Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

10 липня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24 листопада 2011 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг 100 000,00грн. і зобов'язався повернути в продовж року, тобто до 24 листопада 2012 року, про що свідчить розписка. Однак у встановлений строк прийняте на себе зобов'язання відповідач не виконав, в добровільному порядку повернути грошові кошти відмовляється, що і слугує підставою для звернення до суду із цим позовом. Крім того, внаслідок недобросовісного виконання зобов'язання, відповідач має сплатити йому інфляційні та три відсотки річних за весь період прострочення з 24 листопада 2012 року по 03 липня 2014 року, що за його підрахунками складає 11453,37 грн. та 4824,66 грн. відповідно. Також просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 1000,00грн., яку обґрунтовує тим, що він є інвалідом третьої групи, людиною похилого віку. Був вимушений брати у борг на лікування та ліки. На підставі викладеного просить суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 111453,37грн., 3% річних в розмірі 4824,66грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1172,78грн. (а.с.2-4). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 24 жовтня 2011 року відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 000,00грн., які зобов'язався повернути в строк до 10 червня 2012 року, що підтверджується розпискою. Дійсність зазначеної розписки підтверджується підписами свідків у розписці [PERSON], [PERSON] (а.с.10). В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Змістом ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання. Враховуючи вище приведені висновку суду, яким встановлено наявність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, достовірність та допустимість доказів в даній цивільній, встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання свого зобов'язання, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, стягнувши заявлену суму грошових коштів, що були предметом договору позики, із відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що період прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем становить з 24 листопада 2012 року по 03 липня 2014 року, а тому саме за цей період підлягає обрахуванню інфляційні та три відсотки річних. Приведений позивачем розрахунок є вірним: сума індексу інфляції за цей період складає 11453,37грн., а три відсотки річних - 4824,66грн., а тому зазначені суми також підлягають стягненню із відповідача. Стосовно заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що заявлена позивачем сума моральної шкоди є повністю обґрунтованою і підлягає стягненню із відповідачів. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved