Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

11.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належав житловий будинок по [ADDRESS]. На початку літа 2012 року він звернувся в агентство нерухомості «Аверс», та уклав з ними договір за умовами якого агентство нерухомості зобов'язувалось за певну оплату знайти покупця і підготувати всі необхідні документи для продажу житлового будинку. Після укладення договору з агентством нерухомості стали приходити і оглядати житловий будинок потенційні покупці, серед яких була і [PERSON]. Вона хотіла придбати його будинок для своє доньки [PERSON] - відповідачки по справі. Вона зуміла так його запевнити в своїй порядності, чесності, що серед всіх покупців він віддав перевагу саме їй. Вони домовились про суму в розмірі 48000 грн.. Агентство нерухомості «Аверс» підготувало всі необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу. 25.06.2012 року в Балаклійській державній нотаріальній конторі в присутності директора агентства нерухомості «Аверс» [PERSON] між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу належного йому житлового будинку по [ADDRESS]. На другий день після укладення договору мати відповідачки принесла йому гроші за придбаний у нього житловий будинок в сумі 24 000 грн., і пояснила, що на теперішній час у них не має всієї суми і до кінця року вони обов'язково в повному обсязі з ним розрахуються. 29.06.2012 року [PERSON] в присутності представника агентства нерухомості «Аверс» [PERSON] власноруч написала розписку, за умовами якої вона зобов'язувалась сплатити йому решту грошей в сумі 24000 грн. до 31.12.2012 року. У вищевказаний строк вона в порушення своїх зобов'язань гроші не повернула. На прохання в добровільному порядку повернути грошові кошти відповідачка відмовилась. З цього приводу позивач звертався до Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області з заявою про притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності за шахрайство, однак 26.11.2013 року він отримав постанову про закриття кримінального провадження. Тому позивач був вимушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав, в якому просить стягнути з відповідачки суму в розмірі 24720,00 грн. (з яких: заборгованість за основним боргом -24000 грн., та три процента річних за прострочення виконання зобов'язання - 720 грн.) та судові витрати. 28.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], за участю третіх осіб - [PERSON], Балаклійської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку згідно розписки від 29.06.2012 року, стягнення суми та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно розписки від 29.06.2012 року вона за купівлю будинку по [ADDRESS] віддала власнику будинку [PERSON] гроші в сумі 24000 грн., суму коштів, які залишились, в розмірі 24 000 грн. зобов'язалась виплатити до 31.12.2012 року. Таким чином, розписка від 29.06.2012 року регулює правовідносини пов'язані з купівлею вищевказаного будинку. При укладенні договору купівлі-продажу між нею та відповідачем згідно розписки від 29.06.2012 року сторонами були порушені вимоги ст. 657 Цивільного кодексу України відносно нотаріального посвідчення та державної реєстрації вказаного договору, що в свою чергу тягне правові наслідки недійсності правочину. Тобто, була складена нікчемна розписка з порушеннями встановленого законодавства. В зв'язку з визнанням правочину недійсним кожна зі сторін зобов'язана повернути іншій стороні в натурі все що вона отримала при виконанні вказаного правочину, а саме [PERSON] зобов'язаний повернути позивачці за зустрічним позовом грошові кошти в розмірі 24000 грн. В свою чергу зобов'язання повернення домоволодіння у неї не виникає, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.2012 року був укладений відповідно до діючого законодавства. В зв'язку з наведеним просить суд визнати недійсним правочин згідно розписки від 29.06.2014 року та стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 24000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд його задовольнити, щодо задоволення зустрічного позову заперечував. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила суд їх задовольнити, позовні вимоги [PERSON] не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував, підтвердивши факт усної домовленості між сторонами, щодо ціни домоволодіння в сумі 48000 грн., що згодом було закріплено в розписці від 29.06.2012 року. Представник Балаклійської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, але до суду надійшла заява в якій просить суд справу розглянути за її відсутності. Суд, вислухавши [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає первісний позов таким, що підлягає задоволенню , зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що 25 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала у власність вказане домоволодіння (а.с. 33). Як зазначає позивач за первісним позовом він домовився з [PERSON], що продає їй житловий будинок за суму в розмірі 48000 грн.. На другий день після укладення договору купівлі-продажу мати відповідачки принесла йому гроші за куплений житловий будинок в сумі 24 000 грн. і пояснила, що на теперішній час у неї немає всієї суми і що до кінця року вони обов'язково в повному обсязі з ним розрахуються. 29.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, в присутності представника агентства нерухомості «Аверс» [PERSON], за умовами якого [PERSON] зобов'язалась сплатити [PERSON] решту грошей в сумі 24 000 грн. терміном до 31 грудня 2012 року. Вказаний договір сторонами був оформлений письмово у вигляді розписки [PERSON](а.с. 8), про що не заперечувалось останньою. Суд вважає безпідставними посилання [PERSON] на ст. 657 ЦК України, щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації розписки, оскільки згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, розписка позичальника є документом, що підтверджує факт укладення договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Нормою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У вищевказаний строк [PERSON] в порушення своїх зобов'язань гроші не повернула. На прохання в добровільному порядку повернути грошові кошти відмовилась. З цього приводу [PERSON] звертався до Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за шахрайство, однак 26.11.2013 року слідчим СВ Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області була винесена постанова про закриття кримінального провадження (а.с. 12). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, від зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 31 грудня 2012 року по 31 грудня 2013 року складає 720 грн., що підтверджується розрахунком інфляційних витрат, річної процентної ставки, пені (а.с. 7). А отже, [PERSON], яка всупереч свого процесуального обов'язку, передбаченого ст. 60 ЦПК України, не надала суду допустимих доказів визнання недійсним правочину згідно розписки від 29.06.2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачку.

Outcome: approved