Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

10.11.2017 року до суду надійшов позов [PERSON]до [PERSON], третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якій позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 23.11.2017 року відкрито провадження у справі. 14.12.2017 року до суду надійшла заява [PERSON] про прийняття до спільного розгляду з первісним позовом його зустрічного позову до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міського ради, про зобов'язання не перешкоджати у вихованні дітей та спілкуванні їх з батьком, визначення місця проживання дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Судове засідання, призначене на 18.12.2017 року, не відбулось у зв'язку з неявкою сторін; 28.02.2018 року - у зв'язку з перебування судді у відпустці (наказ голови Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2018 року). 03.03.2018 року стороною відповідача за первісним позовом було подано клопотання про заміну органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, щоє третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,на орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради за місцем проживання дітей у Київському районі м. Одеси. Суд протокольно 16.04.2018року замінив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради наорган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради. Ухвалою суду від 16.04.2018 року також прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON]до розгляду в одному провадженні з первісним позовом [PERSON] Ухвалами суду від 19.04.2018 року було відмовлено у задоволені заяви представника [PERSON] про забезпечення позову та залишено без задоволення клопотання представника [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 21.05.2018 року закрито підготовче засідання у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 04.09.2018 року. 04.09.2018 року до суду надійшов висновок ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1107/01-11 від 09.07.2018 року «Про визначення способів участі гр. [PERSON], [INFO], у вихованні малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]». 04.09.2018року представником [PERSON] було подано письмові пояснення щодо правової оцінки зазначеного висновку. 04.09.2018 року та 31.10.2018 року розгляд справи відкладався у зв'язку з неявою [PERSON] та її представника. У зв'язку з повторним не з'явленням позивача за первісним позовом у судове засідання та неподанням нею заяви про розгляд справи за її відсутності ухвалою суду від 21.11.2018року первісний позов [PERSON] на підставі ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України залишено без розгляду. Таким чином, судом розглядається тільки позов [PERSON], в якому він просить зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому у вихованні дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], та спілкуванні з ними; визначити місце проживання дітей як таке, що змінюється кожного тижня почергово: один календарний тиждень обидві дитини проживають з матір'ю за місцем її постійного проживання, один календарний тиждень обидві дитини проживають з батьком за місцем його постійного проживання зі встановленням обов'язку того з батьків, з ким протягом наступного тижня проживатимуть діти, самостійно забирати їх з помешкання іншого з батьків, з ким вони на той момент проживають, ввечері неділі тижня, який передує тижню, протягом якого діти проживатимуть з тим з батьків, хто їх забирає, не пізніше визначеного часу, а також обов'язку того з батьків, хто передає дітей другому з батьків, попередньо одягти дітей, підготувати їх до поїздки та зібрати особисті речі, іграшки, книжки, підручники тощо, які є необхідними для дітей на один тиждень; вказати, що відповідний графік встановлюється з першого понеділка після набрання рішенням суду законної сили, при цьому перший тиждень діти проживатимуть з матір'ю, другий - з батьком; визначити способи участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними шляхом зобов'язання [PERSON] інформувати позивача на його вимогу про місце знаходження дітей і забезпечувати можливість його спілкування з дітьми по телефону і за допомогою інтернет-ресурсів, зобов'язання [PERSON] письмово узгоджувати з позивачем зміну місця навчання (виховання) дітей, зобов'язання [PERSON] у разі зміни місця свого постійного проживання письмово повідомляти позивача про нову адресу свого місця проживання не пізніше, ніж за 5 календарних днів до такої зміни;зобов'язання [PERSON] надавати позивачу можливість особисто поздоровити дітей у дні народження дітей та брати участь у святкуванні їх днів народження, зобов'язання [PERSON] не перешкоджати дітям виїжджати, в тому числі разом з батьком, за межі території України для відпочинку, на змагання тощо, для чого своєчасно надавати оформлену у встановленому законодавством порядку згоду на тимчасовий виїзд дітей за кордон, в тому числі на виїзд дитини з організованою групою дітей на відпочинок, змагання тощо. Вимоги позову [PERSON] обґрунтовуються тим, що [PERSON] порушує умови укладеного між сторонами та нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дітей, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків, зокрема, не дотримується домовленості щодо місця проживання дітей з батьком відповідно до погодженого графіку та всупереч умовам договору і нормам Сімейного кодексу України чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, позбавляє можливості їх бачити, чим порушує його права і права Сторони у судове засідання 21.11.2018 року не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним. Представник [PERSON] надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі. Відзив на позовну заяву [PERSON] від відповідача не надходив. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв'язку з цим, датою складення цього судового рішення є 03 грудня 2018 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, доходить висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 05.06.2010 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 498. У подружжя народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] (актовий запис про народження № 423 від 19.11.2010 року, зроблений Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції), і [PERSON], [INFO] (актовий запис про народження № 1228 від 07.02.2013 року, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції). У матеріалах справи наявні копії свідоцтв про народження дітей. Шлюб сторін було розірвано рішенням Приморського районного суду від 30.06.2017 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17.07.2017 року у справі № 522/4622/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Наведені обставини встановлені рішенням суду у справі № 522/4622/17, в якій брали участь сторони даної справи, визнаються учасниками справи і не підлягають доказуванню в даній справі відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України. 12.06.2017 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір про визначення місця проживання дітей, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. і зареєстровано у реєстрі за № 716, що підтверджується копією цього договору, наявною у матеріалах справи (а.с.92-95). Пунктами 2.1-2.4 договору від 12.06.2017 року місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] визначено батьками як таке, що змінюється кожного тижня почергово: один календарний тиждень (з понеділка по неділю) обидві дитини проживають з матір'ю за місцем її постійного проживання, один календарний тиждень (з понеділка по неділю) - з батьком за місцем його постійного проживання, зі встановленням обов'язку того з батьків, з ким протягом наступного тижня проживатимуть діти, самостійно забирати їх з помешкання іншого з батьків, з ким вони на той момент проживають, ввечері неділі тижня, який передує тижню, протягом якого діти проживатимуть з тим з батьків, хто їх забирає, не пізніше: -19 год. 30 хв. у літні місяці року; -19 год. 00 хв. в осінні місяці року; -18 год. 30 хв. у зимні місяці року; -19 год. 00 хв. у весінні місяці року, а також обов'язку того з батьків, хто передає дітей другому з батьків, попередньо одягти дітей, підготувати їх до поїздки та зібрати особисті речі, іграшки, книжки, підручники тощо, які є необхідними для дітей на один тиждень. П. 2.7 договору від 12.06.2017 року встановлено, що утримання дітей силою, або вчинення/створення прямо чи опосередковано перешкод у передачі дітей, коли інша сторона має встановлене договором право на прийняття дітей, не допускається. П. 2.9 договору від 12.06.2017 року обумовлено, що постійним місцем проживання матері дітей є наступна адреса: [ADDRESS]. П. 2.10 договору від 12.06.2017 року обумовлено, що постійним місцем проживання батька дітей є наступна адреса: [ADDRESS]. Згідно з п. 2.15 договору від 12.06.2017 року батьки зобов'язуються за можливістю святкувати дні народження дітей разом з дітьми та в присутності обох батьків, про що домовляються окремо письмово. Згідно з п. 2.16 договору від 12.06.2017 року сторони домовилися не перешкоджати одне одному та дітям виїжджати за межі території України для відпочинку, на змагання і т. і. в період проживання дітей з іншим з батьків, та у випадках, визначених цим договором своєчасно надавати один одному (близьким родичам - діду, бабі) оформлену у встановленому законодавством порядку згоду на тимчасовий виїзд з дитиною за кордон, з метою відпочинку, або на самостійний виїзд дитини з організованою групою дітей на відпочинок, змагання, тощо. В свою чергу, сторона, що отримує таку згоду гарантує вчасне повернення відповідної дитини на територію України та її безпеку. П. 2.17 договору від 12.06.2017 року сторони зазначили, що положення цього договору не порушують та не обмежують права дітей, які проголошені та встановлені Конституцією України, Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 3.1 договору від 12.06.2017 року батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо виховання дітей, підтримання їх нормального морально-психологічного, психічного стану. Відповідно до п. 3.7 договору від 12.06.2017 року батько/мати зобов'язані інформувати другого з батьків на їх вимогу про місце знаходження дітей, час, коли вони повертаються додому, а також забезпечувати можливість його/її спілкування з дітьми по телефону (мобільний зв'язок) і за допомогою інтернет-ресурсів. Суд зазначає, що умови договору від 12.06.2017 року відповідають таким правовим нормам. Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з частинами 5-9 ст.7 СК України учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 2 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Згідно з ч. 1 ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, з огляду на чинність договору, укладеного між сторонами даної справи, який не суперечить вимогам СК України, інших законів та моральним засадам суспільства, який не визнано недійсним, не розірвано і не змінено за згодою сторін чи у судовому порядку, суд вбачає, що його умови є обов'язковими для виконання особами, що його уклали. Разом з тим, судом встановлено, що всупереч умовам договору від 12.06.2017 року відповідачка [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дітьми. Зокрема, в матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON] від 23.11.2017 року, поданої до школи, де навчається дочка сторін [PERSON], в якій відповідач просила не допускати передання дівчинки батьку після уроків. Зі змісту первісного позову вбачається, що [PERSON] вважає, що будь-яке спілкування дітей з їх батьком є небезпечним для їх здоров'я та морального розвитку. Як встановлено висновком ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1107/01-11 від 09.07.2018 року, у своїй заяві [PERSON] зазначила, що заперечує проти побачень батька з дітьми до вирішення Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи за її позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав; сам [PERSON] зазначив, що протягом півроку не бачить своїх дітей, оскільки [PERSON] йому в цьому перешкоджає. З матеріалів справи слідує, що конфлікт між сторонами розпочався наприкінці жовтня 2017 року, з того часу колишня дружина обмежила спілкування батька з дітьми та звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. [PERSON] визнала факт обмеження спілкування дітей з батьком з метою не завдавати їм психологічної травми після того випадку, коли колишній чоловік побив її у присутності малолітніх. На підставі поданих сторонами доказів і висновку ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1107/01-11 від 09.07.2018 року судом встановлено, що батько дітей [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а проживає за адресою: [ADDRESS] у 2-поверховому будинку, що складається з 4-х кімнат, вітальні, двох санвузлів, кухні-студії, спортивного і тренажерного залу, котельної, підвалу і жилої мансарди. Дітям відведено дві окремі кімнати, які облаштовані ліжками, письмовими столами, іграшками. Кімнаті світлі, просторі, затишні. Дітям створено належні умови для зростання та виховання. За місцем свого проживання [PERSON] характеризується як ввічливий і привітний, скарг від сусідів не надходило. У період проживання у будинку дочок [PERSON] завжди приділяв їм увагу, відповідально ставився до свого батьківського обов'язку, про що працівникам служби у справах дітей надано письмові заяви сусідів. З 15.09.2014 року [PERSON] займає посаду директора ТОВ «МОРСЬКЕ АГЕНСТВО НОВОЧАТ». Зарекомендував себе як справедлива та урівноважена людина. Має постійний дохід. З інформаційної довідки від 26.02.2018 року № 52/26-02 приватного навчально-виховного комплексу «Вільна школа «АСТР» радою опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у своєму висновку встановлено, що протягом чотирьох років відвідування дітьми [PERSON] і [PERSON] дошкільного підрозділу названого закладу вихованням дітей займалися [PERSON] та його батьки [PERSON] та [PERSON]: саме вони вчасно приводили та забирали дітей, відвідували батьківські збори, підтримували контакт з адміністрацією та вихователями дітей. Мати дітей [PERSON] практично не цікавилася життям дітей у дитячому садку. Листом № 351 від 06.12.2017 року директора Одеської спеціалізованої школи № 86 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови підтверджується, що дочка сторін [PERSON] навчається у зазначеній школі. Вихованням дитини займалися обидва батьки: разом подавали документи до школи, обидва прийшли на урочисту лінійку 1 вересня 2017 року, разом брали участь у батьківських зборах, обидва приводили дитину до школи і забирали її. Обидва батьки брали активну участь в житті класу і школи. За час навчання у дитини спостерігався задовільний психоемоційний стан. Зовнішній вигляд дівчинки відповідає статуту школи. Аналогічна інформація надана працівникам служби у справах дітей із зазначенням додатково тієї обставини, що на теперішній час дівчинку на уроки привозить мати або няня, а батька у школі не бачать. У матеріалах справи наявна копія відповіді викладача вокалу [PERSON] від 06.12.2017 року, наданої на адвокатський запит, в якій стверджується, що дитина [PERSON] займається вокалом з вересня 2015 року. За весь період занять дівчинку на уроки приводила бабуся або батько. З листопада 2017 року дівчинку на уроки привозить няня, а іноді мати. Весь час уроки та участь дитини у концертах оплачувалися бабусею або батьком. У матеріалах справи також наявна копія відповіді лікаря-педіатра [PERSON] від 07.12.2017 року, наданої на адвокатський запит, в якій стверджується, що з 2013 року, коли діти [PERSON] та [PERSON] почали спостерігатися у зазначеного лікаря, батько дівчат [PERSON] брав участь у житті дітей; привозив їх для консультацій та необхідних лабораторних досліджень; брав участь у проведення медичних маніпуляцій; якщо не міг бути присутнім особисто, обов'язково цікавився здоров'ям і станом дітей телефоном. Протиправних дій щодо дівчат, жорстокого поводження з ними з боку батька лікарем ніколи помічено не було. Батько дбайливо ставиться до своїх дітей, переживає, коли вони хворіють, купує та привозить всі необхідні для лікування медикаменти. Відповіддю вчителя англійської мови [PERSON] від 05.12.2017 року, наданою на адвокатський запит, підтверджується, що дитині сторін [PERSON] надавалися уроки англійської мови двічі на тиждень у період з червня по жовтень 2017 року. На уроки дівчинку постійно привозив батько, він же оплачував всі уроки за виключенням одного. Останній урок відбувся 21.10.2017 року, потім мати дитини [PERSON] відмовилася від уроків з невідомої причини. Довідкою КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» від 08.12.2017 року № 583, сертифікатом КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я Одеської обласної ради» серії 10ААЕ № 921391 від 20.02.2018 року та медичною довідкою КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я Одеської обласної ради» серії 10ААЕ № 856569 від 20.02.2018 року підтверджується психічне здоров'я позивача. У матеріалах справи також наявний витяг з кримінального провадження № 12017160500006934 від 01.11.2017 року, розпочатого за заявою [PERSON] щодо нанесення їй умисних легких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 125 КК України), а також витяг від 29.11.2017 року з того самого кримінального провадження № 12017160500006934, з якого вбачається, що кримінальне провадження було закрито 28.11.2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку зі встановленням відсутності складу кримінального правопорушення. Таким чином, матеріалами справи не підтверджується позиція [PERSON], викладена у висновку ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1107/01-11 від 09.07.2018 року, що факт обмеження з її боку спілкування дітей з батьком обумовлений прагненням не завдавати дітям психологічної травми після випадку побиття відповідача у присутності малолітніх. Жодних доказів негідної поведінки позивача, яка могла завдати травми дітям, матеріали справи не містять. Жодних заперечень проти вищезазначених доказів, які підтверджують, що [PERSON] піклується про своїх дітей, зокрема про їх здоров'я та освіту, фізичний та моральний розвиток, бере участь у їх житті, матеріально забезпечує, є соціально активною, врівноваженою людиною, [PERSON] не висловила. Жодних доказів на спростовування викладених обставин стороною відповідача не надано. Згідно з ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає вимогу позивача про зобов'язання [PERSON] не перешкоджати йому у вихованні дітей та спілкуванні їх з батьком обґрунтованою. Що стосується вимог про визначення місця проживання дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, суд не вбачає підстав визначити місце проживання дітей та способи такої участі інакше, ніж це здійснили самі сторони у договорі від 12.07.2017 року. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення Згідно з ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Суд погоджується з доводами позивача, що саме наявність рішення суду про визначення способу участі батька у вихованні дітей та визначення їх місця проживання врегулює суперечки сторін у законний спосіб, оскільки норма ч. 1 ст. 162 СК України не передбачає примусу при виконанні умов договору між батьками (в разі односторонньої зміни погодженого батьками місця проживання дитини), проте такий примус передбачено для виконання рішення суду (шляхом негайного відібрання дитини у відповідному випадку і притягнення винної особи до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду). Судом також оцінено гідну поведінку позивача, який з посиланням на необхідність збереження психологічного здоров'я дітей не використовує силові методи у протистоянні з відповідачем, яка такі методи використовує, не надаючи позивачу вільно спілкуватися з доньками усупереч принципу рівності прав батьків. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Разом з тим, суд не погоджується з висновком ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1107/01-11 від 09.07.2018 року в частині визначення порядку та способу участі [PERSON] у виховані дітей шляхом його систематичних побачень: -кожного другого та четвертого тижня місяця з 19.00 год. п'ятниці до 19.00 год. неділі без присутності матері - [PERSON]; -у період зимових канікул на один тиждень, у період літніх канікул на один місяць, без присутності матері - [PERSON]; -у святкові дні та дні народження дітей за попередньою домовленістю з матір'ю. Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З урахуванням встановлених обставин належного та сумлінного виконання [PERSON] його батьківських обов'язків, відсутності жодного негативного впливу на дітей і погодження їх батьками умов договору від 12.06.2017 року, суд оцінює висновок ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1107/01-11 від 09.07.2018 року у зазначеній частині як недостатньо обґрунтований і такий, що суперечить інтересам дітей та принципу рівності прав батьків щодо дитини. Суд вважає більш сприятливими ті умови які були обумовлені в їх спільному договорі та які співпадають з позовними вимогами позивача. При цьому суд бере до уваги наступне. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 року (заява № 2091/13) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). За результатами аналізу рішення Європейського суду з прав людини у справі «М. С. проти України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ видав Інформаційний лист «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» № 9-1580/0/4-17 від 17.08.2017 року, в якому, зокрема, зазначив, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld V. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» (Zaunegger V. Germany») від 03 грудня 2009 року)». У п. 1 Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи № 2079 «Рівність і загальна відповідальність батьків: роль батька», прийнятої на черговій сесії у 2015 році, зазначено, зокрема, що з моменту появи дитини слід гарантувати і просувати рівність батьків в сім'ї. Участь обох батьків у вихованні своєї дитини йде на благо її розвитку. Слід більш повно визнати і належним чином оцінювати роль батька по відношенню до своїх дітей, в тому числі з самого раннього віку. В світлі цих міркувань Парламентська Асамблея Ради Європи в п. 5.5. Резолюції закликає держави-члени включити в своє законодавство принцип почергового проживання після розлучення, причому цей принцип може не дотримуватися лише у випадках насильства над дитиною, відсутності піклування чи побутового насильства, причому час, який проживає дитина з кожним з батьків, має коригуватися з урахуванням потреб і інтересів дитини. Доходячи висновків про встановлення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] як таке, що змінюється кожного тижня почергово (один тиждень з матір'ю, один тиждень з батьком), судом також враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 486/709/16-ц: при визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке. Згідно з частинами 1, 3 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 920 грн. (квитанція №ПН903 від 14.12.2017 року (а.с.89). Також стороною позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь [PERSON] понесених ним витрат на правову допомогу, надану адвокатом Цимбалом С. Ю., у розмірі 10 400 грн.. У клопотанні наведено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у справі. На підтвердження такого розміру витрат на правову допомогу суду надано копії угоди про надання правової допомоги від 13.11.2017 року та додаткової угоди до неї від 29.11.2017 року, що укладені між адвокатом Цимбалом С. Ю. та [PERSON], підписаного названими особами акту виконаних робіт (наданих послуг) від 21.11.2018 року та квитанції до прибуткового касового ордера від 21.11.2018 року. Відповідно до частин 1-3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. З урахуванням висновку суду про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі, беручи до уваги обґрунтованість та доведеність матеріалами справи розміру судових витрат, заявлених позивачем до відшкодування (1 920 грн. судового збору та 10 400 грн. витрат на правову допомогу), та їх пов'язаність з розглядом справи, суд доходить висновку про необхідність стягнення відповідних сум з [PERSON]. При цьому суд зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, в межах якої було об'єднано два позови, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) з моменту відкриття провадження у справі 23.11.2017 по 21.11.2018 року. Адвокат з'являвся у судові засідання та надавав пояснення з усіх питань судового провадження; збирав та надавав суду докази на підтвердження позиції свого клієнта, надавав обґрунтовані заяви, клопотання та заперечення по суті спору та з процесуальних питань тощо. Клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до суду не надходило. Судом також взято до уваги поведінку відповідача під час розгляду справи, а саме затягування такого розгляду шляхом систематичного нез'явлення у судові засідання [PERSON] та її представника, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, без подання заяв щодо розгляду справи за їх відсутності або повідомлення про поважні причини неявки.

Outcome: approved