Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

12.01.2017 р. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, яку було збільшено, у якій просила визнати недійсним, як укладений в результаті помилки, договір купівлі-продажу [ADDRESS] від 08.09.2001 р., укладений між [PERSON], [PERSON] з одного боку і [PERSON] з другого боку, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]В; привести сторони по договору купівлі-продажу квартири від 08.09.2001 р. в первісний стан; витребувати з останнього набувача [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати власником зазначеної квартири [PERSON]; виселити [PERSON] з зазначеної квартири, вселити [PERSON] у вказану квартиру. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на наступне. У 2001 р. подружжя [PERSON] та [PERSON] мешкали у квартирі [ADDRESS]. [PERSON] був інвалідом першої групи, тому подружжя мали намір обміняти належне їм майно для полегшення його життя на інше. На початку вересня 2001 р. [PERSON] познайомилися з групою тісно повязаних між собою осіб: [PERSON], маклером, його подругою [PERSON], подружжям [PERSON] та [PERSON], які домовлялися шляхом обміну оселитися у квартирі [PERSON], а також [PERSON] що називався ріелтором. Було знайдено квартиру в районі гідропарку Лузанівка та була домовленість про обмін на їх квартиру з доплатою 1000 доларів США для лікування [PERSON] За вказівкою [PERSON] [PERSON] оформила в МБТІ документи по відчуженню квартири. З [PERSON] був складений акт про отримання завдатку у розмірі 500 доларів США. 8 вересня 2001 р. [PERSON] було запрошено до фірми «МІАР», а потім до нотаріальної контори, де їх чекав [PERSON] Нотаріус [PERSON] підготувала і прочитала вголос документ на українській мові, яку [PERSON] погано розуміла, перекладав [PERSON] Вказаний документ позивач підписала, що в подальшому виявилось насправді договором купівлі-продажу з [PERSON], згідно якого він сплатив [PERSON] 23000 грн. до візиту в нотаріальну контору. 13.09.2001 р. [PERSON] перепродав квартиру [PERSON], а ті 12.10.2001 р. перепродали її [PERSON] На початку листопада 2001 р. до квартири [PERSON] прибули [PERSON] і [PERSON] і силою відібрали ключі, виштовхали її з квартири, змінили двері та замки. Подружжя [PERSON] оселилося в підвалі старого будинку на вул. Троїцька, 22. [PERSON] помер 28 січня 2010 р. Прокуратурою було порушено кримінальну справу. Вирішення питання щодо повернення квартири у власність [PERSON] неодноразово було предметом судового розгляду. Остаточним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.06.2013 р. у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення відмовлено. На теперішній час підставою для звернення є посилання на укладення вказаної угоди купівлі-продажу внаслідок помилки на підставі ст. 56 ЦК УРСР, а не внаслідок обману, що регулюється ст. 57 ЦК УРСР. У судовому засіданні представники [PERSON] [PERSON] і [PERSON] зазначені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у задоволенні позовних вимог просили відмовити. У наданих письмових запереченнях [PERSON] вказала, що твердження [PERSON] не відповідають дійсності. Посилання на те, що [PERSON] не мали наміру продавати єдине житло, а хотіли його обміняти і кошти на втрачене житло ні від кого не отримували не відповідає дійсності, оскільки здійснювали передбачені законодавством необхідні дії для продажу житла. З [PERSON] було укладено саме договір купівлі-продажу житла, а не обміну, договір підписано в присутності нотаріуса, дієздатність перевірено, продавці отримали 23000 грн. від покупця до підписання договору. Вказані кошти [PERSON] передала [PERSON] щоб він купив квартиру в районі Миколаївської дороги. Сівкова, [PERSON], [PERSON], [PERSON] пропонували, радили, консультували [PERSON] з приводу того, що робити з квартирою, але ніхто позивача не обманював, вона цілеспрямовано, обдумано, тверезо прийняла особисте рішення продати свою квартиру [PERSON] і робила все у відповідності з вимогами діючого законодавства. Кримінальна справа відносно відповідачів не порушувалась та відсутній вирок. [PERSON] не може бути відповідачем за віндикаційним позовом, оскільки законність набуття права власності на спірну квартиру встановлена рішеннями судів. Таким чином, [PERSON] уклала договір купівлі-продажу від 08.09.2001 р. без впливу помилки. Крім того, [PERSON] та її представник заявили про застосування позовної давності, яка сплинула. У запереченнях про застосування строку позовної давності [PERSON] просила відмовити, вказуючи, що строк нею не пропущено та позовна давність на даний вид позову не поширюється. Строк переривався позовом прокуратури в інтересах [PERSON] та згідно положень ЦК УРСР, позовна давність не поширювалась на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні фактично позов [PERSON] до нього визнав. Відповідно до його пояснень у 2001 році він виконував будівельні роботи в будівлі 88 по вул. Преображенській в м. Одесі. За роботу з ним розраховувався [PERSON] На початку вересня 2001 року [PERSON] запропонував йому заробіток за те, що тимчасово він буде власником квартири. [PERSON] пояснив, що це буде ріелтерський ланцюг. Він погодився і передав [PERSON] власний паспорт. Через декілька днів разом з [PERSON] він поїхав до нотаріуса в Книжний провулок. Там він підписав як покупець договір купівлі-продажу квартири по вул. Іцхака Рабіна, 33, а [PERSON] підписала цей договір. Квартиру він не оглядав, грошей за договором [PERSON] він або інші особи в його присутності не передавали. Після укладення договору в квартиру не вселявся. 13 вересня 2001 року він підписав як продавець договір купівлі-продажу квартири, а [PERSON], як покупці. Грошей за квартиру [PERSON] йому не передавали. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] у задоволенні позовних вимог просила відмовити, вказала, що здійснила нотаріальну дію згідно вимог чинного законодавства. Будь-яких обставин, в тому числі заборон, які б свідчили про неможливість посвідчення договору купівлі-продажу не встановлено. Довіреністю [PERSON] уповноважено [PERSON] в тому числі продати, подарувати, обміняти, здавати в оренду, заставляти спірну квартиру, а тому [PERSON] мала право на підписання договору купівлі-продажу. [PERSON] вказала, що текст договору купівлі-продажу від 08 вересня 2001 року був зачитаний [PERSON], перекладений на російську мову, за п. 2 договору продаж вчинено за 23000,00 грн., які отримані повністю [PERSON] до підписання цього договору. Ніяких застережень або непогоджень стосовно змісту договору, розміру вартості обєкту нерухомості, неотримання коштів за квартиру [PERSON] нотаріусу не заявляла. \~\~\~\~ Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.04.2017 р. витребувано з\~ Одеського державного нотаріального архіву належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08 вересня 2001р.,\~ укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] а також належним чином завірені копії документів, які стали підставою для посвідчення вказаного договору. Ухвалою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~16.05.2017\~р.\~витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08 вересня 2001р.,\~укладеного\~між [PERSON],\~[PERSON] та [PERSON], а також належним чином завірені копії документів, які стали підставою для посвідчення вказаного договору. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 р. витребувано у Слідчого Управління ГУНП в Одеській області завірену належним чином завірену копію «Заказ № 8875.22» від 05.09.2001р., що долучений до матеріалів кримінальної справи № [NUMBER], а також витребувано належним чином завірену копію протоколу допиту та очної ставки між [PERSON] і [PERSON], які було проведено в рамках розгляду матеріалів кримінальної справи № 12012170480000778. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.07.2017 р. витребувано з [PERSON] районного відділу поліції м. Одеси завірену копію постанови від 09.11.2001 року по кримінальній справі №03200100784 про притягнення [PERSON], [INFO] в якості обвинуваченого за ст. 190 ч. 4 КК України. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно свідоцтву про право власності на житло від 19.07.1999 р., виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 19.07.1999 р. № 135800, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 3-14264, власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. (а.с. 89-90) Ця квартира розташована на 6 поверсі багатоповерхового будинку в [PERSON] районі м. Одеси. Вулиця Іцхака Рабіна раніше мала назву Якіра. За станом здоровя [PERSON], інвалід І групи, [INFO] потребував зміни місця проживання. З цією метою подружжя [PERSON] підшукувало іншу квартиру в обмін на власну. В цей час, а саме в серпні-вересні 2001 року, вони познайомились з [PERSON], якого вважали професійним маклером, ріелтером. [PERSON] показав [PERSON] квартиру 66 в районі гідропарку «Лузанівка» по вул. Миколаївська дорога, 34, і запевнив про можливість обміну квартир з доплатою [PERSON] 1000 доларів США шляхом укладення договорів купівлі-продажу. Реалізуючи свій намір обміняти квартиру шляхом укладення договорів купівлі-продажу 4 вересня 2001 р., [PERSON] отримав від [PERSON] 500,00 дол. США, підписав акт завдатку і зобовязався продати [PERSON] квартиру [ADDRESS] не пізніше 28 вересня. А [PERSON] від свого імені та від імені [PERSON] підписала замовлення № 8875 від 05.09.2001 р. до «ОМБТІ та РОН» про видачу довідки-характеристики для продажу квартири [ADDRESS]. При цьому довідка мала бути видана і була видана в цей же день. (а.с. 117, 132, 132 звор. і 97) 07 вересня 2001 року [PERSON] підписав довіреність, якою уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здавати в оренду, заставляти) належну йому частину [ADDRESS]. ( а.с. 87) 08.09.2001 р. між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зареєстрований в реєстрі за № 5817, бланк серії АЕВ № 373867. Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати, жилою площею 14,9 кв.м., загальною площею 29,0 кв.м. продаж вчинено за 23000 грн. (а.с. 11, 86) В звязку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобовязань по обміну квартир, 11 вересня 2001 р. [PERSON] звернулась з заявою по факту підписаних нею документів на продаж квартири на адресу начальника [PERSON], вважаючи себе і [PERSON] обманутими, такими, що залишились без грошей після підписання договору. [PERSON] повторно завірив [PERSON] в тому, що угода по обміну ще не завершена і умовив її\~забрати заяву\~з міліції. Довірившись [PERSON], 12 вересня 2001 р., [PERSON] звернулась з заявою на адресу начальника [PERSON], в якій просила раніше подану заяву від 11 вересня 2001 р. по факту підписаних документів на продаж квартири не розглядати і перевірку не проводити, оскільки претензій до [PERSON] та його подруги [PERSON] не має, всі інтереси задоволено, про кримінальну відповідальність попереджена. 13.09.2001 року, згідно договору купівлі-продажу зазначена квартира [PERSON] продана [PERSON] і [PERSON], даний договір посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] Вважаючи, що продовжується обмін квартирами 28 вересня 2001 р. [PERSON] виписались з [ADDRESS], зазначивши що вибувають за адресою: [ADDRESS]. 30 вересня 2001 р. [PERSON] видав [PERSON] розписку такого змісту: Я, [PERSON], зобовязуюсь купити квартиру [PERSON] на пос. Лузанівка (1 ком.) і дати доплату (свідки [PERSON]). 12.10.2001 року, спірну квартиру [PERSON], [PERSON] продали [PERSON], договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 26.11.2001 прокурором Малиновського району м. Одеси року порушена кримінальна справа № 03200100784 за даним фактом за ознаками злочину, передбаченому ст. 190 ч. 4 КК України, а саме по факту шахрайства у відношенні [PERSON] Постановою слідчого Малиновського РВ ОДУ УМВД України в Одеській області від 09.11.2004 р. [PERSON] притягнутий по кримінальній справі у якості обвинуваченого за ч. 4 .190 КК України, досудове слідство призупинено у звязку з розшуком [PERSON] Відповідно до протоколу допиту свідка [PERSON] від 15.05.2017 р. зазначено, що [PERSON] надав згоду [PERSON] на його пропозицію оформлення квартири на нього за грошову винагороду, він був присутнім у нотаріуса, в договорі купівлі-продажу поставив підпис, квартиру не бачив, гроші за вказану квартиру не передавав та не отримував. Через декілька днів [PERSON] відвіз його до нотаріальної контори, де авін підписав договір купівлі-продажу спірної квартири з особою, з якою він раніше не був знайомий, гроші він не передавав та не отримував. (а.с. 118-120) Вищезазаначені факти підтверджені протоколом одночасного допиту осіб від 29.05.2017 р. свідка [PERSON] та потерпілої [PERSON] (а.с. 121-122) В Постанові про притягнення в якості обвинуваченого від 09 листопада 2004 р. слідчого Малиновського РВ Бланковської вказано: [PERSON] продала квартиру [PERSON]. Виручені від продажі 23 тис. грн. [PERSON] передала [PERSON], щоб він купив квартиру в районі Миколаївської дороги. (а.с. 123) Прокуратурою Малиновського району м. Одеси було ініційовано звернення до суду з позовною вимогою на захист порушених прав [PERSON] та [PERSON] [PERSON] помер 28 січня 2010 р. На час його смерті з ним проживала його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину в установленому ст.. 1268 ЦК України порядку. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.06.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.09.2013 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014 року, у задоволенні позову прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовлено; у задоволенні позову заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення відмовлено; у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення відмовлено. (а.с. 15-20) Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд виходить з наступного. Оспорюючи договір купівлі-продажу від 08 вересня 2001 року шляхом визнання його недійсним, [PERSON] зазначала, що вказаний договір укладено в результаті помилки, оскільки насправді хотіла здійснити обмін квартири. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ст.\~56 ЦК\~УРСР угода,\~укладена внаслідок\~помилки,\~що має\~істотне значення,\~може бути\~визнана недійсною\~за позовом\~сторони,\~яка діяла\~під впливом\~помилки. Якщо\~така угода\~визнана недійсною,\~то кожна\~з сторін\~зобовязана повернути\~другій стороні\~все одержане\~за угодою,\~а при\~неможливості повернення\~одержаного в\~натурі \~відшкодувати його\~вартість. Крім того, сторона, за позовом якої угода визнана недійсною, вправі вимагати від другої сторони відшкодування витрат, втрати або пошкодження свого майна, якщо доведе, що помилка виникла з вини другої сторони. Якщо це не буде доведено, особа, за позовом якої угода визнана недійсною, зобовязана відшкодувати другій стороні понесені нею витрати, втрату або пошкодження її майна. Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР по недійсній угоді кожна з сторін зобовязана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Положення про двосторонню реституцію, як наслідок визнання правочину недійсним, передбачено частиною першою статті 216 ЦК України (2004 р.) Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України у від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Чинною на час виникнення спірних правовідносин була ст. 145 ЦК УРСР, яка передбачала підстави та умови витребування майна власником від добросовісного набувача. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. [PERSON], бажаючи захистити право приватної власності на спірну квартиру, в одній позовній заяві обєднала декілька вимог, однією з яких є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу [ADDRESS] від 08.09.2001 р., укладений між [PERSON], [PERSON] з одного боку і гр. [PERSON] з другого боку і приведення сторін по договору в первісний стан. Такий спосіб захисту не є належним і ефективним. Зазначена квартира не находиться у володінні [PERSON]\~Він не\~може її\~повернути [PERSON] В даному випадку закон визначає ефективний і належний спосіб захисту порушенного права власності, а саме витребування майна власником від добросовісного набувача. Тому, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним і приведення сторін по договору в первісний стан з означених вище підстав. Частиною 1 ст. 145 ЦК УРСР встановлювалось, що якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею. Судом достовірно встановлено, що [ADDRESS] вибула з володіння подружжя [PERSON] шляхом помилки, що має істотне значення, тобто поза їх волею. [PERSON] неправильно сприйняли фактичні обставини правочину, права та обовязків, які виникнуть після його укладення договору з [PERSON], що вплинуло\~на їх\~волевиявлення. Їхня воля була направлена на обмін, єдиної у них, власної квартири на кв. 66 за адресою: пос. Лузанівка, Миколаївська дорога, 34 з метою покращення житлових умов [PERSON], інваліда І групи. Довіряючи [PERSON], який був присутнім в нотаріальній конторі під час укладання договору купівлі-продажу, [PERSON] підписала договір купівлі-продажу\~з невідомою\~їй особою,\~як складову\~загального договору\~обміну.\~За іншими\~обставинами ця\~угода не\~була б\~укладена.\~Зрозумівши,\~що вони\~помилилися і\~не отримали\~за квартиру\~грошей,\~подружжя [PERSON] не передавали квартиру покупцю за договором купівлі-продажу, як могли протистояли особам, які мали на меті неправомірно заволодіти квартирою, поки примусово в листопаді 2001 року не були виселені з квартири. Отже,\~спірна квартира\~вибула з\~володіння [PERSON]\~та [PERSON] внаслідок помилки, не з їх волі волі, а іншим зазначеним в рішенні суду шляхом. Порушене субєктивне право [PERSON] підлягає захисту судом, Способом такого захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме витребування квартири у відповідача [PERSON] шляхом зобовязання її повернути [PERSON] зазначене майно. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання [PERSON] власником спірної квартири суд зазначає наступне. Витребування власником майна, яке вибуло з його володіння поза його волею від набувача є відновленням становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право. Такий спосіб захисту був передбачений статями 6 і 145 ЦК УРСР, статтею 50 Закону України «Про власність». За змістом цих статей майно фактично і юридично повертається у власність та володіння первісного власника. Тому позовна вимога про визнання [PERSON] власником спірної квартири є зайвою і не є необхідною для захисту прав позивача. Суд задовольняє позовну вимогу про виселення [PERSON] зі спірної квартири, виходячи з наступного. Як вбачається зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимого ст. 149 ЦК УРСР власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Аналогічне правило містилося в ч. 2 ст. 48 Закону України «Про власність». У звязку з задоволенням позовної вимоги про витребування зазначеного майна, [PERSON] підлягає виселенню із спірної квартири в судовому порядку, як особа, що незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею. Таким чином, наявні підстави для вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS]. Судом перевірені заява представників відповідача про сплив строку позовної давності за зазначеними позовними вимогами. Відповідно до\~ч.\~6\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. На вимоги про повернення майна з чужого незаконного володіння встановлюється трирічна позовна давність. (ч. 2 ст. 50 Закону України «Про власність». Відповідно до ст. 79 ЦК УРСР перебіг\~строку позовної\~давності переривається\~предявленням позову\~в установленому\~порядку. Після перериву перебіг строку позовної давності починається спочатку; час, що минув до перериву, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що порушене право [PERSON] було предметом судового розгляду з 08.01.2002 р., на захист її прав до Місцевого суду Малиновського району м. Одеси звернувся Прокурор Малиновського району м. Одеси. День набрання рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.06.2013 р., а саме прийняття ухвали апеляційного суду Одеської області від 25.09.2013 р. є початком перебігу позовної давності. Строк позовної давності на вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, приведення сторін в первісний стан, витребування квартири закінчився 25.09.2016 р. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦК УРСР закінчення строку\~позовної давності\~до предявлення\~позову \~є підставою\~для відмови\~в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. В установлений\~ЦПК строк [PERSON] оскаржила в касаційному порядку рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.06.2013 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25.09.2013 р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014 року зазначені судові рішення залишені без змін. 12.01.2017 р. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з віндикаційним позовом. З урахуванням віку [PERSON], тяжкого матеріального стану, необхідності наймати житло, неможливості укласти договір з кваліфікованим адвокатом, очікуванням результатів розгляду її апеляційної та касаційної скарг, суд визнає поважною причину пропуску [PERSON] строку позовної давності. Приймаючи рішення суд керується конституційною засадою верховенства права, складовою якої є справедливість. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). Доводи сторони відповідача [PERSON] про те, що протягом 11 років [PERSON] заявляла про обман, що вона могла відмовитись від підписання договору купівлі-продажу, що вона отримала гроші і розпорядилася ними передав Бринзі суд відхиляє. [PERSON] була обманута [PERSON] та іншими особами, які бажали отримати гроші за квартиру [PERSON]. [PERSON] не відмовилась від підписання договору купівлі-продажу з [PERSON], тому що знаходилась під впливом помилки. Судом достовірно встановлено, що подружжя [PERSON] не отримало гроші за квартиру. У [PERSON] таких грошей не було. Інші особи за покупця [PERSON] грошей [PERSON] не передавали. Ці факти, встановлені судом, спростовують Постанову про притягнення в якості обвинуваченого від 09 листопада 2004 р. слідчого Малиновського РВ Бланковської в частині того, що виручені від продажі 23 тис. грн. [PERSON] передала [PERSON], щоб він купив квартиру в районі Миколаївської дороги. (а.с. 123) Також не спростовує такий висновок суду зазначення в рішенні суду від 13 червня 2013 року про те, що допитана в судовому засіданні нотаріус [PERSON] вказала, що текст договору купівлі-продажу від 08 вересня 2001 року був зачитаний [PERSON], перекладений на російську мову, за п. 2 договору продаж вчинено за 23000,00 грн., які отримані повністю [PERSON] до підписання цього договору, ніяких застережень або непогоджень стосовно змісту договору, розміру вартості обєкту нерухомості, неотримання коштів за квартиру, [PERSON] нотаріусу не заявляла. [PERSON] не заявляла про неотримання коштів, помиляючись у природі договору , своїх правах та обовязках. [PERSON] отримали 500 доларів США лише від [PERSON], які продали квартиру [PERSON] Відповідач [PERSON] вправі предявити позов до [PERSON] і повернути таким чином гроші сплачені їм за квартиру. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керувався наступним. Відповідно до\~ч.\~1\~та п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З позовною заявою [PERSON] звернулася до суду 12.01.2017 р. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка була чинна на момент звернення до суду, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, немайнового - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 гривень. Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір лише за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1280,00 гривень (640 х 2). Після уточнення позовних вимог їх збільшено, додано ще одну вимогу немайнового характеру та дві майнового характеру. Судом встановлено вартість квартири, яка визначена на дату звернення до суду з позовною заявою у розмірі 406650 грн. Отже вартість позовної вимоги майнового характеру становить 4066,50 грн. (406650 х 1 %) Позивачу відмовлено у задоволенні позовної вимоги майнового характеру про визнання права власності та позовної вимоги немайнового характеру. Таким чином з позивача в дохід держави підлягає стягненню сума у розмірі 4706 гривень 50 копійок (4066,50 + 640). Судом задоволено позовні вимоги про витребування майна, виселення та вселення. Таким чином, судовий збір у розмірі 1280 грн. за дві вимоги немайнового характеру, сплачений позивачем до відкриття провадження у справі, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Додатково з відповідача [PERSON] в дохід держави стягується судовий збір за майнову вимогу про витребування майна у розмірі 4066 грн. 50 коп. Крім того відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий\~стан сторони,\~суд може\~своєю ухвалою\~за її\~клопотанням відстрочити\~або розстрочити\~сплату судового\~збору на\~певний строк,\~але не\~довше ніж\~до ухвалення\~судового рішення\~у справі\~за таких\~умов предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю. Лише вимога про вселення у розумінні ст. 9 Житлового кодексу України можлива для звільнення від сплати судового збору. Разом з тим, суд вважає за необхідне зменшити розмір судового збору [PERSON] за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 640 грн.

Outcome: partial