Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

12.10.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Приватного підприємця [PERSON] про розірвання договору підряду, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди (а.с. № 3-5). В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві зазначила, що 23.02.2016р. між нею та відповідачем було укладено договір, за умовами якого відповідач зобовязався виготовити та провести монтаж решітки вікон у кількості 8 штук. Вартість робіт складала 16\~000грн., з яких позивачкою було здійснено предоплату в розмірі 8000грн. та 2000грн. додатково за фарбування, а загалом 10\~000грн. З огляду на те, що відповідач належним чином не виконує умови договору підряду, то позивачка просила розірвати договір від 23.02.2016р. та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 39\~781грн.37коп., з яких: авансовий платіж 8000грн., доплата за фарбування 2000грн., 3% річних від простроченої суми 81грн.37коп.; пеня - 29\~700грн. Також просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10\~000грн. В наданій суду 14.12.2016р. заяві позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Також просила розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с.№ 29). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази, а саме, поштове повідомлення та витяг з пошукової системи Укрпошта, згідно яких відповідач особисто отримав документи суду, як на судове засідання 22.11.2016р., так і на 14.12.2016р. (а.с.№22, 26-28). Про причини не явки суд двічі поспіль не сповістив. За таких обставин, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення. Суд, ознайомившись із матеріалами справи, вважає за можливе позовні вимоги позивачки задовольнити частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Судом встановлено, що згідно інформації, що міститься в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідач значиться зареєстрованим та має види діяльності, в тому числі КВЕД 25.99 - виробництво інших готових металевих виробів (а.с. № 19). Також судом встановлено, що 23.02.2016р. між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір підряду, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе обовязок по виготовленню та монтажу решіток на вікна в кількості 8 штук, чорного кольору (а.с. № 6-7). Строк виконання договору сторонами договору не обумовлений. Відповідно до п. 4 договору, за виконану роботу позивачка, як замовник, сплачує відповідачу грошові кошти в розмірі 16\~000грн., а передплата становить 8000грн. (а.с. № 6). З наданих позивачкою копій документів, які були оглянуті разом з оригіналами, вбачається, що нею було проведено передплату в розмірі 8000грн., а також додатково сплачено 2000грн. в рахунок фарбування решіток, що підтверджується відповідною відміткою на замовлені від 23.02.2016р. та копією товарного чеку № 12 від 27.02.2016р. (а.с. № 7-8). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 04.05.2016р. позивачкою було направлено заяву-вимогу на адресу відповідача та запропоновано виконати умови договору до 16.05.2016р. (а.с.№ 9). Дана вимога отримана відповідачем 12.06.2016р. (а.с. № 8), проте як зазначає позивачка в своїй заяві, ані станом на день подачі позову, ані станом на день судового засідання 14.12.2016р. умови договору відповідачем не виконано. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З огляду на те, що відповідач отримавши частину грошових коштів від позивачки, так і не виконав обумовлені договором взяті на себе зобовязання, що підтвердила в своїй заяві від 14.12.2016р. позивачка, а також враховуючи, що сторони в п. 6 договору передбачили його розірвання, то суд вважає що наявні підстави для розірвання договору підряду, укладеного 23.02.2016р. між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON], оскільки з боку відповідача наявне істотне порушення умов договору. Також у звязку з розірванням договору з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова сума 10\~000грн., яка складається з авансового платежу 8000грн. та доплати за фарбування в розмірі 2000грн. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з огляду на те, що відповідач належним чином не виконує зобовязання за договором підряду з нього на користь позивачки підлягає стягненню 3% річних від простроченою суми, що становить 81грн.37коп. (Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: 10\~000грн.сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення). В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Так, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином, з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору, а також враховуючи, що сторони не обумовили договором розмір штрафних санкцій у звязку з неналежним виконанням умов договору ( п. 5 договору містить посилання на те, що сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобовязання відповідно з чинним законодавством), суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня. Разом з тим, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру суми боргу 10\~000грн., оскільки визначена позивачкою пеня в сумі 29\~700грн., значно перевищує розмір збитків, понесених нею. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд також вважає за можливе частково задовольнити ці вимоги позивачки виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст.24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у своїй Постанові № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями та бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як вбачається з обґрунтування моральної шкоди, що було надано позивачкою в порядку усунення недоліків позовної заяви 18.10.2016р., нею оцінено моральну шкоду в розмірі 10\~000грн. В поясненнях позивачка зазначає, що 03.02.2016р. був пограбований її дачний будинок, у звязку з чим, вона вирішила встановити решітки на вікна. Відповідач, отримавши грошові кошти, фактично відмовився виконувати визначені договором роботи, та близько девяти місяців нічого не робить на виконання умов договору, так само як і не повертає грошові кошти. В звязку з цим, позивачка змушена була звертатися за захистом свої прав до суду та правоохоронних органів, через що зазнала психологічне навантаження і стрес. Приймаючи до уваги, що жодних доказів на підтвердження завдання фізичних страждань позивачці у звязку з невиконанням умов договору суду не надано, проте враховуючи, що даним рішенням встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором підряду, що змусило позивачку звертатися до правоохоронних органів (а.с. № 8 ), до суду, що суд оцінює як душевні страждання, суд вважає за можливе з урахуванням конкретної ситуації позивачки стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 1 000грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовити. Таким чином, підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнути з відповідача на її користь наступні грошові кошти: 10\~000грн. в рахунок авансового платежу та доплати за фарбування, 3% річних в розміні 81грн.37коп., пеню в розмірі 10\~000грн. та моральну шкоду в розмірі 1\~000грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення пені та моральної шкоди відмовити позивачці. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, враховуючи часткове задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе розподілити їх наступним чином. При подачі позову позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1653грн.60коп. за трьома вимогами (розірвання договору підряду, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди). З огляду на те, що вимоги про розірвання договору підряду задоволено в повному обсязі, то сплачений позивачкою при подачі позову судовий збір у розмірі 551грн.20коп. підлягає стягненню з відповідача на її користь в повному обсязі. Відповідно до положень п. 36 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» з подальшими змінами, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Приймаючи до уваги ці розяснення, а також враховуючи, що вимоги щодо стягнення грошових коштів задоволено частково (а при подачі позову, позивачкою сплачено судовий збір у мінімальному розмірі 551грн.20коп.), то суд вважає за можливе стягнути судовий збір з відповідача на користь позивачки пропорційно до задоволених вимог в розмірі 278грн.24коп. (розрахунок проведено за пропорцією 39781,37( заявлена вимога) * 551,20 (сплачений судовий збір) / 20 081,37(стягнута сума). Що ж стосується стягнення судового збору за вимогами немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди, то також приймаючи до уваги розяснення вищевказаної Постанови ВССУ, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 275грн.60коп., розподіливши порівну судові витрати між сторонами у звязку із частковим задоволенням позовних вимог. Загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 1105грн.04коп. В стягненні іншої частини судових витрат по сплаті судового збору слід відмовити у звязку з відмовою в задоволені позову в певній частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial