Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

11.01.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просив визнати право власності за ним на кімнату [NUMBER] [ADDRESS] в рахунок погашення боргу за розпискою від 27.09.2018 року в сумі 40000 доларів США, що еквівалентно було 1080000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошей. Було передано [PERSON] . 40000 доларів США, що еквівалентно 1080000 гривень, відповідно до оригіналу боргової розписки від 27.03.2017 року, де [PERSON] зобов`язалась до 01.06.2018 року повернути суму боргу у розмірі 40000 гривень. У разі неповернення в строк всієї суми [PERSON] зобов`язалась переоформити право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . До теперішнього часу відповідачка ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань. Ухвалою судді від 15.01.2019 року призначено підготовче судове засідання по справі, з розглядом її за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи [PERSON]. надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та участі третьої особи, позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що зазначена розписка не містить підпису [PERSON] , який був власником даної кімнати та відомостей, що йому взагалі було відомо про наявність зазначеної розписки. Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі 27.03.2017 р. уклали боргову розписку. При написанні боргової розписки сторонами було погоджено те, що у разі неповернення позивачу суми боргу, буде мати місце перехід права власності на предмет позики, зокрема квартира [NUMBER] , яка знаходиться за [ADDRESS] . Відповідачка зобов`язувалась повернути гроші до 01.06.2018 року. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, від 01.12.2006 року, серія [NUMBER] , [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 01.12.2006 року. При огляді договору купівлі-продажу від 13.04.2017 року власником кімнати у гуртожитку [NUMBER] , що знаходиться [ADDRESS] є [PERSON] . [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 18.07.2018 року. Як вбачається з ксерокопії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О. 04.07.2017 року, [PERSON] заповідав [PERSON] , [INFO] , належну йому кімнату у гуртожитку [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки, повернути позику в грошовому еквіваленті відповідач [PERSON] не має можливості, суд вважає доцільним виконання зобов`язання шляхом стягнення в рахунок боргу майна, яке належить відповідачу, визнання права власності за позивачем на вказане майно в судовому порядку, оскільки відповідно до висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки від 27.05.2018 року, оціночна (ринкова) вартість об`єкта оцінки - кімнати у гуртожитку № [NUMBER] , загальною площею 80,3 кв . м. [ADDRESS] , станом на дату оцінки становить 898878 гривень 00 копійок. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи зположень ч.2 ст. 16 ЦК України, не виключається можливість звернення стягнення на майно шляхом передачі позикодавцю права власності на майно позичальника в рахунок виконання зобов`язань за рішенням суду, оскільки зазначеною нормою передбачено задоволення вимог позичальника шляхом набуття права власності на майно, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено законодавством та договором. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Враховуючи вищенаведені обставини, перевіривши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд дійшов до переконання, що позивач своїми доказами довів та переконав суд в достовірності обставин справи та обґрунтованості своїх вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved