Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

11 липня 2018 року в інтересах [PERSON] до суду звернулася адвокат Ковалик М.Ф. із позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] у м. Кривий Ріг. В обґрунтовування позву вказала, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2006 року. У вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], у якого [PERSON] придбав спірну квартиру та який зобов'язувався знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку. Через реєстрацією в квартирі відповідача, позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, а тому вимушений звернутися з даним позовом до суду. 27 липня 2018 року у справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 10 вересня 2018 року розгляд справи відкладено на 24 вересня 2018 року через неявку відповідача в судове засідання. 24 вересня 2018 року в судове засідання позивач [PERSON] - не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав, в зв'язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] 24.11.2006 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. (а.с.6). Право приватної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14923461 від 15.06.2007 (а.с.5). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2006 за домовленістю сторін Продавці, зокрема [PERSON], зобов'язалися виписатися та надати квартиру у повне користування Покупця протягом 10 днів, тобто до 05.12.2006 року (а.с.6). Згідно відомостей виконавчого комітету Покровської районної ради в м. Кривий Ріг від 10.07.2018 №9332 в квартирі [ADDRESS] станом на 10.06.2018 зареєстрований, зокрема, [PERSON] (а.с.7). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved