Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

12.09.2014 року в провадження суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» з третьою особою [PERSON] про скасування наказу про відсторонення від роботи, про відшкодування збитків, скасування наказу про звільнення, визнання недійсним запису в трудовій книжці, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В ході розгляду справи 09.12.2014 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, якою вона залучила ще одного відповідача - ВАТ «ТАТНЄФТЬ» ім.В.Д. Шашина та уточнила свої позовні вимоги, а саме просила: 1.Визнати незаконним та скасувати Наказ № 576-К від 19.08.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть - АЗС - Україна», в частині відсторонення її від виконання обов'язків з 19.08.2014 року. 2.Визнати незаконним та скасувати Наказ № 593-К від 28.08.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть - АЗС - Україна», в частині утримання із старшого продавця [PERSON] 2102 грн. 91 коп. 3.Визнати незаконним та скасувати Наказ № 618 - К від 03.09.2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть - АЗС - Україна», в частині звільнення старшого продавця АЗС № 605 [PERSON] за п.2 ст.41 КЗпПУ та стягнення в рахунок погашення недостачі всіх грошових коштів заробітної плати з 16.08.2014 року по 03.09.2014 року і компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. 4.Визнати незаконним запис № 46 в належній їй трудовій книжці про звільнення за п.2 ст. 41 КЗпУ України у зв'язку із втратою довір'я з боку власника. 5.Поновити її на роботі на посаді старшого продавця АЗС № 605 Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть - АЗС - України», допустивши в цій частині негайне виконання судового рішення. 6.Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна», виплатити всі належні їй станом на 03.09.2014 року суми виплат, що були незаконно вирахувані. 7.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть -АЗС-Україна», на її користь за затримку видачі трудової книжки 410 грн. 10 коп. 8.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть - АЗС -Україна», на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. 9.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть - АЗС -Україна», на її користь відшкодування моральної (немайнової) шкоди (Ухвалою Красноградського районного суду від 20.04.2016 року ця позовна вимога за заявою позивача залишена без розгляду). 10.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть - АЗС - Україна», всі судові витрати. 11.Постановити окрему Ухвалу про вчинене директором TOB «Татнефть - АЗС -Україна» [PERSON] кримінального правопорушення за статтею 172 КК України і направити її відповідним органам для початку досудового слідства. 12.Постановити окрему Ухвалу про застосування реєстратора розрахункових операцій (РРО) під час здійснення господарської діяльності з реалізації товарів TOB «Татнефть - АЗС - Україна» на АЗС № 605 с. Улянівка, Красноградського району, Харківської області, особами, відомості щодо яких не внесено до списку осіб, які мають доступу до РРО на АЗС № 605 і направити її до Державної фіскальної служби України для вжиття заходів щодо усунення причин та притягнення до відповідальності посадових осіб TOB «Татнефть - АЗС - Україна» за порушення порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари по ст. 163-15 КУпАП. Ухвалою Красноградського районного суду від 20.04.2016 року за заявою позивача [PERSON] позовну вимогу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 10000 грн. залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач [PERSON], зазначила, що Наказом № 958 К TOB «Татнєфть - АЗС - Україна» від 01.11.2013 року вона прийнята старшим продавцем магазину при АЗС. Наказом № 576-К від 19.08.2014 року її відсторонено від роботи, з яким вона ознайомилась після 25 вересня 2014 року із матеріалів цивільної справи. Наказ № 576-К від 19.08.2014 року Про відсторонення від роботи є незаконним і підлягає частковому скасуванню, оскільки загальні норми законодавства про працю України не мають норми, щодо права власника або уповноваженого ним органу відсторонити працівника від роботи з метою недопущення протидії зі сторони працівника, і тому Наказ №576-К від 19.08.2014 року TOB «Татнєфть-АЗС-України» є незаконним та підлягає частковому скасуванню, і такі дії директора TOB «Татнєфть-АЗС-України» [PERSON] є грубим порушенням законодавства про працю та містять склад кримінального правопорушення за ознаками ст. 172 КК України. Крім того Наказом № 593-К від 28.08.2014 року про відшкодування збитків, з яким [PERSON] ознайомилась після 25 вересня 2014 року із матеріалів цивільної справи, в якому вказано: Згідно порівняльної відомості інвентаризації товарно - матеріальних цінностей станом на 19 серпня 2014 року по магазину при АЗС № 605 встановлена недостача супутнього сервісу на загальну суму 7822 грн. 93 коп., в тому числі особисто з неї 2102 грн. 91 коп. Вказаний наказ вона вважає незаконним і підлягає частковому скасуванню, оскільки: - матеріали цивільної справи мають інформацію щодо результатів інвентаризації товарно - матеріальних цінностей на 19 серпня 2014 року по магазину № 605 у вигляді відомості, яка підписана головою комісії Кизим і бухгалтером Федоша. Позивач не ознайомлювалась TOB «Татнефть - АЗС - Україна» з цією відомістю, її не підписувала, оскільки результати інвентаризації є спірними, їх достовірність виникає сумнів, вона з ними не згодна, що унеможливлює в односторонньому порядку директору TOB «Татнефть -АЗС - Україна» видати та підписати Наказ № 593-К від 28.08.2014 року Про відшкодування збитків. Вона не надавала свою згоду на утримання з неї коштів на підставі Наказу №593-К від 28.08.2014 року, і таке утримання було проведено без звернення TOB «Татнефть -АЗС - Україна» до суду, і утримання було проведено 03.09.2014 року, тобто, Наказ № 593-К від 28.08.2014 року був звернений до виконання без врахування семи денного строку з дня повідомлення працівникові, що свідчить про його незаконність та грубе порушення законодавства про працю, а дії директора TOB «Татнефть - АЗС -Україна» [PERSON] склад кримінального правопорушення за ознаками ст. 172 КК України. Незаконне повне утримання всіх належних їй при звільненні коштів, що перевищує розмір її середньої плати, в тому числі і компенсаційних виплат за невикористану відпустку, взагалі є абсурдним та протиправним, оскільки залишило її без засобів до існування, спричиняє душевні страждання та призвело до захисту її трудових прав в судовому порядку та додаткових зусиль для організації свого життя, та позбавило її 31 дня страхового стажу за серпень 2014 року, і є грубим порушенням законодавства про працю. Назом № 618 К «Татнефть - АЗС - Україна» від 03.09.2014 року за підписом директора «Татнефть - АЗС - Україна» [PERSON] вона звільнена за п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я з боку власника. У витягу з Наказу № 618 К від 03.09.2014 року «Про звільнення продавців АЗС № 605» вказано: Звільнити старшого продавця АЗС № 605 [PERSON] по п.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я з боку власника 3 вересня 2014 року. Компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки [PERSON] за 20 днів та заробітну плату за період роботи з 16 серпня по 3 вересня 2014 року вирахувати в рахунок погашення недостачі грошових коштів, вказаних в інвентаризаційному описі. Підстава: протокол згоди Ради трудового колективу від 2 вересня 2014 року, службова записка. Позивач вважає, що Наказ № 618 К від 03.09.2014 року TOB «Татнефть - АЗС - Україна», «Про звільнення продавців АЗС № 605» є незаконним та підлягає частковому скасуванню в частині його звільнення за п.2 ст.41 КЗпП України та вирахування в рахунок погашення недостачі грошових коштів, вказаних в інвентаризаційному описі компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та заробітної плати за 20 днів за період роботи з 16 серпня по 3 вересня поточного року, оскільки: - Рада трудового колективу TOB «Татнефть - АЗС - Україна» не має будь - яких повноважень щодо надання згоди на моє звільнення, і тому її присутність 01.09.2014 року на такому заході на запрошення керівництва TOB «Татнефть - АЗС - Україна», мала на меті тільки приниження її честі та гідності, а також ділової репутації. Єдиний легітимний орган в Україні, який може дати згоду на звільнення з роботи є Виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві у відповідності до вимог ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Зважаючи на норми ч.1 ст.43 КЗпП України, звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України не вимагає попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Її звільнили з підстав втрати довіри не встановивши конкретних винуватців, принижуючи її честь та гідність, ділову репутацію, і таці дії є грубим порушенням законодавства про працю та призвели до душевних страждань. Пункт 2 ст.41 КЗпП України надає право власникові чи уповноваженому ним органу розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником винних дій, що дають підставу для втрати до нього довіри з боку власника або уповноваженого ним органу. На цій підставі можуть бути звільнені з роботи лише особи, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності. Але вона, як старший продавець, безпосередньо не обслуговую грошові або товарні цінності. При їх реалізації, і ознак такої безпосередності немає в її роботі старшого продавця, як і її винних дій, оскільки, як свідчить Наказ № 432 від 14.08.2014 року TOB «Татнефть - АЗС - Україна», порушення були допущені конкретно продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], що унеможливлює її звільнення за п.2 ст.41 КЗпП України. В звязку з цим [PERSON] просить поновити її на роботі та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також в звязку з затримкою видачі [PERSON] трудової книжки, яку вона отримала тільки 08.09.2014 року їй необхідно доплатити за 5 днів затримки 410 грн. 10 коп. Позивач [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги підтримала в повному обємі та дали пояснення аналогічні зазначеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позову та пояснив, що під час судових засідань достоменно встановлено, що протягом роботи позивача йому з боку роботодавця надавався кредит довіри, який в подальшому переріс «у втрату довіри». Цьому слугувало наступне: Після прийняття на роботу в TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» з позивачем були укладені договори про повну матеріальну та колективну відповідальності. Під час роботи позивача в магазині АЗС №№ 604, 605 на посаді старшого продавця в цих магазинах неодноразово були виявлені недостачі товарно-матеріальних цінностей. Так, 04.02.2014 року були проведені інвентаризації матеріальних цінностей в магазинах на АЗС № 604 та 605, внаслідок чого: - Недостача товарно-матеріальних цінностей в магазині на АЗС № 604 склала суму 4875,08 грн., з яких 1140,00 грн. було внесено працівниками в касу магазину і не фіксувалося як недостача, а сума в розмірі 3 735,08 грн. була зафіксована як недостача і була стягнута з продавців магазину, згідно їх заяв з заробітної плати. Наслідком цієї інвентаризації стало те, що [PERSON] була звільнена від виконання, обов'язків старшого продавця на магазині АЗС №604 і залишилася старшим продавцем в магазині на АЗС № 605. - недостача товарно-матеріальних цінностей по магазину АЗС № 605 склала 15 386,13 грн., з яких 1400,00 грн. було внесено працівниками в касу магазину і не фіксувалося як недостача, а сума в розмірі 13 986,13 грн. була зафіксована як недостача і була стягнута з продавців магазину, згідно їх заяв з заробітної плати. Заява позивача [PERSON], про стягнення з неї грошових коштів із заробітної плати в рахунок погашення недостачі товарно-матеріальних цінностей в магазині на АЗС № 605 встановленої під час інвентаризації додана до матеріалів справи 20.10.2014 року (т.1, а.с.141). 12 березня 2014 року в магазині АЗС № 605 була встановлена недостача матеріальних цінностей в розмірі 1 553,65 грн. Недостачу товарно-матеріальних цінностей, по цій інвентаризації, [PERSON] особисто погасила через касу магазину і надала в бухгалтерію підприємства ксерокопії фіскальних чеків з «купленим нею» товаром. Оригінали фіскальних чеків залишилися у [PERSON], копії знаходяться в матеріалах справи та підтверджується контрольними стрічками касового апарату. В подальшому представник постачальника НВП «Машпром» надіслав інформацію щодо продажу в магазині на АЗС № 605 - розчинної кави по ціні 5 грн. за чашку і як доказ надіслав на електронну адресу відповідне фото, яке було додано до справи. Як пояснив в судовому засіданні свідок - [PERSON] [PERSON] відмовилася надати йому пояснення, щодо цінових надписів зроблених маркером на упаковці з кавою, яке знаходилося в продажу цілою банкою, а не чашками, тобто зафіксованого цього порушення та знаходження біля неї електрочайника, що заборонено. В подальшому ця банка кави, нею була викуплена як одиниця товару і показала йому чек про її реалізацію, а на початку липня 2014 року [PERSON] все ж визнала себе винною в цьому випадку і вибачилась перед ним та завірила, про недопущення таких порушень в подальшому. Таким чином, позивач [PERSON] грубо порушила правила торгівлі. 15 липня поточного року - представник постачальника TOB «НВП «Машпром» провів аудит реалізації та уточнення залишків кави на магазині АЗС № 605. Цією перевіркою - представник встановив недостачу наступних товарно-матеріальних цінностей, а саме: Сахару в стіках - 4 кг; Стакан чайний - 200 штук; Мішалки - 1000 штук. Крім того ним було виявлено: - Згідно показників лічильників кавоварки - через неї було продано більше порцій кави, яка не проведена по обліку касового апарату чим її закуплено у TOB НВП «Машпром» - єдиного постачальника цієї кави; - по смаковим якостям кава не відповідало маркам кави, яке вони поставляли товариству; - були знайдені небрендовані стакани; - сухе молоко Ambassador під прилавком (таке молоко ними не поставлялось і не поставляється). - в прикасовій зоні знаходився електрочайник. В додатковому поясненні директор НВП «Машпром» - [PERSON] пояснив про те, що при цій же перевірці було встановлено заниження доз на кофейні напої внаслідок чого замість недостачі кави повинен бути його надлишок. Знаходження в прикасовій зоні електрочайника підтверджує продаж розчинної кави за 5 грн., як вказано на представленій фотографії і ця послуга не була в переліку послуг вроздріб в магазині, а тільки штучним товаром (фото знаходиться в справі). На поставлені представником запитання до працівників магазину, щодо виявлених ним порушень та недостачі товарно-матеріальних цінностей, більшої кількості проданої кави, чим було куплено у них, наявністю молока іншого виробника, яке ним не поставляється, не брендірованих стаканів отримав неадекватну реакцію та агресію з боку позивача. ([PERSON] перевірки знаходиться в справі). Таким чином, продавці магазину № 605, в тому числі і позивач, не проводили фіксацію продажі напоїв кави через касовий апарат, підставляли для продажу інший товар, чим порушили встановлені правила торгівлі. Аналізом реалізації кави на АЗС № 605, 604, було встановлено, що реалізація кави в 3-4 рази менша в магазині на АЗС 605 ніж на магазині АЗС № 604, які знаходяться навпроти, через автошлях. В зв'язку з вищенаведеним директором товариства була призначена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей на магазині АЗС №605, яка відбулася 16 липня 2014 року. За результатами інвентаризації встановлена недостача товарно-матеріальних цінностей на суму 5 031,90 грн. в тому числі і недостача по кавовій групі, а саме була встановлена велика різниця між показниками бухгалтерського обліку проданої кави та показниками лічильників кавового апарату щодо реалізованої кави (Таблиці додані до справи довідкою). Проведеним аналізом показників лічильника кавового апарату та бухгалтерського обліку дає підстави вважати та рахувати, що 11 200 чашок кави на суму 84 867, 00 грн. було продано - як підставний товар, як і інший товар, мимо касового апарату, за участю, відому позивача та інших продавців. Різниця, між вищенаведеними показниками була встановлена на проміжку часу - при встановлені кавового апарату, після ремонту, коли був складений акт від 13.03.2014 року про обнуління лічильників в двох екземплярах, один із яких знаходився на зберіганні в магазині. Позивач же на запитання начальника відділу, щодо наявності другого екземпляра цього акту відповіла, що його немає і не було. Про те що товар підставлявся позивачем, продавався мимо касового апарату всіма працівниками магазину в тому числі і позивачем, а гроші від вирученого віддавалися позивачу - є пояснення працівників АЗС №605 надані ними під час службової перевірки проведеною службою безпеки товариства, а саме - поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], чотири з яких були допитані особисто в якості свідків в судовому засіданні та підтвердили їх в повному обсязі. [PERSON], відсутні товарно-матеріальні цінності в сумі 5 031,90 грн., виявлені під час інвентаризації, особисто погасила через касу і надала в бухгалтерію товариства ксерокопії фіскальних чеків з «викупленим нею» товаром. Проведення цих операцій підтверджується контрольними стрічками касового апарату (копії фіскальних чеків знаходяться в справі). Після встановлених попередніх недостач всі продавці магазину були згідні з результатами інвентаризацій і в добровільному порядку погашали її товариству і прохали їх не звільняти, а надати можливість подальшої праці. В зв'язку з погашенням ними недостач товарно-матеріальних цінностей питання, щодо їх звільнення на той час не ставилося. Службою економічної безпеки товариства, після отримання інформації про порушення працівниками правил торгівлі в магазині на АЗС № 605 - були виявлені непоодинокі випадки продажу товару та отримання ними грошових коштів без проведення покупки через касовий апарат, не видачі фіскального чека покупцям, а також скасування операції по продажу товарів в сумі 120,00 грн. проведеної особисто позивачем, що знайшло своє підтвердження в показах свідків [PERSON], [PERSON] і інших, допитаних під час судового засідання. Свідок [PERSON] пояснив, що на його запитання до позивача, щодо виявлених службою економічної безпеки порушень правил торгівлі під час продажу кави та інших товарів з боку її підлеглих продавців магазину, та її особисто - остання відповіла: «а за які ж кошти вона з іншими буде погашати нестачу товарно-матеріальних цінностей» . Таким чином, позивач самоусунувся від виконання своїх службових обов'язків, як старшого продавця і всупереч п. 2.4. посадової інструкції не здійснювала контроль за процесом торгівлі продавцями магазину та сама порушувала ці правила торгівлі. Інформація, про встановлені факти порушень правил торгівлі, допущені працівниками магазину АЗС№ 605 та особисто старшим продавцем - [PERSON], були доведені до директора товариства, який наказав провести інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей в магазині на АЗС №605 - 19 серпня 2014 року, у відповідності до п.3 «Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків» затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 серпня 1994 року за № 202/412. 28.08.2014року, по матеріалах інвентаризації магазина АЗС №605 був підписаний по товариству наказ №593 про відшкодування матеріальних збитків (недостачі) особами, з якими були укладені договори про повну матеріальну та колективну відповідальність. Згідно цього наказу сума 2102,91грн. була покладена на стягнення з позивача. Про що їй було повідомлено та запропоновано ознайомитися і розписатися в наказі. Але позивач, ознайомитися з цим наказом не захотіла і підписатися про його ознайомлення відмовилася, погрожуючи зверненням до всіх правоохоронних органів. В зв'язку з відмовою підписати цей наказ про ознайомлення з ним, був складений акт від 28.08.2014 року (знаходиться в матеріалах справи). Після встановлення недостачі товарно-матеріальних цінностей в магазині АЗС № 605, згідно акту інвентаризації від 19.08.2014 року, та відмовою працівників магазину погасити цю недостачу добровільно і особисту позицію позивача, яка постійно відмовлялася підписувати документи, погасити недостачу, надавати пояснення щодо допущенних порушень правил торгівлі, не збереженням товарно-матеріальних цінностей ввірених їм під звіт - директором товариства було прийнято рішення про звільнення працівників магазину на АЗС 605, в тому числі і позивача - [PERSON] в звязку з втратою довіри. У відповідності до ст.12 КЗпП України повноваження профспілкової організації покладені на раду трудового колективу, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників, тому 28.08.2014 року до ради трудового колективу TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» було направлено подання адміністрації товариства про надання згоди на звільнення позивача - [PERSON] і інших продавців магазину по ч.2 ст.41 КЗпП України. В цьому поданні, адміністрація товариства надала факти про те, що в магазині АЗС №605 працівниками магазину допускаються порушення правил торгівлі, а саме: - покупцям не видаються фіскальні чеки на отриманий товар при покупці; - проданий товар не обліковується через касовий апарат; - підставляється не облікований товар для продажу і виручені від продажу гроші віддавалися позивачу особисто працівниками магазину. Перевірку цих фактів проводила служба економічної безпеки товариства, які нашли своє підтвердження (копії документів знаходяться в справі). 01.09.2014 року рада трудового колективу TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» розглянула подання адміністрації товариства за участю позивача та інших працівників магазину і прийняла рішення про дачу згоди на звільнення [PERSON] і інших за п.2 ст.41 КЗпП України (копія протоколу знаходиться в справі). В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що Рада трудового колективу TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» не мала повноважень по наданню згоди на звільнення за п.2 ст.41 КЗпП України. Ці твердження Позивача також не відповідають дійсності так, як у відповідності з чинним законодавством, а саме - статтею 12 КЗпП України - 28 грудня 2012 року в управлінні соціального розвитку виконавчого комітету Полтавської міської ради був зареєстрований укладений колективний договір між адміністрацією, в особі директора [PERSON] і трудовим колективом товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна», в особі голови ради трудового колективу - [PERSON] Таким чином, рішення ради трудового колективу TOB «Татнєфть-АЗС-України» є законним. В своєму зверненню до суду позивач вважає, що утримані товариством грошові кошти за причинені збитки, під час звільнення, перевищують її середньомісячний заробіток, що також не відповідає дійсності, так як, у відповідності з чинним законодавством України, при матеріальній відповідальності вона застосовується в межах середнього місячного заробітку, який визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати (зі змінами та доповненнями), затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року №100 Порядку, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди (Постанова Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року). З цього виходить, що заподіяна шкода працівниками, при виконанні ними трудових обов'язків, несуть матеріальну відповідальність у розмірі дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку ч.1ст.132 КЗпП України. Середньомісячна заробітна плата позивача була розрахована з заробітної плати за два останніх місяці роботи, а саме: в липні 2014 року нарахована заробітна плата в сумі 2 529,04 грн., а в серпні 2014 року нарахована заробітна плата - 2 096, 42 грн., що в загальній сумі складає - 4625,46 грн. Відповідно до цього, середня заробітна плата позивача складає 2312,73 грн. (4625,46 грн. : 2), що є більшою ніж сума 2 102,91грн., яка утримана з неї при звільнені, за нанесення товариству матеріальних збитків. Відрахування із заробітної плати позивача проводилися у відповідності чинного законодавства за наказом власника або уповноваженим ним органу - директором TOB «Таинєфть-АЗС-Україна» без обмежень передбаченого пунктом 3 ст. 127 КЗпП України, який передбачає: При відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).» Таким чином, відповідач в повному обсязі виконав вимоги ч.1 ст.136 КЗпП України, що передбачає покриття шкоди працівником в розмірі середнього місячного заробітку за розпорядженням уповноваженим власником органу або керівниками підприємств,установ, організацій і при цьому порушень законодавства не допущено. Таким чином, позивач під час своїх трудових відносин з товариством, крім обов'язків старшого продавця виконував і обов'язки продавця і мав доступ до всіх матеріальних цінностей, які надавалися товариством працівникам магазину на АЗС № 605 тому з неї правомірно та на законних підставах було проведено утримання грошових коштів в розмірі середнього місячного заробітку, заподіяну нестачею товарно-матеріальних цінностей виявлену в результаті інвентаризації. Крім того позивач посилається на те, що вона була звільнена 03.09.2014 року, а отримала трудову книжку тільки 08.09.2014 року, а не вдень звільнення і вважає, що товариство повинно сплатити грошові кошти у відповідності середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позивач же, в день звільнення, була відсутня на роботі і тому відповідач, в цей же день, на її адресу направив лист-повідомлення, за вих. №21/05-1422 від 03.09.2014 року з додатком витягу з наказу № 618-к від 03.09.2014 року (знаходиться в матеріалах справи, як додаток до позовної заяви) та з запрошенням її прибуття до відділу кадрів TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» особисто, у робочі дні, і надана інформація, зі зразком довіреності на отримання трудової книжки іншою особою, (копія листа та доказів його відправки через пошту, знаходяться в справі). Під час судового засідання позивач неодноразово підкреслювала те, що у неї робочий день був з 8-00 до 17-00 з понеділка до п'ятниці і в суботу та неділю вона не працювала ніколи. Однак вказане спростовується наступним: - Наказом за № 517-к від 30 липня 2014 року їй була зроблена доплата за збільшення обсягу роботи в розмірі 291,75 грн. на підставі її же службової записки; - службова записка від 28.07.2014 року підписану позивачем особисто, за роботу продавцем, як в денний час так і вночі; - табель обліку використання робочого часу за липень 2014 року з її особистим підписом; - письмовими поясненнями оператора [PERSON] і інших працівників АЗС №605, які знайшли своє підтвердження в показах, надані ними в судовому засіданні, під час допитів в якості свідків. Таким чином, встановлено, що позивач працювала як старшим продавцем так і продавцем, мала доступ не тільки до матеріальних цінностей але й до грошових коштів, що підтверджується контрольними касовими стрічками, п.2.1. посадової інструкції старшого продавця «выполнять все обязанности продавца в случае его отсутствия, а также, когда того требует сложившаяся ситуация» та іншими документами, які досліджувалися під час судових засідань. Крім того просив звернути увагу суду на те, що після звільнення позивача із TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» вона працевлаштувалася продавцем до TOB «Торговий дім Докучаєвські черноземи» і також була звільнена на підставі п.2 ст.41 Кодексу законів про працю України за недовірою в звязку з допущенною недостачею ввіренних їй в підзвіт матеріальних цінностей. Відповідач представник ВАТ «ТАТНЄФТЬ» ім. В.Д.Шашина в судове засідання не зявився, відповідно до надісланого до суду виконаного судового доручення про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій у відношенні ВАТ «ТАТНЄФТЬ» ім. В.Д. Шашина на території Російської Федерації, він не визнає позов та просить розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник третьої особи [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні дав пояснення аналогічні наданим представником відповідача. Допитаний в якості свідка майстер АЗС №604, 605 [PERSON] пояснив суду, що на початку липня 2014 року, коли він зайшов до кабінету [PERSON], то побачив в ньому кілька пачок сосисок та пакет булочок до них, однак це були не такі фірмові сосиски та булочки, що реалізовуються на АЗС №605. На його запитання, що це за сосиски та булочки, вона йому відповіла нецензурною лексикою, щоб він не ліз не в свою справу. Крім того йому відомо, що вона реалізовувала кофе по 5грн. за стакан не з кофейного апарату, а особисте, крім того вона також особисто стояла за касою в магазині при АЗС №605. Про всі ці порушення він особисто доповідав своєму керівництву. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює оператором на АЗС №605, на початку липня 2014 року вона стала свідком сварки між старшим продавцем магазину [PERSON] та майстром [PERSON] сутність якої полягала в тому, що [PERSON] принесла сосиски та булочки для виготовлення хот-догів до магазину АЗС, щоб реалізовувати їх помимо касового апарату. Про те що [PERSON] приносить до магазину АЗС такі булочки та сосиски для їх реалізації вона бачила неодноразово. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у 2014 році вона працювала продавцем у магазині АЗС №605, з травня по липень 2014 року вона від старшого продавця магазину [PERSON] вона отримувала сосиски, булочки для виготовлення ход-догів, розчинну каву, шоколадки, батончики та інше, які реалізовувалися поза касовим апаратом. Всі виручені кошти за це [PERSON] забирала в кінці зміни особисто собі, приблизно по 600-700грн. щоразу. Свідок [PERSON] також повідомив суду, що у 2014 році він працював оператором АЗС №605, одного разу в липні місці 2014 року, коли він проходив біля касового апарату магазину №605 то за ним перебувала старший продавець [PERSON] і бачив як вона обслуговувала покупців магазину. Однак після того як клієнти зробили покупку та вийшли з магазину, [PERSON] «анулювала чек», тобто вказані кошти не пройшли через касовий апарат. Крім того неодноразово він був свідком того, як [PERSON] реалізовує хот-доги та сосиски без касового апарату. Враховуючи пояснення сторін, перевіривши письмові докази, що є в матеріалах справи та надавши їм відповідну належну оцінку, суд вважає позов [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] наказом № 958-К TOB «Татнєфть - АЗС - Україна» від 01.11.2013 року прийнята старшим продавцем магазину при АЗС. Згідно наказу № 576-к ТОВ «Татнєфть - АЗС - Україна» від 19.08.2014 року [PERSON] було відсторонено від виконання обовязків з 19.08.2014 року та на період відсторонення від роботи в період проведення службової перевірки вказаним працівникам оплату проводити згідно штатного розкладу (а.с. 13, т. 2). Позивач [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати даний наказ, але дана вимога не підлягає задоволенню, так як наказом № 579-к ТОВ «Татнєфть - АЗС - Україна» від 20.08.2014 року було скасовано вказаний наказ № 576-к від 19.08.2014 року про відсторонення від роботи [PERSON] та призупинено роботу магазину АЗС № 605 з 19.08.2014 року в період службової перевірки за результатами інвентаризації по недостачі товарно-матеріальних цінностей та в даний час проводити оплату [PERSON] згідно штатного розкладу, тобто на час розгляду справи, немає предмету спору (а.с. 178, т. 2). Таким чином наказ № 576-к ТОВ «Татнєфть - АЗС - Україна» від 19.08.2014 року було скасовано самим же відповідачем, ще до звільнення відповідача та подачі позовної заяви до суду. Поряд з цим з [PERSON] було укладено договір від 01.11.2013 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника АЗС, АГЗС та НБ ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна за передані їй підзвітні цінності (а.с. 49, т.1). Крім того 05.11.2013 року між ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» в особі директора [PERSON] і членами колективу АЗС № 605 в особі керівника колективу старшого продавця [PERSON] було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, відповідно до якого колектив АЗС бере на себе колективну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання продовольчих та промислових товарів, майна та інших цінностей, переданих йому для реалізації на АЗС № 605 (а.с. 50-52). Згідно зі ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання, а також коли шкоди завдано, діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно з п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність, коли шкода завдана недостачею. Із роз'яснень, викладених у ч. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», вбачається, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня\~1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», роз'яснено, що за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.. На АЗС №605 наказом від 19 серпня 2014 року було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей в магазині, у відповідності до п.3 «Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків» затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 серпня 1994 року за № 202/412. За результатами інвентаризації станом на 19 серпня 2014 року в магазині на АЗС № 605 було встановлено недостачу товарів супутнього сервісу на суму 7822,93 грн. 28.08.2014року, по матеріалах інвентаризації магазина АЗС №605 був підписаний по товариству наказ №593-к про відшкодування матеріальних збитків (недостачі) особами, з якими були укладені договори про повну матеріальну та колективну відповідальність (а.с. 53, т. 1). Згідно цього наказу сума 2102,91грн. була покладена на стягнення з позивача. Про що їй було повідомлено та запропоновано ознайомитися і розписатися в наказі. Але позивач, ознайомитися з цим наказом не захотіла і підписатися про ознайомлення з ним відмовилася. В зв'язку з відмовою підписати цей наказ про ознайомлення з ним, був складений акт від 28.08.2014 року (а.с. 54, т. 1). Після встановлення недостачі товарно-матеріальних цінностей в магазині АЗС № 605, згідно акту інвентаризації від 19.08.2014 року, та відмовою працівників магазину погасити цю недостачу добровільно і особисту позицію позивача, яка постійно відмовлялася підписувати документи, погасити недостачу, надавати пояснення щодо допущенних порушень правил торгівлі, не збереженням товарно-матеріальних цінностей ввірених їм під звіт, що підтверджується наявними в справі документами - директором товариства було прийнято рішення про звільнення працівників магазину на АЗС 605, в тому числі і позивача - [PERSON] в звязку з втратою довіри. У відповідності до ст.12 КЗпП України повноваження профспілкової організації покладені на раду трудового колективу, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників, тому 28.08.2014 року до ради трудового колективу TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» було направлено подання адміністрації товариства про надання згоди на звільнення позивача - [PERSON] і інших продавців магазину за ч.2 ст.41 КЗпП України (а.с. 25, т. 1). В цьому поданні, адміністрація товариства надала факти про те, що в магазині АЗС №605 працівниками магазину допускаються порушення правил торгівлі, а саме: - покупцям не видаються фіскальні чеки на отриманий товар при покупці; - проданий товар не обліковується через касовий апарат; - підставляється не облікований товар для продажу і виручені від продажу гроші віддавалися позивачу особисто працівниками магазину. Перевірку цих фактів проводила служба економічної безпеки товариства, які нашли своє підтвердження. 01.09.2014 року рада трудового колективу TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» розглянула подання адміністрації товариства за участю позивача та інших працівників магазину і прийняла рішення про дачу згоди на звільнення [PERSON] і інших за п.2 ст.41 КЗпП України (а.с. 55, т. 1). Відповідно до п.2 ст.41 КЗпП трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. \~Згідно п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92 р., звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що Рада трудового колективу TOB «Татнєфть-АЗС-Україна» не мала повноважень по наданню згоди на звільнення за п.2 ст.41 КЗпП України. Відповідно ст.12 КЗпП колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. 28 грудня 2012 року в управлінні соціального розвитку виконавчого комітету Полтавської міської ради був зареєстрований укладений колективний договір між адміністрацією, в особі директора [PERSON] і трудовим колективом товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна», в особі голови ради трудового колективу - [PERSON] Тобто рада трудового колективу виконує функції профспілкової організації. Таким чином, рішення ради трудового колективу TOB «Татнєфть-АЗС-України» є законним. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, підставою для звільнення [PERSON] за п.2 ст.41 КЗпЗ України в звязку із втратою довіря з боку власника стали протокол згоди Ради колективу від 2.09.2014 року та службова записка, під час дослідження яких було встановлено реалізацію старшим продавцем магазину АЗС №605 [PERSON] власно принесених продуктів харчування, а саме хот-догів, шоколадок, батончиків, розчинної кави, та іншого товару, тобто така реалізація відбувалася поза межами касового апарату, а виручені кошти привласнювала [PERSON] Крім того на протязі 2014 року у магазині АЗС №605 було виявлено 4 недостачі на великі суми коштів, при цьому з 3-ма недостачами усі продавці магазину, в тому числі і старший продавець [PERSON] були згодні, тобто вона особисто визнавала факт недостачі і просила вираховувати вказані суми з її зарплатні. Статтею135-1 КЗпП передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Крім того, ст.135-2 передбачено, що при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об'єднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Такі договори були укладені і з позивачем [PERSON]В.(т.1 а.с.49-52). Таким чином виявлені негативні факти під час службових перевірок та певна негативна поведінка [PERSON], що підтвердились в судовому засіданні свідченнями допитаних свідків та досліджених матеріалів на думку суду стали обґрунтованими підставами по звільненню [PERSON] за п.2 ст.41 КЗпЗ України в разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. В звязку з чим звільнення з зазначених підстав суд вважає обґрунтованим, в звязку з чим підстав для визнання наказу №618-К від 03.09.2014 року в частині звільнення [PERSON] по п.2 ч.41 КЗпП не вбачається. Таким чином оскільки звільнення [PERSON] по п.2 ч.41 КЗпП судом визнано законним, то підстав для визнання незаконним запису №46 в трудовій книжці [PERSON] по п.2 ч.41 КЗпП; поновлення [PERSON] на посаді старшого продавця магазину АЗС №605; зобовязання відповідача сплатити [PERSON] всі належні їй виплати, що були утримані з неї, в тому числі стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також судові витрати по справі(п.п.4, 5, 6, 8, 10 позовної заяви) також задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від основної позовної вимоги визнання незаконним наказу №618-К від 03.09.2014 року в частині звільнення [PERSON] по п.2 ч.41 КЗпП, в задоволенні якої судом було відмовлено. Посилання позивача на те, що утримані товариством грошові кошти за причинені збитки, під час звільнення, перевищують її середньомісячний заробіток, не відповідає дійсності, так як, у відповідності з чинним законодавством України, при матеріальній відповідальності вона застосовується в межах середнього місячного заробітку, який визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 Порядку, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди,... (Постанова Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року). З цього виходить, що заподіяна шкода працівниками, при виконанні ними трудових обов'язків, несуть матеріальну відповідальність у розмірі дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку ч. 1ст. 132 КЗпП України. Середньомісячна заробітна плата позивача була розрахована з заробітної плати за два останніх місяці роботи, а саме: - в липні 2014 року нарахована заробітна плата в сумі 2 529,04 грн.; - в серпні 2014 року нарахована заробітна плата - 2 096, 42 грн., що в загальній сумі складає - 4625,46 гри.. Відповідно до цього, середня заробітна плата позивача складає 2 312,73 грн. (4625,46 грн. : 2), що є більшою ніж сума 2 102,91грн., яка утримана з неї при звільнені, за нанесення товариству матеріальних збитків. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 127 КЗпП відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при відшкодуванні шкоди, завданної з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).» В звязку з цим із заробітної плати позивача проводилися відрахування у відповіності чинного законодавства за наказом власника або уповноваженним ним органу - директором TOB «Татнєфть-АЗС-Україна». Таким чином, відповідач в повному обсязі виконав вимоги ч. 1 ст. 136 КЗпП України, що передбачає покриття шкоди працівником в розмірі середнього місячного заробітку за розпорядженням уповноваженим власником органу або керівниками підприємств,установ, організацій і при цьому порушень законодавства не допущено. Підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача коштів за затримку видачі трудової книжки в розмірі 410,10грн., суд також не вбачає. Так, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що оскільки позивач [PERSON] не була на роботі в день звільнення 03.09.2014 року то в цей же день їй було направлена копія відповідного наказу про звільнення та повідомлення про необхідність зявитися для отримання трудової книжки. Крім цього, вищезазначене підтверджується і дослідженими матеріалами справи, з яких вбачається, що дійсно в день звільнення 03.09.2014 року позивач [PERSON] була відсутня на роботі, в звязку з чим в цей же день за вих..№21/05-1422 їй було направлено копію відповідного наказу №618-к від 03.09.2014 року про її звільнення, а також в цьому листі містилася і пропозиція прибути до відділу кадрів ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» з зазначенням адреси та часу для отримання трудової книжки. Також там містилася і копія відповідної довіреності, в разі неможливості прибути особисто для отримання трудової книжки.(т.1 а.с.57). Факт отримання вказаного листа, відповідач [PERSON] не заперечувала. Такі дії відповідача повність відповідають положенням п.4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993 року , відповідно до яких, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Таким чином, оскільки від [PERSON] відповідної письмової згоди на пересилання трудової книжки не було, то відповідач направив їй тільки відповідне повідомлення, в звязку з чим такі дії відповідають нормам діючого законодавства. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як за вказаних обставин у TOB «Татнєфть-АЗС-України» були всі підстави для вираження недовіри позивачці. Стосовно позовних вимог про винесення окремих ухвал стосовно директора ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна» [PERSON] та що до здійснення господарської діяльності з реалізації товарів ТОВ «Татнефть-АЗС-Україна», то таких підстав під час судового розгляду судом не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed