Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

11.07.2019р. [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Львова від 10.01.2001 року, на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вказана квартира входить до складу спадщини, на яку вона претендує. Спадщина відкрилась по смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Факт проживання зі спадкодавцем не менше п`яти років встановлений рішенням суду, що набрало законної сили. Однак, при зверненні до нотаріуса, з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено з тих підстав, що на вказане майно накладений арешт постановою державного виконавця від 10.01.2001р. Власником обтяження зазначено [PERSON] . З метою з`ясування та проханням зняти арешт з квартири, [PERSON] зверталась до Шевченківського ВДВС м. Львова, де її повідомили про відсутність виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на квартиру, оскільки закриті провадження зберігаються в архіві протягом 3-років і на даний момент знищені. З даного приводу позивач також зверталась до Першої Львівської держнотконтори, однак в усному вигляді отримала відмову у знятті арешту, а її письмова заява від 24.06.2019 р. залишена без реагування. Між тим, [PERSON] зазначає, що арешт був накладений на квартиру в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири від 20.02.1998р., згідно якого спірна квартира була подарована спадкодавцем [PERSON] . Оскільки даний договір дарування визнано недійсним за рішенням суду, яке набрало законної сили, тому на момент смерті, саме [PERSON] була власником вказаної вище квартири. Наявність арешту, накладеного на таку, створює позивачу перешкоди в оформленні спадщини, а тому остання лише в судовому порядку може захистити свої порушені права. Позивач [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилась. Її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зіславшись на обставини та факти, викладені в заяві, просила позов задовольнити. В подальшому звернувся до суду з клопотанням по завершення судового розгляду у його відсутності. Представник відповідача Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області в судовому засіданні зазначив, що у вирішенні даного спору покладається на рішення. В подальшому, від відповідача надійшло клопотання про продовження судового розгляду у відсутності представника. Від представника третьої особи Першої Львівської держнотконтори надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. В зв`язку з неявкою учасників, на підставі вимог ст. 247 ЦПК України судове засідання було проведено без фіксації технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. Квартира [ADDRESS] належила спадкодавцю на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 26.01.1995р., виданого Виконкомом Львівської міської ради. Факт належності померлій [PERSON] вказаної квартири також стверджується тим, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.11.2002р. у справі № 22а-1970/2002р. визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 20 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, на момент смерті саме [PERSON] була власником вказаної вище квартири. Позивач [PERSON] претендує на спадщину по смерті [PERSON] , в зв`язку з чим подала заяву про прийняття спадщини. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 13.09.2018р., встановлено, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сім`єю з 01.01.2004р. по день смерті [PERSON] . Однак, при зверненні позивача в нотаріальну контору, з метою оформлення спадщини, листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Л.Я. від 01.02.2019р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно ст.ст. 1264, 1296 ЦК України, оскільки на квартиру по [ADDRESS] накладено арешт. Згідно інформації Держреєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2019р., на вказану квартиру дійсно накладено заборону, реєстраційний номер обтяження № 4248690, зареєстровано Першою львівською державною нотаріальною конторою 19.12.2006 року. Власником об`єкта обтяження зазначено [PERSON] , підстава обтяження - постанова, 33/Л, 10.01.2001, ВДВС Шевченківського рай.упр.юст., вх.158. Як вбачається з матеріалів справи, вказана постанова винесена на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 04.01.2001р., постановленої в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Як згадувалось вище, на момент смерті [PERSON] , саме вона була власником вказаної вище квартири, а [PERSON] з 04.11.2002 року жодних прав на таку не має, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, визнаний недійсним договір дарування, на підставі якого останній була подарована спірна квартира. А згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим встановлено, що [PERSON] зверталась до Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області з приводу зняття вищевказаного арешту, та 27.03.2019р. отримала відповідь про те, що у відділі відсутнє виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки закриті виконавчі провадження зберігаються в архіві протягом 3-років з подальшим їх знищенням. А з моменту закриття виконавчого провадження пройшло більше 15 років, тому у відділу виконавчої служби відсутні правові підстави для зняття арешту із вказаного майна. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, права та обов`язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 5 ст. 1268 України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296, ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності па це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. З врахування того, що виконавче провадження, в межах якого накладений арешт на квартиру, станом на сьогоднішній день знищене та перебуває в статусі - «Завершено», позивач лише в судовому порядку може захистити свої права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність безпідставно накладеного обтяження на спадкове майно, що порушує права позивача, оскільки вона не в змозі належним чином отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що дає підстави для захисту її прав шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved