Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

10 березня 2017 року позивач звернулась до Купянського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою, згідно якого бажає розірвати шлюб з відповідачем, так як між ними склались відносини, які привели до неможливості зберігання сімї, відсутнє взаєморозуміння і взаємоповага однин до одного. Не мешкають однією сімєю з червня місяця 2016 року. Причини для примирення відсутні. Сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Майнового спору та спору про місце проживання дитини немає. До суду позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі і просила задовольнити. Проти прийняття заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про час і місце судових засідань повідомлявся за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку та згідно ст. 74 ЦПК України вважається таким, що сповіщений належним чином, але до суду він не зявився, причин своїх неявок у судові засідання не повідомив, заяви про перенесення слухання справи чи можливих заперечень проти даного позову не надав. Фіксація судового процесу по даній справі технічними засобами не проводилася у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. На підставі викладеного вище, з письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Зясовано, що сторони знаходяться у шлюбі з 12 серпня 2006 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Купянську Купянського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис за № 220, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 038172 (а.с.4), мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8), який мешкає з позивачем. Сторони втратили взаєморозуміння і взаємну повагу, шлюбно-сімейні відносини не підтримують і спільно не мешкають з червня місяця 2016 року, родина фактично розпалась. За час з 10 березня 2017 року, на протязі якого справа перебувала в провадженні суду, подружжя [PERSON] не відновили шлюбно-сімейні відносин, спільної згоди не досягли та примирення не відбулось. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Ст. 111 СК України передбачає, що суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Виходячи з обставин справи і наданих документів, причини, яка б дала суду підставу вважати, що сторони мають спільне бажання зберегти родину, немає. Майновий спір та спір про місце проживання дитини між сторонами на час розгляду справи відсутні. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Отже, як було встановлено судом, подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка наполягала на розірванні шлюбу. За таких обставин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки та перебування у шлюбі є добровільним волевиявленням громадян, але позивач не бажає зберегти родину, суд вважає доцільним позов задовольнити. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. [PERSON] у тексті позову вказала, що просить залишити їй шлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved