Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

11.12.2015 року Публічне Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до договору №б/н від 17 жовтня 2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Під час укладення договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої укладений договір є договором приєднання, оскільки його умови встановлені позивачем у стандартних формах, та укладення його можливе лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, інша сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що також вказано у п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (тарифи), що долучена до матеріалів позовної заяви, базова відсоткова ставка на місяць становила - 2,5%, надалі відсоткова ставка змінювалася, що передбачено п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав позичальнику кредит у розмірі, який визначений договором. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що відображено у розрахунку заборгованості. Таким чином, станом на 31 жовтня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 22832 гривні 50 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 14911 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом - 6158 гривень 5 копійок, заборгованості за пенею та комісією - 200 гривень та штрафів: 500 грн - фіксована частина та 1063 гривень 45 копійок - процентна складова. Вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати позивач просив стягнути з відповідача. 04.01.2019 представник АТ КБ «ПриватБанк» збільшив позовні вимоги. Просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.10.2011 станом на 30.11.2018 у розмірі 120397,24 грн., з яких 14911,00 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 105486,24 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28.02.2018 по 30.11.2018 та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Іваськевич Р.О. позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача адвокат Невольчук С.П. позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Зазначив, що просить відмовити позивачу у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, існування заборгованості перед банком. Звернув увагу суду на те, що відповідно до анкети [PERSON] бажала отримати пенсійну та ощадну картки, доказів про отримання [PERSON] кредитної картки позивачем не надано, у анкеті не зазначено розміру бажаного кредитного ліміту. Крім того, всупереч вимогам цивільного законодавства кредитний договір, що повинен бути укладений у письмовій формі не підписаний сторонами, а відтак є неукладеним. 05.03.2019 року судом від позивача отримана відповідь на відзив, де останній зазначив, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. Заява разом з умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг. Суд, заслухавши пояснення представника позивач та представника відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до заяви - анкети № б/н від 17.10.2011 [PERSON] , з метою отримання кредитних послуг, підписала вказану заяву та отримала кредит у розмірі 15000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ними та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані її у письмовому вигляді. Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Свої ж зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 30.11.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 120397,24 грн., з яких 14911,00 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 105486,24 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28.02.2018 по 30.11.2018. Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано фотокопію анкети - заяви [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, ІПН, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку та те, що [PERSON] виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна». Разом із тим, із даного документу можна встановити, що у ньому зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, дата 17 жовтня 2011 року та підпис. Крім того, в заяві міститься розділ «Прошу надати мені перераховані нижче послуги»: «Платіжна картка кредитка «Універсальна», «Зарплатна картка», «Картка Gold», «Пенсійна картка», «Ощадкнижка (депозит)», «Дебетова особиста картка», «Ідентифікація з паспортом». Заявниця обрала банківську послугу шляхом проставлення відміток навпроти: «Пенсійна картка», «Ощадкнижка (депозит)». Вказана заява не містить більше жодних даних про умови договору, зокрема, кредитного (а.с. 7). Також анкета-заява містить поле, у якому заявниця могла указати бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/ Gold. Однак, це поле також не заповнене. Крім того, анкета-заява не містить жодних даних про те, що відповідач отримав будь-яку картку, а також строк її дії. Позивач надав суду копію витягу з Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 10-33) та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 8-9), що завірені позивачем. При цьому, копії вказаних документів не містять підпису відповідача. Виходячи із наведеного, доводи позивача про те, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку наданими доказами не підтвердилось. Посилання позивача на те, що умовами договору про надання банківських послуг відповідачу надана можливість розпоряджатись кредитними коштами, в межах кредитного ліміту, є безпідставними, оскільки договором про надання банківських послуг кредитний ліміт та право на отримання кредиту не визначено, сторони погодили відносини з приводу послуг: «Пенсійна картка», «Ощадкнижка (депозит)», а не випуску та обслуговування кредитної картки. Доказів випуску та отримання відповідачем саме кредитної картки позивачем не надано. Суд приймає до уваги той факт, що кредитні кошти не можуть бути нараховані на пенсійну чи ощадну картку, оскільки для мети обліку погашення кредиту та відсотків за його використання банк мав відкрити окремий рахунок, доступ до якого забезпечити через випуск та вручення позичальнику кредитної картки. Також, при зверненні позивача до суду, останнім було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17 жовтня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] . Однак, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. У матеріалах справи відсутня довідка про встановлення кредитного ліміту по картковому рахунку, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, не доведено, що відповідачу дійсно відкрито картковий рахунок та отримана кредитна картка, не зазначено строк дії цієї кредитної картки, не доведено, що відповідач дійсно отримала на свій рахунок кредитний ліміт у сумі саме 15000,00 грн. «Умови та правила надання банківських послуг», пунктом 3.2, 3.3 яких установлено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а також, що підписання Договору являється прямою і безумовною згодою Держателя відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, не містять підпису відповідача. При цьому банк не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили такий пункт щодо зміни розміру Кредитного ліміту, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення кредитного ліміту, не змінювались. Також не містить підпису відповідача п.5.3 Умов, який передбачає можливість односторонньої зміни банком та інших невід`ємних частин договору, а також відсутній підпис на «Правилах користування кредитної карткою» та «Тарифах Банку», які передбачають розміру процентної ставки. Позивачем не доведено, що саме з цими Правилами та Тарифами, в редакції доданій до позову, був ознайомлений відповідач в день укладення договору. У заяві позичальника від 17.10.2011 не міститься домовленості сторін щодо збільшення розміру Кредитного ліміту та зміни розміру відсоткової ставки. За таких обставин, суд вважає, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та, зокрема й умова про збільшення розміру Кредитного ліміту та зміну розміру відсоткової ставки, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умов, Правила та Тарифи містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного розміру Кредитного ліміту та зміни розміру відсоткової ставки, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови, Правила та Тарифи надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Таким чином, банк, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинен надавати суду підписані позичальником Умови, Правила та Тарифи надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови, Правила та Тарифи розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад,підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, Правил та Тарифів відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов, Правил та Тарифів або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов, Правил та Тарифів була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Надані Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою без підтвердження того, що саме їх розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, можуть бути оцінені судом, як належний доказ. З огляду на зроблені судом висновки, доводи позивача щодо достатності розміщення на сайті Умов, правил для доведення перед судом факту, що вони є частиною укладеного Договору, судом спростовуються. Оскільки Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу за наданим розрахунком заборгованості не є можливим. Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укладати договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України, визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до умов та правил надання банківських послуг визначено, що пам`ятка, тарифи, а також заява про приєднання до умов та правил становить укладений договір про надання банківських послуг. В той же час, позивачем, АТ КБ «ПриватБанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, тарифів і пам`ятки клієнта, щоб в сукупності з заявою-анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Виходячи з правового аналізу вказаних норм не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету позичальника. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Доводи позивача в позовній заяві не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, не мають правового значення для правильного вирішення спору за встановлених судом обставин щодо відсутності доказів на підтвердження розміру наданого кредиту. Таким чином, суд приходить висновку, що через не укладання сторонами у справі кредитного договору у передбачених законом порядку та формі, між ними не виникли кредитні правовідносини, а факт засвідчення підписом у анкеті-заяві про складання договору про надання банківських послуг, при відсутності волевиявлення відповідача на отримання кредиту, не може бути визнано належними та допустимими доказами про укладення сторонами кредитного договору на умовах, визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд під час розгляду справи № 364/737/17 (провадження № 61-2022св18) у постанові від 14 червня 2018 року. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Згідно вимог статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed