Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

11.05.2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник позивачки у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Із позову вбачається, що 04.11.2007 року донька позивачки - [PERSON], [INFO], уклала шлюб з відповідачем, [PERSON], [INFO], у виконавчому комітеті Білівської селищної ради Лутугинського району Луганської області, актовий запис №45. Після реєстрації шлюбу родиною вони стали жити у будинку відповідача, що розташований в [ADDRESS] Однак відносини у подружжя складалися не просто. Між донькою та відповідачем постійно відбувалися сварки та скандали з побутови х питань. Вони неодноразово припиняли стосунки. Потім їх знову поновлювали. [INFO] року в доньки з чоловіком народилась - [PERSON]. Однак навіть народження доньки родину не скріпило. Сварки та скандали в родині не припинялися. Дитина відповідача не цікавила. Іноді навіть дратувала. Жодної допомоги по догляду за дитиною відповідач дружині не надавав. Тому весь клопіт по догляду за донькою з моменту її народження, ліг особисто на її матір, доньку позивачки - [PERSON]. Вона приділяла дівчинці увесь свій час жила повністю її інтересами. Неодноразово відповідач виганяв дружину разом з маленькою донькою зі свого місця проживання, з приводу чого донька разом з онукою поверталася жити до мене у [ADDRESS] Згодом відповідач почав зловживати алкогольними напоями та повністю відмовив дружині у матеріальному утриманні їх з донькою. 13.09.2011 року відповідач звернувся до Лутугінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. 30.09.2011 року рішенням Лутугінського районного суду Луганської області по справі № 2-1260/2011 позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі та шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач з того часу остаточно самоусунувся від виховання та матеріального утримання своєї доньки [PERSON]. Після розірвання шлюбу онука позивачки [PERSON] залишилась мешкати разом зі своєю матір'ю, донькою позивачки [PERSON]. Разом вони остаточно переїхали жити до позивачки [ADDRESS], де їх мешкання було зареєстровано. 01.07.2012 року [PERSON] за місцем проживання пішла у дошкільний навчальний заклад «Веселий вулик» Лутугінського району Луганської області та з 14.09.2010 року перебувала на медичному обліку у Білівській лікарні Лутугінського району Луганської області. У березні 2014 року донька позивачки разом її онукою переїхали у м. Краматорськ, де мешкали по [ADDRESS] у квартирі, що належить другій донці позивачки. У м. Краматорську [PERSON] в період часу з 15.04.2014 року та по 01.08.2014 року відвідувала КДЗ № 88 «Катюша» та знаходилась на медичному обліку у КЗ «ЦПМСД № 2 м. Краматорська» в період з 10.04.2014 року по 01.08.2014 року. При цьому мати дівчинки особисто відвідувала дитячі садочки, як в смт. Біле так і в м. Краматорську, інтересувалася успіхами доньки, особисто зверталася за наданням дитині медичної допомоги. У серпні 2014 року донька з онукою повернулися знов до [ADDRESS] [PERSON] знов пішла у дошкільний навчальний заклад «Веселий вулик» Лутугінського району Луганської області та була відновлена на медичному обліку у Білівській лікарні Лутугінського району Луганської області. Відповідач так долею доньки цікавитися і не почав. Жодної матеріальної допомоги не надавав. Смт Біле з 2014 року знаходилось у зоні АТО, донька втратила роботу, нову знайти не змогла. Тому влітку 2015 року вона була вимушена поїхати на заробітки до Російської Федерації. Онука залишилась мешкати разом з позивачкою. [INFO] року [PERSON] померла в д. Пески Дмитрівського району Московської області РФ. З моменту смерті доньки увесь клопіт по догляду за онукою ліг на позивачку особисто. Вона особисто займається її вихованням, розвитком, матеріальним забезпеченням. До 18 квітня 2016 року позивачка з онукою мешкали разом у смт. Біле Лутугінського району Луганської області. Вона водила дівчинку до дитячого садочка, зверталася за наданням медичної допомоги коли дитина хворіла. 20.04.2016 року вони переїхали до м. Краматорська, де стали на облік як внутрішньо переміщені особи відповідно до довідки № 1426/69462 від 20.04.2016 року. Вони разом проживають по [ADDRESS]. Зараз позивачка збирає документи, щоб відвести онуку до дитячого садочку у м. Краматорську. На підставі викладеного, позивачка просить винести рішення, яким позбавити [PERSON], [INFO],уродженця смт. Юрївка Лутугинського району Луганської області батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця смт. Юрївка Лутугинського району Луганської області, ІПН [NUMBER], на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. У судове засідання відповідач не з'явився, але надав заяву проте, що він не заперечує проти позову та не заперечує про розгляд справи за його відсутності. Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради до суду не з'явилася, надала суду заяву про те, що проти позову не заперечує та просить справу слухати за її відсутності. У судовому засіданні прокурор просить позовні вимоги задовольнити, вважає, що батько не виконує своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків. Вислухавши думку прокурора, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимоги ст. 12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що донька позивачки та відповідач по справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З довідки Комітета мікрорайону №1 Краматорської міської ради №01-24-696 від 22.04.2016 року вбачається, що позивачка дійсно проживає разом зі своєю онукою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 5) Згідно свідоцтва про смерть [INFO] року - [PERSON], [INFO] - померла. (а.с. 16) Дитина мешкає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач долею дитини взагалі не цікавиться, матеріальної допомоги не надає Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від спілкування з дитиною, так і від виховання дитини. За таких умов створилися умови що шкодять інтересам дитини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які приймають участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін, які беруть участь у розгляді справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, долею, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved