Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

12 березня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В заяві вказав, що 10 листопада 2001 року він за договором купівлі-продажу придбав за 2100грн. у громадянки [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчили, оскільки власниця житлового будинку на той час хворіла і зобов'язалася нотаріально оформити договір навесні 2002 року. [INFO] [PERSON] померла. На теперішній час позивач не може посвідчити вказаний договір купівлі-продажу нотаріально і незважаючи на те, що з 2001 року проживає у житловому будинку, не являється його власником і не може розпорядитися ним на власний розсуд. Позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку дійсним і визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача позов визнала повністю та пояснила, що власником житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач у 2001 році придбав вказаний житловий будинок у [PERSON] і по теперішній час проживає в ньому разом із співмешканкою, своєчасно сплачує податок за землю та доглядає за житловим будинком. Просила суд задовольнити вимоги позивача і визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.4 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і непередбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Цивільні права і обов'язки виникають з угод, передбачених законом,а також з угод, хоч і непередбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно ст.41 ЦК Української РСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Стаття 47 ЦК Української РСР встановлювала правило про те, що нотаріальне посвідчення угоди обов'язково лише у випадках, зазначених у законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В силу ст.227 ЦК Української РСР, який діяв на момент виникнення правовідносин, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено і позивачем надано відповідні докази про те, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11 травня 1984 року (а.с.5) була власницею житлового будинку [ADDRESS]. Про вказане також свідчать і довідки Олександрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 20 березня 2014 року. 10 листопада 2001 року [PERSON] продала вказаний житловий будинок позивачу у справі за 2100грн., а нотаріально посвідчити договір зобов'язалася навесні 2002 року, про що свідчить розписка продавця на а.с.4. [INFO] [PERSON] померла в с.Олександрівка Снігурівського району Миколаївської області, що стверджується записом акта про смерть №61 від 01 березня 2002 року (а.с.28), витягом з державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть (а.с.29-30). Спадкова справа після смерті [PERSON] Снігурівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області не заводилася. Після смерті [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] мешкає [PERSON], про що свідчить витяг з по господарської книги Олександрівської сільської ради (а.с.11), акт депутата Олексадрівської сільської ради від 29 жовтня 2013 року (а.с.12). Таким чином, позивач повністю виконав угоду, яка потребувала нотаріального посвідчення, а друга сторона угоди [PERSON] померла, внаслідок чого позивач позбавлений права нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу та оформити своє право власності на придбане за вказаною угодою нерухоме майно. Суд вважає доведеним факт повного виконання позивачем угоди купівлі-продажу житлового будинку, а тому його вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд не стягує судові витрати у справі з відповідача на прохання позивача.

Outcome: approved