Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

12.09.2018 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, згідно якого просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 42 по вулиці Вербицького в місті Купянську Харківської області із зняття його з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона на законних підставах є власником 1/2 частини житлового будинку за вищевказаною адресою, власником іншої 1 /2 частини є її батько [PERSON], третя особа по справі. Окрім двох власників, у цьому будинку значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], її брат, а третьої особи по справі син, однак в ньому не проживає понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку немає, він взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні даним житловим приміщенням ні вона, ні батько відповідачу не чинили. Оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, позивач звернулася до суду з даним позовом. Відомостей про звернення до суду з аналогічним позовом немає. Ухвалою судді від 26.09.2018 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони, третя особа не зявилися. Позивач [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Направлені на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу місця проживання відповідача, копія позову з додатками, судове повідомлення про виклик повернулися з відміткою працівника поштового звязку «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.34.35). Відповідач [PERSON] на офіційну електронну адресу суду направив листа, в якому просить прийняти до уваги та долучити до матеріалів даної цивільної справи сканкопію його заяви від 24.09.2018 року, в якій просить розглянути дану справу без його участі, зазначає, що проживає у Росії, [ADDRESS], позов визнає у повному обсязі, додав копію паспорта громадянина [PERSON] Федерації на своє імя № 64 11 800905, виданого 24.06.2012 року відділення УФМС Росії по Сахалінській області в Корсаківському районі, в якому мається відмітка про його реєстрацію 03.08.2010 року за адресою: [ADDRESS]. Підписи [PERSON] на заяві та копії паспорта засвідчені нотаріально (а.с.42-55). Третя особа по справі, [PERSON] направив до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, оскільки він не може прибути у судове засідання з причин похилого віку та поганого самопочуття, проти позову не заперечує, просить задовольнити його у повному обсязі. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши позиції сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, згідно матеріалів справи, за позивачем [PERSON] та третьої особою [PERSON], зареєстровано право приватної спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, місто Купянськ, вул. Вербицького, буд. 42 (а.с. 19, 24-27). Відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у цьому житловому будинку (а.с.6,17-18, 32). Факт не проживання відповідача [PERSON] у будинку № 42 по вулиці Вербицького в місті Купянську Харківської області підтверджується актом від 10.09.2018 р. про його не проживання за місцем реєстрації з 2003 року, затвердженим уповноваженим виконкому Купянської міської ради Харківської області (а.с.27). Згідно\~зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 47 Конституції України\~та\~статтею 9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ ст. 317 ЦК України\~ власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1\~ст.316 ЦК України). Як передбачено вимогами частини 1\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на\~\~свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено між власником житла або законом. Такий висновок зроблено Верховним Судом України у Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ (розділ «усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК)»). Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.\~ Згідно ст. 29 ЦК України\~ місцем проживання фізичної особи є житло, у якому\~ фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин\~\~ України,\~\~ а\~\~ також\~\~ іноземець\~ чи\~ особа\~ без громадянства,\~ які\~ постійно\~ або\~ тимчасово проживають в Україні, зобовязані\~ протягом десяти\~ днів після прибуття до нового місця проживання\~зареєструвати місце проживання. Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що відповідач за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання у [INFO] не проживає понад один рік без поважних причин, самостійно виїхав з квартири в інше місце проживання, при цьому перешкод в користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинив, домовленості між ним і співвласниками житла з приводу користування ним не було, відповідач позов визнає, направив суду відповідну заяву з додатком, які вказують на те, що він проживає і зареєстрований в іншому населеному пункті іншої країни, що також свідчить про те, що він вибув з спірного житлового будинку у інше постійне місце мешкання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у\~\~здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право на користування спірним житлом, позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням здійснюється зняття з реєстрації місця проживання.

Outcome: approved