Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

10 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Новгородської селищної ради м.Торецька Донецької області про визнання права власності за нею на 2/3 частини житлового будинку №137 по вулиці Садова в смт.Новгородське міста Торецька Донецької області, визначений в технічному паспорті під літерами «А-1», «а», загальною площею 42,7 м.кв. та житловою площею 30,2 м.кв., зі всіма надвірними спорудами та господарськими будівлями, зокрема, літня кухня «Б», «б», «б», сарай «И», гараж «З», погріб п/г, навіс «Н», вбиральня «Г», огорожа N, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 лютого 1991 року та договору купівлі - продажу від 03 червня 1965 року бабці позивача - [PERSON] належало на праві власності 2/3 частини житлового будинку № 137 по вулиці Садова в смт.Новгородське м.Торецька (м.Дзержинська) Донецької області. 11 липня 2012 року [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві власності, єдиним спадкоємцем якої є її онука - [PERSON], яка у встановленому порядку та визначені законодавством строки звернулась до нотаріальної контори за місцем смерті спадкодавця за оформленням спадщини, до складу якої увійшло 2/3 частини житлового будинку № 137 по вулиці Садова з смт.Новгородське міста Торецька Донецької області, але свідоцтва про право на спадщину отримати не змогла внаслідок відсутності у спадкодавця, оформлених відповідно до чинного законодавства, правовстановлюючих документів на спадкове майно. Після звернення до нотаріальної контори виявилось, що за своє життя [PERSON] отримавши у спадок після своє матері частину будинку не зареєструвала його у встановленому порядку і даний факт є перешкодою для реалізації позивачем свого права на отримання спадщини і визнання за нею права власності на спадкове майно іншим чином крім як за рішенням суду на теперішній час є не можливим. Представник позивача до суду не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 лютого 1991 року виданого державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори та договору купівлі продажу від 03 червня 1965 року посвідченого нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори бабці позивача - [PERSON] належало на праві власності 2/3 частини житлового будинку № 137 по вулиці Садова в смт.Новгородське м.Торецька (м.Дзержинська) Донецької області, що підтверджується відповідною довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська» та копією свідоцтва про право на спадщину (а.с.7,8). 11 липня 2012 року [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-НО №646303 (а.с.12). Після її смерті відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві власності, єдиним спадкоємцем якої є її онука - [PERSON]. Факт родинних відносин підтверджено матеріалами справи. У встановленому порядку та визначені законодавством строки позивач звернулась до нотаріальної контори за місцем смерті спадкодавця за оформленням спадщини, але свідоцтва про право на спадщину отримати не змогла внаслідок відсутності у спадкодавця, оформлених відповідно до чинного законодавства, правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що свідчить Постанова про відмову вчинення нотаріальних дій (а.с.13). Судом встановлено, що після звернення до нотаріальної контори виявилось, що за своє життя [PERSON] отримавши у спадок після своє матері частину будинку не зареєструвала його у встановленому порядку і даний факт є перешкодою для реалізації позивачем свого права на отримання спадщини і визнання за нею права власності на спадкове майно. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. У відповідності до ч.1ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.ст.1217,\~ \~1218,\~ \~1223 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування має особа, визначена у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ \~статтях 1261\~ \~-\~ \~1265 цього Кодексу, а внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст.1266 ЦК України). Відповідно до п.23 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Оскільки нотаріусом видана відмова у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві, то позивач позбавлена права оформлення спадщини в інший спосіб. Відповідно до\~ст. 174 ч. 4 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представником відповідача надана заява, в якій зазначено, що позовні вимоги визнають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є достатньо обґрунтованими та підтвердженими, а тому вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved