (відключено від споживання електроенергії), оскільки такий період підтверджено квитанціями. Згідно наданого позивачем розрахунку та квитанцій, загальна сума заборгованості відповідачів за 2009, 2010, 2011, 2014, 2015 роки становить 6164,06 грн., водночас переплата за надані послуги у 2012-2013 роках становить 1960,72 грн. Відтак, заборгованість відповідачів становить 4203,34 грн. (6164,06 - 1960,72), яку, відповідно до ст. 541 ЦК України, слід стягнути солідарно на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Оскільки, суд приймає до уваги непогашену заборгованість за період лише з березня 2009 року по березень 2016 року включно (позов до суду подано 11 квітня 2016 року), то відповідно до величин індексів інфляції за 2009-2016 роки, інфляційна заборгованість за час прострочення становить 5517, 62 грн., 3% річних від простроченої суми становить 882,70 грн., які також підлягають солідарному стягненню з відповідачів. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 4 203,34 грн. - суми за обліковану електричну енергію, 5517,62 грн. - суми інфляційної заборгованості, 882,70 грн. - три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачу - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, судом задоволено вимогу позивач на суму 10603,66 грн., відтак з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, який відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 551,20 грн.

Outcome: partial