Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

11.07.2018р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 14.12.1994р. о 18год. 50хв. в м.Одесі по вул.Краснова, навпроти будинку №5, [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-2103, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись з боку Адміральського проспекту в напрямку пл.Толбухіна, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який знаходився в районі роздільної смуги, внаслідок чого [PERSON] відлетів на зустрічну смугу дорожнього руху, де на нього скоїв наїзд автомобіль РАФ-ЗЗП, реєстраційний номер [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок вказаної ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до ампутації лівої ноги на рівні середньої третини стегна. Позивач вказує, що постановою Київського районного суду м.Одеси від 13.03.2009р. [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію» від 19.04.2007р., яка ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.07.2009р. залишена без змін. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13.12.2011р. з [PERSON] на користь позивача було стягнуто матеріальну шкоду в сумі 22187грн. та моральну шкоду в сумі 204816грн., яке рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.03.2012р. змінено в частині стягнення моральної шкоди, а саме з [PERSON] стягнуто моральну шкоду в сумі 100000грн., в іншій частині рішення залишено без змін, а всього з відповідача на користь позивача стягнуто 122187,00грн.. Рішення суду за період з 19.03.2012р. по 12.06.2018р. відповідач не виконує, у зв`язку з чим позивачем на вказану суму заборгованості нараховано відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України втрати від інфляції в сумі 167518,38грн. та три проценти річних в сумі 22879,56грн., а всього 190397,94грн.; крім того, за цей період позивач просить стягнути з відповідача додаткову матеріальну шкоду в сумі 105856,93грн., яка складається з вартості протезу в сумі 90072,09грн. та вартості ліків в сумі 15784,84грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000грн.. В судове засідання позивач та його представник адвокат Субботіна Л.В. не з`явилися, остання подала до суду заяву-клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.58). Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.54, 55, 59, 62, 64, 65), про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача та його представника на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає\~справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України). Так, на обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступні докази: постанову Київського районного суду м.Одеси від 13.03.2009р., згідно якої [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію» від 19.04.2007р., яка ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.07.2009р. залишена без змін. Згідно цієї постанови позивач стверджує, що [PERSON] свою вину у вчиненні інкримінуємого йому злочину визнав і заявив клопотання про застосування до нього акта амністії; рішення Київського районного суду м.Одеси від 13.12.2011р., згідно якого з [PERSON] на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду в сумі 22187грн. та моральну шкоду в сумі 204816грн., завдану внаслідок кримінального правопорушення, яке рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.03.2012р. змінено в частині стягнення моральної шкоди, а саме стягнуто моральну шкоду в сумі 100000грн., в іншій частині рішення залишено без змін, а всього з відповідача на користь позивача стягнуто 122187,00грн.; виконавчий лист, який було видано йому на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 13.12.2011р. та Апеляційного суду Одеської області від 19.03.2012р., який, як стверджує позивач, він подав до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, але відповідачем до цього часу рішення судів не виконане. Проте, жодного з перелічених вище доказів позивач суду не подав. Також, не подано позивачем доказів на підтвердження того факту, що рішення суду до цього часу не виконане, що позбавило суд можливості перевірити дійсний наявний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаними судовими рішеннями і виконавчим листом станом на день звернення до суду з цим позовом та дійти висновку про обґрунтованість і правильність нарахування позивачем на цю заборгованість втрат від інфляції і трьох процентів річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. На підтвердження додаткової матеріальної шкоди в розмірі 105856,93грн., яка складається з вартості протезу в сумі 90072,09грн. та вартості ліків в сумі 15784,84грн., позивачем надано копію листа Одеського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про те, що орієнтовна вартість протезу для [PERSON] станом на 06.05.2015р. складає 90072,09грн. (а.с.7), та копії касових квитанцій (а.с.8-13, 19-23) і товарних чеків (а.с.14-18) з придбання різноманітних лікарських засобів. Зазначені докази не відповідають вимогам, що ставляться до письмових доказів в розумінні ст.95 ЦПК України, оскільки вони подані в копіях, які не засвідчені належним чином, та з них не можливо встановити, що вказані в них лікарські засоби були придбані саме позивачем і на лікування наслідків отриманої ним травми та за відповідним призначенням лікаря, що унеможливлює встановити належність, допустимість, достовірність та достатність цих доказів, які у своїй сукупності дають суду змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.77, 78, 79 та ч.ч.1, 2 ст.80 ЦПК України), а також встановити дійсну суму коштів, яку було витрачено позивачем на лікування завданої відповідачем шкоди. В силу ч.3 ст.12 та ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються\~сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 8 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду; позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що позивачем не подано суду достатньо доказів, про які йдеться у позовній заяві, і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed