Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

11 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за нею на 1/3 квартири №15, будинку №10, загальною площею 49,2 кв.м., що знаходиться в м.Донецьку Донецької області по вул.Пухова і належала [PERSON], який помер 27.08.2013 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27 серпня 2013 року помер її батько, [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом є вона та її мати [PERSON]. Заповіт батько не складав. Позивач прийняла спадщину, своєчасно подавши відповідну заяву приватному нотаріусу [PERSON] (номер у спадковому реєстрі 55757678, номер спадкової справи у нотаріуса 4/2014). [PERSON] після відкриття спадкової справи відмовилась від спадку, подавши відповідну заяву цьому ж нотаріусу. Втім через небезпеку для родини і бойові дії позивач з родиною виїхала з Донецьку і не встигнули переоформити спадкове майно та отримати відповідне свідоцтво. До складу спадкового майна входить 1/3 квартири №15, що знаходиться в м.Донецьку по вулиці Пухова, будинок №10, (інші 1/3 цієї квартири належить позивачу та 1/3 її матері). За інформацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Наказом №79/2 від 18.03.2016 припинено приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] з 23.03.2016 року. [PERSON] вказаного наказу архів нотаріальних документів приватного нотаріуса [PERSON] буде передано до обласного архіву після закінчення АТО. Ця обставина змусила позивача звернутися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Таким чином, реалізація позивачем свого права на отримання спадщини і визнання за нею права власності на спадкове майно іншим чином крім як за рішенням суду на теперішній час є не можливим. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі є донькою [PERSON] 27.08.2013 року він помер, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.4). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири №15, що знаходиться в м.Донецьку по вулиці Пухова. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно інша 1/3 частина квартири належить [PERSON], інша 1/3 частина [PERSON] (а.с.3). Позивач прийняла спадщину, своєчасно подавши відповідну заяву приватному нотаріусу [PERSON], номер у спадковому реєстрі 55757678, номер спадкової справи у нотаріуса 4/2014 (а.с.5). Через небезпеку для родини і бойові дії позивач з родиною виїхала з Донецьку і не встигнула переоформити спадкове майно та отримати відповідне свідоцтво. У відповідності до ст.ст.1217,\~ \~1218,\~ \~1223 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування має особа, визначена у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ \~статтях 1261\~ \~-\~ \~1265 цього Кодексу, а внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст.1266 ЦК України). [PERSON] ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того у Постанові Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позовні вимоги, не заперечував щодо їх задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є достатньо обґрунтованими та підтвердженими, а тому суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved