Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

11 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалась на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем, який між ними зареєстровано 21 листопада 1999 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради місто Чернівці Чернівецької області, про що зроблено актовий запис за №1775. Від шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Разом з тим, спільне життя не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя, внаслідок чого між ними часто виникали непорозуміння. Вже вісім років проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. На даний час їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер. Після фактичного припинення сімейних відносин неповнолітня [PERSON] проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріально не допомагає та участі у вихованні дочки не приймає. На скільки їй відомо, відповідач [PERSON] матеріально забезпечений. На утриманні у нього немає інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Стан здоров'я його задовільний. Просила позов задовольнити: розірвати шлюб з відповідачем та стягувати з нього на її користь на утримання доньки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., щомісяця, починаючи з часу подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Справа слухалась у відсутність сторін, які у підготовче судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Від позивачки - [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, де він просив розгляд справи провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю. Не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачкою. Враховуючи те, що у підготовче судове засідання сторони не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 21 листопада 1999 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради місто Чернівці Чернівецької області, про що зроблено актовий запис за №1775 (а.с.11). [INFO] у них народилася дочка [PERSON] (а.с.6). Спільне життя сторін не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя, внаслідок чого між ними часто виникали непорозуміння. На даний час сторони не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім»ї неможливе, оскільки сім»я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між необхідно розірвати. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється у забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що після фактичного припинення подружніх стосунків, неповнолітня донька сторін [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Відповідач належним чином дитині не допомагає (а.с.5). Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Як було встановлено судом, стан здоров'я відповідача [PERSON] задовільний, непрацездатних осіб на утриманні у нього немає. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими доказами, а також з урахуванням визнанням відповідачем позову, суд вважає, що на підставі ст.184 СК України з [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісячно. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved