Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

12.03.2020 року директор ТОВ «ФК «Преміум Актив» Сіденко А.П. звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором №3113407850-154249 від 10.03.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 139 151,00 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 10 000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1393,00 грн., заборгованість по процентам за прострочку - 117 758,00, заборгованість зі сплати штрафу - 10 000,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ «ФК є гроші» та відповідачем [PERSON] 10.03.2019 року був укладений договір №3113407850-154249 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «ФК є Гроші». ТОВ «ФК є Гроші» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу позику у розмірі, встановленому договором, а саме було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 10 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % за кожен день користування позикою строком на 7 днів, тобто дата повернення позики не пізніше 16.03.2019 року включно. Але відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо повернення позики, тому утворилася заборгованість за договором в розмірі 208 751,00 грн. З метою спонукання боржника до добровільної сплати заборгованості було зменшено суму нарахованих процентів, тому сума склала 139 151,00 грн. В подальшому 03.07.2019 року між позикодавцем та позивачем було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0307/1, відповідно до якого Клієнт відступив Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах. Таким чином відбулася заміна кредитора та позивач набув право вимоги за вищезазначеним договором. До цього часу відповідачем не виконано своїх грошових зобов`язань перед новим кредитором, тому він вимушений звернутися до суду з позовною заявою. 26.05.2020 року по справі було ухвалено заочне рішення, але в подальшому ухвалою суду від 25.08.2020 року воно було скасоване, а справу призначено до підготовчого провадження. Ухвалою суду від 23.11.2020 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду. 23.11.2020 року від відповідача надійшов відзив, в якому він не визнає позовні вимоги та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що він не укладав договору, не заходив до системи електронної комерції позивача з ідентифікацією особи за допомогою електронного підпису, визначеного ст.12 та ч.4 ст.14 Закону України «Про електронну комерцію» для здійснення подачі заявки та укладання договору. А одноразовий ідентифікатор не свідчить про факт укладання договору, тому що не встановлено чи належав номер телефону йому та хто саме їм скористався. Відповідач зазначає, що позивач надав до суду як доказ роздруківку Платіжне Доручення № 50034 на якому зазначено що Платник: ТОВ «Фінансова компанія є гроші», яка не містить будь-яких даних, що вона підписана платником та проведена банком. Роздруківка скріплена відтиском печатки ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» та відтиском печатки за написом «Згідно з оригіналом». В листі АТ «АКБ «Конкорд» № 147 наданого позивачем до позовної заяви, не вказано повний номер картки одержувача, а лише фрагмент номеру картки та не містить вказівки на володільця зазначеного рахунку і не вказано призначення платежу. Окрім того в платіжному дорученні № 50034 вказано що банк платника: ПАТ КБ «Приватбанк». Також звертає увагу суду на те, що дата реєстрації ТОВ «ФК «Є гроші ком» 19.06.2019 року є пізнішою ніж дата укладання договору, а також коди ЄДРПОУ є різними, а код ЄДРПОУ 41538600, належить іншій компанії. На підставі вищевказаного просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача директор ТОВ «ФК «Преміум актив» Сіденко А.П. надав клопотання про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду відзив, в якому висловив свою позицію щодо позовних вимог, про причини своєї неявки суд не повідомив. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що 10.03.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір №3113407850-154249 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https//e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення кредитного договору. Підписом, згідно якого відповідач погодився на укладення Договору є ідентифікатор у вигляді СМС повідомлення з кодом 107797, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін» (а.с.12 на звороті). Згідно умов договору позикодавець надав відповідачу кредит в сумі 10 000 грн. строком на 7 днів. Загальна сума позики здорожчання позики за весь період її складає 11 393,00 грн. (п.1.1.). Дата повернення позики 16.03.2019 року (п. 1.3 Договору). Протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 Договору, розмір основних процентів складає: 1.99 % від суми позики, щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, тобто строку зазначеного в п.1.3 цього Договору, що становить 726,35 процентів річних. (п.п.1.5.1 Договору). Пунктом 1.5.2 Договору передбачено, що у разі якщо Позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 Договору (7 днів), нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 Договору (1,99%) проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, Позичальник зобов`язаний сплатити 4,00% додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів додаткові відсотки Позичальника збільшуються на 2%. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою включаючи день погашення, які Позичальник зобов`язується сплатити Позикодавцю. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1393,00 грн. за 7 днів, що підтверджується графіком розрахунків до договору (а.с.13). Факт перерахування грошових коштів за договором в розмірі 10 000 грн. відповідачу [PERSON] підтверджується платіжним дорученням № 50034 від 10.03.2019 року на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] (а.с. 17) та довідкою АТ «АКБ «Конкорд» № 147 від 10.02.2020 року про успішне виконання транзакції поповнення картки [NUMBER] на суму 10 000 грн (а.с.18). Твердження відповідача, що в цій довідці не зазначено повний номер рахунку, суд сприймає критично, так як номер та час транзакції збігається з платіжним дорученням № 50034 від 10.03.2019 року. Згідно розрахунку позивача станом на 13.11.2019 року заборгованість відповідача по договору складає 139 151,00 грн., котра складається із заборгованості за кредитом - 10 000 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 393,00 грн; заборгованості по процентам за прострочку - 117 758,00 грн; заборгованість зі сплати штрафу - 10 000 грн. (а.с. 14-16). 03 липня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» і ТОВ «ФК «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0307/1, за яким позикодавцем було відступлено позивачу право вимоги в тому числі за договором №3113407850-154249 від 10.03.2019 року, що підтверджується копією договору та витягом з акту прийому-передачі Прав Вимоги згідно договору факторингу (а.с.6-7,8). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України). Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно частини першої статті 13 Закону «Про споживче кредитування» у редакції, що діяла на час укладення спірного договору, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача (частини перша, друга статті 14 Закону № 1734-VІІІ). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону). Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним підчас реєстрації у його системі, та додається(приєднується)до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт12 частини першої статті 3 Закону № 675-VІІІ). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір позики, розміщена на веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія є гроші», шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку. Такі дії сторін відповідають приписам статей 6, 627, 1046, 1047 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» та свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом форми правочину. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами договору сторони визначили, що розмір позики в сумі 10 000 грн та проценти за користування позикою в розмірі 1 393,00 грн мають бути повернуті 16.03.2019 року, що підтверджується графіком розрахунків Додаток 1 (а.с.13). З огляду на настання обумовленого сторонами строку, відповідач мав повернути дані кошти, але взятих на себе зобов`язань не виконав. У зв`язку з невиконання позичальником своїх зобов`язань по договору, позовні вимоги у даній частині ґрунтуються на законі та підлягають до задоволення. Також позивачем до складу заборгованості по договору було включено розмір процентів, який складає 117 758,00 грн. Вказано, що вимога про стягнення даної суми заявлена на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, зазначено, що позивач виявив бажання стягнути таку заборгованість, виходячи з розміру процентів встановлених договором позики. З посиланням на практику Верховного Суду, викладену у справі № 5017/1987/2012 вказав, що такі проценти можуть бути стягнуті й після визначеного кредитним договором строку кредитування. У відповідності ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості, поданого позивачем вбачається, що розмір прострочених процентів почав нараховуватися вже після закінчення строку кредитування, тобто з 17.03.2019 (а.с.14). У постанові від 28.03.2018 року по справі 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на тому, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Частина 2 статті 625 ЦК України вказує на можливості стягнення процентів, за порушення зобов`язання, розмір яких встановлено на рівні закону (3% річних) або на рівні договору. Оскільки, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (в тому числі, за прострочення заборгованості) припиняється, тому відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає у розмірі встановленому законом, а саме ч.2 ст. 625 ЦК України, тобто на рівні 3 % річних. Таким чином вимога про стягнення заборгованості по процентам за прострочку, яка нарахована поза строком кредитування, виходячи з розміру встановленого договором не ґрунтується на законі, а тому у її задоволенні необхідно відмовити. В той же час, позивач не заявляв вимоги про стягнення заборгованості, виходячи з розміру визначеного законом, тому, з огляду на принцип дистозитивності суд не може вийти за межі позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення суми штрафу, суд враховує, що відповідачем зобов`язання по договору вчасно не виконані. Пунктом 4.3 Договору передбачено стягнення штрафу в разі прострочення зобов`язання. Сума штрафу нараховується у розмірі наданого кредиту, визначеного п.1.1. Договору. У відповідності до ч.1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування», даний закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. В п.1.6 Договору вказано, що позика надана на споживчі цілі. Статтею 21 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит. Зокрема абз 2 ч.2 ст. 21 вказує, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Разом з тим, з Договору вбачається, що визначений сторонами строк кредитування не перевищує 3 місяців ( п.1.3), а надання позики здійснено на картковий рахунок відповідача (п.1.4). У відповідності до ч.3 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування», до кредитів у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту, що становить від одного до трьох місяців або на вимогу, застосовуються лише вимоги частини першої, пунктів 1 і 2 частини другої статті 7, статей 8-10, частин першої - четвертої статті 12, статті 13, частини шостої статті 15, статті 18 цього Закону. Таким чином, вбачається, що положення ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» не поширюються на виниклі між сторонами правовідносини. Отже, за встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в даній частині, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Так загальна сума яка підлягає стягненню з відповідача становить 21 393,00 грн. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст.141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору, в розмірі 323,16 грн. (21 393,00 грн. х 2 102,00 грн. / 139 151,00 грн.), пропорційному задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного та відповідно до статей 526, 527, 530, 549-552, 1050 ЦК України, статтями 2, 19, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, - -

Outcome: partial