Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

10.09.2015р. [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його користь загальну суму позики за договорами від 09.11.2009 року, 27.01.2010 року та 06.07.2010 року в розмірі 414370,35 грн.; стягнути з відповідача на його користь 3% річних за користування коштами за договорами від 09.11.2009 року, 27.01.2010 року та 06.07.2010 року в розмірі 63460,27 грн.; стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договорами від 09.11.2009 року, 27.01.2010 року та 06.07.2010 року в розмірі 451101,12 грн.; стягнути з відповідача на його користь втрати від інфляції за договорами від 09.11.2009 року, 27.01.2010 року та 06.07.2010 року в розмірі 366726,94 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 09.11.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 12500,00 доларів США строком на два місяці до 09.01.2010 року із відсотками по 625,00 доларів США щомісячно. 27.04.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 26000,00 доларів США строком на шість місяців до 27.10.2010 року. 06.07.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 12500,00 доларів США на строк до 01.10.2010 року. На підтвердження укладення вищевказаних договорів відповідач видав йому відповідні розписки. Станом на 10.09.2015 року відповідач не виконав прийняті на себе зобовязання, не сплатив борг ані в повному, ані в частковому обсязі. На усні вимоги виконати зобовязання відповідач жодним чином не відреагував. Вважав, що відповідач повинен сплатити на його користь суму боргу, проценти за користування коштами, 3% річних та інфляційні витрати у загальному розмірі 1295658,68 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій вказав, що на позовних вимогах наполягає, просив справу розглядати за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 09.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів на суму 12500,00 доларів США строком на два місяці до 09.01.2010 року із відсотками по 625,00 доларів США щомісячно. Всього до 09.01.2010 року відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти в розмірі 13750,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на 09.01.2010 року складало 109793,75 грн. 27.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів на суму 26000,00 доларів США строком на шість місяців до 27.10.2010 року. Всього до 27.10.2010 року відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти в розмірі 26000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на 27.10.2010 року складало 205701,60 грн. 06.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів на суму 12500,00 доларів США на строк до 01.10.2010 року. Всього до 01.10.2010 року відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти в розмірі 12500,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на 01.10.2010 року складало 98875,00 грн. На підтвердження укладення вищевказаних договорів відповідач видав позивачу відповідні розписки. Станом на 10.09.2015 року відповідач не виконав прийняті на себе зобовязання, не сплатив борг ані в повному, ані в частковому обсязі. На усні вимоги виконати зобовязання відповідач жодним чином не відреагував. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. З вищевказаного слідує те, що наявність оригіналів розписок у позивача підтверджує невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача суму позики в розмірі 109793,75 грн. + 205701,60 грн. + 98875,00 грн., а всього 414370,35 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. В договорі позики сторонами розмір неустойки збільшено не було, отже, при розрахунку пені бралася процентна ставка, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ. Відповідно до ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно наданого до позовної заяви розрахунку ціни позову пеня за несвоєчасне виконання всіх трьох зобовязань становить 451101,12 грн., які позивач просить суд стягнути із відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого до позовної заяви розрахунку ціни позову втрати від інфляції становлять 366726,94, які позивач просить суд стягнути із відповідача. Згідно наданого до позовної заяви розрахунку ціни позову 3% річних за користування коштами становлять 63460,27 грн., які позивач просить суд стягнути із відповідача. За таких обставин, всього позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 1295658,68 грн., які також визначені як ціна позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 6090,00 грн.

Outcome: approved