Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~12.09.2018 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON], указуючи, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. 26.05.2016 року шлюб між ними розірвано. 31.08.2017 року вони з відповідачем уклали договір про припинення права на аліменти на утримання дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно. Згідно з умовами вказаного договору відповідач передав у власність їх дитини, [PERSON], 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно вона, позивач, відмовилася від права на отримання аліментів на утримання дитини. Власником іншої 1/2 частини квартири є вона, позивач. Крім того, відповідач за умовами цього договору зобовязався знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 30.09.2017 року. Однак станом на час подання позову відповідач з реєстраційного обліку так і не знявся. У спірній квартирі відповідач не проживає з січня 2016 року, його речей у ній немає. Відповідач не сплачує за комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою перешкоджає їй повною мірою розпоряджатись квартирою на власний розсуд та змушує нести додаткові затрати на комунальні послуги. У зв'язку з викладеним позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: : [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву, в котрій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Не заперечувала проти заочного розгляду справи на підставі наявних доказів (а.с. 40). \~ \~ \~ \~Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання двічі поспіль не зявився, про причини неявки до суду не повідомив, не направив відзив на позовну заяву. За таких обставин суд вважає можливим, за згодою позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до договору про поділ квартири та про визначення часток у квартирі, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, укладеного 07.08.2017 року між сторонами, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1077, позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири за адресою: : [ADDRESS] (а.с. 16, 18). \~ \~ \~ \~Відповідно до договору про припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, укладеного між сторонами 31.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1328, малолітня [PERSON] є власником 1/2 частини квартири за адресою: : [ADDRESS] (а.с. 19-20, 21). \~ \~ \~ \~Згідно із п. 2.3 вказаного договору відповідач зобовязався знятися з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] до 30.09.2017 року (а.с. 19 зворотній бік). \~ \~ \~ \~Відповідно до наданої позивачем довідки № 062320 від 11.09.2018 року, виданої Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра, відповідач значиться зареєстрованим за вказаною адресою (а.с. 7). Зазначене підтверджується довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 27). \~ \~ \~ \~Відповідач у вказаній квартирі не проживає з січня 2016 року, що встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2016 року по справі № 202/2899/16-ц (а.с. 15). \~ \~ \~ \~Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі, котра належить позивачеві та її малолітній дитині та розташована за адресою: [ADDRESS], а реєстрація відповідача за зазначеною адресою перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатись квартирою на власний розсуд, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за вказаною адресою. Указаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-709цс16), де визначено, що зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, котрий власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї. За таких підстав суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved