Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

10 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням зміни підстав позову, просив стягнути з відповідача [PERSON] зайво виплачені грошові кошти за використані дні щорічної відпустки в розмірі 1766 грн. 67 коп. Позов, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, обґрунтований тим, що відповідача [PERSON] було звільнено з 07.03.2015 року зі служби за п. 173 у запас (з постановкою на військовий облік), п. 176 підпункту «1» (у звязку із закінченням строку контракту) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року № 593. У січні-лютому 2015 року [PERSON] перебував у відпустці за 2015 рік, але надалі його контракт був розірваний у звязку із закінченням строку. Таким чином, [PERSON] отримав відпускні за весь 2015 рік, але не пропрацював до закінчення календарного року. Згідно з п. 153 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 11.07.2013 року № 593 у разі звільнення особи рядового і начальницького складу до закінчення календарного року, за який вона вже використала щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, крім осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоровя, у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або скороченням штатів, або проведенням організаційно-штатних заходів, на підставі наказу керівника (начальника) органу чи підрозділу цивільного захисту проводиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення особи рядового і начальницького складу. У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача зайво виплачену суму грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок частини календарного року, яка залишилася після звільнення відповідача, а саме 1766 грн. 67 коп. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання уповноваженого представника не направив, надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача, вказав, що проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув, судові повістки направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем проживання і були повернуті підприємством поштового звязку через зупинення приймання до пересилання поштових відправлень на зазначену територію. Листом від 29.03.2016 року позивач повідомив суд про відсутність у нього коштів на публікацію оголошення про виклик відповідача через оголошення у пресі. Виходячи із завдань цивільного судочинства, а саме своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ, та враховуючи право позивача на доступ до правосуддя, яке гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача і за наявними у справі доказами. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено, що наказом начальника ГУ ДСНС України в Донецькій області № 68 від 26.02.2015 року, вирішено звільнити зі служби у запас за пунктами 173, 176 підпункт 1 (у звязку із закінчення строку контракту) молодшого сержанта служби цивільного захисту [PERSON], пожежного рятувальника 42 державної пожежно-рятувальної частини з охорони обєктів 3 державного пожежно-рятувального загону (м. Маріуполь) Головного управління ДСНС України у Донецькій області. Згідно з наказом начальника загону № 1 від 05.01.2015 року, та табелів обліку використання робочого часу за січень-лютий 2015 року, [PERSON] була надана щорічна основна відпустка за 2015 рік, тривалістю 30 календарних днів, з 13 січня по 11 лютого 2015 року. Відповідно до наданої позивачем довідки про нараховане грошове забезпечення від 01.03.2016 року, [PERSON] було нараховано грошове забезпечення за час перебування у відпустці за 2015 рік в сумі 2120,00 грн. Згідно зі статтями 3, 4 Кодексу про працю України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. На підставі ст. 101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період. Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та\~положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 593 від 11.07.2013 року затверджено «Положення про порядокпроходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу» (далі - Положення), яким визначається порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, повязані з перебуванням громадян України у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту. Пунктом 138 Положення передбачено, що тривалість щорічної основної відпустки для осіб рядового і начальницького складу, які мають вислугу років (у календарному вимірі), обчислену в порядку, передбаченому для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу до 10 років, становить 30 календарних днів Відповідно до п. 151 Положення, тривалість щорічної основної відпустки у році початку служби обчислюється з розрахунку 1/12 тривалості відпустки, на яку мають право особи рядового і начальницького складу, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. Пунктом 153 Положення визначено, що у разі звільнення особи рядового і начальницького складу до закінчення календарного року, за який вона уже використала щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, крім осіб, які звільняються із служби за віком, станом здоровя, у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або скороченням штатів, або проведенням організаційно-штатних заходів, на підставі наказу керівника (начальника) органу чи підрозділу цивільного захисту проводиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення особи рядового і начальницького складу. Відповідно до ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Згідно з наданим позивачем розрахунком грошового забезпечення, з відповідача підлягає утриманню грошове забезпечення за 25 днів щорічної відпустки, що складає 1766 грн. 67 коп. Зазначений розрахунок суд вважає правильним, оскільки відповідач пропрацював два повних календарних місяці у 2015 році, у звязку з чим мав право на відпустку тривалістю 5 календарних днів (30/12 х 2 = 5). Враховуючи припинення трудових відносин між позивачем і відповідачем, позивач позбавлений можливості провести відрахування зайво виплаченої суми за невідпрацьовані дні щорічної відпустки із заробітної плати відповідача, а тому майнове право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за 25 днів відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення в розмірі 1766 грн. 67 коп. Оскільки позивач був звільнений судом від сплати судового збору, то на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України сума судового збору 1378 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved