Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

12.09.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що їй належить на праві власності вищевказаний житловий будинок. З 1995 року у її помешканні була зареєстрована та проживала також її дочка, відповідачка у справі, [PERSON], яка з часом народила дочку [PERSON], [INFO], яка також стала проживати у її будинку, а у 2003 році [PERSON] її також зареєструвала у власному будинку. Втім, 2006 року [PERSON] разом зі своєю дочкою [PERSON], залишили її місце проживання та вибули до Росії. Наразі, особисті речі відповідачів в будинку відсутні, поштова кореспонденція на вказану адресу на їх ім'я не надходить, вона будь-яких перешкод у користуванні спірним приміщенням дочці та онуці не чинила. Протягом відсутності відповідачів без поважних причин, останні комунальні послуги не сплачували, допомогу в утриманні будинку не надавали, у зв'язку з чим порушуються її права, як власника житлового будинку, при цьому, наявність реєстрації відповідачів у її будинку, заважає оформити субсидію на компенсацію витрат зі сплати комунальних послуг. Її прохання добровільно виписатися з вказаного помешкання відповідачі ігнорують, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але кожною з них була направлена на адресу суду нотаріально посвідчена письмова заява про можливість розгляду справи за їхньої відсутності. Пред'явлені до них позовні вимоги визнали повністю та не заперечували проти його задоволення. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Новобузької райдержадміністрації Буфалова Т.Я. підтвердила у судовому засіданні складений висновок щодо можливості визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вислухавши пояснення сторони позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 25.02.1986 року Новобузькою державною нотаріальною конторою за р./№ 328, власником житлового будинку [ADDRESS], є позивач [PERSON] (а.с. 9-11). Як вбачається з даних будинкової книги, за порядковими номерами 42 та 43 маються записи про реєстрацію 19.12.2000 року та відповідно 05.03.2003 року у вищевказаному будинку відповідачів у справі - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Проте, як вбачається з комісійного акту обстеження домоволодіння [PERSON], проведеного Новобузької міською радою 10.09.2018 року, у вказаному житловому будинку дані відповідачі припинили проживати ще з 2006 року (а.с.8). Згідно доводів позивача, що також підтверджується наданими у судове засідання заявами відповідачів про розгляд справи за їхньої відсутності, посвідченими 18.10.2018 року нотаріусом Понирівського нотаріального округу Курської області, останні дійсно наразі проживають за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом. Згідно вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При цьому зміст вказаної норми свідчить проте, що місце проживання дитини визначається за місцем проживання її батьків. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї власника житлового приміщення мають право користуватися займаними приміщеннями нарівні з власником. Разом з тим, як встановлено при судовому розгляді справи, мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] у спірному приміщенні понад встановлені строки не проживає, не займала спірне приміщення в цей період і сама дитина, яка у весь цей час перебувала зі своєю матірю за новим місцем її постійного проживання в Росії, а тому визнаня даної неповнолітньої дитини такою, що втратила право користьування спірним житловим приміщенням не буде порушувати її житлові права. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] груньтуються на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На стягненні з відповідачів судових витрат, які позивачка понесла у зв'язку з розглядом справи, остання не наполягала, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved