Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

11.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (кол. назва - сел. Комсомольське) Зміївського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] з 04.05.1959 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Подружжя все спільне життя прожили в сел. Слобожанське (кол. - сел. Комсомольське), працювали на Зміївській ТЕС, є батьками двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У грудні 1970 року від підприємства Зміївської ТЕС подружжя отримало ордер на двокімнатну квартиру [ADDRESS], в якій проживали всією родиною. Крім того, [PERSON] та [PERSON] спільно була придбана також і квартира [ADDRESS] (кол. - [ADDRESS], де позивач зареєстрована, і постійно проживав молодший син [PERSON] до дня смерті - [INFO] року. Для того, щоб утримувати в подальшому квартиру [ADDRESS], 13.10.1994 року [PERSON] знялася з попередньої реєстрації, прописалася в другій квартирі та оформила особові рахунки по утриманню житла на своє ім'я, хоча фактично продовжувала проживати разом із чоловіком за попередньою адресою. 26.10.1994 року подружжя отримало Свідоцтво про право власності на житло від 26.10.1994 року, виданого згідно з розпорядженням № 726 від 26.10.1994 року, органу приватизації Зміївської ДРЕС, позивачу з чоловіком на праві спільної сумісної власності подружжя належить двокімнатна квартира [ADDRESS]. [PERSON] весь час з чоловіком проживали разом, вели спільне господарство, шлюб між ними не розривався, хоча й зареєстровані вони були за різними адресами. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS]. Заповіту на випадок своєї смерті чоловік позивача не залишив, а після його смерті спадкоємцями за законом залишилися [PERSON] та старший син [PERSON], який давно проживав окремо від батьків зі своєю родиною та не був зареєстрований з батьком на момент його смерті. Заяву про прийняття спадщини після померлого батька до нотаріальної контори [PERSON] не подавав, майно фактично не успадковував, не володів та не розпоряджався ним, оскільки вважав, що все це повинно залишитися матері, як спільне майно подружжя. [INFO] року помер [PERSON]. Отже, зі спадкоємців першої черги після померлого спадкодавця [PERSON] залишилася лише позивач. [PERSON] успадкувала після чоловіка все їх спільне майно, придбане в шлюбі та яке залишилося в квартирі [ADDRESS], в порядку ст. 549 ЦК УРСР. При цьому, норми діючого на той час законодавства про спадкування не містили вимогу про спільну реєстрацію місця проживання зі спадкодавцем для підтвердження фактичного вступу в управління спадщиною. Позивач утримує вище вказану квартиру, особові рахунки також переоформлені на її ім'я. З метою оформлення свого права на спадщину та отримання Свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса за місцем свого проживання, однак, нотаріус не має можливості оформити спадкові права позивача у зв'язку з відсутністю спільної реєстрації місця проживання разом зі спадкодавцем. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] у підготовче засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, справу просить розглядати за її відсутності. Суд, вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 04.05.1959 року між [PERSON] та [PERSON] Геніївською сільською радою Зміївського району Харківської області було зареєстровано шлюб, копія Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER], актовий запис № 15 (а.с. 6). [PERSON] та [PERSON] були співвласниками житлової квартири [ADDRESS] (кол. назва - сел. Комсомольське) Зміївського району Харківської області на підставі Свідоцтва про право власності б/н від 26.10.1994 року, виданого Зміївською ДРЕС (а.с. 8, 9, 10, 11, 12). [INFO] [PERSON] помер - копія Свідоцтва про смерть, [NUMBER], актовий запис № 18 (а.с. 7). Позивач є єдиною спадкоємицею після смерті чоловіка, оскільки їх сини - [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується відповідним Свідоцтвами про смерть (а.с. 13, 14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. За інформацією КП «Комунальник» від 24.05.2018 року вих. № 453 [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Інших осіб у вказаній квартирі зареєстровано не було. Дружина померлого - [PERSON] була зареєстрована разом з чоловіком до 13.10.1994 року, після чого змінила адресу реєстрації, а саме [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно з листом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 16.01.2019 року вих. № 47/01-16 після померлого [INFO] року [PERSON] заяв від спадкоємців про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не надходило (а.с. 41). Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер [INFO] року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, то до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу, які діяли на момент смерті вищевказаної особи, тобто ЦК в редакції від 1963 року. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР, в редакції 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 p.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 p.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 p.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 p.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 p.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 560 ЦК України (в редакції 1963 p.) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] - сусідка позивача та [PERSON] - онука [PERSON], які показали суду, що [PERSON] та [PERSON] з 1970 року мешкали разом за адресою [ADDRESS]. Після смерті чоловіка позивач залишилась проживати у вказаній квартирі, здійснює за нею догляд та продовжує утримувати, користуватися всіма наявними в ній речами. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, оскільки їх діти померли. [PERSON] надано суду достатні докази вважати, що вона була зареєстрована за різними адресами із своїм чоловіком [PERSON], проте фактично вони мешкали разом. Крім того, [PERSON] після смерті чоловіка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - квартирою № 48. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. З огляду на викладене, враховуючи відсутність у позивача іншим способом оформити свої спадкові права, фактичне прийняття спадщини після смерті [PERSON], суд вбачає підстави для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved