Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

12.10.2018 року позивач звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 21876,00 грн. невиплаченої заробітної плати; 93337,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку; 5000 грн. моральної шкоди, обрахованих станом на 28.12.2018 р. В обґрунтування позовних вимог вказала, що працювала у ПАТ «Укрзахідвуглебуд», звідки звільнилася 03.01.2018 р. у зв'язку з систематичною невиплатою заробітної плати. Зазначила, що відповідні кошти їй вчасно не були виплачені, остаточний розрахунок з ним не проведено. Також вказала, що у зв'язку з невиплатою належної заробітної плати їй спричинено моральної шкоди, яку оцінює у 5000 грн. 31.10.2018 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження і призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 30.11.2018 року, без виклику сторін. 30.11.2018 р. ухвалою суду витребувано докази від відповідача та відкладено розгляд справи на 28.12.2018 р. Сторони не подали клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін Відповідач відзиву та будь-яких інших заяв чи клопотань не подавав. 28.12.2018 р. у відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Як видно з пенсійного посвідчення серії [NUMBER] позивач з 30.01.2014 р. є пенсіонером за віком. Згідно з випискою з медичної карти стаціонарної хворої № 5722 від 22.12.2017 р., протоколу лапароскопічної операції № 263 від 19.12.2017 р., позивачка з 19.12.2017 р. по 22.12.2017 р. перебувала на стаціонарному лікуванні у Третій МКЛ м. Львова. 03.01.2018 р. позивач звільнена з посади провідного інженера відділу виробництва, проектування і організації робіт ПАТ «Укрзахідвуглебуд», що стверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] Повного розрахунку із позивачкою відповідач своєчасно не здійснив. Відповідно до довідки ПАТ «Укрзахідвуглебуд» від 13.12.2018 р. № 03-02/715, після звільнення позивачці не виплачена заробітна плата на суму 52186,48 грн. Цією ж довідкою стверджується, що заробітна плата позивачки за жовтень 2017 р. становила 2244,86 грн. при 8 вихідних днях та за листопад 2017 р. - 3749,93 грн. при 14 вихідних днях. Відповідно з положеннями частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У частині 1 статті 117 КЗпП України зазначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. При цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (правова позиція ВСУ № 6-76цс14 від 02.07.2014 р.). Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов'язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з вище вказаною довідкою відповідача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (жовтень-листопад 2017 р.), заробітна плата позивача сукупно становила 5994,79 грн. При цьому, у цей період було відпрацьовано 21 робочий день. Встановлено, що за період з 03.01.2018 р. по 28.12.2018 р. було 248 робочих днів. Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 5994,79 ? 21 ? 248 = 70795,62 грн. Щодо позовної вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. суд звертає увагу на те, що відповідно до присів ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем позивачці моральної шкоди у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд вважає доведеним завдання останній такої шкоди, оскільки позивачка є пенсіонером, унаслідок недостатності коштів об'єктивно мала потребу у докладанні додаткових зусиль для організації свого життя, у т.ч. пов'язаного з проведення хірургічного втручання. Розмір відшкодування, заявленого позивачкою до стягнення, відповідає засадам поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань. Враховуючи викладене, позов слід задовольнити частково. Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3524,00 грн., від якого позивач була звільнена при зверненні до суду. У порядку п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial