Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

10 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 54 352,10 гривні, відрахувавши з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі, судовий збір в сумі 768,40 грн. та судові витрати у вигляді витрат на оплату професійної правничої допомоги у сумі 2 000,00 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що він - [PERSON] працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді провідного інженера із засобів диспетчерського та технологічного керування. 26 жовтня 2018 року його було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці. Однак, у день звільнення розрахунок ним не було проведено. Згідно отриманої ним довідки відповідач мав перед ним заборгованість з нарахованої, але не виплаченої оплати праці у загальній сумі 90 264,79 гривень. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області під 01 лютого 2019 року по справі № 320/9184/18 було задоволено його позов та стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на його користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 90 264,79 гривень. Заборгованість по заробітній платі була оплачена відповідачем тільки 28 грудня 2018 року. Та в повному обсязі була виплачена тільки 05 квітня 2019 року. Період, за яким повинен стягуватись середній заробіток за час прострочення розрахунку при звільненні складає 110 робочих днів. Таким чином, сума його середнього заробітку, яка підлягала виплаті за час, прострочення розрахунку при звільненні, складає: 494,11 грн. х 110 р. д. = 54352,10 грн.. 24 квітня 2019 року на адресу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від позивача надійшла уточнена позовна заява в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 68 367,20 гривень, відрахувавши з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі, судовий збір в сумі 768,40 гривень та судові витрати у вигляді витрат на оплату професійної правничої допомоги у сумі 2 000,00 гривень. Сума його середнього заробітку, яка підлягала виплаті за час, прострочення розрахунку при звільненні, складає: 621,52 грн. х 110 р.д. = 68 367,20 гривень. 31 травня 2019 року на адресу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому представник позивача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки сума середнього заробітку є завищеною на 2 181,30 гривень, а так само є завищеними витрати на послуги адвоката, які судом можуть бути зменшеними. 04 червня 2019 року на адресу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від представника відповідача повторно надійшов відзив на позовну заяву в якому представник позивача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки сума середнього заробітку є завищеною на 2 181,30 гривень, а так само є завищеними витрати на послуги адвоката, які судом можуть бути зменшеними. 21 червня 2019 року на адресу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 66 185,90 гривень, відрахувавши з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі, судовий збір в сумі 768,40 гривень та судові витрати у вигляді витрат на оплату професійної правничої допомоги у сумі 2000,00 гривень , цивільну справу розглядати за його та позивача відсутності. 24 червня 2019 року від представника відповідача до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшли доповнення до відзиву на уточнену позовну заяву в яких представник позивача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки сума середнього заробітку позивача, яка підлягала виплаті за час прострочення розрахунку при звільненні, складає: 557,14 грн. х 109 р.д. = 60 728,26 гривень, а не 68 367,20 гривень, як вказує в уточненій позовній заяві позивач. Сума середнього заробітку є завищеною на 7 638,94 гривень. 25 червня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на доповнення відповідача до відзиву, в якій представник позивача зазначає, що відповідач у своєму доповненні до відзиву на уточнену позовну заяву погоджується з визначеною відповідачем сумою середнього заробітку в розмірі 557,14 гривень. Однак відповідач безпідставно зазначає про зменшення розрахункового періоду на 1 день зі 110 до 109 днів. Згідно долученої до матеріалів справи банківської виписки з позивачем проведено розрахунок саме 05 квітня 2019 року, тому розрахунковий період складає 110 днів. У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 61 285,40 гривень, відрахувавши з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі У судове засідання позивач та його представник не з`явились. У відповіді на відзив від 24 червня 2019 року представник позивача просив суд цивільну справу розглядати за його та позивача відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомої для суду причини. Про дату, час та місце проведення судових засідання повідомлявся належним чином. Заяви про відкладення чи розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходили. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді провідного інженера із засобів диспетчерського та технологічного керування. 26 жовтня 2018 року його було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці./а.с.8/ Однак, у день звільнення розрахунок з [PERSON] не було проведено. Згідно отриманої ним довідки відповідач мав перед ним заборгованість з нарахованої, але не виплаченої оплати праці у загальній сумі 90 264,79 гривень./об.ст. а.с.8/ Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області під 01 лютого 2019 року по справі № 320/9184/18 було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ПАТ « Запоріжжяобленерго» на його користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 90 264,79 гривень./а.с.10/ Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові № 295/4985/17 від 04 червня 2018 року. Заборгованість по заробітній платі була оплачена відповідачем 28 грудня 2018 року. Вказана заборгованість була виплачена позивачу в повному обсязі тільки 05 квітня 2019 року, що підтверджується доданою банківською випискою./а.с.11/ Кількість робочих днів, що припадають на час затримки виплати заробітної плати: жовтень 2018 року (з 26 жовтня 2018 року) - 3 р.д.; листопад 2018 року - 22 р.д.; грудень 2018 року - 20 р.д.; січень 2019 року - 21 р.д.; лютий 2019 року - 20 р.д.; березень 2019 року - 20 р.д.; квітень 2019 року (по день фактичного розрахунку - 05 квітня 2019 року) - 4 р.д.. Всього - 110 р.д.. Згідно довідки про середній заробіток [PERSON] за період серпень-вересень 2018 року середньоденний дохід становить 557,14 гривень. Таким чином, сума середнього заробітку [PERSON] , яка підлягала виплаті за час прострочення розрахунку при звільненні, складає: 557,14 гривень х 110 р. д. = 61 285,40 гривень. Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок здійснений правильно, у відповідності до норм чинного законодавства України, та сумніву не викликає. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із ним при звільненні, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, а тому такими що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом./а.с.1/. Також, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень. Так, стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані необхідні та належні докази, які, зокрема, і були представлені позивачем суду, а отже позивачем дотримано вимоги ст. 137 ЦПК України. Таким чином, враховуючи викладене, оскільки позивач надав суду належні докази про обсяг виконаних адвокатом робіт, тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині та покладенні на відповідача відшкодування зазначених витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved