Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

10.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Західінкомбанк» в особі Херсонської філії ПАТ «Західінкомбанк» про захист прав споживачів, посилаючись на те, що 25.08.2009 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № 26303007875000, відповідно до якого вона передала на депозитний рахунок банку 111923,72 грн. строком на 6 місяців під процентну ставку в 18% річних. 27.02.2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до зазначеного договору, якою продовжено строк дії договору на 18 місяців до 27.08.2011 року під процентну ставку в 18% річних. 22.08.2011 року, за 5 днів до закінчення строку дії договору, як то передбачено п.1 додаткової угоди №1 вона звернулася до відповідача з письмовою вимогою про повернення вкладу та процентів, але відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Два роки працівники банку обіцяли йому повернути кошти, сплачуючи при цьому деякі кошти, повертаючи частину належних йому процентів. Загалом відповідач сплатив йому 25348,59 грн. процентів, хоча повинен був заплатити 40292,54 грн. процентів, також відповідач повернув йому 250 грн. вкладу. Таким чином, залишок заборгованості відповідача на момент пред'явлення позову складає 111673,72 грн. вкладу та 15193,95 грн. процентів, а загалом - 126867,67 грн. У відповідності до ст.625 ЦК України відповідач повинен сплатити йому 3% річних за весь період прострочення грошового зобов'язання, що складає 5488,52 грн. за період з 15.05.2012 року по 01.11.2013 року. Крім того, неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за договором відповідач спричинив йому моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях через погіршення відносин у сім'ї, так як він всі гроші, які складали сімейний бюджет поклав на депозит у банк і саме у цей банк, проти чого в свій час виступали члени його сім'ї, численними обіцянками повернути вклад та проценти, які не відповідали дійсності, необхідністю витрачати свій час на повернення коштів з банку, неможливості за ці гроші вчити дітей, розмір якої він оцінює в 3000 гривень. З посиланням на ст.41 Конституції України, ст. ст.1, 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст.625, 633, 1058, 1060, 1061 ЦК України просив задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, з підстав, зазначених в позові. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, надала до суду письмові заперечення, які зводяться до наступного. Позов пред'явлено до філії банку, яка не є юридичною особою. Посилання позивача на відмову відповідача повертати йому кошти за банківським вкладом не відповідають дійсності, оскільки банк у міру своїх фінансових можливостей сплачував позивачу кошти. Станом на 18.11.2013 року залишок вкладу становить 108573,72 грн., а процентів 112298,68 грн., а загалом сума боргу складає 120872,40 грн. Оскільки позивач отримував вклад та проценти частинами, то надав свою згоду на отримання вкладу частинами, а тому відповідач не прострочив виконання грошового зобов'язання. Щодо стягнення моральної шкоди, то позивач не навів жодного доказу на підтвердження її існування та наявності причинно-наслідкового зв'язку з діями (бездіяльністю) відповідача, а також стягнення такої шкоди не передбачено умовами договору банківського вкладу та чинним законодавством. Просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.08.2009 року між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Літній» за №26303007875000, на строк 6 місяців, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв 111923,72 грн. вкладу і зобов'язувався виплатити позивачу суму вкладу та проценти в розмірі 18% річних. 27.02.2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до зазначеного договору, якою продовжено строк дії договору на 18 місяців до 27.08.2011 року під процентну ставку в 18% річних. 22.08.2011 року, за 5 днів до закінчення строку дії договору, як то передбачено п.1 додаткової угоди №1 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення вкладу та процентів, але відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, посилаючись на скрутне матеріальне становище, що відображено у письмовій відповіді відповідача від 26.08.2011 року. У відповідності до ст.. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. На момент звернення позивача з позовом сума заборгованості по вкладу становить 108573,72 грн., з чим погодився і позивач, і представник банку, що також підтверджується виписками з рахунку і в цій частині позов підлягає задоволенню. Разом з тим, оскільки позивач у судовому засіданні погодився із сумою заборгованості по процентам, яку заявив представник відповідача в розмірі 12298,68 грн., суд присуджує до стягнення саме цю суму процентів, як узгоджену сторонами. Позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період з 15.05.2012 року по 01.11.2013 року підлягають задоволенню на суму 5357,83 грн., як такі, що ґрунтуються на законі (ст.625 ЦК України) у зв'язку з прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання. При цьому часткове погашення відповідачем суми заборгованості за договором банківського вкладу та отримання цих коштів позивачем не свідчить про укладення будь-якого нового договору сторонами на інших умовах, оскільки укладення такого договору повинно бути оформлене у письмовій формі. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки договором, укладеним між сторонами, відшкодування моральної шкоди не передбачено, а позивач не навів жодного доказу в обґрунтування наявності спричиненої йому моральної шкоди, причино-наслідкового зв'язку між порушення його прав з боку відповідача та настанням моральної шкоди, а також не обґрунтував її розмір. На підставі викладеного,

Outcome: partial