Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

11 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 30 серпня 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем - [PERSON], який зареєстрований Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №810, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Рішенням Артемівського районного суду м.Луганськ від 03.04.2014 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] В період шлюбу вони спільно придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який придбано згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 10.12.2010 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Лисенко О.О. Згідно Договору купівлі - продажу від 10.03.2011 року вищевказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON]. Згідно вказаного Договору будинок оформлений на відповідача, але у відповідності зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). На момент укладання Договору вартість всього будинку складала 170 955,00 грн. Відповідно вартість ? його частини складає 85 477, 50 грн. Оскільки, угоди про добровільний розподіл майна, яке є їхньою спільною власністю між ними не досягнуто, вважає за необхідне залишити за нею право власності на ? частини вказаного житлового будинку, оскільки, це єдине місце проживання позивачки та їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, надали суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність. На позовних вимогах наполягають. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступни обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30 серпня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Додатковим рішенням Білокуракінського районного суду Луганської області від 09.09.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 30.08.2008 року Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №810 - розірвано (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 24.09.2010 року (а.с.32). Належність [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок (а.с.34-38), а також відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.03.2016 року за [PERSON] зареєстроване зазначене домоволодіння яке належне йому відповідно договору купівлі-продажу, реєстр №1457 від 10.12.2010 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Лисенко О.О. (а.с.48-49). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.п. 22-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. За правилами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач позов визнав повністю і це не суперечить закону, не порушує права та інтереси сторін і інших осіб, тому є підстави для задоволення позову. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] слід визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку з чим, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. На підставі ст. ст. 60, 69-72, 372 СК України, ст.325 ЦК України, п.п. 22-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved