Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

11.12.2018 року представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в якому просить: 1) стягнути з [PERSON] заборгованість, яка виникла за кредитним договором №014/08-3/3365/МК від 29.11.2007 р. по відсоткам за період часу з 25.04.2014 р. по 26.07.2018 р. у сумі 3 684,23 доларів США; 2) у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/08-3/3365/МК від 29.11.2007 р. у сумі 18 944, 19 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною (232 581,00 грн.), встановленою у п.1.4 Договору іпотеки №014/08-3/3365/зЗ від 29.11.2007 р.. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 014/08-3/3365/МК від 29.11.2007 року та додаткової угоди № 1 від 30.09.2009 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 28.11.2015 р., проте умов укладеного договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитом. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.07.2014 р. позовні вимоги банку було задоволено частково та стягнуто з боржника та фінансового поручителя грошові кошти у розмірі 10 556,35 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 114 358,54 грн.. Зазначає, що дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Так, з дати ухвалення вказаного вище рішення по сьогоднішній час заборгованість за кредитним договором в строк погашено не було, тому банк продовжував нараховувати позичальнику відсотки за порушення умов кредитного договору. Таким чином, станом на 26.07.2018 р. заборгованість позичальника перед банком становить 18 944, 19 доларів США, з яких: 4 682,72 доларів США поточної заборгованості за кредитом; 4 608,73 доларів США поточної заборгованості відсотками; 9 652,74 доларів США заборгованості по пені. Також, беручи до уваги те, що позичальник не виконав в строк вказане рішення суду першої інстанції та умови кредитного договору в частині погашення кредитної заборгованості, виникла заборгованість по відсотках за період часу з 25.04.2014 р. по 26.07.2018 р. у сумі 3 684,23 доларів США. Окрім цього ствердив, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29.11.2007 р. між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/08-3/3365/зЗ, який на сьогоднішній день діє в редакції Додаткової угоди 1 від 30.09.2009 р., предметом якої є квартира за адресою: [ADDRESS] . Ухвалами від 18.12.2018 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та забезпечено позов до набрання рішенням законної сили, шляхом накладення арешту на належну [PERSON] - 1/5 частину квартири [ADDRESS] . 28.05.2019 року підготовче провадження закрито, розгляд справи призначався на 15.10.2019 року. 15.10.2019 р. судове засідання було проведено, та в подальшому розгляд справи було відкладено на 20.02.2020 р., яке було відкладено на 31.03.2020 р.. 31.03.2020 р. будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідно до наявних в матеріалах справи пояснень та безпосередньо наданих ним пояснень у судовому засіданні від 15.10.2019 р. останній зазначив, що 29.11.2007 р. з відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США. Інший відповідач [PERSON] є поручителем, яка передала в іпотему належну їй квартиру. Відповідачі належним чином умов кредитного договору не виконали у зв`язку з чим станом на 28.03.2014 р. виникла заборгованість у сумі 10 556,00 доларів США, яка рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.07.2014 р. в повному розмірі стягнута з відповідачів, та була погашеною 15.12.2015 р. не у валюті, а у гривневому еквіваленті. Так як стягнення повинно виконуватись у валюті, яка бралась у кредит та те, що протягом вказаного часу боржник користувався вказаними коштами, коштів які надійшли в порядку виконання рішення суду недостатньо для погашення заборгованості, щ остало підставою для звернення до суду з даним позовом. Окрім цього, оскільки рішенням суду кредитний договір не було розірвано, банк продовжив нараховувати відсотки. Відповідач [PERSON] та його представник заяв чи клопотань про розгляд справи за їх відсутності не подавали, про причини неявки не повідомили. Відповідно до наявних в матеріалах справи пояснень та безпосередньо наданих представником відповідача пояснень у судових засіданнях від 15.10.2019, 20.02.2020 рр. останній щодо задоволення позову заперечив. Зазначив, що рішенням суду у 2014 році достроково стягнуто заборгованість по даному договору і дане рішення є виконаним, що підтверджується постановами державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень. Таким чином, банк вже використав своє право на дострокове стягнення заборгованості, чим змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, рішенням суду дані зміни засвідчено, а тому вважає даний позов безпідставним. Окрім цього, оскільки позивач 14.04.2014 р. звернувся до відповідачів з позовною заявою про дострокове стягення заборгованості, тому починаючи з даної дати почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності, який закінчився 14.04.2017 р.. Зазначає, що дана позовна заява датована 06.11.2018 р., а тому позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, а тому просить застосувати позовну давність. Відповідачка [PERSON] заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності не подавала, про причини неявки у судові засідання 05.04.2019, 28.05.2019, 15.10.2019, 20.02.2020, 31.03.2020 рр. суд не повідомила. При цьому не було подано відзиву. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснив судовий розгляд справи на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. 29.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/08-3/3365/МК, відповідно до якого, з урахуванням змін внесених укладеною між ними 30.09.2009 р. додатковою угодою № 1 до кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 30 000,00 доларів США зі сплатою 13,25% річних за користування кредитом та кінцевою датою повернення 28.11.2015 р.. Пунктом 8.1 кредитного договору визначено, що він набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів (частини коштів) та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів та пені). Пунктом 6.5 кредитного договору передбачено, що кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договір застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. 29.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ПП «Престиж» було укладено договір поруки № 014/08/-3/3365/п1, та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/08/-3/3365/п2, відповідно до умов яких останні взяли на себе зобов`язання відповідати перед банком по зобов`язаннях [PERSON] за кредитним договором № 014/08-3/3365/МК від 29.11.2007 року та змінами до нього згідно додаткової угоди №1 від 30.09.2009 р.. З метою забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним кредитним договором, 29.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №014/08-3/3365/зЗ, з урахуванням змін внесених укладеною між ними 30.09.2009 р. додатковою угодою №1 до договору іпотеки, згідно умов яких остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, 14.04.2014 р. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , ПП «Престиж», [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 556, 35 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 114 538,54 грн.. Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 липня 2014 року, яке набрало законної сили 25.07.2014 р., позовні вимоги банку задоволено частково, та солідарно стягнуто з [PERSON] , ПП «Престиж», [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/08-3/3365/МК від 29.11.2007 року в розмірі 10 556, 35 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 114 538,54 грн., з яких: 9 561, 56 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 103 742, 93 грн. - заборгованість за кредитом; 823, 86 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 8 938,89 грн. - заборгованість за відсотками; 170, 93 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 854, 59 грн. - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотках. Також вирішено питання судових витрат. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі даного рішення, 05.08.2014 року Червоноградським міським судом Львівської області було видано виконавчі листи. Постановами головного державного виконавця відділу ДВС Червоноградського МУЮ від 03.12.2015, 08.12.2015 рр., виконавчі провадження №№45457888, 45458622, 45458353 з примусового виконання виконавчого листа №459/1923/14-ц, виданого 05.08.2014 року Червоноградським міським судом Львівської області про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , ПП «Престиж» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованості за кредитним договором у сумі 114 538,54 грн. - закінчено, у зв`язку із надходженням на адресу відділу ДВС заяви [PERSON] , з долученням копій квитанцій про сплату боргу, згідно якої боржником сплачено заборгованість по виконавчому документу за кредитним договором №014/08-3/3365/МК від 29.11.2007 р.. Окрім цього, постановами державного виконавця від 23.06.2015, 17.02.2016, 23.11.2017 р., закінчено виконавчі провадження з примусового стягнення з [PERSON] , [PERSON] , ПП «Престиж» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», судового збору у сумі 381,79 грн., у зв`язку із його сплатою. Отже, рішення суду про повне стягнення суми заборгованості за вказаним вище кредитним договором виконане в повному обсязі. Доказів протилежного суду не надано. Не зважаючи на повне виконання боржниками вказаного вище рішення, позивач продовжив нараховувати заборгованість за кредитним договором, так як вважав, що позичальником заборгованість у строк не було погашено, а тому згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість станом на 26.07.2018 р. складається з 18 944, 19 доларів США, з яких: 4 682,72 доларів США поточної заборгованості за кредитом; 4 608,73 доларів США поточної заборгованості відсотками; 9 652,74 доларів США заборгованості по пені. Також, беручи до уваги те, що позичальник не виконав в строк вказане рішення суду першої інстанції та умови кредитного договору в частині погашення кредитної заборгованості (п.3.3 кредитного договору), виникла заборгованість по відсотках за період часу з 25.04.2014 р. по 26.07.2018 р. у сумі 3 684,23 доларів США. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів. У статті 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 4 ст.264 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості сума заборгованості указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Вище викладені висновки й міркування відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 04.07.2018 р. по справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18). Таким чином, пред`явивши позов до відповідачів щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, позивач на власний розсуд змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, відтак подальше нарахування заборгованості за спірним кредитним договором поза межами дії договору є безпідставним. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, про які банк у цій справі не заявляв. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав його необґрунтованості. Що стосується клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Савченко М.А.про застосування позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦКУ). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Вище викладені висновки й міркування відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 22 травня 2018 року р. по справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18). З огляду на викладені обставини, докази та міркування, суд вважає, що в даній справі не підлягає застосуванню позовна давність, оскільки в силу вимог закону, суд вправі застосувати позовну давність лише за наявності порушення права особи. Оскільки даний позов є необґрунтованим, то відсутні правові підстави для застосування у даній справі позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, що сплачений позивачем у сумі 3 524,00 грн., покладаються на останнього у зв`язку з відмовою у позові.

Outcome: dismissed