Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

11.04.2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11104672000 від 25.12.2006 року в розмірі 26990 швейцарських франків 39 сантимів та 23883 гривні 64 копійки, що виникла станом на 24.11.2015 року і складається з: - заборгованості по кредиту в розмірі 24928 швейцарських франків 31 сантим; - заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 2062 швейцарських франки 08 сантимів, - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в розмірі 15016 гривень 94 копійки; - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 8866 гривень 70 копійок (Т.1, а.с. 3-6). Ухвалою суду від 14.04.2016 року було відкрите провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] . У відкритті провадження в частині позовних вимог до [PERSON] було відмовлено, оскільки у правовідносинах з банком [PERSON] виступав як фізична особа-підприємець, а тому заява в цій частині не підлягала розгляду в судах в порядку цивільного судочинства (Т.1, а.с. 73). 14.06.2016 року [PERSON] подав зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в якому просив: - визнати пункти 1.1., 6.3., 9.17 Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 від 25.12.2006 року щодо валюти споживчого кредиту, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] , недійсними з моменту вчинення; - визнати пункт 2.1. щодо валюти споживчого кредиту Додаткової угоди № 1 від 19.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 від 25.12.2006 року, укладеної між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] , недійсним з моменту вчинення; - визнати пункт 1 щодо валюти споживчого кредиту Додаткової угоди № 2 від 10.05.2011 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 від 25.12.2006 року, укладеної між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] , недійсним з моменту вчинення; - зобов?язати Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» перевести валюту кредитування з швейцарського франка в гривню по курсу НБУ на час підписання Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 від 25.12.2006 року (Т.1, а.с. 92-98). Пізніше відповідач [PERSON] збільшив розмір позовних вимог та просив: - визнати Договір про надання споживчого кредиту № 11104672000 від 25.12.2006 року щодо валюти споживчого кредиту, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] , недійсними з моменту вчинення; - визнати Додаткову угоду № 1 від 19.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 від 25.12.2006 року, укладену між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] , недійсною з моменту вчинення; - визнати Додаткову угоду № 2 від 10.05.2011 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 від 25.12.2006 року, укладену між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] , недійсною з моменту вчинення; - зобов`язати Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» перевести валюту кредитування з швейцарського франка в гривню по курсу НБУ на час підписання Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 від 25.12.2006 року (Т.1, а.с. 116-122). В судовому засідання представник позивача первісний позов підтримав та пояснив, що 25.12.2006 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту за яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 47780 швейцарських франків. За користування кредитом відповідач повинен був сплачувати банку кошти в розмірі 8,49% річних та повернути кредит не пізніше 25.12.2017 року. Сума кредиту повинна була погашатись згідно затвердженого графіку, а проценти за користування кредитом повинні були сплачуватись з 01 по 24 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані ці проценти. 19.02.2009 року між позивачем та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору, якою сторони змінили схему погашення кредиту. За цією угодою кредит погашався щомісяця ануїтетними платежами в розмірі 474,30 швейцарських франків. Ануїтетний платіж складається з суми кредиту та відсотків. Відсотки фактично становили 10,49 % річних. 10.05.2009 року між позивачем та [PERSON] була укладена Додаткова угода №2 до Кредитного договору, якою сторони вирішили, що розмір відсотків становитиме 8,49 річних, якщо після підписання угоди не буде встановлена інша процентна ставка згідно умов договору. Умови кредитного договору [PERSON] не виконував та допустив заборгованість, розмір якої зазначений в розрахунку. У зв?язку з цим просить позов задовольнити. Зустрічний позов представник позивача не визнав та пояснив, що банк мав право видавати кредити у валюті у зв?язку з наявною ліцензією. За заявами відповідача банк перерахував йому швейцарські франки, а тому і повертати кошти він повинен був у швейцарських франках або у гривнях відповідно до курсу валюти. За таких обставин зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідач і його представник первісний позов не визнали та пояснили, що фактично банк видав кредит у валюті України і повертати борг позичальник повинен у валюті України. Крім того відбулося значне підвищення курсу валюти і відповідно значно зросла сума кредитного договору. Таким чином в даному випадку істотно змінилися обставини, якими сторони керувались при укладенні кредитного договору. Банк не мав права укладати кредитні договору у іноземній валюті, а при укладення кредитного договору не повідомив позичальника про сукупну вартість кредиту. У зв?язку з цим в задоволенні первісного позову необхідно відмовити. З цих же підстав позивач та його представник підтримали і зустрічний позов. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, вважає, що первісний позов підлягає повному задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке в подальшому змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (Т.1, а.с. 58-59), та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11104672000 (Т.1, а.с. 7-26). Відповідно до умов цього договору позивач зобов`язувався надати [PERSON] кредит в розмірі 47780 швейцарських франків, а [PERSON] повинен був погашати кредит згідно затвердженого графіку (Т.1, а.с. 17-20) та сплачувати кошти за користування кредитом в розмірі 8,49% річних (Т.1, а.с. 8). Вищевказана процентна ставка діє протягом 30 календарних днів з дня видачі кредиту. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2. Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000. Якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому пунктом 9.2. кредитного договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за договором в попередньому місяці. В пункті 9.2. Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 зазначено (Т.1, а.с. 13), що банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої з наступних обставин: -порушення позичальником кредитної дисципліни, -погіршення фінансового стану позичальника, -здійснення поточних коливань процентних ставок, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ. При настанні будь-якої з вищевказаних обставин банк може змінити розмір процентної ставки в наступному порядку: - банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана в розділі 12 кредитного договору; - такий новий розмір процентної ставки за цим кредитним договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку. У разі незгоди із новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки зобов`язаний надати банку письмове повідомлення про свою незгоду з такою ставкою. Факт неподання позичальником банку письмового повідомлення про свою незгоду з новою ставкою, вважається згодою позичальника на встановлення банком нового розміру процентної ставки. Надання кредиту здійснювалось за заявою позичальника (Т.1, а.с. 7). Погашення кредиту повинно було здійснюватись з 25.12.2006 року по 25.12.2017 року. Крім того, відповідно до пункту 7.1. Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 (Т.1., а.с. 12), за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов?язань, передбачених цим договором, зокрема термінів погашення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку: -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; -пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості і розраховується методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяця, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Відповідно до виписки за Договором про надання споживчого кредиту № 11104672000 (Т.1., а.с. 153), меморіальних ордерів (Т.1, а.с. 204-210) та заяв [PERSON] (Т.1, а.с. 211-217) відповідачу був перерахований кредит в розмірі 47000 швейцарських франків. Вищевказаний договір свідчить про те, що між сторонами склались договірні відносини з надання кредиту, які регулюються § 1 та §2 глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також в частині 1 статті 1049 зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 2 статті 1050 ЦК України передбачає, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 19 лютого 2009 року позивач та [PERSON] уклали Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000, в якій домовились про наступне (Т.1, а.с. 27-29): - для ідентифікації Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 можуть застосовуватись як номер договору, так і реєстраційний номер в системі обліку банку № 11104672001 ; - з дати підписання додаткової угоди [PERSON] зобов?язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів. Ануїтетний платіж складається з суми кредиту та відсотків. Розмір ануїтетного платежу становить 474,30 швейцарських франка; - сплата відсотків за період з 01.09.2008 року по 30.09.2008 року буде здійснюватись в період з 01.08.2013 року по 25.08.2013 року; - сплата відсотків за період з 01.10.2008 року по 31.10.2008 року буде здійснюватись в період з 01.09.2013 року по 25.09.2013 року; - сплата відсотків за період з 01.11.2008 року по 30.11.2008 року буде здійснюватись в період з 01.10.2013 року по 25.10.2013 року; - сплата відсотків за період з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року буде здійснюватись в період з 01.11.2013 року по 25.11.2013 року; - позичальник зобов?язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25.12.2021 року. Також сторони виклали в окремому додатку «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (Т.1, а.с. 21-26). За даним графіком заборгованість по кредиту станом на 19.02.2009 року становила 40178,84 швейцарських франка. В даному додатку сторони погодили, що реальна процентна ставка становить 11,25 % річних. 10 травня 2011 року позивач та [PERSON] уклали Додаткову угоду № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000, в якій домовились про наступне (Т.1, а.с. 30): - з 10 травня 2011 року за використання кредитних коштів встановлюється кредитна ставка в розмірі 8,49% річних в швейцарських франках; - за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. [PERSON] , отримавши кредит, вимоги Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 в повному обсязі не виконував. Згідно розрахунку (Т.1, а.с. 37-57) та виписки за Договором про надання споживчого кредиту № 11104672000 (Т.1. а.с. 153-203) його заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11104672000 станом на 24.11.2015 року становить 26990 швейцарських франків 39 сантимів та 23883 гривні 64 копійки і складається з: - заборгованості по кредиту в розмірі 24928 швейцарських франків 31 сантим; - заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 2062 швейцарських франки 08 сантимів, - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в розмірі 15016 гривень 94 копійки; - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 8866 гривень 70 копійок. При проведенні судово-економічної експертизи експерт у своєму висновку № 339/17-25 від 24.10.2018 року зазначив (Т.2, а.с. 42-53): 1. Документально не підтверджується видача [PERSON] грошових коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 11104672000, оскільки відсутні заяву на видачу готівки [PERSON] 2. За відсутністю в матеріалах справи заяв на видачу готівки [PERSON] неможливо визначити в якій валюті отримані грошові кошти [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 11104672000. 3. Так як в Додатковій угоді № 1 від 19.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 не зазначено розмір процентної ставки, а розмір ануїтетного платежу наведений в додатку 2 графіку платежів до Додаткової угоди № 1 не відповідає розміру ануїтетного платежу зазначеному в пункті 2.1. додаткової угоди № 1 від 19.02.2009 року - 474,30 швейцарських франків, то експерт не може розрахувати відсотки за період з 19.02.2009 року по 10.05.2011 року та визначити заборгованість по тілу кредиту за даний період. У зв?язку з цим не вбачається можливим розрахувати відсотки за використання кредитних коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 11104672000 станом на 24.11.2015 року, визначити розмір заборгованості за кредитом станом на 24.11.2015 року, пеню по тілу кредиту та відсоткам станом на 25.11.2015 року і відповісти на питання: «Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості [PERSON] (процентів за кредит, пені за прострочення сплати кредиту, пені за прострочення сплати процентів та погашення основної суми боргу) перед Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» станом на 24.11.2015 року умовам договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 укладеним 25.12.2006 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] ?». 4. Експерт може визначити невідповідність розрахунку заборгованості наданому банком за період з 01.07.2008 року по 18.02.2009 року, яка полягає у тому, що в довідці-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту № 11104672000, що міститься в матеріалах цивільної справи, з 01.07.2008 року по 27.12.2008 року банк здійснює розрахунок відсотків по процентній ставці 13,49% та за понад встановлений договором термін користування кредитними коштами по процентній ставці 26,98 %, а також за період з 28.12.2008 року по 18.02.2009 року відсотки за користування кредитними коштами нараховують по процентній ставці 10,49% та за понад встановлений договором термін користування кредитними коштами по процентній ставці 20,98 %, що не відповідає умовам Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000. Однак дані висновки експерта спростовуються наступним: 1. Виплата [PERSON] кредитних коштів підтверджується випискою за Договором про надання споживчого кредиту № 11104672000 (Т.1., а.с. 153), меморіальними ордерами (Т.1, а.с. 204-210) та заявами [PERSON] (Т.1, а.с. 211-217). 2. Відповідно до вищевказаних документів [PERSON] був перерахований кредит в розмірі 47000 швейцарських франків. 3. В пункті 2.1. Додаткової угоди № 1 від 19.02.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 вказано (Т.1, а.с. 27), що [PERSON] зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів. Ануїтетний платіж складається з суми кредиту та відсотків. Розмір ануїтетного платежу становить 474,30 швейцарських франка. В додатку «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (Т.1, а.с. 21-26) ануїтетний платіж поділений на розмір основної суми кредиту та розмір процентів за користування кредитом. При їх додаванні виходить розмір ануїтетного платежу - 474,30 швейцарських франка. Крім того в даному додатку сторони погодили, що реальна процентна ставка становить 11,25 % річних. 4. Пункт 9.2. Договору про надання споживчого кредиту № 11104672000 дозволяв позивачу збільшувати розмір процентів в односторонньому порядку (Т.1, а.с. 13), а Додаткова угода № 2 від 10.05.2011 року дозволила позивачу збільшувати розмір відсоткової ставки вдвічі у випадку прострочення повернення основної суми боргу (Т.1, а.с. 30). Крім того експерт вказав, що розрахунок за завищеними відсотками проводився в період з 01.07.2008 року по 27.12.2008 року та з 28.12.2008 року по 18.02.2009 року, однак з 19.02.2009 року сторони виклали в окремому додатку «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (Т.1, а.с. 21-26). За даним графіком сторони погодили, що заборгованість по кредиту станом на 19.02.2009 року становила 40178,84 швейцарських франка, а тому попередній розрахунок відсотків вже не мав значення. Більш того відповідач сплачував кошти за підвищеними відсотками, а тому суд вважає, що він погодився з їх розміром. Відтак розрахунок заборгованості відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 11104672000 є обґрунтованим. Вирішуючи зустрічний позов, суд враховує, що відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В частинах 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України вказано, що: - Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. - Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. - Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. - Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. - Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. На договір про надання споживчого кредиту розповсюджуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 18 вказаного Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Також відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Аналізуючи зазначені відповідачем обставини, на які він посилався як на підставу своїх зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне. Як вже було зазначено вище, випискою за Договором про надання споживчого кредиту № 11104672000 (Т.1., а.с. 153), меморіальними ордерами (Т.1, а.с. 204-210) та заявами [PERSON] (Т.1, а.с. 211-217) підтверджується, що відповідачу був виданий кредит в розмірі 47000 швейцарських франків, а тому і повертати борг відповідач повинен у вказаній валюті або у еквіваленті у гривнях. Банк мав право укласти Договір про надання споживчого кредиту № 11104672000 у іноземній валюті, оскільки мав на це генеральну ліцензію (Т.1, а.с. 218-220). Відповідач міг передбачити підвищення курсу іноземної валюти і зважити всі можливі ризики. Відповідач був повідомлений про сукупну вартість кредиту, що підтверджується додатком «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (Т.1, а.с. 21-26). Інших обставин, які б могли бути підставою для визнання угод недійсними, судом не встановлено. Таким чином відсутні підстави для задоволення зустрічного позову, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11104672000 від 25.12.2006 року в розмірі 26990 швейцарських франків 39 сантимів та 23883 гривні 64 копійки, що виникла станом на 24.11.2015 року і складається з: - заборгованості по кредиту в розмірі 24928 швейцарських франків 31 сантим; - заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 2062 швейцарських франки 08 сантимів, - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в розмірі 15016 гривень 94 копійки; - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 8866 гривень 70 копійок. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами Цивільного процесуального кодексу України і стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору. Судові витрати відповідачу суд не відшкодовує, оскільки йому відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: approved