Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

10 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачем [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 1977 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинені між ними з грудня 2006 року. Розлад сімейного життя стався через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки. Просив суд розірвати шлюб, укладений 22 квітня 1977 року з [PERSON] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, від якого до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив не надавати строку для примирення, оскільки шлюбні відносини з відповідачем припинені більше 13 років тому, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання повторно не з`явилася за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом опублікування судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада», та надіслання судових повісток за місцем реєстрації. Тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 1977 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , повторно виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції 03 грудня 2019 року, актовий запис № 1392 від 22 квітня 1977 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що клопотань щодо зміни прізвища від відповідача [PERSON] до суду не надходило, відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружині залишити без змін. Зокрема, позивач просив віднести судові витрати за його рахунок, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved