Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

12.05.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мігфінанс» (далі - ТОВ «Мігфінанс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 9 046 гривень 60 копійок та судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.02.2014 року між ТОВ «Мігфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики за №2014-02-00328, згідно якого банк надав відповідачу позику у сумі 1 500 гривень з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). Позика взята строком на 10 днів з урахуванням дня отримання коштів. Позичальник зобов'язався повернути суму позики та сплатити відсотки за користування позикою, що в сумі складає 1 800 гривень. Позивач умови Договору виконав у повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснювала, у зв'язку з чим, станом на момент звернення до суду сума зобов'язання становить 9 046 гривень 60 копійок, яка складається з: суми основного боргу - 1 500 гривень; 2 відсотки за користування грошовими коштами 88 днів - 2 640 гривень, штрафу за прострочення сплати відсотків - 250 гривень; 2 відсотки пені за кожен день від суми заборгованості, що накопичилась за невиконання позичальником зобов'язань по поверненню позики у встановлений термін (кількість прострочених днів 78), - 4 656 гривень 60 копійок. У судовому засіданні представник позивача, не обмежена у повноваженнях, позов підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] позов визнала в повному обсязі. Наслідки визнання позову їй роз'яснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). У відповідності до положень чч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 14.02.2014 року між ТОВ «Мігфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики за №2014-02-00328 (далі -Договір позики), згідно якого банк надав відповідачу позику у сумі 1 500 гривень з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних). Відповідно до п.3.1 Договору позики позичальник зобов'язався повернути позикодавцю отриману позику та сплатити відсотки за користування позикою 1 800 гривень. Згідно п.п.7.1, 7.2., 7.3 Договору позики при простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250 гривень, у разі невиконання позичальником зобов'язань по погашенню позики у терміни, вказані в п.3.1. договору позики, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. Сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нараховану пеню. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналіз вищезазначених норм законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved