Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

11.04.2016 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 27.09.2003 року між сторонами по справі був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про, що в книзі зроблено запис за № 22. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 13.11.2014 року шлюб між ними був розірваний. Перебуваючи у шлюбі, ними за спільні кошти був куплений житловий будинок по Леніна, 168 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. Вказане майно було оформлено у власність на відповідача [PERSON] Згідно довідки №53 від 01.04.2016 року, яка видана ТОВ «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» вартість вищезазначеного житлового будинку складає 119.071 грн. , а тому вартість 1/2 частини цього нерухомого майна складає 59.535 грн. 50 коп. (119.071 : 2 = 59.535, 50). Посилаючись на норму ст.70 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між подружжям в натурі, позивачка просить визначити за нею 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на вищевказану житлову будівлю. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак направила до суду нотаріально завірену заяву про слухання справи у її відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.29). Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, але направили до суду заяву з проханням заслухати справу у їх відсутність, не заперечуючи проти вимог позову (а.с.25-26). Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] 27 вересня 2003 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-ВЛ № 9182706 від 27.09.2003 року (а.с.10). Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 13.11.2014 року (а.с.17) підтверджується, що шлюб зареєстрований 27 вересня 2003 року у виконавчому комітеті Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області між [PERSON] та [PERSON], про що було зроблено актовий запис № 22 розірвано. З копії технічного паспорту на будинок №168 по вул.Леніна в с.Дмитрівка Татарбунарського району, виготовленого 22.05.2005 року (а.с.11-13), слідує, що власником вказаного будинку є [PERSON] Як вбачається з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.08.2006 року (а.с.14), відповідач [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок по вул.Леніна,168 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. Із копії витягу №11498949 про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА №704089 від 10.08.2006 року (а.с.16) вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку розташованого по вул.Леніна,168 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2006 року. Довідкою № 53 ТОВ «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» від 01.04.2016 року (а.с.9) вказано, що згідно архівних даних БТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок № 168 по вул.Леніна в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2006 року №2638. Вартість вказаного житлового будинку складає 119 071 грн. 00 коп. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Позивачка на підставу своїх вимог посилається на норми ст.ст.60, 70 СК України, а згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей СК), остання, в силу статті 10 ЦПК України, зобовязана довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до частини 3 статті 10, частини 1 статті 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до Конституції України, засади регулювання шлюбу і сімї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 СК України встановлено, що сімя створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім'єю. Рівність прав і обовязків у шлюбі та сімї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного кодексу та Цивільного кодексу України (далі СК України та ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, вищезазначений житловий будинок є спільною сумісною власністю позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], хоча титульним власником цієї нерухомості значиться відповідач по справі. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу, закріплено у статті 69 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою, за відсутності заперечень відповідача, суд вважає, що житловий будинок розташований по вул.Леніна,168 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, який придбаний сторонами у період шлюбу, має правовий режим спільного сумісного майна з урахуванням вищезазначених вимог закону. Домовленості між позивачкою та відповідачем як співвласниками житлової будівлі про визначення або виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності, не було, тому частки у спільній сумісній власності кожного із співвласників нерухомого майна, а саме: житловий будинок з будівлями та дворовими спорудами, зазначеними в характеристиці будівель та споруд згідно технічного паспорту (а.с.11), розташований за вищезазначеною адресою, є рівними та становлять по 1/2 частині ідеальної долі. Тому, суд вважає можливим задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Outcome: approved