Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

11 червня 2018 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 січня 2000 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який реєстрували в відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, актовий запис №6. В подружжя дітей не має. Позивачка зазначає, що спільне життя не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, втрати почуття любові та поваги один до одного, що привело до припинення шлюбних відносин і не проживає з відповідачем більше 13 років , а тому позивачка звернулася з даним позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, а також стягнути з нього судовий збір. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак до судового засідання подала заяву, в якій позов підтримала, просить проводити розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутності не подавав. Відповідачем не подано до суду відзив на позов. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.287 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами глави 11 Сімейного кодексу України. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 14 січня 2000 року сторони зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, актовий запис №6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В подружжя дітей не має, відповідач відмовляється розірвати шлюб в добровільному порядку. Відповідно до ст. 112 СК України суд при розірванні шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, втрати почуття любові та поваги один до одного, що привело до припинення подружніх відносин в 2005 році. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки сторони разом не проживають, миритися не бажають і їх шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved