Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

11 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок №16 в смт. Межова, по вул. Маяк, Межівського району, Дніпропетровської області. Згідно домової Книги для реєстрації громадян які проживають за вказаною адресою, за згодою його матері було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], тобі його колишню дружину, яка і досі зареєстрована за вказаною адресою. В 2001 році він розірвав шлюб з відповідачем. Згідно довідки про склад сімї за адресою вул. Маяк, буд. №16, смт. Межова, Межівського району, Дніпропетровської області, зареєстровані громадяни: [PERSON], [PERSON], але фактично остання не проживає за вказаною адресою на протязі 17 років, а саме з травня 2001 року. Наразі вона не є членом сімї. Відповідач не приймала і не приймає участі у сплаті комунальних платежів, в утриманні житла, поточних ремонтах житлового будинку, вона забрала особисті речі, документи і в квітні 2001 року переїхала до іншого житла в смт. Межова. Перешкод в користуванні жилим приміщенням, відповідач [PERSON] не чинила і залишила зареєстроване місце проживання добровільно, але добровільно зніматися з реєстраційного обліку вона не бажає, чим порушує його права, як власника житлового будинку щодо володіння користування та розпорядження житлом, він позбавлений можливості оформити субсидію. Позивач просить суд визнати [PERSON], особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за №16 по вул. Маяк, в смт. Межова, Межівського району, Дніпропетровської області; судові витрати стягнути з відповідача. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідний на заочний розгляд справи. На задоволенні позовної заяви наполягає. Представник позивача адвокат [PERSON], у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. На задоволенні позовної заяви наполягає. Проти задоволення заочного рішення не заперечує. Відповідач в\~судове засідання\~не з'явився,\~хоча був\~належним чином\~повідомлений про\~день та\~час розгляду\~справи і\~від нього\~не надійшло\~повідомлення про\~причини неявки.\~Заяви про\~розгляд справи\~за його\~відсутності суду\~не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не направив до суду письмовий відзив на позовну заяву. В звязку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.1 ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи, Межівської селищної ради Дніпропетровської області, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування житлового будинку від 29.08.2007 року, серія ВЕХ №139563, зареєстрованого в реєстрі за №792, який був посвідчений державним нотаріусом [PERSON] Васильківської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Межівської державної нотаріальної контори районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в Реєстрі за №911-27 жовтня 1998 року згідно діючого на той час законодавства, [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно» №16085279 від 27.09.2007 року згідно діючого на той час законодавства, а також технічного паспорту на житловий будинок [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок розташований за адресою вул. Маяк, будинок №16, смт. Межова, Межівський район, Дніпропетровська область. Житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка належить Межівській селищній раді Межівського району Дніпропетровської області за адресою: вул. Маяк, будинок №16, смт. Межова, Межівський район, Дніпропетровська область згідно договору дарування житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи вказаний житловий будинок з надвірними спорудами належав матері позивача [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності за законом, виданого Петропавлівською державною нотаріальною конторою 14.05.1980 року за реєстром №750, за зареєстрованого в Синельниківському БТІ за реєстром №168, в реєстровій книзі №14 від 03.06.1980 року. Обєкт нерухомості зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №19527132. У судовому засіданні встановлено, що згідно домової книги для реєстрації громадян, які проживають за адресою: [INFO], яка розпочата 6 лютого 1978 року за згодою [PERSON] було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], 12 грудня 1985 року, яка і досі зареєстрована за вказаною адресою. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КИ №188238, актовий запис №30, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 11 квітня 2001 року, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Відповідно до довідки про склад сімї №302 від 06.02.2019 року за адресою: вул. Маяк, будинок №16, смт. Межова, Межівський район, Дніпропетровська область, зареєстровані громадяни: [PERSON] та [PERSON], але фактично згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сімї, [PERSON] за вищевказаною адресою проживає одна, відповідач не проживає в даному житловому будинку на протязі 17 років, а саме з травня 2001 року. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не приймала і не приймає участі у сплаті комунальних платежів, в утриманні житла, поточних ремонтах житлового будинку, добровільно зніматися з реєстраційного обліку вона не бажає отже своїм діянням порушує законні права та інтереси [PERSON], передбачені\~ст.41 Конституції України, згідно якої - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана норма регулюється також ст.ст.319,\~329 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.2\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 2\~статті 405 ЦПК України\~визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що [PERSON], зареєстрована [INFO], але за вказаною адресою фактично не проживає з травня 2001 року, суд приходить до висновку, що вона є такою, що втратила своє право на користування житлом. Відповідно до\~ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон №1382-ІV\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Як зазначено в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року у справі №6-35436св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїм діянням [PERSON] порушує законні права та інтереси [PERSON], а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved