Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

11 травня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 40000грн. дострокового повернення позики, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 140грн.32коп. трьох процентів річних за порушення строків виконання грошового зобовязання, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 3873грн.08коп. процентів за користування позикою Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 грудня 2015р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів. На підтвердження укладення договору, у відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України, відповідачем в присутності свідків була написана розписка. Згідно розписки відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 40000грн. і зобовязався повернути їх в наступному порядку: - в січні 2016р. суму в розмірі 8000грн.; - в лютому 2016р. суму в розмірі 8000грн.; - в березні 2016р. суму в розмірі 8000грн.; - в квітні 2016р. суму в розмірі 8000грн.; - в травні 2016р. суму в розмірі 8000грн. Отже, відповідач мав повернути позивачу в строк не пізніше 01 лютого 2016р. грошові кошти в сумі 8000грн., в строк не пізніше 29 лютого 2016р. грошові кошти в сумі 8000грн., в строк не пізніше 31 березня 2016р. грошові кошти в сумі 8000грн., в строк не пізніше 4 травня 2016р. грошові кошти в сумі 8000грн. Однак, відповідачем на день подачі цього позову зазначені грошові кошти сплачені не були. В розписці положень про безоплатність наданої позики не міститься, вимогам коли договір позики вважається безпроцентним, встановленим в ч.2 ст.1048 ЦК України, укладений між позивачем та відповідачем договір також не відповідає. Отже, в силу ч.1 ст.1048 ЦК України, позивач має право на отримання від відповідача процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ. У судове засідання позивач не зявився. Від представника позивача надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати за своєї відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. У звязку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до розписки від 01.12.2015р. [PERSON] (паспорт серії АМ № 986051, виданий Красногвардійським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 28.05.2002 року) взяв у борг у [PERSON] (паспорт серії АН № 940530, виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області) суму у розмірі 40000грн. та зобовязалась повернути їх в наступному порядку: в січні 2016р. суму в розмірі 8000грн.; в лютому 2016р. суму в розмірі 8000грн.; в березні 2016р. суму в розмірі 8000грн.; в квітні 2016р. суму в розмірі 8000грн.; в травні 2016р. суму в розмірі 8000грн. (а.с.6). Таким чином, фактично між сторонами було укладено договори позики. Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.2. ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. При цьому три проценти річних відповідно до ст.625 ЦК України за своєю правовою природою є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу України. Отже, оскільки відповідачем своєчасно не було виконано його обов'язку повернути суми позики в строк не пізніше 01 лютого 2016р. грошові кошти в сумі 8000грн., в строк не пізніше 29 лютого 2016р. грошові кошти в сумі 8000грн., в строк не пізніше 31 березня 2016р. грошові кошти в сумі 8000грн., в строк не пізніше 04 травня 2016р. грошові кошти в сумі 8000грн., суд доходить висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу, трьох відсотків річних та процентів за користування кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved