Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом в інтересах неповнолітнього сина, [PERSON], яким просить усунути перешкоди у здійсненні ним права власності, визнавши відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 103 будинку 96 по вулиці Київській в місті Маріуполі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що її неповнолітньому сину [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності. Відповідач зареєстрований, але не проживає у вказаній квартирі близько 10 років, участі в оплаті комунальних послуг не приймає. Їй відомо, що [PERSON] виїхав з України до Російської Федерації, але точне місце його перебування їй не відома. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку перешкод у здійсненні права власності синові. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Позивач до зали суду не прибула, надавши заяву, якою просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибув. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 липня 2006 року. Право власності останнього зареєстроване Маріупольським бюро технічної інвентаризації 31 липня 2006 року, що підтверджується відповідним витягом за № 11392428. Також судом встановлено та підтверджується наданими доказами, що позивач [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16, 386, 391 ЦК України. Так, відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З довідки, виданої 04 липня 2016 року Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради Донецької області на імя [PERSON] вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], її колишній чоловік [PERSON] та син [PERSON] Актами мешканців будинку № 96 по вулиці Київській в місті Маріуполі від 15 лютого 2016 року, 22 квітня 2016 року, 23 червня 2016 року засвідчено, що колишній чоловік [PERSON], [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 2006 року. Отже, враховуючи, що відповідач, будучи колишнім членом сімї власника квартири, понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про усунення перешкод у здійсненні права власності [PERSON], визнавши відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири, тим самим задовольнивши предявлений позов. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 551,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved