Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

11.04.2018 року позивач [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом, в якому прохала суд стягнути з відповідача на її користь та на її утримання аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 762,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом по 30.06.2021 р., але не більше ніж до досягнення нею 23 років. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач [PERSON] є її батьком, а третя особа у справі [PERSON] є її матірю, які перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано за рішенням суду. 01.09.2017 року позивач була зарахована на навчання до Полтавського національного педагогічного університету імені [PERSON] і на даний час є студенткою першого курсу (бакалаврського) рівня денного відділення комерційної форми навчання факультету філології та журналістики, термін навчання закінчується 30 червня 2021 року. У звязку із навчанням потребує матеріальної допомоги, оскільки через денну форму навчання не має можливості працевлаштуватися, повинна сплачувати за навчання, має постійні витрати на проїзд до місця навчання, на харчування та придбання одягу, підручників для навчання тощо. Разом з тим, позивач вказувала, що крім витрат на навчання та пов'язаних з таким, вона вимушена нести постійні витрати на лікування за станом здоровя, оскільки перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря та потребую постійного медикаментозного лікування. Позивачем зазначено, що мати, з якою вона проживає, також здійснює її утримання (купує одяг, забезпечує харчування, лікування тощо), однак коштів є недостатньо, оскільки має невеликий дохід. Батько також має можливість здійснювати її утримання, оскільки має неофіційний, стабільний, високий заробіток, майно, але допомоги не надає. Вказане і стало підставою звернення до суду з даним позовом. 05.05.2018 року до суду надійшло письмове пояснення від третьої особи по справі [PERSON], що є матірю позивача. Відповідно до вказаних пояснень остання зазначала, що здійснює утримання позивача, однак коштів недостатньо і дочка потребує у звязку з навчанням допомоги; прохала суд позов задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності. В межах строку, встановленого судом, 05.05.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги визнав частково в частині щомісячної сплати аліментів в розмірі 5 00,00 грн., прохав суд розглянути справу за його відсутності. В обґрунтування заперечень зазначив, що не відмовляється сплачувати аліменти, однак суму, яку прохає стягнути з нього відповідач він вважає необґрунтованою; він не має змоги сплачувати суму в розмірі 1 762,00 грн. щомісячно за станом здоровя та з урахуванням його офіційного заробітку, оскільки залишок його зарплати буде меншим ніж прожитковий мінімум. Також, відповідачем зазначено, що він фактично знаходиться на утриманні своїх батьків, які отримують пенсію, про що надав довідку про склад сімї та довідку про нарахування пенсії батькам. Позивач у судове засідання не зявилась, у позовній заяві зазначала про розгляд справи за її відсутності. Адвокат позивача 10.05.2018 року надав до суду заяву, відповідно до якої повідомив суд, що відповідачем не доведено належними доказами неможливість сплачувати аліменти. Прохав суд позов задовольнити в повному обсязі, розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та третя особа у справі - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано за рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.12.2010 року. Від вказаного шлюбу народилась дочка [PERSON], 26.01.200 року народження (позивач у справі), згідно з свідоцтвом про народження, виданим Ярмаківською сільською радою Миргородського району Полтавської області 08 лютого 2000 року серії І-КЕ № 043013. Судом також встановлено, що 01.09.2017 року позивач [PERSON] зарахована на навчання до Полтавського національного педагогічного університету імені [PERSON] (далі по тексту - університет) і на даний час є студенткою першого курсу (бакалаврського) рівня денного відділення комерційної форми навчання факультету філології та журналістики. Термін навчання закінчується 30 червня 2021 року. Вказані доводи підтверджуються довідкою університету № 255-03 від 30 листопада 2017 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Позивачем зазначено, що у звязку із навчанням вона потребує допомоги, а саме вимушена постійно нести витрати на оплату проїзду до місця навчання, харчування, проживання, придбання одягу, підручників. Крім того вимушена оплачувати навчання. У звязку із перебуванням на денній формі навчання - позивач не має змоги влаштуватись на роботу, для забезпечення своїх мінімальних потреб. Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Полтаві ради № 521 від 14.03.2018 року встановлено, що позивач не перебуває на обліку в управлінні праці і жодного виду доходу не отримує. Згідно з довідкою Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області № 334 від 20.03.2018 року встановлено, що позивач на обліку в пенсійному фонді не перебуває і жодного виду пенсії не отримує. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків встановлено відсутність у позивача будь-якого доходу. Судом також встановлено, що згідно з довідкою, виданою 14.03.2018 року амбулаторією ЗПСМ м. Миргорода № 192 позивач перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря та потребує постійного медикаментозного лікування у звязку із хворобами: вегето-судиннй дисфункція по змішаному типу, хронічний гастрит, функціональний розлад жовчного міхура, спазм акомодації, гіпотонія щитової залози, хронічний пієлоніфрит, ортостатична протеїнурія. патологічна рухливість правої нирки. Наявне обумовлює вимушені додаткові рас ходи позивача на лікування. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, на підставі встановлених вище обставин суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] досягла 18 років, продовжує навчання у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, тому має право на утримання батьками до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Судом встановлено згідно з довідкою від 20.04.2018 року, виданою ФОП [PERSON], що відповідач працює трактористом-машиністом с/г виробництва з 02.04.2018 року (наказ № 1-к від 30.03.18 р) у ФОП [PERSON]А (40021, м. Суми, вул. Запорізька, буд. 10 РНОКПП [NUMBER] п/р26003455024210 в АТ «ОТП Банк» МФО 300528) з окладом 3800,00 грн. за трудовим договором № 1 від 30.03.2018 р. Посилання відповідача на неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі за тяжким станом здоровя, не підтверджені жодним належним доказом. Та обставина, що відповідач згідно з наданою ним довідкою від 24.04.2018 року № 184 входить до складу сімї свого батька [PERSON], 19.01.1955 р., разом з матірю [PERSON], 31.03.1958 р., які є пенсіонерами та отримують пенсії, не спростовує можливості платника аліментів сплачувати аліменти на утримання дитини у звязку із продовженням навчання. Доказів того, що відповідач несе додаткові витрати на утримання батьків суду не надано. Таким чином, суд виходить з того факту, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, отримує щомісячну заробітну плату в розмірі 3 800,00 грн. та має можливість сплачувати аліменти; на своєму утриманні не має інших дітей чи непрацездатної дружини, батьків. Інших обставин, які б мали істотне значення при визначенні розміру аліментів судом не встановлено. Таким чином, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі суд враховує стан здоровя позивача та його матеріальне становище, матеріальне становище платника відповідача (розмір щомісячного доходу в розмірі 3 800,00 грн.), його спроможність сплачувати аліменти, відсутність на утриманні інших дітей, та виходить з принципу рівності обовязку батьків по утриманню, незалежно від того з ким проживає дитина. З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що призначення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. буде необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини у звязку із навчанням. Доводи позивача про те, що відповідач має достатньо великий дохід (неофіційний), має майно, - не підтверджені належними доказами. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задвооелння позову. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі, що був встановлений вказаним Законом на період предявлення позову до суду, що становить 704,80 грн. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 264, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial