Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

11 лютого 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з вищеназваним позовом звернувся представник позивача. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 вересня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміта на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується .3.2, 3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право у будь-який момент змінити (зменшитит або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг , правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформувалаіншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. ПАТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконаву повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.6.5 умов надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.6.6 умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту. Відповідно до п.8.6 умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн. +5% від суми позову. Відповідач не надавав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, у зв'язку із чим станом на 31 грудня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 26 672,95 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 7 896,89 грн., яка була задоволена судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2008 року з відповідача [PERSON] на користь позивача, різниця становить 18 776,06 грн., а також штрафи відповідно до п.8ю6 умов та правил надання банківських послуг, отже заборгованість становить 20 214,86 грн. На підставі вище викладеного просить суд прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі - 20 214,86грн. та судовий збір у розмірі - 243,60грн. Присутній у залі суду представник позивача підтримав позовні вимоги з підтав викладених у позові. Присутній у залі суду представник відповідача заперечував проти позовних вимог у повному обсязі з підстави стягнення заборгованості з відповідача раніше судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2008 року, також просив суд застосувати строки позовної давності з підстав викладених у відповідній заяві наданій до суду. Всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання. За приписами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що 19 вересня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміта на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8, 9-12). Факт отримання кредиту та використання кредитної картки представником відповідача не оспорюється. Відповідач підписом у Заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та Банком договір. Відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості остання складає 26 672,95грн. (а.с.5-7), і скалається з: заборгованості за кредитом - 5342,71грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 21 330,24грн. При цьому позивач віднімає від суми заборгованості суму, у розмірі 7 896,89грн., яка була задоволена судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2008 року (а.с.4). З даного судового наказу вбачається, що з відповідача по справі судовим наказом було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 896,89грн., при цьому позивачем до суду не надано жодного доказу стосовно того, чи звертався банк до виконавчої служби для виконання даного судового наказу, якщо так, то на якій стадії перебуває виконавче провадження. Представником також не було надано суду пояснень стосовно того, чому при наявності судового наказу банк продовжував нараховувати штрафні санкції на основне тіло заборгованості по договору кредиту. Суд також не може не погодитися з доводами представника відповідача стосовно застосування сторку позовної давності, і вважає за можливе її застосування виходячи з наступного. Згідно наданої банком виписки по картковому рахунку, останнє надходження готівки особистих коштів платника на карту для поповнення карткового рахунку було проведено 31 січня 2008 року (а.с.5, на звороті). Поряд зі встановленням порядку пролонгації строку дії договору (п.9.12. розділ 9 Умов і Правил надання банківських послуг) сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору (п.6.5., 8.6. Умов і Правил надання банківських послуг та п.5.3. Правил користування платіжною картою). Відповідно до визначеного в Заяві порядку проведення повернення кредитних коштів, таке повернення може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Як зазначалося раніше, останнє перерахування [PERSON] коштів для поповнення карткового рахунку було проведено банком 31 січня 2008 року. У подальшому, починаючи з лютого 2008 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів, або шляхом перерахування банком коштів з інших карт не здійснювалося. Таким чином, момент виникнення заборгованості слід рахувати з 31 лютого 2008 року. З позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 11 лютого 2014 року. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-116цс13. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). Відповідно до ст.60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях, а тому суд приходить до висновку, що за наявними у справі доказами представником позивача не доведено закконсті та обгрунтованості позовних вимог викладених у позові.

Outcome: dismissed