Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

11.11.2014 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим приміщенням шляхом знесення самочинного будівництва - гаража «а-1», розташованого в м. Прилуки [ADDRESS]. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником ? частки земельної ділянки, загальною площею 0,0705 га, що розташована в м. Прилуки Чернігівської області [ADDRESS], інша ж частка на праві власності належить відповідачу [PERSON] Житловий будинок, який розташований на даній земельній ділянці в рівних частках, а саме по ? частці кожному, належить позивачу та відповідачу. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 24.03.2014 року було проведено поділ вказаного житлового будинку між сторонами по справі, що відповідає по ? частці кожному, які становлять окремі і цілі об'єкти нерухомого майна. Рішенням виконкому Прилуцької міської ради від 29.07.2014 року № 302 виділеним позивачу житловому будинку «А-1», приміщенню 1-4, приміщенню 1-5, частині прибудови «а-1»,1-9, літній кухні «Б-1», вбиральні «У-1», ? частині воріт з хвірткою та огорожі «N 1-2» надано поштову адресу - [ADDRESS]. Проте, під час розподілу вищезазначеного житлового будинку та земельної ділянки не було враховано гараж «а,,,-1», який являється самочинно збудованим, знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в спільному користуванні [PERSON] і [PERSON] та неприйнятий в експлуатацію. Станом на момент звернення позивача до суду, даний гараж перебуває в повному користуванні [PERSON] Спірний гараж позбавляє позивача можливості належним чином обслуговувати належне їй на праві власності житлове приміщення знадвору, а оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється від його знесення, дана обставина й змусила позивача звернутись до суду з вказаним цивільним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в цивільному позові, категорично зазначивши про начебто достатність в матеріалах справи доказів необхідних саме для задоволення заявлених ним вимог. Під час розгляду справи представник відповідача заявлений цивільний позов категорично не визнав, мотивуючи його безпідставністю та необґрунтованістю. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Положеннями ст.1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема і щодо доцільності призначення судово-будівельної або земельно-технічної експертиз, проте представник позивача, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористався на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору. За змістом ч.4 ст.10 та ст.131 ЦПК України обов'язок подання доказів суду або повідомлення про них покладається на сторони. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Підставою заявленого цивільного позову [PERSON] є наявність самочинно збудованого гаражу, з порушеннями будівельних норм та правил, розташованого на земельній ділянці, що перебуває в спільному користуванні позивача та відповідача, який в свою чергу унеможливлює відповідне обслуговування належного їй житлового будинку знадвору. В судовому засіданні встановлено та не підлягає доказуванню, оскільки сторонами не оспорюється, що житловий будинок, який знаходиться на 395 м2 земельної ділянки в м. Прилуки по [ADDRESS] належить позивачу та відповідачу на праві приватної власності в рівних частках по ? кожному. З рішення Прилуцького міськрайонного суду від 24.03.2014 року, яке набрало законної сили вбачається, що позивачу [PERSON] виділено у власність по житловому будинку [ADDRESS] приміщення 1-4, площею 8,9 м2, приміщення 1-5, площею 17,6 м2, частину прибудови «а-1»,1-9, літню кухню «Б-1», вбиральню «У-1», ? частину воріт з хвірткою та огорожі «N1-2», що відповідає ? частці та становить окремий та цілий об'єкт нерухомого майна. Відповідачу виділено у власність по даному житловому будинку - приміщення 1-2, площею 12,8 м2, приміщення 1-3, площею 7,4 м2, частину прибудови «а-1», 1-1, 1-6, тамбур «а,-1», прибудову « 1,,-1», сарай «б-1», сарай «Б,-1», погріб «Пг-1», ? частину воріт з хвірткою та огорожі «N1-3», що відповідає ? частці та становить окремий та цілий об'єкт нерухомого майна /а.с.12-14/. Самочинно збудований у період 1993-1994 років попередніми власниками вказаного домоволодіння - спірний гараж розташований на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні позивача та відповідача. При розподілі майна Прилуцьким міськрайонним судом від 24.05.2014 року самочинно збудований гараж врахований не був. Будь-яких застережень щодо реального поділу майна, в тому числі і з огляду на наявність спірного гаражу, позивачем не зазначалось. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» /далі - Постанови/ - позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею103 ЗК. Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Положеннями ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За позовом громадянина таке рішення може бути ухвалено на підставі ст.391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України доказами у справі визначає будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до п.23 Постанови у необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами ст.143 ЦПК. Як уже було зазначено, судом було роз'яснено представнику позивача обов'язок зазначити обставини та характер порушення права відповідачем в користуванні належним їй майном, обґрунтовуючи належними та допустимими доказами, в тому числі і шляхом призначення відповідної експертизи. Проте, представник позивача не скористався правом на заявлення відповідного клопотання з метою встановлення можливого порушення прав позивача. Посилання представника позивача на наявність в матеріалах справи Акту обстеження забудови земельної ділянки від 22.07.2014 року як на беззаперечну підставу для задоволення заявлених позовних вимог є необґрунтованими, оскільки вказаний Акт не встановлює факту порушення або обмеження будь-яких прав позивача, які підлягали б судовому захисту /а.с.21-22/. Окрім того, відсутність в даному Акті будь-яких даних щодо порушень прав саме позивача було визнано в судовому засіданні і її представником. Враховуючи відсутність об'єктивних доказів в підтвердження порушення прав саме позивача по справі, з огляду на правила розподілу тягаря доказування, визначених ЦПК України, підстав для зобов'язання [PERSON] знести гараж «а,,,-1», що розташований в м. Прилуки [ADDRESS], суд не вбачає.

Outcome: dismissed