Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

10.11.2017 р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. В позові зазначено, що приватним нотаріусом Селехман О.А. Ужгородського міськрайонного нотаріального округу 08 вересня 2017 року посвідчено договір дарування частини житлового будинку [ADDRESS] про що зроблено запис в реєстрі під № 1748. За вказаним Договором гр.. [PERSON], що діяв за дорученням від імені Позивача передав, а [PERSON] (далі - Відповідач) прийняла у власність 531/1000 частин житлового будинку [ADDRESS]. Сторонами спірного Договору при його укладенні необхідно було в будь-якому разі обумовити в договорі відомості (інформацію) про земельну ділянку на якій розташований житловий будинок із обов'язковим зазначенням її кадастрового номеру. Однак при укладенні Договору Відповідачами не було погоджено (врегульовано) вказаної істотної умови, внаслідок чого Договір не містить жодних відомостей про земельну ділянку. Отже спірний договір дарування суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання договору дарування недійсним. В подальшому на протязі доби, від імені Позивача, особою якій він надав право на укладення договору дарування, без його відома було укладено договір іпотеки. Про це Позивачу стало відомо з реєстру заборон на відчуження іпотечного майна. Предметом іпотеки став подарований від імені Позивача 531/1000 частка житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Оскільки істотною умовою укладання договору іпотеки у відповідності до вимог ст. 578 ЦК України є згода всіх співвласників, вважає, що дана угода є незаконною протиправною, такою, що суперечить актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Окрім того на час підписання угоди про дарування в реєстрі заборон існував накладений арешт на відчужене майно. Згідно усної домовленості Позивача з довіреною особою гр. [PERSON], він повинен був спочатку погасити заборгованість, а потім здійснити відчуження. Натомість заборона була знята в незаконний спосіб неповноважною особою (Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації) на 1 день, шляхом зловживання і знову накладений арешт на все майно на наступний день після вчинення оспорюваного договору. Тому представник позивача просить визнати недійсним з моменту вчинення Договір дарування частини житлового будинку від 08.09.2017 року, посвідчений нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман А.О., зареєстрований в реєстрі за № 1748. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності у порядку письмового провадження, позовні вимоги заперечує повністю та просить в позові відмовити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явився, причини неявки суду невідомі, але 13.12.2017 року ним було подано заперечення проти заявленого позову, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки він діяв від імені [PERSON] на підставі доручення, яке було посвідчено від імені позивача в законний на те спосіб та в межах наданих йому повноважень згідно довіреності і в якій чітко вказані границі вчинення таких дій. Третя особа приватний нотаріус Селехман О.А. на розгляд справи не з'явився, подав пояснення в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки оспорюваний правочин відповідав всім вказаним вимогам цивільного Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оцінивши позиції сторін та подані в справу докази, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 08 вересня 2017 року між [PERSON] (Дарувальник), від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON] (Обдаровувана) укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Селехман О.А. в реєстрі № 1748. За цим договором [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 531/1000 частин житлового будинку [ADDRESS]. Згідно з ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню - ч.2 ст.719 ЦК України. Частиною 4 ст. 720 ЦК України встановлено, що договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник. Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як вбачається з довіреності (а.с.84-88) позивач [PERSON] уповноважив відповідача [PERSON] вчинити необхідні дії для укладення та укласти договір дарування належного йому на праві власності житлового будинку разом із прибудинковими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, розташованими у [ADDRESS]. Звертаючись до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним представник позивача зазначив, що порушенням істотних умов договору дарування частини житлового будинку є не зазначення у договорі кадастрового номеру земельної ділянки, а також вказує про існування арешту в момент укладення договору. Однак, переконливих доказів на підтвердження своїх вимог не надав. Навпаки, відповідачі зазначили, що позивач чітко розумів, що уповноважив [PERSON] та бажав укласти саме договір дарування і договір позики, що підтверджується довіреністю (а.с. 48-50), свідомо висловив свою волю та розумів наслідки. Позивач усвідомлював правову природу правочину та мав намір подарувати 531/100 частин житлового будинок саме [PERSON], йому було роз'яснено права та наслідки даного правочину, жодних порушень при укладенні даного договору допущено не було. З огляду на встановлене суд приходить до висновку, що відповідачами при вчиненні правочинів не було порушено вимог Закону, посилання позивача на порушення відповідачами норм ст.ст. 203, 215 ЦК України є необґрунтованими і не доведеними перед судом, а тому у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. Судових витрат немає.

Outcome: dismissed