Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

11 грудня 2013 року [PERSON] звернувся в суд із позовом про визнання права власності на земельну частку (пай) вказуючи, що [INFO] померла його мати [PERSON], спадкоємцем якої за законом є він, позивач по справі. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 3,24 га, яка розташована на землях КСП с.с. «ім. Лесі Українки» с.Вільшаниця Білогірського району Хмельницької області і належала його померлій матері на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0082319, однак він не може оформити свої спадкові права з причин того, що оригінал сертифіката був втрачений спадкодавцем. Зазначає, що він прийняв спадщину, інших спадкоємців померлої матері немає, так як в нотаріальну контору ніхто інший із заявою про прийняття спадщини не звертався, спадкодавець проживала одиноко, а тому він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. В зв'язку із цим просив суд визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач - Вільшаницька сільська рада Білогірського району Хмельницької області про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшла заява, в якій вказується, що вимоги позивача необхідно задовольнити, а розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради. Третя особа - відділ Держземагенства у Білогірському районі Хмельницької області про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшла заява, в якій вказується, що вимоги позивача необхідно задовольнити, а розгляд справи проводити у відсутності представника відділу. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданим Білогірським ЗАГС від 03 січня 1955 року [NUMBER]. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с.Варивідки Білогірського району Хмельницької області, про що 13 лютого 2001 року Вільшаницькою сільською радою Білогірського району Хмельницької області складено відповідний актовий запис № 3. Відповідно до ст. ст. 548, 549 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини і вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Із змісту довідки Вільшаницької сільської ради Білогірського району Хмельницької області від 17 вересня 2013 року № 312 вбачається, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], яка на час смерті проживала із позивачем в [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки завідувача Білогірською державною нотаріальною конторою від 20 грудня 2013 року № 36171048 та довідки Хмельницького обласного державного нотаріального архіву від 08 січня 2014 року № 7 встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Із довідки відділу Держземагенства у Білогірському районі Хмельницької області від 20 вересня 2013 року № 09-2138/13 встановлено, що на підставі розпорядження голови Білогірської районної державної адміністрації від 17 грудня 1996 року № 409-р на ім'я [PERSON] був виданий земельний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0082319 в КСП с.с. «ім. Лесі Українки» с.Вільшаниця площею 3,24 га. Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) ХМ № 0082319, виданий на ім'я [PERSON] загублено, про що зроблено відповідне повідомлення в районній газеті «Життя і слово» від 30 серпня 2013 року № 67-68. Із змісту довідки Вільшаницької сільської ради Білогірського району Хмельницької області від 17 вересня 2013 року № 311 слідує, що сільська рада заходів по визнанню спадщини відумерлою після смерті [PERSON] не здійснювала. Із відомостей словника-довідника Інституту мовознавства ім. О.О.Потебні НАН України «Власні імена людей» за редакцією В.М. Русанівського вбачається, що «[PERSON]», «[PERSON]» та «[PERSON]» мають одне і те ж іменне значення, а відтак розбіжності імені в свідоцтві про смерть померлої, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Крім того, суд бере до уваги і позицію представника відповідача - Вільшаницької сільської ради Білогірського району Хмельницької області, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. При цьому судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. Таким чином, приймаючи до уваги, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцеві [PERSON] належало право на земельну частку (пай), а також те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої, суд приходить до висновку про те, що позов в частині визнання права на земельну частку (пай) необхідно задовольнити. Разом з тим, суд вважає, що в частині визнання права власності за позивачем на дану земельну частку (пай) даний позов задоволений бути не може, оскільки спадкодавець [PERSON] право власності на дану земельну частку (пай) не набула, земельна ділянка їй в натурі не виділялась і предметом спадкування не є певне індивідуально визначене майно, а є лише майнове право. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial