Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні належним позивачу нерухомим майном. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, за позивачем визнано право власності на нерухоме майно, в тому числі на ? частину будівель і споруд, розташованих в [ADDRESS], зокрема на склад літ «В», магазин літ. «В1» та льох літ «Ж», разом з тим, відповідач, який являється власником іншого майна, розташованого за тією ж адресою, чинить їй перешкоди в користуванні належним їй майном, не допускає її до вказаних приміщень, уклав договір зі службою охорони, яка також не допускає позивача в належні їй будівлі та споруди, тому просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні зазначеним нерухомим майном. 24 лютого 2015 року позивач уточнила позовні вимоги, збільшивши їх, та просила стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON], заявлений позов підтримали, просили його задоволити, пояснили, що через перешкоджання відповідачем користуватись належними позивачу приміщеннями, вона фактично позбавлена можливості працювати, оскільки, доступу до магазину, де позивач здійснює підприємницьку діяльність, до бухгалтерських документів, вона не має, охоронна фірма, з якою відповідач уклав договір в листопаді 2014 року, не допускала її до приміщень, а охоронці нанесли позивачу тілесні ушкодження; інша охоронна фірма, з якою відповідач уклав договір в квітні 2015 року, доступ в приміщення їй надає, однак вчиняти там будь-які дії, в тому числі працювати, не дозволяє. З цього приводу позивач неодноразово зверталась до міліції та прокуратури. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності, заперечень не надав. За наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши надані суду докази, судом встановлено таке. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 05 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 20). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 19 вересня 2014 року спільне майно подружжя [PERSON] було поділено, та, серед іншого, за [PERSON] визнано право власності на ? частину будівель та споруд, що розташовані в [ADDRESS], та в цілому складаються з: складу літ. «В», магазину літ. «В1», льоху літ. «Ж» (а. с 4-6). Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року (а. с. 7-10) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року (а. с. 116-118). З копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 04 лютого 2015 року за [PERSON] зареєстроване право власності на ? частину будівель і споруд , які знаходяться в [ADDRESS]. Частка складається з складу літ. В, магазину літ. В1, льоху літ Ж. (а. с. 40). З копії договору про надання послуг з охорони об'єкта від 24 листопада 2014 року вбачається, що [PERSON] заключив договір з ПП «ВИЛАМ-ДВ» на охорону об'єкта - єдиного виробничого комплексу, розташованого за адресою [ADDRESS] (а. с. 12-13). Згідно копії витягу з рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 223 від 29 квітня 2010 року, з метою впорядкування нумерації забудови по вул. Столярчука, складським приміщенням та СТО ФОП [PERSON] надано номер 15, та ліквідовано колишній № 21 А (а. с. 114). З листа заступника Хмільницького міжрайонного прокурора від 16 грудня 2014 року № 61-вих14 вбачається, що по факту вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 1 ст. 125 КК України, працівниками приватної охоронної фірми «Вілам» щодо [PERSON], проводиться досудове розслідування (а. с. 21). З листа Хмільницького міжрайонного прокурора від 14 листопада 2014 року № 66-63-14 вбачається, що [PERSON] зверталась до Хмільницької міжрайонного прокуратури з приводу невиконання [PERSON] рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 вересня 2014 року (а. с. 22). 05 лютого 2015 року[PERSON] зверталась з заявою до Хмільницького міжрайонного прокурора, Начальника Хмільницького МВ УМВС України у Вінницький області, Начальника Хмільницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, щодо неможливості подати бухгалтерську звітність у встановленому законом порядку , оскільки [PERSON] не допускає її до належних їй будівель і споруд, використовує для цього послуги охоронної фірми (а. с. 23). З показів, наданих в судовому засіданні свідком [PERSON], яка до листопада 2014 року працювала бухгалтером в ПП «Сигнал», директором якого являється відповідач, а також займалась бухгалтерською документацією позивача. Слідує, що відповідач не допускав позивача до належного їй магазину та інших приміщень, для цього найняв охоронну фірму. З показів свідка [PERSON], який являється керівником приватної охоронної фірми «Ольгерд-2», слідує, що 27 квітня 2015 року між його фірмою та [PERSON] було укладено договір на охорону приміщень за адресою [ADDRESS]. При цьому замовник наголошував на тому, що [PERSON] можливо лише допускати в приміщення за вказаною адресою, вчиняти їй будь-які дії, спрямовані на користування майном, як власниці: працювати, користуватись комп'ютером, продавати товари в магазині. З аналізу наведених доказів, судом встановлено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу, співвласнику майна, розташованого в [ADDRESS], в користуванні належною їй часткою майна, використовуючи приватні охоронні фірми для того, щоб не допустити позивача в належні їй приміщення, таким чином порушуючи майнові права [PERSON] Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою ЗУ № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конституцією України, Розділом І Книги третьої ЦК України. Так, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (1952 р.), передбачено право кожної особи безперешкодно користуватися своїм майном. Згідно ч. 4 т. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом такого права, згідно ч.1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України є права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке власник здійснює на власний розсуд. Право вимоги власника усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном являється способом захисту права власності, передбаченим ст. 391 ЦК України. Отже, оскільки позивачем доведено факт порушення її особистих прав, які підлягають захисту в обраний нею спосіб, позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 4 т. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України, на підставі ст. ст. 88, 213-215, 218, 223, 224, 225, 226, 228, 233, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved