Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

11 березня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Савіхіної А.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 26.02.2014 у розмірі 125 509,61 грн., а також - судовий збір у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору позичальник [PERSON] отримала від банку 42000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості та інших передбачених договором витрат. Через порушення позичальником своїх зобов`язань за договором щодо повернення тіла кредиту, процентів за його користування, комісії, пені та штрафів станом на 09.01.2020 року утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість в добровільному порядку. Ухвалою судді від 06 квітня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20 травня 2020 року представник відповідача - адвокат Штабовенко Д.В. надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 09 червня 2020 року представник позивача за довіреністю [PERSON] надала відповідь на позов, в якому наполягала на обґрунтованості позовних вимог. 15 червня 2020 року представник відповідача - адвокат Штабовенко Д.В. надав заперечення на відповідь на відзив в яких також просив в повному обсязі відмовити в задоволенні позову. 06 липня 2020 року представник позивача за довіреністю [PERSON] надала суду письмові пояснення в обґрунтування позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на обґрунтованості і законності заявлених вимог, та необхідності задоволення позову в повному обсязі. Вважав, що [PERSON] була належним чином ознайомлена з умовами і правилами кредитування, та крім того, постійно користувалась послугами банку та неодноразово зверталась за збільшенням кредитного ліміту, що також свідчить про необґрунтованість заперечень проти позову. Представник відповідача - адвокат Штабовенко Д.В. в судовому засіданні, посилаючись на неналежне ознайомлення [PERSON] з умовами і правилами кредитування, та загальну сплату нею грошових коштів в сумі, більшій, ніж отримана нею від банку, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг 26 лютого 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором та інших витрат, передбачених договором. При цьому строк дії останнього відповідно до п. 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку за відсутності заяви позичальника про припинення дії договору автоматично продовжувався ще на один такий самий строк (12 місяців). Крім того, згідно п.2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг підписанням договору позичальник прямо та безумовно погодився приймати будь-який кредитний ліміт, встановлений банком (а.с.16-30). Відповідач [PERSON] , власноруч підписала 26 лютого 2014 року анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, де зазначено, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого вона зобов`язана погашати заборгованість за тілом кредиту, процентами за користування ним, комісією, а також сплачувати пені та штрафи у разі порушення строків погашення заборгованості (а.с.14, 15). Як зазначає позивач у позові, і не було спростовано відповідачем, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі (а.с.96-119, 126-140), натомість [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 09 січня 2020 року за вказаним договором утворилась заборгованість. Так згідно наданого суду розрахунку заборгованість становить 125509,61 грн., і складається з: 76995,56 гривень заборгованості за тілом кредита (в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита, 76995,56 заборгованість за простроченим тілом кредита), 17895,87 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 24165,24 гривні пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 5925,84 грн. - штрафу (процентна складова) (а.с.7-13). Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача і судові витрати по справі. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК Українипублічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Позивач з посиланням на положення ч.1 ст. 634 ЦК Українизазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК Україниможна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК Українивизначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. У Анкеті-заяві позичальника від 26 лютого 2014 року процентна ставка не зазначена, а також, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, пені і штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача , не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 лютого 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. За таких підстав, суд дійшов висновку, що відсутні підстави про стягнення з відповідача нарахованих відсотків, пені та штрафів. Але при цьому, судом і не встановлено підстав для повної відмови в задоволенні позову, як про це просить сторона відповідача, вказуючи що картковий рахунок [PERSON] було поповнено на 92168,77 гривень, і з них використано лише 90731,34 гривень. Підписуючи заяву-анкету 26 лютого 2014 року [PERSON] не могла не розуміти характер правовідносин, що утворюються між нею і Банком, а саме - використання кредитних коштів банку, і що за це стягується певна плата. При цьому [PERSON] не була у відповідності до встановленого порядку ознайомлена з конкретними умовами, правилами і вартістю таких послуг, однак також і не заперечувала проти спрямування сплачених нею банку коштів, на погашення різних видів банківських послуг (відсотки, комісія, штрафні санкції, тощо). Таким чином, оскільки [PERSON] жодного разу не оспорила розподіл банком сплачених нею грошових коштів, суд вважає такі дії правомірними. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК Україниза змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Відповідачка користувалась кредитними коштами банку в сумі 76995,56гривень, що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.7-13), та не повернула ці грошові кошти. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту 76995,56грн., а в іншій частині позову, необхідно відмовити. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial