Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

12.05.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 04.08.1995р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська під актовим записом № 723. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON],[INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з березня 2017 р. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, через що постійно виникали сварки з питань побуту та виховання дітей. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 25.07.2017р. позивач просив строк на примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. (а. с. № 14) Відповідачка [PERSON] в наданій до суду 25.07.2017р. заяві, проти задоволення позову не заперечувала, період (березень 2017р.) та причину припинення шлюбних стосунків, які вказані позивачем визнала в повному обсязі. Просила шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та винести рішення суду в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Брагіна» (а.с. № 15). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.08.1995р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська під актовим записом № 723 (а.с. № 5). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. №7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства,виховання дітей, різні погляди на життя, внаслідок чого виникали сварки. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з березня 2017 р., тобто більше чотирьох місяців тому, і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, обидві сторони просили строк для примирення не надавати, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позивач не наполягав на стягненні з відповідачки судових витрат, то суд вважає за можливе не стягувати з відповідачки на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с.2) На підставі викладеного,

Outcome: approved