Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

11.06.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Приватного закладу «Харківська школа І-ІІІ ступенів «Ангстрем» Харківської області» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, згідно якої позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь Приватного закладу «Харківська школа І-ІІІ ступенів «Ангстрем» Харківської області» борг за договором №18/119-8-848 на надання освітніх послуг у сфері загальної середньої освіти з використанням дистанційних технологій від 13.08.2018 року у розмірі 3600, 00 грн., а також судові витрати. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.08.2018 року між Приватним закладом «Харківська школа І-ІІІ ступенів «Ангстрем» Харківської області» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір №18/19-8-848 про надання освітніх послуг у сфері загальної середньої освіти з використаням дистанційних технологій в інтересах [PERSON] . Згідно з предметом договору відповідачі доручили позивачу надати освітні послуги у сфері загальної середньої освіти відповідно до чинних державних освітніх стандартів України з використанням дистанційних освітніх технологій [PERSON] з метою отримання нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до пункту 3.5 розділу 3 договору замовник в особі відповідачів вносить плату в безготівковій формі щомісячно до 7 числа місяця надання освітньої послуги на банківський рахунок позивача. Загалом з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, тобто до дати розірвання договору за ініціативою відповідачів, позивач надав останнім освітніх послуг на загальну суму 8100, 00 грн. без ПДВ, а отримав оплати за вказаний період на суму 5250, 00 без ПДВ. Станом на 31.12.2019 року заборгованість замовників перед Приватним закладом «Харківська школа І-ІІІ ступенів «Ангстрем» Харківської області» за надані послуги у вересні - грудні 2019 року склала 3600,00 грн. без ПДВ. Просить суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надали. Суд, дослідивши доводи позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Приписами статті 8 Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено матеріалами справи, 13.08.2018 року між Приватним закладом «Харківська школа І-ІІІ ступенів «Ангстрем» Харківської області», що надає послуги в сфері загальної середньої освіти на підставі ліцензії від 12.02.2016 року №214791 серії АА, виданої Департаментом науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації згідно з наказом від 12.02.2016 року №52 і рішенням Регіональної Експертної ради від 12.02.2016 року в особі директора [PERSON] , що діє на підставі статуту та батьками дитини - [PERSON] та [PERSON] укладено договір №18/19-8-848 про надання освітніх послуг у сфері загальної середньої освіти з використанням дистанційних технологій (а. с. 5-10). Згідно пункту 3.5 договору, замовник вносить плату в безготівковій формі щомісячно до 7 числа місяця надання освітньої послуги. За згодою сторін замовник може вносити плату з іншою періодичністю. Повну суму оплати за надані освітні послуги замовник повинен внести до 1 червня поточного навчального року. За розрахунком заборгованості, наданим Приватним закладом «Харківська школа І-ІІІ ступенів «Ангстрем» Харківської області», станом на 31.12.2019 року за відповідачами за надані послуги у вересні-грудні 2019 року наявна заборгованість у розмірі 3600, 00 грн. без ПДВ., однак з вказаним розрахунком суд не погоджується. Суд наголошує, що відповідно до пункту4 додатку №1 до договору №18/19-8-848 про надання освітніх послуг у сфері загальної середньої освіти, щомісячна вартість освтініх послуг школи «Ангстрем» за 2018/2019 навчального року становить 750, 00 грн., а згідно пункту 5 загальна вартість освітніх послуг за 2018-2019 навчальний рік становить 7500, 00 грн. без ПДВ (а.с. 11). За приписами пункту 3.7 договору №18/19-8-848 про надання освітніх послуг у сфері загальної середньої освіти, збільшення вартості освітніх послуг у поточному навчальному році не допускається. Як вбачається із копій платіжних документів, відповідач [PERSON] внесла на рахунок Приватного закладу «Харківська школа І-ІІІ ступенів «Ангстрем» Харківської області» грошові кошти у розмірі 750, 00 грн. (платіжне доручення №6309241621 від 18.01.2019 року), 750, 00 грн. (платіжне доручення №5906590621 від 28.02.2019 року), 3750, 00 грн. (платіжне доручення №1396506821 від 27.12.2019 року), тобто загальна вартість внесена відповідачем становить 5250 грн. 00 коп. Таким чином, суд присуджує до стягнення 7500, 00 грн. (загальна вартість освітніх послуг за 2018-2019 навчальний рік) - 5250 грн. 00 коп. (сума, сплачена добровільно відповідачем [PERSON] ) = 2250 грн. 00 коп. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Так, при зверненні позивача до суду ним заявлено позовну вимогу майнового характеру та сплачено судовий збір у розмірі 2102, 00 грн. (100 %), та за результатами судового розгляду позовні вимоги ТПриватного закладу «Харківська школа І-ІІІ ступенів «Ангстрем» Харківської області» задоволено частково: 2250 грн. : 3600 грн. х 100 % = 62, 5 %, тобто задоволено 62, 5 % від заявленої суми. З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2102 грн. х 62, 5 % (частка задоволення позовної вимоги): 100 % = 1313, 75 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Приватного закладу «Харківська школа І-ІІІ ступенів «Ангстрем» Харківської області» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial