Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

10 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 18 жовтня 2013 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого з відповідачем мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Зазначає, що відповідач у добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає, періодично придбає речі, один раз оплатив медичне обстеження. Їх сину за висновком «КНП Харківської обласної ради «Міжобласного спеціалізованого медико-генетичного центру - центру рідкісних (органних) захворювань» від 15 квітня 2019 року рекомендовано особливе харчування та лікування, що потребує постійних значних фінансових затрат. Відповідач працює в БК «Нотекс» на посаді енергетика та має постійних дохід не менше 10000 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 29 вересня 2021 року. В дане судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від позивачки [PERSON] , її представника Бауліної Н.В. та відповідача [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позивачка позов підтримала у повному обсязі, відповідач позов визнав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції (а.с. 8-9). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 січня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 8-9). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач (а.с. 11). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). За висновком «КНП Харківської обласної ради «Міжобласного спеціалізованого медико-генетичного центру - центру рідкісних (орфанних) захворювань» від 15 квітня 2019 року [PERSON] рекомендовано особливе харчування та лікування (а.с. 12-15). Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України від 01 вересня 2021 року сума виплачених відповідачу [PERSON] доходів за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року склала 99825 грн. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено статтею 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав та ним визнані позовні вимоги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Таким чином, позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - з 10 серпня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову за вказаною вимогою. Що стосується поданої позивачкою та її представником заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2500 грн, суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Як вбачається з доданого представником позивачки до заяви від 29 вересня 2021 року акта виконаних робіт (наданих послуг) від 29 вересня 2021 року, адвокатом на виконання вимог договору надано наступні послуги: первинне ознайомлення з документами клієнта, надання первинної усної консультації - 200 грн; вивчення наявних матеріалів, обговорення умов та укладання договору про надання правничої допомоги - 200 грн; вивчення та аналіз судової практики з аналогічних спорів, формування правової позиції - 100 грн; підготовка позовної заяви до суду та додатків до неї - 500 грн; участь у судовому розгляді судом першої інстанції - 1500 грн. Згідно з квитанцією від 29 вересня 2021 року позивачем [PERSON] сплачено адвокату Бауліній Н.В. гонорар за надання правничої допомоги в сумі 2500 грн. Однак, виходячи з акта виконаних робіт та приймаючи до уваги, що позивачу фактично не надавалася правнича допомога за участь у судовому засіданні, оскільки у зв`язку з визнанням позову відповідачем і поданими сторонами заявами про розгляд справи без їхньої участі судове засідання не проводилось, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved