Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дочки, [PERSON], [INFO] разом з нею, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 11.04.2006 року по 27.07.2015 року. Під час даного шлюбу, 15.04.2006 року народилась дочка [PERSON]. У квітні 2015 року, ще до розірвання шлюбу відповідач без її відома забрав дочку і переїхав проживати до м. Києва, точна адреса їй не відома. При цьому, відповідач перешкоджає їй у спілкуванні з дочкою та займатися її вихованням, налаштовує дочку проти неї. На даний час, тобто з червня 2017 року дочка залишила місце проживання відповідача і вирішила проживати разом з нею. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, оскільки донька виявила бажання проживати разом з позивачем, тому він не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання доньки із матір'ю та просив розглядати справу без його участі (т.2 а.с.48). Представник третьої особи: орган опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився, натомість звернулися із заявою, в якій просили розглядати справи без їх представника та повідомили, що орган опіки та піклування враховуючи нові обставини висловів свою позицію у висновку від 19.06.2007 року (т. 2 а.с.43-45). Малолітня [PERSON], суду повідомила, що на даний час їй 11 років і вона перейшла у 5 клас. Коли вона навчалась в 1 та 2 класі у м. Богуславі, то проживала разом з батьками та бабусею. Після того, як її батьки посварилися, вона разом з татом переїхала проживати до м. Ірпінь, де навчалася в 3 та 4 класі. Коли батько почав проживати з іншою жінкою (мачухою), він почав іноді на неї кричати, тоді вона вирішила переїхати проживати до матері. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь в судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 11.04.2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу у подружжя 15.04.2006 року народилась донька [PERSON]. З квітня 2015 року сторони по справі - подружжя [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини, після чого малолітня [PERSON] залишилась проживати разом з батьком-відповідачем по справі. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] добровільно батьками не вирішувалося. Також це питання не вирішувалося органом опіки та піклування. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 27.07.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Богуславської районної дежавної адміністрації Київської області від 15.12.2015 року, враховуючи думку дитини та її інтереси, визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом із своїм батьком (т.1 а.с.155). Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 27.01.2016 року за клопотанням відповідача [PERSON] було призначено судово-психіатричну експертизу, яка була проведена та завершена 28.04.2017 року (т.1 а.с.209, т.2 а.с.7-28). Судом встановлено, що в червні 2017 року малолітня [PERSON] вирішила проживати разом з матірю-позивачем по справі. Відповідач [PERSON] не заперечував проти того, що дочка переїхала проживати до позивача. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Богуславської районної дежавної адміністрації Київської області від 19.06.2017 року, враховуючи інтереси дитини, зроблено висновок про доцільність проживання [PERSON], [INFO] разом з матірю (т.2 а.с.43,44). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами по справі, враховуючи положення ч.4 ст.174 ЦПК України, абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», ст. 160 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини спільно з матір'ю, Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 487,20 грн витрати по сплаті судового збору та 2000 грн. витрати на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved