Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

10 лютого 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 лютого 2004 року. Від шлюбу мають п`ятеро неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. З часом сімейне життя стало погіршуватися. Відповідач став зловживати спиртними напоями, нехтувати сімейними цінностями, не бажаючи піклуватися про подальшу побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги, любові та взаємодопомоги. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми.Спільне життя стало нестерпним, в результаті чого з серпня 2019 року припинили подружні відносини, кожен з них живе власним життям, шлюб носить формальний характер, спільне господарство не ведеться. Вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2020 року відкрито провадження в справі та призначено судове засідання на 10 год. 00 хв. 06 березня 2020 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила строк на примирення не надавати та шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши думки учасників справи, викладенні у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як встановлено в суді, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились 20 лютого 2004 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №2. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 20 лютого 2004 року Городнявською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є п`ятеро неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] від 25 квітня 2003 року, серії [NUMBER] від 09 лютого 2006 року, серії [NUMBER] від 19 квітня 2007 року, серії [NUMBER] від 27 грудня 2010 року та серії [NUMBER] від 08 жовтня 2014 року відповідно. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом як сім`я з серпня 2019 року не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім`єю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Неприязні стосунки між подружжям, відсутність взаєморозуміння можуть негативно відобразитись на вихованні дітей. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення, суд не вбачає. Діти після розірвання шлюбу проживатимуть разом з позивачем, спору щодо цього у сторін немає. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що підстав для збереження сім`ї не вбачається і шлюб необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно ч. 1 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України узв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вважає за необхідне 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову повернути позивачу з державного бюджету, а 50 відсотків стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved