Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

12.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати державний акт серія ЯЖ № 714966 від 31.03.2009 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, яка розташована в м. Одесі по пров. Пролетарському, 50/4 кадастровий номер 5110136900:18:017:0043, виданий на імя [PERSON]; витребувати у [PERSON] на користь Одеської міської ради земельну ділянку загальною площею 0,1 га, вартістю 76\~620 гривень, яка розташована в м. Одесі по пров. Пролетарському, 50/4 кадастровий номер 5110136900:18:017:0043. У разі задоволення позову розподілити та стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір. Свої вимоги мотивував тим, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2008 року визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована в м. Одесі по пров. Пролетарському, 50/4. На підставі зазначеного судового рішення [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 714966 від 31.03.2009 р. та згодом на підставі договору купівлі-продажу відчужила її [PERSON], яка 30.04.2009 року отримала державний акт Серії ЯИ 116498. Однак, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року було скасовано заочне рішення від 10.11.2008 року, та в подальшому ухвалою від 30.08.2010 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Таким чином, позивач вказує на те, що на теперішній час скасоване рішення суду, яке стало підставою для видачі державного акта на право власності на вказану земельну ділянку, а від так на думку позивача, державний акт, що посвідчує право власності на земельну ділянку є недійсним. Все вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. В судовому засіданні представник прокуратури [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник Одеської міської ради [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладання не заявляли. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши сторін, оглянувши матеріали по справі, вважає що подані позови підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10 листопада 2008 року по цивільній справі № 2-6235/2008 визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою м. Одеса, провулок Пролетарський, 50/4, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). А також розяснено порядок його виконання. На підставі вказаного рішення суду, 31 березня 2009 року Управлінням Держкомземом у місті Одесі було видано [PERSON] державний акт серії ЯЖ №714966 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Пролетарський, 50/4 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Згодом, 23 квітня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,1000 га яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Пролетарський, 50/4. На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, 30 квітня 2009 року Управлінням Держкомземом у місті Одесі [PERSON] було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку Серії ЯИ № 116498. Однак, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року було задоволено заяву заступника прокурора м. Одеси, в результаті чого заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2008 року скасовано та розгляд справи призначено в загальному порядку. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2010 року позовну заяву [PERSON] до Одеської міської ради, Управління Держкомзему у м. Одесі, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» про визнання права власності на земельну ділянку - залишено без розгляду. Підстави набуття права на землю визначені в статті 116 Земельного кодексу України, де зазначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування в межах повноважень або за результатами аукціону. Рішення щодо надання земельних ділянок у власність та користування приймаються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. В даному випадку таким документом є державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до п. г) ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 5 ст. 158 Земельного кодексу України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку виникає із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. 22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду. Пунктом 2.3 Пленуму вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» передбачено, що у спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі державні акти про право власності чи постійного користування. Відповідно до ст. 202 ЦК України передання у приватну власність земельних ділянок та видача державних актів на землю є правочином. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також слід зазначити, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Статтею 126 Земельного кодексу України (чинною на момент відчуження земельної ділянки) та п.1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Відповідно до п. 1.16 вказаної Інструкції технічна документація із складання державного акта на право власності на земельну ділянку включає виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), а також рішення суду Однак, зважаючи на те, що на теперішній час скасоване рішення суду, яке в подальшому стало підставою для видачі державного акту, а саме державного акту серії ЯЖ № 714966, виданого на імя [PERSON] на право власності на спірну земельну ділянку, а від так державний акт, що посвідчує право власності є недійсними. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. У відповідності до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міста, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно вимог абзацу першого пункту 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Враховуючи, що спірна земельна ділянка, що розташована по пров. Пролетарському 50/4 знаходиться в межах м. Одеси, розпорядження нею відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України належить Одеській міській раді. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Враховуючи, що земельна ділянка перейшла у власність відповідача [PERSON] на підставі скасованого рішення суду, тому слід вважати, що право власності на земельну ділянку відповідач набула без правової підстави, а державний акт, що посвідчує вказане право слід визнати недійсним. Крім того вказана земельна ділянка підлягає вилученню з власності [PERSON] та повернута у власність територіальної громади, у власності якої вона перебувала. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Статтею 155 Земельного кодексу України передбачена відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок. Відповідно до частини першої цієї статті, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо розпорядження, володіння та користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно зі ст. 393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає вимогам закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Обов'язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також слід зазначити, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Згідно ст. 18 Закону України «Про державний земельний кадастр» документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є серед іншого, Поземельні книги. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр» поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить, зокрема інформацію про власників (землекористувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 60 Порядку ведення державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 зазначено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Відповідно до ст.121 Конституції України представництво інтересів держави в суді покладається на органи прокуратури України. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі, як національного багатства. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 3\~445 гривень. З урахуванням вищевказаних норм законодавства суд дійшов до висновку, що позов заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним державного акту та витребування земельної ділянки, - обґрунтований, заявлений відповідно до чинного законодавства, а від так підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved