Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

11.01.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] і [PERSON] (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON]О.) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання недійсним запису про державну реєстрації права власності, витребування квартири з чужого незаконного володіння (а.с. № 2 - 4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності № 057768 від 30.01.2008р. У 2015 році він виїхав з території України. Перебуваючи за кордоном дізнався, що у квартиру вселилися інші особи. За фактом заволодіння майном шахрайським шляхом порушене кримінальне провадження №12016040640000216. Під час розслідування встановлено, що 16.02.2016р. особа, яка представилась [PERSON], уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартири вартістю 131\~070 грн. На підтвердження права власності [PERSON] надав приватному нотаріусу ДМНО [PERSON] рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 2-698/08 від 18.03.2008р., яке, як зясувалося пізніше, було підроблене архіваріусом цього суду, про що була надана відповідь керівника суду №5/316 2016 від 11.05.2016р., та обліково-статистична картка справи № 2- 698/08. Підпис у договорі купівлі продажу здійснено не [PERSON], а іншою особою, що підтверджується висновком експерта від 18.11.2016р. №13/1.1-495 за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №12016040640000216. Зазначене підтверджуються матеріалами перевірки у кримінальному провадженні №12016040640000216, проведеної прокуратурою Дніпропетровської області (а.с. № 42-48). На сьогоднішній день ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді Ткаченко Н.В.) №201/5054/16-к від 07.04.2016р. накладено арешт на спірну квартиру (а.с. № 20-22). Позивач просив суд визнати недійсним договір від 16.02.2016р. №54 купівлі-продажу квартири № 79б, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Рогальова, буд. 33, укладений між [PERSON] і [PERSON], визнати недійсним запис про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №54 від 16.02.2016р., витребувати у [PERSON] квартиру з чужого незаконного володіння. Ухвалою судді Наумової О.С. від 12.01.2017р. було відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 03.02.2017р. за клопотанням представника позивача витребувано у Прокуратури Дніпропетровської області копії матеріалів кримінальних проваджень № 42016040000000331 і № 120160406640000216, які свідчать про вчинення кримінальних правопорушень [PERSON] і [PERSON], направлених на заволодіння квартирою розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 24). Витребувані докази надані суду і долучені до матеріалів справи (а.с. № 37 - 60). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.03.2017р. справу прийнято до свого провадження у звязку із закінченням повноважень судді Наумової О.С. 12.03.2017р. (а.с. № 36). Ухвала про відкриття провадження була оскаржена представником відповідачки [PERSON] - адвокатом [PERSON] (діє на підставі договору від 27.02.2017р. а.с. № 68) з посиланням на порушення правил підсудності. [PERSON] зазначити, що спірна квартира розташована за адресою: [ADDRESS], що відноситься до Соборного (раніше Жовтневого) району у м. Дніпрі, а не Шевченківського (раніше Бабушкінського), як було зазначено в апеляційній скарзі на ухвалу про відкриття провадження по справі, що свідчить про створення штучних аргументів для оскарження ухвали судді Наумової О.С. від 12.01.2017р. про відкриття провадження по справі. Крім того, поза увагою суду не може залишатися той факт, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2017р. прийнято відмову [PERSON] від апеляційної скарги, апеляційне провадження у справі закрито (а.с. № 116- 117). Недобросовісне користування правами сторони по справі з боку відповідачки [PERSON] та її представника призвело до порушення розумних строків розгляду цивільної справи, оскільки у період з 25.04.2017р. до 06.12.2017р. (більше, ніж півроку) цивільна справа знаходилась в провадженні апеляційного суду Дніпропетровської області (а.с. № 77, 119). Цивільна справа повернута апеляційною інстанцією до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06.12.2017р. та знову передана в провадження судді Ткаченко Н.В. Позивач і його представники [PERSON] і [PERSON] (діють на підставі довіреності від 14.04.2015р. а.с. № 101) в судове засідання, призначене на 02.07.2018р. не зявилися, про дату, місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 147). Представник позивача [PERSON] 02.07.2018р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити повністю, винести по справі заочне рішення суду (а.с. № 169). Відповідач [PERSON] в судові засідання, які були призначені на 20.02.2018р., 14.05.2018р. та 02.07.2018р. жодного разу не зявлявся, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повернуті на адресу суду конверти із судовими повістками із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 133-134, 135-136, 151-152) . Відповідачка [PERSON] і її представник \~адвокат [PERSON]\~(діє\~на підставі\~договору від\~27.02.2017р.\~ а.с.\~№ 68) в судові засідання, які були призначені на 20.02.2018р., 14.05.2018р. та 02.07.2018р. жодного разу не зявлялися, про дату, місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, представник відповідачки надавала заяви про відкладення розгляду справи з 26.04.2017р., з 20.02.2018р. без надання відповідних доказів причин неможливості зявитися до суду (а.с. № 70, 122). Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] в судові засідання, які були призначені на 20.02.2018р., 14.05.2018р. та 02.07.2018р. жодного разу не зявилася, про дату, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. № 139-140,141-142, 153-154). Про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі не надавала. За згодою представника позивача (викладена в заяві від 02.07.2018р.) суд 02.07.2018р. ухвалив здійснювати розгляд справи без участі відповідачів і третьої особи (їх представників) (а.с. №169,170). Оскільки представник\~позивача надав\~суду заяву\~про розгляд\~справи за\~його відсутністю,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~а інші\~учасники справи\~в судове\~засідання не\~зявилися,\~то на\~підставі ст.\~223,\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~суд розглянув\~справу за\~відсутності сторін\~(їх\~представників)\~і без\~фіксування \~процесу технічними\~засобами та\~винести по\~справі рішення\~на загальних\~засадах позовного\~провадження,\~встановлених главою\~ 9 розділу III ЦПК України. Підстав для винесення по справі заочного рішення не вбачається з огляду на положення ст. 280 ЦПК України з огляду на те, що з тексту апеляційної скарги на ухвалу судді про відкриття провадження по справі, поданої зі штучних підстав (оскільки підсудність розгляду справи не була порушена), заяв про відкладення розгляду справи, вбачається, що відповідачка [PERSON] (представник відповідачки) позовні вимоги не визнає. Такий висновок суд робить також з огляду на те, що по факту незаконного заволодіння майном [PERSON] порушено кримінальне провадження № 42016040000000331 і № 120160406640000216, в межах якого допитувався також і відповідач [PERSON], який повідомив, що ніколи у житті не був у м. Дніпропетровську, право власності на спірну квартиру ніколи за собою не реєстрував, до Бабушкінського районного суду Дніпропетровська ні з яким позовом не звертався, договорів стосовно неї не укладав (а.с. № 51-53). Ухвалою суду\~від 02.07.2018р.\~(винесена\~без виходу\~до нарадчої\~кімнати з\~огляду на\~положення ст.\~353\~ЦПК України)\~адвокату [PERSON]\~було відмовлено\~у залученні\~[PERSON]\~в якості\~третьої особи\~по цій\~справі (а.с.\~№ 155)\~з огляду\~на те,\~що апеляційним\~судом Дніпропетровської\~області по\~справі №\~201/3581/17ц\~(провадження\~№ 22-ц/774/4944/17)\~було винесено\~рішення 05.12.2017р.\~стосовно \~спірної \~квартири та\~ [PERSON]\~та в\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON]\~до [PERSON]\~про стягнення\~заборгованості,\~звернення стягнення\~і припинення\~права власності\~відмовлено \~(а.с.\~№ 170-172\~). Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Підготовче засідання по справі відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України проведено 14.05.2018р. відповідно до заяви представника позивача та неодноразової неявки відповідачів, третьої особи та їх представників (а.с. № 144, 146). Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, оцінивши \~докази у\~справі за\~правилами ст.\~89\~ЦПК України, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Як встановлено судом [PERSON] був власником квартири № 79б, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Рогальова, буд. № 33, загальною площею 255,1 кв.м., житловою - 148,7 кв.м, придбаної ним на підставі договору купівлі-продажу ВКІ № 579102 реєстровий № 1713 від 31.03.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], що видно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Дніпропетровське МБТІ» станом на 21.04.2011р. (а.с. № 10). Як вказує позивач, у 2015 році він виїхав з території України. Перебуваючи за кордоном дізнався, що у квартиру вселилися інші особи. Позивачем долучено до позову копію рішення Бабушкінського районного суду Дніпропетровська №2-698/08 від 18.03.2008р. (суддя Максименко О.І.), яким задоволений позов [PERSON] до [PERSON] і ТОВ будівельно-комерційної фірми «Місія» про задоволення вимог кредитора (а.с. № 7, 8). Цим рішенням суду визнано за [PERSON] право власності на дві квартири: на квартиру № 79б, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка має технічний опис у житловому будинку літ. А-9, 12, 15 та складається: 1 - житлова, 2 - туалет, І - лоджія, ІІ тераса і на квартиру № 2, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рогальова, буд. 33, яка має технічний опис у житловому будинку літ. А-9, 12, 15 та складається: 1 - житлова, 2-туалет, І-лоджія. При цьому, припинено право власності [PERSON] на квартиру № 2 і право власності ТОВ БКФ «Місія» на квартиру № 79б. За обставинами цивільної справи №2-698/08, між [PERSON] і ТОВ БКФ «Місія» був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомості. У звязку із тим що у [PERSON] не вистачало коштів на виконання своїх зобовязань щодо внесення завдатку за визначене у договорі майно, він звернувся до позивача ([PERSON]С.) для отримання у борг 1 500 000 грн. Між ними 28.02.2008р. був укладений договір позики, на підставі якого [PERSON] позичив у [PERSON] 1\~500\~000 грн. до 06.03.2008р. В якості забезпечення виконання зобовязання [PERSON] передав [PERSON] у заставу квартиру загальною площею 140,9 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САВ № 057768 від 30.01.2008р. Окрім того, на підставі зазначеного договору позики 28.02.2008р. між [PERSON] і ТОВ БКФ «Місія» був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель (ТОВ БКФ «Місія») зобов'язався відповідати перед позикодавцем за виконання всіх зобовязань позичальника та у якості забезпечення їх належного виконання передав у заставу квартиру № 79б, загальною площею 255,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рогальова, буд. 33, яка належить ТОВ БКФ «Місія» на підставі свідоцтва про право власності САВ № 966301 від 28.02.2008р. Оскільки [PERSON] у встановлений договором строк позику не повернув, судом на підставі норм ст.ст. 526, 530, 629, 1049, 328, 589 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за [PERSON] визнано право власності на вищевказане майно як забезпечення виконання вимог позики, припинено право власності попередніх власників. Згідно відповіді в.о. голови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] від 11.05.2016р. № 5/316/2016, наданої на запит слідчого прокуратури (а.с. № 11), за даними обліково-статистичної картки по цивільній справі № 2-698/08 в провадженні судді Максименко О.І. перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа КП «ДМБТФ», про визнання права власності на самочинне будівництво, спонукання до державної реєстрації, яка 23.07.2008р. розглянута, позов залишено без розгляду, справа передана до архіву суду. 11.04.2016р. до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від [PERSON], що діяв в інтересах [PERSON], надійшла заява про ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 2-698/08 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] і ТОВ БКФ «Місія» про задоволення вимог кредитора. У звязку із тим, що надати справу для ознайомлення архіваріус не змогла, головою суду видано розпорядження від 13.04.2016р. № 19, на підставі якого керівником апарату суду видано наказ від 13.04.2016р. № 39 про проведення службового розслідування з метою фактичного знаходження цивільної справи. Як вбачається з наданих на адресу суду слідчим в ОВС першого СУ Прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] (лист від 13.03.2017р. № 17/1-912вих-17) окремих матеріалів кримінальних проваджень № 42016040000000508 і № 12016040640000216, у вересні 2016р. Прокуратурою Дніпропетровської області до суду був направлений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42016040000000802 за підозрою [PERSON], [PERSON] - директора Компанії «Семалєн Ентерпрайзіс ЛТД» у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384 КК України. Слідством у цих кримінальних провадженнях було встановлено, що [PERSON] у період часу з 25.12.2015р. по 24.02.2016р. заволоділа цілісним майновим комплексом у м. Дніпропетровську по вул. Рогальова, 12, яке належить ТОВ «Компанія «Тритон», використовуючи підроблене рішення Бабушкінського районного суду Дніпропетровська №2-2390/04 від 21.04.2004р. яким начебто визнано її право власності на ЦМК. [PERSON] оскаржила відмову приватного нотаріуса [PERSON] у проведенні реєстраційних дій за цим рішенням і право власності було зареєстроване на підставі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2016р. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України. Крім того, досудовим розслідуванням, на підставі реєстраційних даних і змісту цього рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду, встановлено, що до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] зверталася не лише [PERSON] (стосовно обєкту нерухомості по вул. Рогальова, 12), а й [PERSON] стосовно квартир № 79-6 та № 2 по вул. Рогальова, 33, [PERSON] стосовно гаражу по вул. Паторжинського, 18-Ж. [PERSON] (як встановлено досудовим розслідуванням, людини з такими реєстраційними даними, які використані приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] при реєстрації права власності на нерухоме майно, взагалі не існує) надав нотаріусу завідомо неправдиве, неіснуюче рішення Бабушкінського районного суду Дніпропетровська №2-698/08 від 18.03.2008р. за позовом [PERSON] до [PERSON] і ТОВ «Місія», яким за [PERSON] визнано право власності на вказані дві квартири. Як встановлено досудовим розслідуванням під вказаним номером П2-698/08 від 18.03.2008р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська прийнято зовсім інше рішення за позовом [PERSON] до КП «ДМБ ТІ», що підтверджується алфавітним показником суду та обліково-статистичною карткою (а.с. № 11-12).. Приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за результатами розгляду заяви [PERSON] було відмовлено в проведенні нотаріальних дій через відсутність Державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав. За фактом заволодіння майном шахрайським шляхом порушено кримінальне провадження №12016040640000216. Під час розслідування встановлено, що 16.02.2016р. особа, яка представилась [PERSON], уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартири вартістю 131\~070 грн. На підтвердження права власності [PERSON] надав приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 2-698/08 від 18.03.2008р., яке, як зясувалося, було підроблене архіваріусом цього суду, про що була надана відповідь керівника суду №5/316 2016 від 11.05.2016р., та обліково-статистична картка справи № 2- 698/08. Підпис у договорі купівлі продажу здійснено не [PERSON], а іншою особою, що підтверджується висновком експерта від 18.11.2016 №13/1.1-495 за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №12016040640000216. Зазначене підтверджуються матеріалами перевірки у кримінальному провадженні №12016040640000216, проведеної прокуратурою Дніпропетровської області (а.с. № 42-48). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (під головуванням слідчого судді Ткаченко Н.В.) №201/5054/16-к від 07.04.2016р. було накладено арешт на цю квартиру (а.с. №20 - 22). У звязку з чим, [PERSON], [PERSON] і [PERSON] звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання незаконним рішення нотаріуса та зобовязання вчинити певні дії. В подальшому, під час ході допитів [PERSON] і [PERSON] зясувалось, що жоден з них позови до вказаного суду не підписував і не подавав. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2016р. задоволено позов [PERSON], [PERSON] і [PERSON], зобовязано приватного нотаріуса зареєструвати право власності за вказаними особами, та окрім цього припинено право власності на майновий комплекс, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рогальова, 12 за ТОВ «Компанія «Тритон», скасована іпотека і право власності а квартири № 79б і № 2 у буд. № 33 по вул. Рогальова в м. Дніпропетровську. В свою чергу, приватний нотаріус ДМНО [PERSON] на підставі підроблених судових рішень та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду на користь позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у дійсності позову не подавали, зареєструвала право власності за [PERSON] на квартири № 79б і № 2 по вул. Рогальова, 33 в м. Дніпро. Таким чином, незаконно із приватної власності ТОВ «Компанія Тритон», [PERSON], ПАТ КБ «ПриватБанк» було вилучено вказане майно на загальну суму 15 млн. грн., чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам громадян і юридичних осіб. Крім того, слідством були вилучені нотаріальні справи щодо реєстрації приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] права власності за [PERSON] на вищезазначені обєкти нерухомості, у яких наявні документи, підписані від імені [PERSON], а саме договори купівлі-продажу нерухомого майна за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], заяви про реєстрацію права власності на обєкти нерухомості, заяви про сімейний стан [PERSON], тощо, які відповідно до почеркознавчої експертизи жодна людина в України в ПІБ [PERSON] не підписувала. У ході допиту в якості свідка, [PERSON] повідомив про те, що жодного відношення до зазначених обєктів нерухомості не має, жодних позовів стосовно них ніколи не подавав, заяв про реєстрацію права власності на такі обєкти приватному нотаріусу ДМНО [PERSON] не подавав, жодних договорів стосовно цього нерухомого майна не укладав (а.с. № 51-53). Як вбачається з договору купівлі-продажу спірної квартири від 16.02.2016р., укладеного між [PERSON] і [PERSON], відчуження відбулося саме у звязку із наявністю у продавця [PERSON] зареєстрованого права власності на квартиру, набутого на підставі підробленого рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 2-698/08 від 18.03.2008р. (а.с. № 9, 10). Суд зазначає, що особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст. 330, 338 ЦК України). Статтею 203 ЦК України передбачені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В справі, що розглядається судом використано підробне рішення суду, що стало в подальшому підставою для реєстрації права власності за особою, що не виявляла наміру цієї реєстрації та в подальшому укладенні договору купівлі-продажу. Статтею 228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний характер, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної особи або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідний висновок викладено ВСУ у правовій позиції по справі № 6-1528цс15, де зазначено, що \~такими,\~що \~порушують \~публічний \~характер є\~правочини,\~що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема, правочини,\~спрямовані на\~використання всупереч\~ закону комунальної, державної або приватної власності, інше(а.с. № 173). Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України. Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів. Саме з підстав ст. 203, 215, 228 ЦК України укладений між [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартири від 16.02.2016р., слід визнати недійсним. Далі суд зазначає, що на угоду, укладену з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребування у нього. Пунктом 3 ч. 1ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Як встановлено\~в ході\~розгляду справи\~та підтверджено\~відповіддю Бабушкінского\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська та\~матеріалами кримінального\~провадження №12016040640000216\~ [PERSON]\~ ніколи\~не \~був у\~м.\~Дніпропетровську,\~право власності\~на спірну\~квартиру за\~собою не\~реєстрував,\~до \~Бабушкінського \~районного суду\~Дніпропетровська з\~позовом \~ \~ не\~звертався,\~договорів \~ стосовно\~ квартири\~ не\~ укладав,\~ підпис у договорі купівлі продажу здійснено не [PERSON], а іншою особою. Отже, в цьому випадку [PERSON] не можна вважати добросовісним набувачем, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу [PERSON] не було, право власності за ним зареєстровано на підставі підробного рішення суду. Захист прав особи, яка вважає себе власником майна можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. При цьому, до умов предявлення індикаційного позову належать такі: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним. Згідно зі сі. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бутті позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 586 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права в власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена. Статті 392 ЦК України надає власнику майна право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що судом на підставі наявних доказів, які суд визнає належними допустимим і достатніми, встановлено, що спірна квартира придбана не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Відповідно до п.п. 21, 22 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами ст.ст. 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами ст.ст. 387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача. Якщо в такій ситуації пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст.ст. 387, 388 ЦК України. У зв'язку з цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Між тим, як зазначено вище [PERSON] не можна вважати добросовісним набувачем. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню і вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу до обох сторін правочину, так і вимоги про витребування у [PERSON] спірної квартири та визнання недійсним запису про державну реєстрацію права власності (шляхом скасування такої реєстрації) Згідно із абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що за позовами про визнання питання про наявність або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобов'язаний у необхідних випадках зазначити в резолютивній частіші рішення і про ті правові наслідки, які тягне за собою таке визнання (наприклад, про анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу в разі визнання його недійсним, анулювання свідоцтва про право власності в разі задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача, тощо). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, то набрали законної сили. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За наявності інформації про порушення прав третіх осіб, про правовий режим майна, нотаріус не зміг би посвідчити зазначені договори відповідно до ст.55 Закону України «Про нотаріат». Як вбачається із інформаційної довідки є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 05.04.2016р. право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с. № 165-167), отже цим рішенням слід скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру № 79б, розташовану за адресою: м. Дніпро (колишня назва міста - Дніпропетровськ), вул. Рогальова, буд. 33 за [PERSON] (РНОКПП:[NUMBER]). Отримати інформаційну довідку станом на день винесення рішення судом можливості не було по причині того, що 02.07.2018р. в суді був зафіксований збій роботи в мережі інтернет (а.с. № 168). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить з такого. З урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] задоволено, судові витрати, які сплатив позивач за подачу судового збору при подачі позову 1\~370грн.70коп. за частину вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння (1% від ціни продажу квартири) слід стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача (а.с. № 5). Крім того, з відповідачки [PERSON] цим рішенням суду слід достягнути в дохід держави судовий збір за позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру у розмірі 1 102грн.40коп. (по 551грн. 20коп. за кожну вимогу за ставками судового збору 2016р., коли подано позов). Стягуючи судові витрати тільки з відповідачки [PERSON], суд виходить з положень п.2 ч.3 ст. 141 ЦПК України, оскільки при розгляді справи встановлено, що відповідач [PERSON] ніколи не був у м. Дніпропетровську, право власності на спірну квартиру за собою не реєстрував, до Бабушкінського районного суду Дніпропетровська з позовом не звертався, договорів стосовно квартири не укладав (що до речи й стало підставою для задоволення позову). \~ На\~підставі вищевикладеного,\~

Outcome: approved