Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

12.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви вказує, що він народився в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, його батько - [PERSON], а дід - [PERSON], [INFO], були етнічними поляками. Дід сповідували римо-католицьку віру, дотримувався національних традицій, святкував національні свята. Свідоцтво про народження діда не збереглося, однак згідно архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 3-71-2017 від 30.11.2017 року, наявні наступні відомості: «У фонді 193 «Р-К» у медичній книзі с.Лозуватка Верхньодніпровського повіту, Лозуватської волості (Криворізький район, Криворізького округу - нині Дніпропетровська область), за записами про народження за 1920-1925 рр., виявлено запис про народження [PERSON] у 1924 році під № 56. [PERSON] - ([PERSON]) народжений [INFO], польської національності с.Лозуватка. Батько: [PERSON] - ([PERSON]), польської національності, римо-католицького віросповідання. Мати: [PERSON] - ([PERSON]), польської національності, римо-католицького сповідання. Підстава: ф.193, оп.8 спр.170, арк.112». Факт належності його діда до польської національності також підтверджується його свідоцтвом про народження, де у графі «батьки» зазначено що його батька - [PERSON] за національністю «поляк». Тобто допущена помилка у складеному актовому записі, так, у актовому записі про його народження [INFO], помилково в графі національність його батька [PERSON] зазначено як «українець», а не «поляк», а у свідоцтві про народження - національність батька зазначена вірно, як «поляк». Помилковість записів перериває та позбавляє його можливості встановити його належність до національності «поляк», та позбавляє користуватися пільгами, які гарантуються особам польського походження і передбачені Законом «Про репатріацію» та Законом «Про картку поляка» ухваленими Сеймом. Також встановлення факту приналежності до польської національності необхідно для відновлення та збереження етнічного походження свого роду. Заявник в судове засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник заявника [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи 12.04.2018 року в його відсутність, заяву підтримує, просить суд задовольнити її. Представник заінтересованої особи Центрально-Міського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областів судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечують проти заяви заявника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що викладені заявником фактичні обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи, зокрема копією паспорта, свідоцтвами про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтвом про смерть та архівною довідкою Державного архіву Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 30.11.2017 року № 3-71-2017 - а.с. 4-14. Листом Криворізького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 04.10.2017 року, відмовлено [PERSON] у внесенні змін до актового запису про народження [PERSON], в частині зміни національності батька з «українця» на «польк», з роз'ясненням звернення з вищевказаного питання до суду - а.с.15. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що [PERSON] його син, який народився в м.Кривому Розі, він є етнічним поляком. Його батько - [PERSON], дід та бабуся бути поляками, сповідували римо-католицьку віру, святкували національні свята. Відповідно до п.5 ч.1 ст.293 ЦПК України - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Як вбачається з положень ст. 11 Закону України «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Так, відповідно до ч. 2 ст. 300 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997 року), кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, дають суду підстави для задоволення заяви заявника. На підставі ст. 293 ЦПК України, ст.300 ЦК України,

Outcome: approved