overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

10 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони з 20 червня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач, посилаючись на те, що вони з відповідачем з червня 2016 року спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, відновлювати сімейні стосунки не бажає, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.74 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 20 червня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-КГ №070393 від 20 червня 2012 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З червня 2016 року позивач спільно з відповідачем не проживає, не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки припинено, відновлювати сімейні стосунки не бажає. Отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

10 березня 2017 року [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний час мешкає та надалі будуть мешкати з позивачем. На даний час сім'я фактично розпалася, втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними, з червня 2016 року мешкають окремо, стосунки не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сім'ї та вихованню дітей. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. До судового засідання позивач не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, надав суду письмову заяву про згоду з позовними вимогами і проханням розглянути справу за його відсутності. Згідно із вимогами ч. 2 ст.197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 22 липня 2000 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Кирилюк) [PERSON], про що зроблений актовий запис № 354 (а.с. 7). Подружжя має двох неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] (а.с. 8) та [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Спору про розподіл майна та місце проживання неповнолітніх дітей на даний час немає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав: сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб можливо розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

10 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 11 жовтня 2014 року, мотивуючи тим, що втрачена повага один до одного з неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, через не знаходження спільної мови по ряду питань подружнього життя. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. До канцелярії суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2014 року. Від вказаного шлюбу мають дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони проживають окремо з лютого 2017 року. Причиною цього є те, що втрачена повага один до одного з неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, відсутністє знаходження спільної мови по ряду питань подружнього життя. Примирення між собою сторони категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сім'ї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

10 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить визнати недієздатною її доньку [PERSON] та призначити її опікуном останньої. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи у звязку з психічним захворюванням, через що вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, направила заяву про проведення судового засідання без її участі, заяву підтримує повністю. Представник органу опіки та піклування Білопільської міської ради в судове засідання не зявився, міський голова [PERSON] направив суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, заяву підтримують в повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі заявника та заінтересованої особи за наявними в справі доказами. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а. с. 6-7). [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства (а. с. 8-9). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №278 від 20 квітня 2017 року [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизофренії, параноїдна форма, безперервний перебіг зі стабільним дефектом. За своїм психічним станом остання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 21-23). З подання органу опіки та піклування Білопільської міської ради від 02 червня 2017 року №350-1/02-16 вбачається, що вказаний орган просить призначити [PERSON] опікуном [PERSON] (а. с. 31). Визнання [PERSON] недієздатною та призначення їй опікуна в особі її матері [PERSON] необхідно для захисту особистих немайнових та майнових прав [PERSON], а також здійснення за нею догляду, лікування та розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки і піклування призначає їй опікуна. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] недієздатною і призначити їй опікуном [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

10 березня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з спільною заявою, в якій просять постановити рішення про розірвання шлюбу, що був зареєстрований між ними 24 листопада 1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Львівської міської Ради народних депутатів. В обгрунтування заяви зіслались на те, що від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя між ними не склалося через різні погляди на життя і різні характери та це призвело до того, що вони припинили подружні відносини, ведення спільного господарства та стали проживати окремо. Між ними існує взаємна згода про необхідність розірвання шлюбу, який носить формальний характер. Крім цього, між ними укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей, а також про визначення розміру аліментів. Оскільки збереження сімї та їх спільне проживання є неможливим, вони вирішили звернутись в суд. В судове засідання, яке було призначено на 12 квітня 2017 року о 17.30 год., заявники [PERSON] та [PERSON] не зявились та подали в суд заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, оскільки вона відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей. Вони тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

10 березня 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом, в обґрунтування якого вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу подружжя дітей не має. Позивач посилається на фактичне припинення шлюбних відносин з березня 2016 року через різні погляди на життя та просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про день місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала заяву у якій позовні вимоги підтримала, просила суд розглянути справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Тарасенко». Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] (прізвище до шлюбу Дідур) [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Світличненської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, актовий запис №01 (а.с.6 ). Від шлюбу сторони дітей не мають. Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені. Відповідно до\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію сторін, суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, подружжя не проживає разом. За таких обставин суд вважає, що шлюб слід розірвати. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами на момент розгляду справи відсутній. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу позивачці [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище «Тарасенко», оскільки вона не виявила бажання його змінити. На підставі ст. ст.\~110,\~112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

10 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом, зазначив, що знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 25.10.2003 року ВДРАЦС Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьк, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 445. Від шлюбу подружжя мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які, згідно заяви проживають разом з матірю, відповідачем по справі. У своїй позовній заяві позивач вказує, що між ним та відповідачем постійно виникали непорозуміння та сварки з різних причин, шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинились, після чого, з 06.02.2017 року сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Спору, відносно належності спільного майна та місця проживання дітей між позивачем та відповідачем не виникло. У судове засідання сторони не зявились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він наполягає на розірванні шлюбу. Позивач впевнений, що сім'я розпалась остаточно і відновлена бути не може. Відповідач, повідомлена судом про дату та час розгляду справи, також в судове засідання не зявилася. Про її обізнаність щодо місця й часу розгляду справи свідчить подана нею заява, у якій відповідач з позовними вимогами погодилася у повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. При даних обставинах, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження, яке було видане 28 жовтня 2004 року ВДРАЦС Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьк, актовий запис № 445, серії 1-НО № 257884, сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Починаючи з 06.02.2017 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо. Спільні діти проживають з матірю, відповідачем по справі та надалі будуть проживати з нею. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Доказів на підтвердження іншого сторонами не надано. Таким чином, встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення для вирішення спору в даній справі. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не заявила про бажання змінити прізвище, тому суд це питання не розглядає. За відсутності відповідного клопотання, сплачений позивачем судовий збір не відшкодовується. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

10 березня 2017 року до Ямпільського районного суду Вінницької області надійшла заява представника позивача [PERSON] [PERSON] про ухвалення додаткового рішення. Оскільки, в резолютивній частині рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Особи, які беруть участь у справі - в судове засідання не з»явились, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що по вказаній справі слід винести додаткове рішення. Судом встановлено, що дійсно при ухваленні рішення від 27 лютого 2017 року [PERSON] районнийсуду Вінницької області не вирішив питання щодо розподілу судових витрат. Представник відповідача [PERSON] ПФУ в Ямпільському районі, Вінницької областї звернувся до суду з клопотанням вхід.№ 1722 від 20 березня 2017 року в якому просить суд залучити в якості другого відповідача [PERSON] управління Державної казначейської служби у Вінницької області. Однак суд по даній справі не має права залучати іншого відповідача, оскільки по ній було вже прийнято рішення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення визначено в ч. 1 ст. 214 ЦПК України. Одним із таких питань відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є питання про те, як розподілити між сторонами судові витрати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за доцільне винести додаткове рішення, яким доповнити резолютивну частину, а саме вирішити питання про судові витрати відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Вінницької області про визнання права на одержання пенсії задоволено. Тому вважаю за необхідне з власної ініціативи стягнути з відповідача [PERSON] Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Вінницької області документально підтверджені квитанцією № 30 від 07 лютого 2017 року судові витрати понесені позивачем [PERSON] в сумі 1280 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

10 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1983 р.н, який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.03.2017 р. о 23 год. 08 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.03.2017 р. о 23 год. 08 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, тривожний, постійно дзвонить в міліцію з приводу мінування споруд. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

10 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.03.2017р. о 15 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.03.2017р. о 15 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не в стані пояснити, чому вона в лікарні. Емоції неадекватні. Повідомила, що дома розкидала меблі. Негативістична до матері. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, параноїчний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved