Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

11 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя з ТОВ «Очаківський райагрохім» було укладено договори оренди земельних ділянок площами 3,84 га, 0,79 га та 0,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Пунктом 37 вказаних договорів було передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Вона повідомляла відповідача про своє бажання як спадкоємиці померлої [PERSON] розірвати договори оренди, однак ця вимога була проігнорована відповідачем. Посилаючись на викладене, просила розірвати укладені між її матір`ю [PERSON] та ТОВ «Очаківський райагрохім» договори оренди землі, зареєстровані 30 січня 2012 року у відділі Держкомзему у Очаківському районі. Представник позивачки в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на відсутність спору між сторонами, а також на тому, що позивачкою не направлялось жодної письмової вимоги на ім`я відповідача щодо розірвання договору оренди. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] уклала з ТОВ «Очаківський райагрохім» договори оренди земельних ділянок площами 3,84 га, 0,79 га та 0,09 га, розташованих в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, про що 30 січня 2012 року у Державному реєстрі земель вчинено записи №№ 482510004001671, 4825100040001326, 4825100040001327 (а.с. 14-19), за умовами яких передала в строкове платне користування відповідачеві вказані земельні ділянки строком на двадцять років. Пунктом 37 вказаних договорів передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Як вбачається зі свідоцтв про право на спадщину за законом від 10 липня 2001 року, позивачка [PERSON] одержала у спадщину земельні ділянки площами 3,8438 га, 0,0900 га, та 0,7853 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, після матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 8, 10, 12). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1225 ЦК України випливає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 651 ЦК України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Посилання представника відповідача на відсутність спору у даній справі судом до уваги взяті бути не можуть, оскільки сам факт невизнання відповідачем позову в судовому засіданні свідчить про наявність спору між сторонами. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки спірними договорами оренди прямо передбачено їх розірвання у разі переходу права власності на орендовані земельні ділянки до іншої особи, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на сплату судового збору у сумі 908 грн., оскільки саме в цьому розмірі просила стягнути з відповідача судовий збір представник позивачки. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Відповідно до попереднього розрахунку витрат на правову допомогу та квитанції до прибуткового касового ордеру позивачка [PERSON] сплатила адвокату Михайленко Н.М. грошові кошти в сумі 5000 грн. за надання правничої допомоги, а саме: за попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, підготовку процесуальних документів у справі та 1 годину участі в судовому засіданні. Незважаючи на те, що адвокат і клієнт погодили між собою вказану вище суму, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачкою витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг. Враховуючи розмір виконаних адвокатом Михайленко Н.М. робіт з надання позивачці [PERSON] правничої допомоги, характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи із принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що на користь [PERSON] підлягають стягненню 1000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved