Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

12 березня 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 11.03.2020 року і до повноліття дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 27.12.2008 року вона та відповідач уклали шлюб, від якого народилась дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Відповідач мешкає окремо, є людиною працездатного віку, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, однак в добровільному порядку з 01.12.2019 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні не приймає. Просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2000 грн з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 13.03.2020 зазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. В установлений судом строк позивач усунула недоліки. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 15 травня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася вчасно належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Також вказала, що не заперечує щодо стягнення з відповідача аліментів у визначеному ним у відзиві розмірі, а саме 1110 грн. Відповідач [PERSON] , який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Також надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, пояснив, що на його ім`я зареєстрований трактор, але він знаходиться у несправному стані, винайти кошти на його відновлення він не може, оскільки ніде не працює, перебуває на обліку в Токмацькій міськрайонній філії Запорізького ОЦЗ, що підтверджується копією трудової книжки. Він перебуває у тяжкому матеріальному становищі, при цьому постійно надає та буде надавати допомогу своїй дитині, однак підтвердити факт матеріальної підтримки доньки не може, оскільки доказів на підтвердження цього не збирав. Тому, посилаючись на те, що обов`язок по утриманню дитини покладається, як на батька, так і на матір в рівних частках, недостатність його доходу, як платника аліментів, визнає позов частково, в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, в розмірі 1110,00 грн, що складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того зазначив, що позивач просить стягнути з нього аліменти, починаючи стягнення з 11.03.2020 року, при тому, що позов датований 23.03.2020 року, що, на думку відповідача, є порушенням ст. 191 СК України, якою встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб (повторного) серії [NUMBER] від 11.03.2020 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області 27 грудня 2008 року, актовий запис №09. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 липня 2009 року, виданим Новомиколаївською сільською радою Токмацького району Запорізької області, актовий запис №16, відповідно до якого батьком записаний [PERSON] - відповідач по справі, що відповідачем не оспорюється. Відповідно до довідки Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області за №322 від 10.03.2020, дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З долученої відповідачем до відзиву копії трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] (перша сторінка та сторінка, що містить записи №9 та№10) вбачається, що відповідач 08.06.2020 був звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії договору, ст.36 п.2 КЗпП України, ФОП [PERSON] ; з 09.06.2020 відповідач перебуває на обліку в Токмацькій міськрайонній філії Запорізького ОЦЗ та йому розпочато виплату допомоги по безробіттю за ст.23 п.3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Крім того, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.06.2020 року, [PERSON] , як фізична особа підприємець, не зареєстрований. Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Порядок реалізації даного обов`язку батьків регулюється ст.ст. 180-197 СК України. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Частинами 1-3 ст.181СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані обставини, які є об`єктивними, тобто такими, що існують незалежно від волі сторін. В той же час, добровільне надання допомоги дитині відповідачем не може бути віднесено до кола обставин, передбачених ст.182 СК України, які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів, оскільки залежить виключно від особистого бажання (суб`єктивного волевиявлення) платника аліментів на їх сплату. Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд враховує обставини, приписи, зазначені у ст.182 СК України, згідно з якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на час ухвалення рішення прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років становить 2218 грн. З урахуванням вищенаведеного, позиції відповідача, а також відсутності заперечень позивача щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1110 грн, суд визначає аліменти у твердій грошовій сумі 1110,00 грн на місяць на дитину до досягнення нею повноліття, що відповідає обставинам справи та вимогам закону. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Щодо посилань відповідача на порушення відповідачем вимог ст. 191 СК України, а саме, - вимог стягнення аліментів з 11.03.2020 року, при тому, що позов датований 23.03.2020 року, то суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Первісна позовна заява [PERSON] була подана до Токмацького районного суду Запорізької області 12.03.2020, що підтверджується датою, зазначеною на відтиску штампу вхідної кореспонденції суду. Після залишення позову без руху, позивач усунула недоліки та подала уточнену позовну заяву 23.03.2020, яка була прийнята судом до провадження 15.05.2020. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 12 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, у твердій грошовій сумі 1110,00 грн на місяць, з індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмір 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial