Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

11.01.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтувала тим, що вона та відповідач 27.09.2014 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на життя та різні характери. Через це в сім`ї виникали непорозумінні та сварки, які призвели до розпаду сім`ї. Сторони припинили спільне життя, проживають окремо. На теперішній час вони не проживають як сім`я, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет. На даний момент шлюб існує формально. Таким чином, позивач та відповідач, припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, проявляти турботу один до одного, внаслідок чого їхнє подальше життя та збереження шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідача. Тому, на підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити та розірвати шлюб між ними. Позивач та її представник надали суду заяви, згідно яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає частково, просить судовий збір поділити порівну, слухати справу без фіксації судового процесу. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 27.09.2014 року, про що 27.09.2014 року зроблено відповідний актовий запис №89, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 27.09.2014 року (а.с.8). [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.11.2014 року (а.с.9). Відповідно до довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради №1077 від 21.12.2020 року встановлено, що позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] , та має склад сім`ї: донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , (а.с.10). Причиною розпаду сім`ї є непорозуміння між сторонами, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] », що відповідає приписам ч.1 ст.113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112,114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved