Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

11.01.2017 р. [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] інфраструктури України, Департаменту забезпечення комунікації та аналітичної роботи про визнання протиправним та скасування наказу [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України». При цьому посилаючись на те, що на те, що оскаржуваний наказ [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» підписано особою, на яку не покладений обовязок підписання наказів міністерства, як то передбачено ст. 8 ч. 2 п. 27 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та п. 10 пп. 22 Положення про [PERSON] інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 р. № 460. Вважає, що наказ [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» являється протиправним, адже виданий в супереч положенням Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Закону України «Про Державну службу» та положенням ст. 19 Конституції України. Також зазначає, що враховуючи п. 7.10 Статуту ДП «АМПУ» у разі тимчасової непрацездатності Голови Підприємства виконання його обовязків покладається на заступника Голови Підприємства відповідно до розподілу обовязків; починаючи з 6-го дня непрацездатності Голови Підприємства, Уповноважений орган управління має право призначити виконуючого обовязки Голови Підприємства, але з додержанням виконання п. 7.4 Статуту, відповідно до якого Головою Підприємства може бути призначений громадянин України, що має відповідну вищу фахову освіту та досвід роботи на керівних посадах в галузі морського та річкового транспорту не менш ніж пять років. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення проти позову, в яких зазначено про відповідність оскаржуваного наказу [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» правовим нормам ст. 15, ч. 3 Закону України «Про морські порти України», ст. 10, ч. ч. 4-5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення», п. 5 Закону України «Про державну службу», п. 1 Положення про [PERSON] інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 № 460, а також про те, що оскаржуваним наказом позивача не було звільнено з роботи з його штатної посади першого заступника голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (ДП «АМПУ»), а лише увільнено від виконання обовязків голови вказаного державного підприємства. Крім того, відповідач зазначає, що у п. 7.10 Статуту ДП «АМПУ» відсутні посилання на п. 7.4 Статуту ДП «АМПУ», а виконання обовязків голови ДП «АМПУ» покладено спочатку (у липні 2016 року) на позивача [PERSON], а з 06.01.2017 на [PERSON] у звязку з відстороненням від посади голови ДП «АМПУ» [PERSON] ухвалою суду, а не у звязку з тимчасовою непрацездатністю голови ДП «АМПУ». Третя особа державне підприємство «Адміністрація морських портів України» у своїх письмових поясненнях підтримало доводи відповідача [PERSON] інфраструктури України, вважаючи, що жодних прав, свобод чи інтересів позивача, повязаних з трудовими відносинами, виданням оскаржуваного наказу [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» не було порушено, у звязку з чим третя особа просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають ччастковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] призначений постійно першим заступником голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (ДП «АМПУ») з 17.08.2015 р. на підставі наказу з особового складу ДП «АМПУ» № 254-к 6-1 від 17.08.2015 р. Наказом [PERSON] інфраструктури України від 01.08.2016 р. № 107-О «Про керівника ДП «АМПУ» на першого заступника голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» [PERSON] з 01.08.2016 р. було покладено виконання обовязків голови цього підприємства на період тимчасової непрацездатності голови ДП «АМПУ» [PERSON]. Наказом [PERSON] інфраструктури України від 10.08.2016 р. № 111-О «Про відсторонення від посади [PERSON]М.» (пункт 2) на першого заступника голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» [PERSON] було покладено виконання обовязків голови цього підприємства на період відсторонення [PERSON] від посади голови ДП «АМПУ». Наказом ДП «АМПУ» № 336-к 1-1 від 01.09.2016 р. виконуючим обовязки начальника юридичної служби державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 05.09.2016 р. прийнято [PERSON]. Наказом [PERSON] інфраструктури України від 29.09.2016 р. № 139-О «Про продовження строку відсторонення від посади [PERSON]М.» продовжено виконання [PERSON], першим заступником голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України», обовязків голови щодо цього підприємства відповідно до пункту 2 наказу [PERSON] інфраструктури України від 10.08.2016 р. № 111-О. Наказом [PERSON] інфраструктури України від 30.11.2016 р. № 171-О «Про виконуючого обовязки голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» продовжено виконання [PERSON], першим заступником голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України», обовязків голови цього підприємства, покладених на нього відповідно до пункту 2 наказу [PERSON] інфраструктури України від 10.08.2016 р. № 111-О. Наказом ДП «АМПУ» від 03.01.2017 р. № 01-к на період тимчасової непрацездатності виконуючого обовязки голови ДП «АМПУ» [PERSON] з 03.01.2017 р. виконання обовязків голови було покладено на заступника голови з логістики [PERSON]. Наказом ДП «АМПУ» від 05.01.2017 р. № 10-к на підставі листа юридичного департаменту [PERSON] інфраструктури України від 30.12.2016 р. № 15/17636-16 [PERSON] переведено постійно начальником юридичної служби ДП «АМПУ» з 05.01.2017 р. Наказом [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» увільнено з 06.01.2017 р. [PERSON], першого заступника голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України», від виконання обовязків голови цього підприємства (пункт 1) та покладено з 06.01.2017 р. виконання обовязків голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на період відсторонення [PERSON] від посади голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на [PERSON], начальника юридичної служби цього підприємства. Наказ [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» підписано директором Департаменту забезпечення комунікації та аналітичної роботи [PERSON] інфраструктури України [PERSON]. При цьому, згідно з наказом [PERSON] інфраструктури України від 30.12.2016 р. № 568-К «Про виконання обовязків державного секретаря Міністерства», підписаним заступником Міністра керівником апарату [PERSON] інфраструктури України [PERSON], з 03.01.2017 р. на директора Департаменту забезпечення комунікації та аналітичної роботи [PERSON] інфраструктури України [PERSON] покладено виконання обовязків державного секретаря Міністерства до вступу на посаду державного секретаря, призначеного в установленому законом порядку. Не погоджуючись з наказом [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України», позивач [PERSON] у січні 2017 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] інфраструктури України, Департаменту забезпечення комунікації та аналітичної роботи про визнання протиправним та скасування зазначеного наказу, а також (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) поновлення його в обовязках голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Відповідно до ст. 15, ч. 3 Закону України «Про морські порти України», п. 1 Положення про [PERSON] інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 р. № 460, п. 1.1, п. 7.2 Статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (нова редакція), затвердженого наказом [PERSON] інфраструктури України від 25.03.2016 р. № 119, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, голова державного підприємства «Адміністрація морських портів України» призначається на посаду та звільняється з посади [PERSON] інфраструктури України (Уповноважений орган управління), до сфери управління якого входить державне підприємство «Адміністрація морських портів України». Згідно з п. 7.3 Статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (нова редакція), затвердженого наказом [PERSON] інфраструктури України від 25.03.2016 р. № 119, наймання (звільнення) голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» здійснюється Уповноваженим органом управління шляхом укладання (розірвання) з ним контракту у порядку, встановленому законодавством України. Відповідно до п. 7.4 Статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (нова редакція), затвердженого наказом [PERSON] інфраструктури України від 25.03.2016 р. № 119, головою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» може бути призначений громадянин України, що має відповідну вищу фахову освіту та досвід роботи на керівних посадах в галузі морського та річкового транспорту не менш ніж пять років. Згідно з абзацом першим п. 7.10 Статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (нова редакція), затвердженого наказом [PERSON] інфраструктури України від 25.03.2016 р. № 119, всі заступники голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України», головний бухгалтер, начальник юридичної служби та особа, відповідальна за ведення контрольно-ревізійної роботи, призначаються на посаду головою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за погодженням з Уповноваженим органом управління та звільняються з посади головою державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Відповідно до останнього абзацу п. 7.10 Статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (нова редакція), затвердженого наказом [PERSON] інфраструктури України від 25.03.2016 р. № 119, у разі тимчасової непрацездатності голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» виконання його обовязків покладається на заступника голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відповідно до розподілу обовязків; починаючи з 6-го дня непрацездатності голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Уповноважений орган управління має право призначити виконуючого обовязки голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України», який звільняється від виконання обовязків після закінчення періоду тимчасової непрацездатності голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Статутом державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (нова редакція), затвердженим наказом [PERSON] інфраструктури України від 25.03.2016 р. № 119, у п. 8.1 передбачено, що Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі, в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади голову державного підприємства «Адміністрація морських портів України», укладає і розриває з ним контракт, здійснює контроль за додержанням вимог контракту. Тимчасове покладення та продовження виконання обовязків голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на першого заступника голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» [PERSON] наказами [PERSON] інфраструктури України: від 10.08.2016 р. № 111-О «Про відсторонення від посади [PERSON]М.», від 29.09.2016 р. № 139-О «Про продовження строку відсторонення від посади [PERSON]М.», від 30.11.2016 р. № 171-О «Про виконуючого обовязки голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було здійснено Уповноваженим органом управління [PERSON] інфраструктури України у звязку з відстороненням від посади голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» [PERSON], а не у звязку з тимчасовою непрацездатністю голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Подальше тимчасове покладення виконання обовязків голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на [PERSON], якого переведено постійно начальником юридичної служби державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 05.01.2017 р. наказом державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 05.01.2017 р. № 10-к на підставі листа юридичного департаменту [PERSON] інфраструктури України від 30.12.2016 р. № 15/17636-16 у порядку, передбаченому абзацом першим п. 7.10 Статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (нова редакція), затвердженого наказом [PERSON] інфраструктури України від 25.03.2016 р. № 119, відбулось також на період відсторонення [PERSON] від посади голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України», у звязку з чим ні положення п. 7.10, ні положення п. 7.4 Статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (нова редакція), затвердженого наказом [PERSON] інфраструктури України від 25.03.2016 р. № 119, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Отже, необгрунтованим є посилання позивача на порушення положень Статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (нова редакція), затвердженого наказом [PERSON] інфраструктури України від 25.03.2016 р. № 119, при виданні оскаржуваного наказу [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Крім того, що стосується доводів позивача про підписання оскаржуваного наказу [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» особою, на яку не покладений обовязок підписання наказів [PERSON] інфраструктури України, то вони спростовуються наступними доказами та положеннями чинного законодавства України. Наказ [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» підписаний директором Департаменту забезпечення комунікації та аналітичної роботи [PERSON] інфраструктури України [PERSON] як виконуючим обовязки державного секретаря Міністерства інфраструктури України на підставі наказу заступника Міністра керівника апарату [PERSON] інфраструктури України [PERSON] від 30.12.2016 № 568-к. Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» у ст. 10, ч. 4, п. 12 встановлено, що державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства. Законом України «Про державну службу» у розділі XI «Прикінцеві та перехідні положення», п. 5, абзац перший, передбачено, що повноваження Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств до призначення на посади осіб за результатами конкурсу в порядку, визначеному цим Законом, виконують відповідно Міністр Кабінету Міністрів України та його заступники, заступники міністрів керівники апаратів, але не довше ніж до 1 січня 2017 року. Відповідно до Закону України «Про державну службу», розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» п. 5, абзац другий, повноваження заступників міністрів керівників апаратів припиняються одночасно з призначенням на посади державних секретарів міністерств осіб за результатами конкурсу в порядку, визначеному цим Законом. Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» у ст. 10, ч. 5 передбачено, що на час відсутності державного секретаря міністерства чи неможливості здійснення ним своїх повноважень з інших причин його обовязки виконує один із керівників самостійних структурних підрозділів апарату міністерства відповідно до наказу державного секретаря міністерства. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 р. № 1070-р державним секретарем Міністерства інфраструктури України призначено [PERSON] з дати початку фактичного виконання ним посадових обовязків строком на пять років з оплатою праці відповідно до законодавства. Наказом заступника Міністра керівника апарату [PERSON] інфраструктури України [PERSON] від 30.12.2016 р. № 568-к «Про виконання обовязків державного секретаря Міністерства» виконання обовязків державного секретаря Міністерства інфраструктури України покладено на директора Департаменту забезпечення комунікації та аналітичної роботи [PERSON] Згідно з наявним в матеріалах справи наказом [PERSON] інфраструктури України від 13.01.2017 р. № 13-к державний секретар Міністерства інфраструктури України [PERSON] приступив до фактичного виконання посадових обовязків з 13.01.2017 р. У звязку з вищенаведеним оскаржуваний наказ [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» видано [PERSON] інфраструктури України як Уповноваженим органом управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та підписано повноважною особою директором Департаменту забезпечення комунікації та аналітичної роботи [PERSON] інфраструктури України [PERSON] як виконуючим обовязки державного секретаря Міністерства інфраструктури України, на період до дати початку фактичного виконання посадових обовязків державним секретарем Міністерства інфраструктури України [PERSON], на підставі наказу заступника Міністра керівника апарату [PERSON] інфраструктури України [PERSON] від 30.12.2016 № 568-к, виданого на підставі ст. 10, ч.ч. 4-5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення», п. 5 Закону України «Про державну службу». Оскаржуваним наказом від 06.01.2017 № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» у п. 1 позивача [PERSON] увільнено від виконання обовязків голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 06.01.2017 р., а у п. 2 покладено виконання обовязків голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на начальника юридичної служби державного підприємства «Адміністрація морських портів України» [PERSON] на період відсторонення [PERSON] від посади голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» також з 06.01.2017 р. Водночас, оскільки, як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», днем звільнення вважається останній день фактичного виконання працівником трудових обовязків, то 06.01.2017 р. вважається останнім днем виконання позивачем [PERSON] обовязків голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України». У звязку з наведеним датою покладення виконання обовязків голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на [PERSON] вважається наступний день після дати увільнення позивача [PERSON] від виконання обовязків голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Тому датою покладення наказом [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (пункт 2) виконання обовязків голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на [PERSON] вважається 07 січня 2017 року. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині зміни дати покладення наказом [PERSON] інфраструктури України від 06.01.2017 р. № 1-О «Про керівника державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (пункт 2) виконання обовязків голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на [PERSON] на 07 січня 2017 року. В решті позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Згідно положень статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту частини першої статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог частини першої статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4частини першої статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення даного позову. На підставі викладеного і

Outcome: partial