Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

11 грудня 2020 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Савіхіна А.М. звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 27 квітня 2007 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3600 гривень. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. В процесі користування кредитним рахунком позичальник не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцями, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, вказані особи прийняли спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування відбулося у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, адже відповідачі не відмовились від спадщини у передбачені законодавством строки. Станом на дату смерті позичальника сума заборгованості за договором №б/н від 27 квітня 2007 року становить 10 397,48 гривень та складається з: 10 397,48 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 10397,48 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 10 397,48 гривень за кредитним договором №б/н від 27 квітня 2007 року та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 04 січня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та постановлено: витребувати з Центру надання адміністративних послуг у місті Луцьку Луцької міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрації осіб станом на [INFO] за адресою: [ADDRESS] , витребувати з Першої Луцької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначає про невизнання позову, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» він вважає необґрунтованими та безпідставними. Таку позицію [PERSON] мотивує тим, що він не входить до кола спадкоємців спадкодавця [PERSON] , оскільки шлюб між ним та спадкодавцем було розірвано за рішенням суду від 01 липня 2013 року. Разом з тим, він виступає в інтересах та від імені неповнолітнього сина [PERSON] . Вважає, що позивачем пропущено строки пред`явлення вимоги кредитора спадкодавця до спадкоємців боржника, встановлені ч.ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України. З претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України банк звернувся до Першої Луцької нотаріальної контори 02 квітня 2020 року, тобто більш ніж через рік відтоді, коли дізнався про смерть позичальника [PERSON] . Крім того, спадкоємці несуть відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця в межах дійсної вартості спадкового майна, що до них перейшли. Вказує, що він направляв заяву про прийняття спадщини від імені та в інтересах свого сина [PERSON] до Першої Луцької нотаріальної контори. Однак, жодного нерухомого майна у спадкодавця не виявилось, а тому заява про прийняття спадщини має, на його думку, декларативний характер. Також [PERSON] заперечує наданий позивачем розрахунок заборгованості. На підставі наведеного [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 03 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що позивачем пропущено строки пред`явлення вимоги кредитора спадкодавця до спадкоємців боржника, встановлені ч.ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України. А тому, в силу ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги. Також відповідач [PERSON] зазначає, що матеріали справи не вказують на межі відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця (обсяг спадкового майна та його вартість), адже вона не успадкувала жодного майна по смерті матері [PERSON] . На підставі наведеного [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 18 лютого 2021 року на електронну адресу суду від представника позивача Савіхіної А.М. надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої АТ КБ «Приватбанк» пред`являє вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] та [PERSON] , як законного представника неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Обґрунтування уточненої позовної заяви за своїм змістом відповідають обґрунтуванням первісного позову. Таким чином, позивач просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] (який діє як законний представник своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ) на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 10 397,48 гривень за кредитним договором №б/н від 27 квітня 2007 року та судові витрати по сплаті судового збору. На спростування аргументів відповідачів представник АТ КБ «Приватбанк» подав відповіді на відзиви відповідачів, у яких зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» стало відомо про смерть позичальника [PERSON] [INFO] . Банк заявив претензійні вимоги до спадкоємців боржника шляхом направлення: 02 квітня 2020 року претензії кредитора від 27 березня 2020 року на адресу Першої Луцької державної нотаріальної контори; 03 липня 2020 року двох претензій кредитора від 15 червня 2020 року на адресу спадкоємця [PERSON] та [PERSON] . На думку представника позивача, до спірних правовідносин має застосовуватись ст. 1281 ЦК України в редакції, яка діяла після внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року. Зважаючи на те, що матеріалами спадкової справи підтверджується, що відповідачі наразі не отримали свідоцтва про право на спадщину, то спірні правовідносини продовжують тривати та банком не пропущено строки, передбачені ч.ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України. 22 лютого 2021 року від [PERSON] на адресу суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив в порядку ст. 180 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. На підставі наведених норм процесуального закону, враховуючи те, що представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, суд ухвалив здійснювати розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, заявою від 12 травня 2021 року просить розгляд справи здійснювати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволення з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В Анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] погоджується з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку (а.с. 20). ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором станом на [INFO] становить 10 397,48 гривень та складається з: 10 397,48 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 10397,48 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Також встановлено, що [INFO] позичальник [PERSON] померла. Вказана обставина сторонами визнається. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частиною першою статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частиною третьою статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 96). З копії спадкової справи №514/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної Першою Луцькою державною нотаріальною конторою 09 листопада 2018 року, вбачається, що 11 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевської М.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . Крім того, з такою ж заявою до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевської М.В. 11 лютого 2019 року звернувся також [PERSON] від імені малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.73,74). Таким чином, визначаючи коло спадкоємців, суд встановив, що спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, є діти спадкодавця [PERSON] - дочка [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] . Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцями підтверджується копіями свідоцтв про народження [PERSON] (а.с. 96) та [PERSON] (а.с. 113). Також встановлено, що в матеріалах спадкової справи міститься претензія кредитора АТ КБ «Приватбанк» від 27 березня 2020 року, заявлена в порядку ст. 1281 ЦК України, яка надійшла на адресу Першої Луцької державної нотаріальної контори 02 квітня 2020 року (а.с.78 (зворот)- 79). Прийнявши спадщину, відповідачі свідоцтва про право на спадщину за законом не отримували. Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», що набрав чинності 04 листопада 2018 року і введений в дію 04 лютого 2019 року, встановлено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію. Відповідно до статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час прийняття відповідачами спадщини (11 лютого 2019 року), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та позичальником [PERSON] (яка померла), після її смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, та вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Судом установлено, що спірні правовідносини виникли [INFO], після смерті спадкодавця, відповідачі прийняли спадщину 11 лютого 2019 року, відтак, застосуванню підлягає положення статті 1281 ЦК України у редакції після прийняття Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування». Наведене дає підстави для висновку, що позивачем не порушено строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, адже відповідачі не отримали свідоцтв про право на спадщину за законом. Такі висновки суду відповідають усталеній судовій практиці Верховного Суду у вирішенні подібних справ, зокрема, правовій позиції Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 31 березня 2021 року (справа №650/1180/19). За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно частиною першою статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Досліджені судом матеріали справи підтверджують той факт, що відповідачі не отримали від спадкодавця [PERSON] у спадщину жодного майна, а тому у відповідачів відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора АТ «Приватбанк». При цьому суд відхиляє доводи АТ «Приватбанк» про те, що з огляду на ціну позову (10 397,48 гривень) відповідачі можуть задовольнити вимоги кредитора за рахунок успадкованих звичайних побутових речей, які залишились в родині померлої позичальниці. Позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами наявності будь-яких речей, які належали спадкодавцю [PERSON] , факту володіння відповідачами такими речами та їх можливої вартості. Згідно з ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд, дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що такі витрати в силу вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача, як сторони, якій відмовлено в задоволенні позову. У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» в її користь витрати на правничу допомогу. Процесуальний алгоритм доведення розміру витрат на професійну правову допомогу передбачає подання стороною судового процесу: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат - разом із першою заявою по суті спору відповідно до статей 134 ЦПК України; доказів понесення судових витрат - до закінчення судових дебатів або, за попередньою заявою, протягом 5 днів після ухвалення судового рішення (у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Відповідач [PERSON] , заявляючи вимоги про відшкодування їй судових витрат, не подала суду в передбаченому процесуальним законом порядку доказів понесення витрат на правничу допомогу, а тому відповідачу [PERSON] слід відмовити у відшкодуванні судових витрат, пов`язаних оплатою правничої допомоги.

Outcome: dismissed