Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

11.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати [PERSON] , 1974 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку за адресою : [ADDRESS] . На обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.09.2011 року та договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 14.10.2011 року позивач є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , який зареєстрований у будинку позивача, родинними стосунками з позивачем не пов`язаний. З листопада 2018 року і по теперішній час [PERSON] за адресою реєстрації по [ADDRESS] не проживає. Фактичне місце проживання відповідача та його місцезнаходження позивачеві невідомо. Позивач бажає оформити субсидію, однак реєстрація відповідача у вказаному будинку заважає позивачу реалізувати дане право. Враховуючи це, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином. Надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. ( а.с. 25). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній неодноразово повідомлявся належним чином, йому направлялись рекомендованими листами судові повістки про виклик до суду за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштові конверти з викликом в судові засідання повернуті до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». (а.с.24,35). З довідки Смичинського старостинського округу № 12 Городнянської міської ради від 24.12.2019 року № 166 встановлено, що [PERSON] , 1974 року народження, зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . ( а.с.18 ). На виконання вимог ч. 11 ст.128 ЦПК України відповідач крім того викликаний в судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. (а.с.34,41). Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Городнянської міської ради - Яценко Д.В. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. (а.с.26 ). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не надав відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази справи, оцінивши у сукупності надані позивачем докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. З дослідженого в судовому засіданні договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 08.09.2011 року встановлено, що 08.09.2011 року [PERSON] продав [PERSON] 9/10 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Совою В.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 2476. (а.с.9-11). З дослідженого договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 14.10.2014 року встановлено, що 14.10.2014 року [PERSON] продав [PERSON] 1/10 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Совою В.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 2687. (а.с.12-14). З довідки Смичинського старостинського округу № 12 Городнянської міської ради від 29.11.2019 року № 1172 встановлено, що [PERSON] дійсно являється жителем с. Смичин Городнянського району Чернігівської області( а.с. 6 ). Згідно довідки Смичинського старостинського округу № 12 Городнянської міської ради від 10.12.2019 року № 1211 встановлено, що [PERSON] , 1974 року народження, з листопада 2018 року і по теперішній час не проживає за адресою : [ADDRESS] . ( а.с. 7 ). Таким чином, письмовими доказами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку з листопада 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи, що позивач є одноосібним власником спірного будинку, відповідач не є його родичем або членом його сім`ї, договір найму житла між сторонами не укладався, приймаючи до уваги положення статті 41 Конституції України, статей 319, 391 ЦК України, конкретні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що за відсутності добровільної згоди позивача як власника будинку подальша реєстрація відповідача в цьому будинку призводить до порушення права власності позивача. Вказане є підставою для задоволення позову [PERSON] та ухвалення рішення про позбавлення відповідача права користування житловим будинком [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено 768 грн. 40 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved