Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

12 березня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про виділення 1/3 частки з спільної сумісної власності - квартири та визнання права власності на 1/3 частку квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач, [PERSON] , є її рідним сином. У 1997 році вона сумісно з чоловіком, [PERSON] та сином, [PERSON] приватизували [ADDRESS] . Дане свідоцтво було зареєстровано у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». [INFO] помер її чоловік, [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка склалася з 1/3 частки вищезазначеної квартири. 09 жовтня 2012 року, вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: 1/3 частки квартири, яка згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за №35621312, виданого КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 25.09.2012 року, в цілому складається з трьох кімнат, розташована на третьому поверсі п`яти поверхового житлового будинку, житловою площею 41,8 кв. м., загальною площею 58,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] . Дане свідоцтво було зареєстровано 11.10.2012 року у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Таким чином, [PERSON] належить 1/3 частка квартири за спадщино, а 2/3 частки вказаної квартири належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. На протязі останніх трьох років, [PERSON] , який є співвласником квартири, у квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, ремонт не робить. Позивач змушена сплачувати всі комунальні послуги за себе і за відповідача, хоча вона має фінансові труднощі, оскільки отримує мінімальну пенсію і інших джерел доходів не має. Враховуючи свій похилий вік, вона вирішила розпорядитися своєю частиною (часткою) квартири, а зробити це може лише після виділення своєї частки з спільного сумісного майна. Вищевказані факти позбавляють позивача можливості укласти ту чи іншу угоду на частину квартири, яка належить сторонам, так як відповідач добровільно не бажає складати у нотаріуса договір про виділення часток з спільного сумісного майна, що і змусило позивача звернутися до суду. Просить суд виділити [PERSON] , із спільної сумісної власності 1/3 частку трьохкімнатної квартири житловою площею 41,8 кв.м., загальною площею 58,6 кв.м., розташованої на третьому поверсі п`яти поверхового житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а 1/3 частку цієї квартири - відповідно, [PERSON] . Визнати за [PERSON] , право власності на 1/3 частку трьохкімнатної квартири житловою площею 41,8 кв.м., загальною площею 58,6 кв.м., розташованої на третьому поверсі п`яти поверхового житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року, закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду, витребувані докази по справі. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, звернулась до суду з заявою про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 09.10.1997 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 35-36). [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка склалася з 1/3 частки вищезазначеної квартири. 9 жовтня 2012 року, позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: 1/3 частки квартири, яка згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за №35621312, виданого КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 25.09.2012 року, в цілому складається з трьох кімнат, розташована на третьому поверсі п`яти поверхового житлового будинку, житловою площею 41,8 кв.м., загальною площею 58,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] (а. с. 6). Дане свідоцтво було зареєстровано 11.10.2012 року у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Таким чином, [PERSON] належить 1/3 частка квартири за спадщино, а 2/3 частки вказаної квартири належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним( частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє,користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном « визначення часток » законодавець розуміє визначення ( встановлення ) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до положень ч. 1 ст.368 і ч. 2 ст.372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 1ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного закоонодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки позивача між останньою і відповідачами припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 року № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ. Оскільки згідно із свідоцтвом про право власності на житло частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. У цьому випадку це по 1/3 частині квартири, оскільки учасників спільної сумісної власності три. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково. Враховуючи те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому суд вважає за можливе визначити частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за кожним з співвласників у розмірі - 1/3. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial