Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

11.01.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, та подавши виправлену позовну заяву від 24.01.2018 року просив встановити факт постійного проживання [PERSON] зі своєю матірю [PERSON] на час відкриття спадщина - на день смерті [PERSON] на 15 травня 2017 року за адресою: [ADDRESS]. Мотивує позов тим, що позивач як спадкоємець першої черги після смерті матері [PERSON], яка померла 15 травня 2017 року не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину. На момент смерті матері проживав із нею в спільній квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належала їм на праві спільної часткової власності. 10.11.2017 року звернувся до нотаріуса та дізнався, що спадкова справа була заведена в Першій Чернігівській державній нотаріальній конторі. Із заявою про прийняття спадщини звернулась сестра матері відповідач по справі. Після цього позивач дізнався, що мати була зареєстрована [INFO]. 23.11.2017 року позивач повідомив Першу Чернігівську державну нотаріальну контору про факт проживання з померлою на день смерті та факт того, що позивач є спадкоємцем першої черги. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач та її представник проти позову заперечували. Представник Першої Чернігівської державної нотаріальної контори подав заяву про розгляд справи без участі представника. Вислухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] його матірю є [PERSON] (а.с. 7). 06.05.2017 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно померлій [PERSON] на праві приватної власності належить 2/7 частки будинку № 23 по вул. Освіти в м. Чернігові (а.с.8). Відповідно до інформаційної довідки КП «ЧМБТІ» № 4252 від 07.11.2017 року станом на 31.12.2012 року [PERSON] та [PERSON] мають у власності по 1/2 частці квартири № [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.12.2004 року. Згідно відомостей будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [INFO] [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою 12.08.2015 року та знята з реєстрації 19.06.2017 року в звязку зі смертю. Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 3381 від 15.03.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] В Першій Чернігівській нотаріальній конторі заведена спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] (а.с.9). 07.09.2017 року до Першої Чернігівської нотаріальної контори звернулась відповідач із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] [PERSON] в поданій заяві до державного нотаріуса зазначила, що інших спадкоємців, передбачених законом немає (а.с. 81). Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року [PERSON] спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. З ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] Покійна [PERSON] проживала в [INFO], поки не помер її чоловік, після чого вона почала проживати в приватному будинку по вул. Тракторна (нині Освіти) в м. Чернігові. Із своїм сином [PERSON] вона не проживала, зранку приходила до нього, готувала йому їжу, прибирала в квартирі, а ввечері поверталася додому, ночувати ніколи не залишалася. Крім того повідомила, що так як її вікна виходять у двір, вона кожного ранку бачила як [PERSON] йшла до сина. Перед смертю [PERSON] лікувалася в лікарні на денному стаціонарі, а тому в день своєї смерті вона пішла в лікарню і там уже померла. Свідок [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] почала проживати в будинку по вул. Освіти в м. Чернігові менше як рік тому. Останній раз [PERSON] вона бачила перед смертю, вона їй сказала, що йде до родичів, а ввечері уже стало відомо, що вона померла. Свідок [PERSON] суду дала свідчення, що з 23.12.2017 у її провадженні перебуває розшукова справа щодо розшуку [PERSON] та зазначила, що їй невідомі ніякі факти, які б вона могла повідомити суду, що стосуються предмета спору. Свідок [PERSON] суду повідомила, що знала [PERSON] більше 30 років. Після смерті її чоловіка в 2009 році вона проживала в основному в приватному будинку по вул. Освіти в м. Чернігові, але щодня навідувалася і до свого сина, який проживав в [INFO], так як не могла залишити його без догляду, оскільки він зловживав спиртними напоями та жив за її рахунок. Зазначила, що часто зустрічалася з [PERSON] на вул. Освіти, звідки вони їхали на кладовище, після чого [PERSON] поверталася в приватний будинок по вул. Освіти. [PERSON] померла в лікарні, куди вона ходила в той час кожного дня, так як лікувалася на денному стаціонарі. Після смерті її чоловіка вона по вул. Козацькій в гостях у [PERSON] не була. Крім того, зазначила, що [PERSON] їй розповідала, що у неї в будинку по вул. Освіти проживали квартиранти, проте потім виїхали. Свідок [PERSON] суду повідомила, що проживає в частині будинку № 23 по вул. Козацькій в м. Чернігові. [PERSON] проживала в цьому ж будинку, проте в іншій частині цього будинку приблизно останні 2,5-3 роки разом із квартирантами, які потім виїхали. Відносини з сином у неї були погані, так як він зловживав спиртними напоями, ніде не працював та постійно влаштовував скандали, а тому вона не могла з ним проживати, оскільки мала поганий стан здоровя і не могла це витримувати. Свідок [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] він знає приблизно 16 років, оскільки проживає з ним на одному районі. Він проживав разом із своєю матірю та племінником. [PERSON] випивав, проте матері допомагав, оскільки у неї був поганий стан здоровя, а тому ходив до магазину та аптеки. Про смерть [PERSON] йому стало відомо зі слів племінника, вона померла всередині травня 2017 року, після чого, через декілька днів помер і племінник [PERSON]. Він спілкувався із племінником [PERSON], який йому говорив, що разом із [PERSON] їздив в будинок по вул. Освіти обробляти город, а також те, що там живуть квартиранти. Свідок [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] знає давно, так як проживає з ним на одному районі. Зазначив, що [PERSON] проживав разом з матірю та племінником. В гостях у [PERSON] був останній раз рік назад. Проте, що [PERSON] померла, йому стало відомо зі слів племінника [PERSON], який прийшов до нього в той вечір і повідомив про це. [PERSON] випивав, проте не постійно, так як він бачив його і тверезим, і у стані алкогольного спяніння. В приватному будинку по вул. Освіти він був особисто, допомагав обробляти город, там проживали квартиранти. Згідно листа Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України №7080 від 26.03.2018 року [PERSON] була призначена та виплачувалась пенсія за віком. Пенсія виплачувалась поштовим переказом за місцем тимчасового проживання отримувача, а саме за адресою: [ADDRESS]. Пенсії одержувались на відповідному поштампі за місцем проживання та назад не повертались (а.с. 90). Таким чином, суд з врахуванням того, що позивач є рідним сином та є спадкоємцем першої черги [PERSON], квартира за адресою: [ADDRESS] була спільною частковою власністю, померла отримувала пенсію за своїм місцем проживання, яку визначила сама подавши відповідну заяву до органу ПФУ. Суд проаналізувавши показання свідків встановив, що померла [PERSON] щоденно була у власній квартирі за адресою: [ADDRESS], де займалась господарством, піклувалась за сином, звідти була й похована, приходить до висновку про задоволення позову про встановлення факту постійного проживання [PERSON] з своєю матірю, спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини на день смерті [PERSON] на 15.05.2017 року за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved