Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

12.06.2017 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] ([INFO].), доньки [PERSON] ([INFO].) у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 (дві тисячі) гривень 00 копійок, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В своєму позові позивач посилається на те, що з відповідачем по справі вони знаходяться в шлюбі, але тривалий час не проживають разом. Від шлюбу мають спільних дітей. Діти мешкають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач вказує на те, що їй одній важко утримувати дітей, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на їх утримання, тому вона змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися. Представник позивача 31.07.2017 р. надав до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх повністю. Також, просив суд розглядати справу в його відсутність (а. с. 17). Відповідач в судове засідання не з'явився, 06.07.2017 р. надіслав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги зазначені у позові визнає частково. Просив визначити розмір аліментів на утримання дітей у розмірі по 750,00 (сімсот п'ятдесят) гривень 00 копійок на кожну дитину, посилаючись на те, що він на даний час офіційне не працює, має мінливий, нерегулярний дохід (а. с. 20). У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом - СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 13.06.2011 р. виконавчим комітетом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за №05 (а. с. 5). Як вбачається з копій свідоцтв про народження: [PERSON] ([INFO].), [PERSON] ([INFO].) їх батьком записаний [PERSON] - відповідач по справі (а. с. 6, 7). З довідки №1024 від 06.06.2017 р., виданої Теплицькою сільською радою Арцизького району Одеської області вбачається, що діти проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні (а. с. 8). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах статей 21, 24 Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 51 Конституції України, також закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Згідно частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до роз'яснень, що надані у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, на підставі ст. 183 СК України. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, відповідно до ст.184 СК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON] ([INFO].), [PERSON] ([INFO].), що підтверджено свідоцтвами про їх народження і не заперечується відповідачем по справі, тому проживаючи окремо, відповідач зобов'язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття. Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами не розірваний, в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, будучи батьком неповнолітніх дітей, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, які проживають з матір'ю до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивача на утримання дітей до їх повноліття, у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Також в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачем. Позивач не надав суду жодного переконливого доказу такої можливості відповідача, зокрема сплачувати аліменти на його користь у розмірі 2 000,00 (дві тисячі) гривень 00 копійок, чим не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів та обставин справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача щомісячно на утримання неповнолітніх дітей до їх повноліття, підлягають стягненню аліменти у сумі по 800,00 (вісімсот) гривень 00 копійок на кожну дитину, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 12.06.2017 р. На підставі викладеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial