Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

11.10.2013 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 02.07.2013, укладений між [PERSON] та [PERSON]; - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02.07.2013 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]; - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення приватного нотаріуса [PERSON] про реєстрацію прав та їх обтяжень (державну реєстрацію права власності) на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] від 02.07.2013 № 3576025; - визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS]; - витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь позивача зазначену квартиру та усунути перешкоди позивачу в користуванні спірною квартирою шляхом позбавлення [PERSON] права на її користування та виселення його без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.1993 позивачеві на праві власності належала чотирикімнатна квартира [ADDRESS]. 10.06.2011 спірну квартиру було незаконно продано з прилюдних торгів, що підтверджується рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06.08.2013. Позивач 08.08.2013 звернувся до Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції із заявою про реєстрацію його права власності в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно, до якої були додані правовстановлюючі документи та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06.08.2013, але отримав відмову у реєстрації, оскільки є відомості про реєстрацію даної квартири за іншим власником. Згодом позивачу стало відомо про те, що 02.07.2013 приватний нотаріус [PERSON] посвідчила договір купівлі-продажу спірної квартири, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] Зазначений договір вважає незаконним та таким, що підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, а предмет цього договору - квартиру [ADDRESS], вважає таким, що підлягає витребуванню на користь позивача від [PERSON], оскільки є рішення суду про визнання недійсним проведеного Чернігівською філією ТОВ «Юнор» (протокол № 261026 від 10.06.2011) аукціон (прилюдні торги) з реалізації спірної квартири, переможцем якого визнано [PERSON] та визнання незаконним свідоцтва про право власності [PERSON] на зазначену квартиру від 15.07.2011. Зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, то договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON], на підставі статей 203, 215 ЦК України також підлягає визнанню недійсним, оскільки нерухомим майном розпоряджалась особа, яка не мала на це права. Крім того, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, квартира [ADDRESS] підлягає витребуванню з володіння [PERSON], оскільки вибула з володіння позивача поза його волею, іншим шляхом, що також підтверджується рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06.08.2013. Також, відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення приватного нотаріуса [PERSON] про реєстрацію прав та їх обтяжень (державну реєстрацію права власності) на спірну квартиру за [PERSON] від 02.07.2013 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02.07.2013 про реєстрацію права власності на цю квартиру за [PERSON] підлягають скасуванню на підставі рішення суду. Також на підставі статті 392 ЦК України вважає, що в судовому порядку за позивачем необхідно визнати право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки його право власності оспорюється фактом укладення договору купівлі-продажу від 02.07.2013. Крім того, у зв'язку з тим, що у спірній квартирі зареєстрований з 06.07.2013 [PERSON], останнього на підставі ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України просить визнати таким, що втратив право користування нерухомим майном та виселити з нього без надання іншого житлового приміщення, зважаючи на те, що [PERSON] не є членом сім'ї власника і був прописаний в квартирі без його згоди. Також просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.11.2013, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20.01.2014, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014 вищевказані судові рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Відповідачі, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та представник третьої особи - Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області до суду не з'явились, про і місце розгляду справи оповіщені, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 1993 року позивачеві [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], реєстрація права власності у Чернігівському МБТІ була проведена 09 серпня 1993 року за реєстровим номером 16882. 10.06.2011 Чернігівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнор» було проведено аукціон (прилюдні торги), що оформлений протоколом № 261026 від 10.06.2011, з реалізації квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], переможцем аукціону визнано [PERSON] 02.07.2013 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] та відповідно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване рішення приватного нотаріуса [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3573858 від 02.07.2013 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (державну реєстрацію права власності) на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] від 02.07.2013 № 3576025. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06.08.2013 року визнано недійсним проведений Чернігівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнор» аукціон (прилюдні торги) з реалізації квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], переможцем якого визнано [PERSON], визнано незаконним свідоцтво про право власності [PERSON] на зазначену квартиру, видане 15 липня 2011 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстраційний номер № 4635), що зареєстроване у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 квітня 2012 року за реєстраційним № 11077234 (№ запису 16882 у книзі 213). Аукціон (прилюдні торги) є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Наказу МУЮ від 27.10.99 № 68/5 Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (далі - Тимчасове положення). Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, складений за результатами їх проведення протокол про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а тому є правочином. Статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до них не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Також, відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Крім того, як вбачається з положень ч. ч. 1 - 3 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Оскільки позивач не є стороною правочину (прилюдних торгів), правових підстав для застосування передбачених ст. 216 ЦК України наслідків у суду немає. У разі ж визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів - ТОВ «Юнор» та їх переможець - [PERSON], а майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені. Тому суд вважає, що права [PERSON] в даному випадку не були порушені і підстав для визнання за ним права власності немає. Така думка кореспондується з позицією Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (п. 30 постанови від 07.02.2014 № 5). Щодо витребування спірного майна із чужого незаконного володіння в передбаченому ст. 388 ЦК України порядку суд виходить з наступного. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 02.07.2013, укладеного між [PERSON] та [PERSON], продавець станом на момент укладення даного правочину був законним власником та добросовісним її набувачем з прилюдних торгів спірної квартири [ADDRESS], оскільки за законом правомірність права власності презюмується. Доводи позивача про те, що спірна квартира була відчужена [PERSON] до набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.05.2013, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Юнор», [PERSON], Центрального відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування свідоцтва про право власності, суд вважає безпідставними, оскільки наявність цього судового рішення, так само як і його оскарження до апеляційної інстанції не може впливати на обсяг прав [PERSON] як власника майна. При цьому, суд зазначає, що на спірну квартиру не був накладений арешт або інші обтяження. За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення основних позовних вимог про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру, а також вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення, які є похідними від основних. Позовні ж вимоги про скасування рішень приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що право власності на спірну квартиру на даний час зареєстроване на [PERSON] Крім того, приватний нотаріус бере участь у справі в якості третьої особи, а клопотань про залучення його до участі у справі в якості співвідповідача позивач відповідно до ст. 33 ЦПК України не заявляв.

Outcome: dismissed