overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

12.10.2017року [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей Андріана,19.10.2012року народження, Каріни-Марії,07.04.2011року народження в розмірі 1/3 від усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі, який було укладено 16 листопада 2010року. Від даного шлюбу у них є двоє дітей: Андріана,19.10.2012року народження, Каріни-Марії,07.04.2011року народження. Діти повністю перебувають на її утриманні, відповідач не надає їй кошти на утримання дітей. У звязку з наведеним вона змушена звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі. В цьому шлюбі в них народились діти Андріана,19.10.2012року народження, Каріни-Марії,07.04.2011року народження. Сторони проживають окремо, діти проживають та знаходяться на утриманні матері. Відповідач не приймає участь у матеріальному утриманні дітей. Дані обставини стверджуються поясненнями сторін даними в судовому засіданні та долученими до справи письмовими доказами. Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання даного обовязку, аліменти на утримання дітей надає. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача та відповідача, матеріальне забезпечення дитини від шлюбу, стан її здоровя, інші обставини, які мають істотне значення для справи. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 від усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% встановленого постановою Кабінету Міністрів України прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

12.10.2017 року [PERSON] звернулася в суд з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який по день смерті проживав і був зареєстрований в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області. Після його смерті залишилось спадкове майно, спадкоємцем по закону якого є вона - [PERSON] При зверненні в нотаріальну контору з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у видачі правовстановлюючого документа через пропуск термінів для прийняття спадщини, встановлених ст. 1270 ЦК України. Причиною пропуску терміну звернення в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини стало те, що вона з 2005 року по даний час постійно хворіє, є інвалідом ІІ групи і у зв'язку із пережитим стресом після смерті батька тривалий час провела у лікарні. Просить визнати строк для прийняття спадщини пропущеним з поважних причин та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини - два місяці. У судове засідання сторони не з'явилися, але від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв позивач [PERSON] позов підтримує, представник відповідача Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області сільський голова Стратійчук Р.О. позов визнає. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] проти задоволення заяви [PERSON] не заперечують. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], який по день смерті проживав і був зареєстрований в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області (а.с.5), спадкоємцем по закону якого є його дочка - [PERSON] (а.с.7), яка вступила у фактичне управління спадщиною, але всупереч вимогам законодавства не подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини через тривалу хворобу. Даному факту відповідають спадкові правовідносини, які регулюються ст. ст. 1220, 1270, 1272 ЦК України, відповідно до яких спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Оскільки судом встановлено, що строк для прийняття спадщини [PERSON] пропустила з поважних причин, тому є підстави для визначення додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

12.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду із цією заявою посилаючись на те, що з 30.08.2015 року зустрічається з [PERSON], від якого чекає дитину і має намір створити сімю. Її мати не заперечує проти реєстрації шлюбу, однак вона не досягла шлюбного віку, тому змушена просити суд надати їй право на шлюб. Сторони в судове засідання не зявилися, подали суду заяви, якими просили справу вирішити в їх відсутності. [PERSON] заяву підтримала з підстав, наведених у заяві. Представник органу опіки та піклування - сільський голова Скелівської сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти заяви не заперечили, просили заяву задовольнити. Дослідивши наявні у справі документи суд вважає, що заява підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним: У відповідності зі ст.23 Сімейного Кодексу України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку 18 років. Проте, за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Із свідоцтва про народження серії І-СГ №042001 та паспорта [PERSON], вбачається, що вона народилася 03.05.2000 року, зареєстрована та проживає [INFO], на час розгляду справи їй минуло 17 років. Згідно довідки, виданої лікарсько-консультативною комісією КЗ СРР «Старосамбірська центральна районна лікарня» № 190 від 11.10.2017 року [PERSON], [INFO], перебуває у стані вагітності 8-9 тижнів. Матір неповнолітньої [PERSON] [PERSON] вважає її готовою до подружнього життя, обіцяє майбутній сімї підтримку, не заперечує проти надання неповнолітній дочці права на шлюб. Наведені докази свідчать, що за дійсних обставин з точки зору суспільної моралі і традицій, укладення шлюбу із [PERSON] буде відповідати найвищим інтересам неповнолітньої [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

12.10.2017 року до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов позивачем обгрунтовано тим, що 18.11.2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області , актовий запис №3703. Вказує, що 22.12.2008 року у сторін народилась донька [PERSON]. Зазначає, що сімейне життя у сторін не склалось, оскільки у них різні погляди на подружнє життя, різні інтереси, в кожного з них своя точка зору на обов'язки подружжя в веденні домашньою господарства, проведенні вільного часу, відношенні до сімейних обов'язків. Вказує, що вони часто не знаходили спільної мови через різні погляди на життя та формування сім'ї, через відсутність взаєморозуміння намагання знайти спільне рішення призводило до конфліктних ситуацій, в результаті чого сім'я розпалась. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, проте надав до суду заяву в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] також до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.11.2007 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом шлюб (а.с.5). 22.12.2008 року у сторін народилась донька [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватись прізвищем «Гром », що відповідає вимогам закону.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

12.10.2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи його тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Разом з ним в даній квартирі зареєстровані його син [PERSON], [INFO], який з травня 2015 року в даній квартирі не проживає. В зв'язку з чим, просив суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, попередньо надали суду заву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, щодо їх задоволення не заперечує. Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання свого представника не направили, попередньо надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку, про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.1995 року, посвідченого Першою полтавською державною нотаріальною конторою [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровано 2 особи: [PERSON] та його син [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №10255 від 10.10.2017 року, виданою КП «ЖЕО №2». В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що відповідач [PERSON] з травня 2015 року в спірній квартирі не проживає, так як змінив своє місце проживання та переїхав до квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннямпідлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

12.10.2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Універсальна, 15/14. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Стелець лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК»ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора знаходиться у стані психомоторного збудження, голосно кричить, вважає, що її хочуть вбити. До свого стану не критична. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

12.10.2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м.Новомосковськ, вул. 195 стр.дивізії, 4/15. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.10.2017р. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.10.2017р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Новомосковська ЦРЛ»ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий на місці не утримується. У бесіду вступає неохоче. На питання відповідає не завжди в плані заданого. Мова прискорена за темпом, по типу монологу. Орієнтування всіх видів збережене. Мислення паралогічне, непослідовне. [PERSON]. було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-маячний с-м, поточний процес.. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

12.10.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Краснопільської сільської ради Чуднівського району Житомирської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, розташовану на території Краснопільської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.01.1997 року померла його тітка [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на належну їй земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектари. За життя [PERSON] склала на позивача заповіт, вона була членом КСП «Комсомолець України», була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), на момент смерті не оформила своє право та не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), внаслідок чого позивач змушений звернутися із позовом про визнання права власності до суду, оскільки в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права не може. Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно не має. Позивач у судове засідання не зявився, у тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява, згідно якої позов визнає і просить розглядати справу без участі представника. Відповідач Краснопільська сільська рада Чуднівського району Житомирської не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, до суду надійшла заява за підписом сільського голови [PERSON], згідно якої Краснопільська сільська рада Чуднівського району Житомирської області позов визнає і просить розглядати справу без участі представника сільської ради. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачами позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

12.10.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 14.02.2015 року вона уклала шлюб з відповідачем зареєстрований ВДРАЦС Новотроїцького РУЮ, актовий запис № 08. Від шлюбу дітей не мають. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки вони разом не проживають, шлюб існує формально. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу дітей не мають. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, наміру зберегти сімю не має,примирення між ними не відбулося, тому за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе та є підстави для розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved