Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

12.10.2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва разом з ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.09.2018 року про передачу справи на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У вказані позовні заяві позивачка просить суд визнати виконавчий напис №864 від 28.04.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною таким, що не підлягає виконанню та стягнути з Відповідача на користь Позивача суму сплаченого судового збору. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 19.11.2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» було укладено Кредитний договір №50006827 відповідно до якого Відповідач надав Позивачу кредит у сумі 168857,60 грн., що на день укладання Кредитного договору складає еквівалент 20480,00 дол. США та додатковий кредит в сумі 56989,45 грн., що на день укладання Кредитного договору складає еквівалент 6912,00 дол. США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання отриманих кредитних грошових коштів, зі сплатою 9,90% річних та разової комісії 2,5% від суми кредиту з кінцевим терміном повернення до 15.11.2017 року на умовах, визначених Кредитним договором. Для забезпечення виконання Кредитного договору було укладено Договір застави транспортного засобу №50006827 від 23.11.2012 року, де було зазначене майно Позивача, а саме автомобіль з наступними характеристиками: Модель: Golf Plus; Об'єм двигуна: 1598; рік виробництва: 2011; номер кузова: [NUMBER]; державний номер: [NUMBER]; Колір: сірий, що належить на праві власності Позивачу. 28.04.2016 року приватним нотаріусом Семеновою Ганною Володимирівною було вчинено виконавчий напис №864, яким було запропоновано звернути стягнення вищезазначеного автомобіля, який належить на праві власності Позивачу. Позивачка зазначає, що при ознайомленні з вказаним виконавчим написом, було встановлено, що ним пропонується задовольнити вимоги Банку за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного майна в наступних розмірах: несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 96695,19 грн.; штрафні санкції за вимоги щодо сплати - 10190,92 грн.; сума кредиту до повернення - 247402,73 грн.; штраф в розмірі 20% від суми кредиту - 33771,52 грн. Сума до стягнення склала 388060,36 грн. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на положення ст. 18 ЦК України, ст.ст. 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення прав кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 34, 87 Закону України «Про нотаріат», Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та зазначає, що безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора·- заставодержателя вважається безспірною. В обов'язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Вчиняючи виконавчий напис, в обов'язки нотаріуса входить перевірка відомостей щодо наявності заборгованості та безспірності стягуваної суми. З урахуванням правової позиції ВСУ у справі №6-887цс17 від 05.07.2017 року позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості, відсутня реєстрація у державному реєстрі відомостей про звернення стягнення предмет забезпечувального обтяження, ТОВ «Порше Мобіліті» не було направлено вимоги, стягнута сума є спірною, позивач вважає, що виконавчим напис не відповідає вимогам діючого законодавства і підлягає скасуванню. З урахуванням положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та рішення Конституційного суду України від 10.11.2011 року по справі №1-26/2011 позивач зазначає, що повідомлень щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту Позивачу від Відповідача у порядку, передбаченому законом, не надходило, тому на момент подачі позовної заяви права Відповідача жодним чином не були порушені. Боржник вважається належним чином повідомлений про дострокове повернення кредиту в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника відповідного листа, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Позивач зазначає, що така позиція узгоджується з правовою позицією ВСУ по справі №6-57цс12 від 12.09.2012 року. На обґрунтування своїх вимог позивач також посилається на зміст роз'яснення Міністерства юстиції України від 22.01.2010 року і загалом зазначає, що Відповідачем не було дотримано імперативних норм 3У «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про нотаріат», ЗУ «Про іпотеку», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами Украйни, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, умов Кредитного та Іпотечного договорів, а тому вчинення виконавчого напису нотаріусом є передчасним. Відповідно до п. 11 ст. 11 Закону Украйни «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому позивач вказує, що у виконавчому написі зазначена сума штрафних санкцій за вимоги щодо сплати - 10190,92 грн. і ця сума покладається на Позивача, як боржника, що прямо суперечить п. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». За твердженням позивача, Відповідачем також не було надіслано Позивачу письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, згідно вимог ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Ухвалою суду від 22.10.2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 07.11.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає позовних вимог, просить суд відмовити у їх задоволенні та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн. посилаючись на те, що незважаючи на погоджені умови та положення цивільного законодавства, починаючи з березня 2015 року, Позивач почав систематично порушувати свої зобов'язання за договором щодо сплати щомісячних платежів. Позивачу було направлено вимогу (повідомлення) від 05.10.2015 р. щодо дострокового повернення Кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором №50006827 від 19.11.2012 р., якою Відповідач вимагав від Позивача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору з урахуванням штрафних санкцій, які станом на дату направлення вимоги становили 313387 грн. 27 коп., із розрахунку: суми невиплаченого кредиту, що станом на поточну дату підготовки вимоги, становить еквівалент 9771,04 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складає 206501,16 грн.; суми несплачених чергових платежів в розмірі 96695 грн. 19 коп.; штрафних санкцій в розмірі 10190 грн. 92 коп. Вказаною вимогою Відповідач повідомив Позивача, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий у заставу. Відповідач вказує, що також у вимозі звернуто увагу Позивача на те, що в разі порушення терміну дострокового повернення кредиту, до суми боргу буде додано штраф в розмірі 33771 грн. 52 коп. За твердженням відповідача його вимогу щодо дострокового повернення кредиту у встановлені строки проігноровано Позивачем. Згідно відповіді ТОВ «Експрес Мото Україна», співробітником компанії ТОВ «Експрес Мото Україна» була здійснена спроба доставки відправлення, однак доставити не вдалося, так як за місцезнаходженням осіб для вручення не знайдено, за телефоном ніхто не відповів. Вказане, за твердженням відповідача, і стало підставою для звернення відповідача до Нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет застави. Відповідач вказує, що Слов'янським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Донецькій області було розпочате виконавче провадження за №51377655 на підставі спірного виконавчого напису. Проте виконавчий документ був повернутий у зв'язку з неможливістю розшуку майна, що, на думку відповідача, свідчить про недобросовісність Позивача та умисне невиконання взятих зобов'язань. Відповідач вказує, що твердження позивача про те, що він письмово не погодив суму боргу, а тому така сума не має ознак безспірності, спростовується тим, що «безспірним боргом» є борг що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора - заставодержателя вважається безспірною. Відповідач вважає, що зважаючи на те, що позивач починаючи з березня 2015 року почав порушувати зобов'язання - взагалі перестав сплачувати обов'язкові платежі, що рахунки на оплату та вимоги були проігноровані, що звернень до Відповідача про перегляд суми боргу не було, можна стверджувати про відсутність заперечень Позивача щодо наявної суми боргу та нарахованих штрафних санкцій у відповідності до умов Кредитного договору станом на 05.10.2015 року. На думку відповідача, дані висновки підтверджуються аналізом положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами Украйни (п.п. 1.1, 3.1., 3.2. глави 16), та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (п. 1). За наведених обставин відповідач вважає, що твердження Позивача не мають правового підґрунтя. Також відповідач вказує, що Позивач зазначає про те, що Нотаріусом не було досліджено чи мала місце реєстрація Відповідачем, до початку звернення стягнення, в державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. На думку відповідача, посилання Позивача на відсутність реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як на підставу позовних вимог, є безпідставними, оскільки ні Закон Украйни «Про нотаріат», ні Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами Украйни не містить обов'язку нотаріуса при вчиненні виконавчого напису здійснювати перевірку внесення заставодержателем до Реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет застави. Відповідач з урахуванням положень ст. 18 ЦК України, ст.ст. 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення прав кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 34, 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами Украйни, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зазначає, що безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора -заставодержателя вважається безспірною, тож в обов'язки Нотаріуса входить саме перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов'язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. Відповідач зазначає, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК Украйни, статей 50, 87, 88 Закону Украйни «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення .нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. За таких умов, на думку відповідача, вчиняючи виконавчий напис, в обов'язки нотаріуса не входить перевірка відомостей про наявності інформації щодо внесення в Державний реєстр відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідач зазначає, що та обставина, що в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не було зареєстровано повідомлення про вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором до початку процедури звернення стягнення на предмет обтяження, не впливає на обов'язок нотаріуса вчинити виконавчий напис, оскільки закон не ставить цей обов'язок у залежність від виконання приписів чинного законодавства. Відповідач вважає, що вчиняючи виконавчий напис, в обов'язки нотаріуса не входить перевірка відомостей про наявності інформації щодо внесення в Державний реєстр відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, а виконавчий напис є законним. Щодо посилань Позивача на те, що Відповідач нараховуючи штрафні санкції в розмірі 10190 грн. 92 коп. порушив положення ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідач зазначає, що штрафні санкції нараховані у відповідності до положень ЦК України та кредитного договору. А саме, розділом 8 Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору передбачена відповідальність, зокрема (п.8.1.) за порушення термінів чергового платежу з повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, Позичальник сплачує Компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості. Також п. 8.3. визначено, що за порушення порядку сплати кредиту, Позичальник сплачує штраф. Штрафні санкції в розмірі 10190 грн. 92 коп. складаються із нарахованої пені за прострочення платежів та штрафів за порушення порядку сплати кредиту. Положення Кредитного договору, у тому числі додатків до нього, не оскаржувались Позивачем та є дійсними і такими, що підлягають виконанню. За наведених обставин відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до неї документи 06.11.2018 року, однак своїм правом щодо надання пояснень не скористалась. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.11.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір на суму 168857,60 грн. та суму додаткового кредиту у розмірі 56989,45 грн., зі сплатою 9,9% за користування кредитом, разова комісія за надання кредиту становить 2,5% від суми кредиту, цільове призначення кредиту - для купівлі автомобіля Фольцваген Гольф, 2011 року випуску. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23.11.2012 року між сторонами спору був укладений договір застави транспортного засобу №50006827, а саме автомобіля Фольцваген Гольф, 2011 року випуску. Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. За змістом п.п. 5.3.3., 5.4. договору застави транспортного засобу, у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх обов'язків перед заставодержателем за кредитним договором та цим договором, нотаріус на вимогу заставодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Заставодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету застави заставодержателю. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2016 року приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача предмета застави - автомобіль марки Фольцваген Гольф, 2011 року випуску. За рахунок коштів отриманих від реалізації предмета застави запропоновано задовольнити вимоги відповідача за несплачені чергові платежі, штрафні санкції за період з 19.11.2012 року по 05.10.2015 року, сума поточної заборгованості станом на 05.102015 року: несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 96695,19 грн.; штрафні санкції за вимоги щодо сплати - 10190,92 грн.; сума кредиту до повернення - 247402,73 грн.; штраф в розмірі 20% від суми кредиту - 33771,52 грн. Сума до стягнення 388060,36 грн., а також відшкодування витрат, заставодежателя пов'язаних із вчиненням виконавчого напису - на суму таких витрат. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вищевказане узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року № 61-12559св18. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв'язку, суд встановив, що нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не було дотримано всіх вимог передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій. Так, підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій встановлено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Натомість у договорі застави транспортного засобу в розділі 8 «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що заставодавець зареєстрований у Донецькій області, м. Селидове, вул. Гоголя, 30, кв. 11, а фактично знаходиться в Донецькій області, м. Селидове, вул. Михайлівська, 33. Отже, з метою дотримання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, письмова вимога про усунення порушень мала направлятись боржнику на обидві вказані у договорі застави адреси, при цьому з матеріалів справи вбачається, що вимога направлялась лише на адресу реєстрації позивача і фактично отримана ним не була. Таким чином, недотриманням приватним нотаріусом вказаних вимог Порядку щодо порядку надіслання стягувачем письмової вимоги до боржника, було порушено права [PERSON] щодо можливості спростування розміру заборгованості. Крім того, суд приходить до висновку про наявність на час вчинення виконавчого напису нотаріуса заборгованості, яка є спірною, оскільки зі змісту письмової вимоги вбачається, що стягувач вимагав від боржника повернути суму боргу в загальному розмірі 347158,79 грн., натомість виконавчий напис видано щодо стягнення боргу в розмірі 388060,36 грн. За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, з системного аналізу вказаних вище норм законодавства вбачається, що безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. При цьому, у зв'язку з порушенням порядку направлення вимоги боржнику, у нотаріуса були відсутні підстави вважати заборгованість безспірною. На підставі викладеного,

Outcome: approved