Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

10.12.2017 позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просить суд встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і визнати його спадкоємцем усіх прав і обов`язків після померлого [PERSON] , а також визначити йому додатковий строк - 2 місяці, для подання до заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача, яка не складала заповіт і на момент смерті мала господарство (дім, худоба, пасовище, город), яке фактично прийняли у спадок позивач та його вітчим - [PERSON] , відповідно до ст. 549 ЦК України, проте в подальшому, скориставшись порадою юриста, протягом 6 місяців після смерті [PERSON] , [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини; позивач на той час працював в м. Полтава і не мав можливості постійно перебувати в с. Федіївка Решетилівського району, проте продовжував підтримувати господарство, що належало померлій матері, в належному стані, здійснював необхідні платежі, регулярно відвідував вітчима; [INFO] помер [PERSON] і після поховання позивач продовжував підтримувати господарство в с. Федіївка; у вересні 2017 року до позивача зателефонував представник Федіївської сільської ради і повідомив, що за життя [PERSON] мав сертифікат на земельну частку (пай), яка на даний момент перебуває в не витребуваних паях, а позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого, який не мав інших родичів і не склав заповіт; позивач звернувся до нотаріуса, де йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що він пропустив строки для прийняття спадщини, а також що він не входить до кола спадкоємців, що є безпідставним, оскільки він, спадкодавець та його померла мати проживали спільно більше 32 років, як сім`я, останні роки життя обох батьків (вітчима та матері) позивач опікувався ними, вів з ними господарство, допомагав усім необхідним; щодо пропущеного строку для прийняття спадщини позивач зазначив, що йому не було відомо про наявність у померлого земельної ділянки, тому він опікувався лише домогосподарством після його смерті, не використовуючи належний померлому пай, при цьому позивач вважає, що компетентні працівники сільської ради мали повідомити його про майно, яке залишилось після смерті [PERSON] ; вказані обставини призвели до того, що позивач змушений був звернутися до суду з даними позовними вимогами. Ухвалою судді [PERSON]. від 28.11.2017 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позову, після виправлення яких 13.12.2017 відкрито провадження у справі. Розгляд справи не було завершено складом суду із головуючим [PERSON], у зв`язку зі звільненням головуючого у відставку 27.03.2018. Ухвалою від 04.05.2018 справу прийнято до провадження складом суду із головуючим суддею [PERSON] проте розгляд справи не було закінчено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.09.2018. Ухвалою від 06.03.2019 справу прийнято до провадження складом суду із головуючою Лизенко І.В. і призначено підготовче судове засідання на 13.05.2019 в порядку загального позовного провадження, в результаті проведення якого справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги із підстав, що зазначені у позовній заяві і додатково пояснив, що [PERSON] був його вітчимом, який почав проживати з його матір`ю, коли позивачеві було 13 років, [PERSON] був позивачеві як батько, у них були прекрасні стосунки, він доглядав за ним після смерті матері, допомагав йому, приїжджав до нього щосуботи, вони разом вели господарство, при цьому позивач не знав, що у вітчима є пай, [PERSON] отримував пенсію, якою розпоряджався сам, позивач його грошима не користувався, проте позивач привозив йому гостинці, сигарети, останнім часом [PERSON] зловживав алкогольними напоями; позивач також зазначив, що в останні 5 років до дня смерті [PERSON] , він проживав в [ADDRESS] , але його речі були як в м. Полтава, так і в будинку [PERSON] в с. Федіївка; позивач просить суд задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі і просить суд задовольнити позов із підстав, що зазначені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте 08.10.2019 від нього надійшла заява, у якій він просив розглядати справу без його участі, вказав, що проти позову не заперечує у зв`язку з його визнанням. Ухвалою суду від 18.06.2019 відмовлено представнику відповідача у прийнятті визнання позову. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; частинами 5, 6, 7 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, звертаючись до суду із позовом, у якому він просить суд встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і визнати його спадкоємцем усіх прав і обов`язків після померлого [PERSON] , а також визначити йому додатковий строк - 2 місяці, для подання до заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , позивач мав довести зазначені у позові обставини, які є підставою для його позовних вимог. Так, із наданих суду доказів, зокрема записів у довідці Федіївської сільської ради від 14.07.2017 (а.с. 13), даних виписки із погосподарських книг Федіївської сільської ради сформованої 17.07.2017 (а.с. 14) та із листа відповіді державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори від 07.09.2017, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Позивач зазначив, що [PERSON] був його вітчимом; за словами позивача його мати [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, проте проживали разом, як подружжя і всі вони проживали разом, як сім`я. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 86, 87); судом досліджено копію спадкової справи (а.с. 86-94), з якої вбачається, що [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 86-87, 92-93), на його користь було складено заповіт, у якому вказано, що він є сином [PERSON] (а.с. 89-90) і йому видано свідоцтва про право на спадщину (а.с. 90-92, 93); наявність інших спадкоємців, окрім позивача, з матеріалів спадкової справи не вбачається. На день смерті [PERSON] діяли норми ЦК Української РСР, розділом 7 якого врегульовано правовідносини зі спадкування. Згідно зі статтею 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтями 529, 530 ЦК Української РСР було передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю; при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). З матеріалів справи не вбачається, що після смерті [PERSON] має місце спадкування за заповітом; сам позивач зазначив, що заповіт померлий не складав. При цьому суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач відноситься до першої чи другої черги спадкоємців після смерті [PERSON] . За клопотанням позивача в судовому засіданні допитано свідків. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] і знає позивача, як односельця; свідок зазначила, що позивач, [PERSON] та [PERSON] жили як одна сім`я і вона не знала раніше, що позивач був не рідним сином [PERSON] ; свідок підтверджує, що кожні вихідні позивач приїздив до [PERSON] , в тому числі разом з родиною, дітьми, а також те, що позивач здійснив поховання [PERSON] за власні кошти; за словами свідка за 5 років до смерті [PERSON] позивач проживав у м. Полтава. Тому що там його родина, проте приїжджав кожні вихідні в с. Федіївку; свідок не знає чи мали позивач і померлий [PERSON] спільний бюджет, чи мали взаємні права і обов`язки, в гості до [PERSON] позивач приїжджав як син, усе у них було спільним, позивач допомагав [PERSON] по господарству. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по [ADDRESS] і є сусідкою по домогосподарству де проживав [PERSON] ; за словами свідка позивач ставився до [PERSON] , як до рідного батька - їздив його доглядати, готував їжу, поховав його після смерті, за життя проводив йому газ у дворі; свідок підтвердила, що позивач постійно проживав в м. Полтава, проте приїздив на вихідні до [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] і позивач є її двоюрідним; за словами свідка [PERSON] переїхав до матері позивача, коли той був іще шкільного віку; після того, як позивач одружився, він переїхав на проживання до м. Полтава, а до [PERSON] приїжджав допомагати, утримував його до дня смерті, доглядав, приїжджав на кожні вихідні, проводив в с. Федіївка відпустки, здійснив поховання. Із довідки Федіївської сільської ради від 14.07.2017 встановлено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] і станом на 22.09.1999 в будинку більше ніхто не був зареєстрований і не проживав (а.с. 13). Виписки із погосподарських книг Федіївської сільської ради сформовані 17.07.2017, свідчать, що з 1967 по 1979 позивач, померлий [PERSON] та мати позивача - [PERSON] , проживали разом в с. Федіївка Решетилівського району; з 1980 по 2000 роки позивач не проживав із [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Лист відповідь державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори від 07.09.2017 свідчить, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , проте така була подана по закінченню 6 місяців від дня відкриття спадщини, тобто позивачем пропущено строки визначені ст. 549 ЦК України (1963 року, який був чинним на момент смерті спадкодавця); у відповіді нотаріуса також зазначено про відсутність підстав для спадкування майна позивачем, оскільки він не відноситься до кола спадкоємців за законом чи заповітом (а.с. 15). Досліджені судом докази не дають підстав вважати, що позивач має право на спадщину після померлого [PERSON] . Позивач не є спадкоємцем за заповітом, крім того він не відноситься ні до першої, ні до другої черги спадкоємців, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки такий факт не тягне юридичних наслідків. За таких обставин, у суду також відсутні підстави для задоволення позову в частині визначення позивачеві додаткового строку - 2 місяці, для подання до заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , оскільки дослідженими вище доказами не доведено, що позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] . На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed