Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

12.01.2021р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Алекскредит» про визнання договору позики недійсним (а.с. 1 - 8). Ухвалою судді\~від 16.01.2021р.\~відкрито провадження\~у цивільній\~справі,\~розгляд справи\~призначений у\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомлення\~сторін,\~витребувано докази\~(а.с.\~25). В обґрунтування вимог позивач зазначив, що між ним і ТОВ «Алекскредит» укладено договір, відповідно до якого він отримав позику. ТОВ «Алекскредит» надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте договір позивач не підписував. Крім того, в порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування» і Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем не було письмово повідомлено позивача про всю необхідну інформацію щодо умов договору та не надано відомостей, які потрібні клієнту при укладені кредитного договору, не зазначено їх в його змісті. Позивач вважає, що між ним і ТОВ «Алекскредит» фактично не було укладено письмового договору із зазначенням його істотних умов. Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір здійснено шляхом зазначення у відповідному чек-боксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та ведення одноразового індифікатора без заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки порушено порядок акцептування пропозиції відповідачем. Отже, на переконання позивача, договір про надання позики, укладений між позивачем та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. Більше того, відповідачем письмово не було проінформовано позивача про сукупну вартість кредиту, вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб та щодо істотних умов договору, не було йому надано, як споживачу, відомості, які необхідні клієнту при укладанні договору про надання споживчого кредиту, у зв`язку з чим реально нарахований йому відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначеними працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Також, відповідачем в договорі встановлено вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації, що є несправедливими умовами, а отже відповідач ввів позивача в оману стосовно істотних умов договору, а зокрема, на рахунок великого розміру відсоткової ставки за користування кредитом та непомірно великої відсоткової ставки у разі порушення зобов`язання. Таким чином, оскільки правочин було вчинено з використанням нечесної підприємницької діяльності, він є недійсним, а тому [PERSON] просить суд визнати недійсним договір позики, укладений між ним та ТОВ «Алекскредит». 31.05.2021р. від представника відповідача ТОВ «Алекскредит» директора Єгорова В.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 29-33), в якому відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилався на те, що 22.03.2019р. позивач на веб-сайті кредитора увійшовши в особистий кабінет, оформив заявку про надання кредиту шляхом обрання бажаних параметрів: сума кредиту 2000,00 грн. та базовий період 28 днів. Після чого, підтвердив відсутність змін в наданій при реєстрації на веб-сайті кредитора інформації щодо особистих даних. Після здійснення перевірки та прийняття кредитором рішення про надання кредиту, заявнику направлено паспорт споживача кредиту, посилання на пропозицію укласти договір (оферта) щодо надання кредиту № 2086052 від 22.03.2019р., що містить всі істотні умови договору та одноразовий ідентифікатор. Ознайомившись з Правилами, що знаходяться у вільному доступі на веб-сайті кредитора, паспортом споживчого кредиту та офертою, погодившись з якими, позивач підписав паспорт споживчого кредиту, акцентував оферту та підписав договір № 2086052 від 22.03.2019р. шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підставі укладеного договору, кредитодавець 22.03.2019р. перерахував на картковий рахунок позивача кошти у розмірі 2000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 19.04.2019р. Щодо тверджень позивача про те, що він не підписував договір, відповідач зазначив, що на самому договорі міститься підпис позивача за допомогою одноразового ідентифікатора PS2086052, а твердження щодо недодержання письмової форми правочину спростовуються умовами договору, відповідно до яких встановлено, що договір укладений у відповідності до вимог ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі. Щодо тверджень позивача про ненадання йому всієї необхідної інформації щодо істотних умов договору та включення в договір несправедливі умови, то із змісту пунктів укладеного з позивачем договору вбачається, що позичальника перед укладенням договору було ознайомлено з інформацією, надання якої передбачено чиним законодавством, що підтверджується графіком платежів, який знаходиться в оферті та після її акцептування в договорі, паспортом споживчого кредиту, який надається позичальнику перед укладенням договору. Тобто до підписання договору, позивачу була надана вся інформація про умови кредитування. Жодних компенсаційних нарахувань за користування кредитними коштами не передбачено, а тому посилання позивача на порушення відповідачем п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими. Щодо відсутності інформації про ціну та сукупну вартість кредиту, додаткових та супутніх послуг третіх осіб, то дана інформація міститься в оферті та паспорті споживчого кредиту до укладення договору та в самому договорі, після акцептування оферти та підписання споживчого кредиту, водночас, відповідно до умов договору, позичальнику немає необхідності додатково укладати договори з жодною третьою особою щодо отримання додаткових та супутніх послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Відповідач надав позивачу всі документи, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу. Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Щодо посилань позивача на наявність нечесної підприємницької практики ТОВ «Алекскредит» при укладені договору, представник відповідача зазначив про те, що позивачем не наведено жодної обставини, яка б дозволяла припустити, що у діях відповідача при укладанні договору був умисел ввести позичальника в оману. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Алекскредит» про захист прав споживачів. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав (а.с. 10). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у поданому відзиві директор товариства Єгоров В.П. просив справу розглянути за відсутності представника відповідача (а.с. 32). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Вирішуючи справу, суд виходить із такого. 22.03.2019р. між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит» укладений договір про надання кредиту № 2086052, за умовами якого ТОВ «Алекскредит» надав позичальнику грошові кошти на умовах строковості, платності та цільового характеру у розмірі 2000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 19.04.2019р. (включно), кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника. Пунктом 1.6 договору визначено, що базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%; акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом 1,53% ; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодження строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) 1,70%. Пеня за один день користування кредитом поза Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості) - 1,30%. П. 1.7 договору визначено, що у випадку використання кредиту менше ніж 5 календарних днів, включаючи дострокове погашення кредиту позичальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 7,65% від визначеної в п. 1.4 цього договору суми кредиту. П. 1.9 договору визначено, що сторони встановили узгоджений строк повернення кредиту: 28 календарних днів до 19.04.2019р. (включно). Згідно з п. 7.10 договору сторони погодили, що договір укладається в електронній формі на сайті кредитодавця згідно зі ст.ст. 207, 639 ЦК України та із застосуванням норм Закону України «Про електрону комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Підписання позичальником цього договору відбувається шляхом акцептування ним оферти, акцептування оферти здійснюється шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з цим договором та Правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися своїх обов`язків та виконувати їх. Укладаючи договір, позичальник заявляє та гарантує кредитодавцю, що він усвідомлює та підтверджує, що умови договору та Правила йому зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Під час укладення договору він не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин (пункти 7.2, 7.5, 7.5.1, 7.5.2 договору) (а.с. 37 - 40). Договір про надання кредиту № 2086052, а також Графік платежів з боку позичальника [PERSON] підписаний за допомогою одноразового ідентифікатору PS2086052. Відповідно до п. 4.8 договору, позичальник має право протягом 14 календарних днів з дати укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, в тому числі в разі отримання грошових коштів. Відповідно до п.п. 7.5.6, 7.5.7, 7.5.8, 7.5.9 договору, позичальник підтверджує, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Повідомлений про свої права згідно з Законом України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист персональних даних». Отримав від кредитодавця інформацію з дотриманням вимог діючого законодавства, що забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. В пункті 8 договору зазначені реквізити та підписи сторін, а саме: підписом фізичної особи [PERSON] є електронний підпис одноразовим ідентифікатором PS2086052, а підписом ТОВ «Алекскредит» - факсимільне відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки кредитодавця. Вказаними електронними підписами підписано і Графік платежів до договору про надання кредиту № 2086052 від 22.03.2019р. (а.с. 39 зворот). З долученого до матеріалів справи витягу в Log-file послідовності (хронології) дій ТОВ «Алекскредит» та заявника № 2086052 вбачаються покрокові дії клієнта [PERSON] для ідентифікації заявника в ІТС, направлення заявки фінансовій установі щодо можливості отримання кредиту, направлення фінансовою установою заявнику оферти, паспорту споживчого кредиту, одноразового ідентифікатора, прийняття заявником оферти фінансової установи (акцепт), підписання заявником оферти та паспорту споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором, направлення фінансовою установою заявнику підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа (а.с. 52). Отже, до моменту укладання договору про надання кредиту № 2086052, позивачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором PS2086052 був підписаний також паспорт споживчого кредиту у вигляді електронного документа, який за формою та змістом відповідає формі встановленою у додатку 1 до Закону України «Про споживчий кредит» (а.с. 41 - 42). Таким чином, проходження позивачем реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Алекскредит», прийняття та підписання заявником оферти фінансової установи, паспорту споживчого кредиту підтверджує його ознайомлення з правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та іншою необхідною йому інформацією. 22.03.2019р. [PERSON] отримав кредит в сумі 2000,00 грн. шляхом зарахування коштів на платіжну картку позивача, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» (а.с. № 53). Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Згідно з ч.ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. В пунктах 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з п. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Частина 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: (1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з наданими суду копіями договору про надання кредиту № 2086052 від 22.03.2019р., паспорту споживчого кредиту, Log-file послідовності (хронології) дій ТОВ «Алекскредит» та заявника № 2086052, чітко вбачається, що договір № 2086052 було підписано шляхом надсилання позивачем з використанням ІТС товариства акцепту фінансовій установі, договір про надання кредиту № 2086052 підписаний в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», а саме: електронним підписом одноразовим ідентифікатором PS2086052. Таким чином, договір про надання кредиту № 2086052 укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 09.09.2020р. у справі №732/670/19. З цих підстав, суд критично оцінює посилання позивача на те, що ним не було підписано договір № 2086052, а твердження щодо недодержання письмової форми правочину спростовуються умовами договору, відповідно до яких встановлено, що договір укладений у відповідності до вимог ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на день укладення договору), зазначено, що Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону «Про споживче кредитування». Згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За змістом ст. 18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі, є: сума кредиту, строк кредитування, умови і порядок його видачі та повернення, відсоткова ставка, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір кредиту має бути укладений у письмовій формі (у вигляді паперового документу або у електронному). Договір про надання кредиту № 2086052 містить усі істотні умови, які визначені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Договір укладений у відповідній вимогам закону для договору електронній формі. Позивач, підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені у запропонованому договорі, договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови кредитування, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, строк, умови повернення кредиту, нарахування та сплату відсотків, порядок сплати за кредит, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Згідно з п. 2 ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про … ціну або спосіб розрахунку ціни. Пунктом 1.6 договору визначено, що базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%; акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом 1,53%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після Узгодження строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) 1,70%. Пеня за один день користування кредитом поза Узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості) - 1,30%. П. 1.7 договору визначено, у випадку використання кредиту менше ніж 5 календарних днів, включаючи дострокове погашення кредиту позичальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 7,65% від визначеної в п. 1.4 цього договору суми кредиту. П. 1.9 договору визначено, строк повернення кредиту: 28 календарних днів до 19.04.2019 р. (включно). Отже, позивач знав і усвідомлював про наявність негативних для нього наслідків у вигляді додаткового майнового навантаження, нарахування процентів за базовою та спеціальною ставкою за кожен день користування кредитом та у разі незгоди з такими умовами мала абсолютну можливість не укладати договір на таких умовах. У даному випадку йдеться мова не про нечесність чи недобросовісність кредитодавця, який діяв в межах закону, а про зміну намірів і прагнень позичальника, який станом перед отриманням кредитних коштів вважав такі умови прийнятними для себе, а після їх отримання і використання для задоволення своїх власних потреб та допущенням прострочення виконання зобов`язання - змінив свою думку. Крім того, позивач у разі незгоди з умовами договору мав право, в порядку визначеному в пункті 4.8 договору та ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Проте, у встановлений строк позивач від договору не відмовився. Посилання позивача на Постанову Верховного Суду України від 12.10.2016р. по справі № 916/16/16 не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки стосуються розгляду справи з інших підстав та предмету позову. Частина 1 ст. 230 ЦК України зазначає, що у випадку, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В постанові Верховного Суду від 28.08.2019р. по справі №753/10863/16-ц викладено висновок, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що відповідачем перед укладенням договору було порушено порядок надання позивачу, як споживачу, інформації про умови отримання кредиту, розмір процентної ставки за користування кредитом, сукупну вартість кредиту, а також що електронний договір про надання кредиту № 2086052 містить несправедливі умови щодо позичальника. Враховуючи, що з підписанням паспорту споживчого кредиту, оспорюваного договору № 2086052, позивач погодився, що він до його підписання ознайомився з усіма умовами, на яких кредитор здійснює кредитування, та з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням та поверненням кредиту, а отже свідомо обрав запропоновані умови кредитування, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що кредитодавець при укладенні договору з [PERSON] застосував нечесну практику, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови в задоволенні позову та з огляду на те, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. (за ставками на 2021 рік) слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed