Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

10 грудня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (надалі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 13261 грн 52 коп. та судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 16 листопада 2012 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до зазначених умов, отримав кредитну картку «Зарплатна». 05 березня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір (надалі -Договір) шляхом переоформлення картки «Зарплатна» на престижну кредитну картку «Універсальна 55 днів». За умовами Договору відповідач отримав кредит у розмірі 7900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку з чим у нього перед банком виникла заборгованість у сумі 13261 грн 52 коп., з яких 7604 грн 20 коп - заборгованість за кредитом; 3812 грн 86 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 736 грн 77 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина), 607 грн 69 коп. - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Уточнивши позовні вимоги, зазначив, що сума коштів - 736 грн 77 коп., є пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, а не заборгованістю з комісії за користування кредитом, як це зазначено в позовній заяві та в розрахунку заборгованості. В наданій заяві представник банку також зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16 листопада 2012 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що надаються позивачем, та отримав картку «Зарплатна», тобто підписав договір про надання банківських послуг (а.с. 5). На підставі зазначеного вище договору 05 березня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», з одного боку, та [PERSON], з другого боку, шляхом переоформлення карки «Зарплатна» на кредитну картку «Універсальна 55 днів» укладено кредитний договір. Вказане підтверджується випискою з особового рахунку відповідача та фотографіями останнього з кредитною карткою, що були зроблені у відділенні банку відповідальними працівниками. З 26 жовтня 2013 року у відповідача утворилась прострочена заборгованість по тілу кредиту, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2014 року заборгованість [PERSON] перед банком за тілом кредиту склала 7 604 грн 20 коп. (6 836 грн 47 коп. - поточна заборгованість, 767 грн 73 коп. - прострочена заборгованість), за відсотками - 3 812 грн 86 коп., а 01 березня 2014 року - заборгованість за пенею у розмірі 736 грн 77 коп. Крім того, відповідачеві нараховано штраф у розмірі 1 107 грн 69 коп., що складається із фіксованої частини у розмірі 500 грн та процентної складової у розмірі 607 грн 69 коп.. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов'язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто засобами цивільно-правової відповідальності. Як вбачається з Умов та правил надання банківських послуг, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», підставою нарахування банком як пені, так і штрафу є порушення позичальником строків внесення платежів (п. 1.1.5.21, п.2.1.1.7.6, Умов). Вказане свідчить, що відповідача двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення зобов'язання. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з позичальника одночасно пені та штрафу підлягають частковому задоволенню, а тому відмовляє у стягненні з відповідачки суми пені. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №PROM5BIUU4 від 25 листопада 2014 року, доданим до матеріалів справи (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов частково, стягує з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial