Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

12.04.2021 позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, за якою просить: визнати протиправними дії квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя та комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в особі Міністерства оборони України, щодо відмови позивачу в наданні житла для постійного користування (шляхом виключення його з числа службового житла Міністерства оборони України) військовослужбовцям Запорізького гарнізону; скасувати протокол засідання комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в особі Міністерства оборони України, від 02.10.2020 № 11; визнати за позивачем та членами його родини право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 30,5 кв. м; зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя подати до Запорізької міської ради Запорізької області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 30,5 кв. м. За змістом позову, позивач разом з членами родини у складі чотирьох осіб постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначену двокімнатну квартиру, загальною площею 53,7 кв. м та жилою площею 30,5 кв. м, включено до числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя. В зазначену двокімнатну квартиру позивач разом з членами родини у складі чотирьох осіб вселився на підставі рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] у 2007 році та у 2008 році отримав службовий ордер серії С № 49 від 15.05.2008, виданий на підставі розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації від 21.04.2008 № 746р згідно рішення житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] у 2008 році, у зв`язку з проходженням військової служби. Позивач зазначає, що він проходить військову службу в Запорізькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, має календарну вислугу 22 роки та перебуває на квартирному обліку з 23.07.2002 у загальній черзі за № 165, з 17.03.2015 у пільговій (першочерговій) черзі за № 37. Вказує, що службовий статус наданої квартири обмежує можливість встановлених чинним житловим законодавством прав. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 по справі №\~280/5423/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 по справі № 280/5423/19, визнано протиправними дії квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя щодо не відпрацювання списку надання житлової площі для постійного проживання та не направлення документів [PERSON] до ГКЕУ Міністерства оборони України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання; зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя відпрацювати і направити список надання житлової площі для постійного проживання та документи [PERSON] до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання. Позивач зазначає, що після набрання законної сили судовим рішенням по справі № 280/5423/19, позивач та його представник неодноразово зверталися до квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя з метою підготовки та направлення документів та особової справи позивача до ГКЕУ Міністерства оборони України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, для прийняття відповідного рішення про виключення зазначеної квартири з числа службових. 23.06.2020 на адресу представника позивача надійшов лист квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, в якому зазначено, що відповідальними особами КЕВ м.\~Запоріжжя виконується рішення суду по справі №\~280/5423/19, а саме 17.06.2020 направлено на адресу Начальника Головного КЕУ Збройних Сил України для узагальнення та внесення на розгляд комісії з контролю облікову справу підполковника [PERSON] . Також на адресу представника позивача надійшов супровідний лист від 17.06.2020 №\~1384, в якому зазначено, що підполковник [PERSON] та члени його родини забезпечені менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею (у м. Запоріжжя 8 кв. м). 08.09.2020 року представник позивача адвокат Примак О.М. направила до КЕВ м. Запоріжжя адвокатський запит № 40 стосовно надання інформації про результати розгляду Головним КЕУ ЗС України документів щодо прийняття рішення стосовно зняття статусу службової квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 17.09.2020 своїм листом КЕВ м. Запоріжжя (№ 2418) надало відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Примак О.М., в якому зазначило, що 09.07.2020 облікова справа підполковника [PERSON] та список надання житлової площі для постійного проживання були повернуті до КЕВ м. Запоріжжя у зв`язку з реформуванням ГКЕУ МОУ. 30.07.2020 облікова справа підполковника [PERSON] та список надання житлової площі для постійного проживання були направлені до Центрального управління інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики ЗС України. У липні місяці 2020 року позивачем було направлено позовну заяву про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірними діями посадових осіб КЕВ м. Запоріжжя. При розгляді справи на адресу адвоката Примак О.М. було направлено клопотання КЕВ м. Запоріжжя, до якого було додано копію Протоколу засідання комісії з контролю та забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 02.10.2020 № 11. Позивач зазначає, що даний протокол на його адресу не надходив. Позивач стверджує, що у даному протоколі погодження надання постійного житла, або відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови надано не було. Вважає, що засідання комісії було проведено формально, а рішення прийняте не було. Позивач зазначає, що дії квартирно-експлуатаційного відділу м.\~Запоріжжя та Комісії з контролю та забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не узгоджується з чинним законодавством, а саме п.п. 3, 11 22 Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, п. 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями та п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP», затвердженого постановою Ради Міністрів від 04.02.1988 № 37, тому він змушений звернутися до суду цим позовом. Ухвалою суду від 26.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Відповідачі не скористались своїм правом, передбаченим ч. 4 ст. 174, ч. 1 ст. 191 ЦПК України, щодо подання відзиву на позовну заяву, у строки, встановлені ухвалою суду від 26.04.2021. Ухвалою суду від 04.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, визначено дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Під час розгляду справи в судовому засіданні сторона позивача наполягла на задоволенні позову в повному обсязі на підставі наданих доводів та поданих доказів. Сторона відповідача квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя - заперечила проти задоволення позовних вимог із посиланням на те, що названий відповідач самостійно не приймає рішення про надання житла для постійного проживання. Сторона відповідача комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в особі Міністерства оборони України у судове засідання не з`явилась, пояснень по суті справи до суду не подала. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач та члени його родини у складі чотирьох осіб постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі за адресою: [ADDRESS] . В зазначену двокімнатну квартиру позивач разом з членами родини у складі чотирьох осіб вселився на підставі рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] у 2007 році та у 2008 році отримав службовий ордер серії С № 49 від 15.05.2008, виданий на підставі розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації м. Запоріжжя від 21.04.2008 № 746р згідно рішення житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] у 2008 році, у зв`язку з проходженням військової служби. Зазначену двокімнатну квартиру, загальною площею 53,7 кв. м та жилою площею 30,5\~кв. м,\~рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради Запорізької області від 13.03.2009 №162 на підставі клопотання КЕВ м. Запоріжжя включено до числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя. Позивач має календарну вислугу більше 20 років та перебуває на квартирному обліку в Запорізькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки з 23.07.2002 у загальній черзі за № 165, з 17.03.2015 у пільговій (першочерговій) черзі за № 37. Станом на момент розгляду судом даної справи позивач постійного житла не отримав. Позивач є ветераном війни учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 09.07.2015. З метою реалізації права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, у вересні 2018 року позивач звернувся до військового комісара [INFO] (який у листопаді 2020 року був переформований у Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки), голови житлової комісії [INFO] , начальника Запорізького гарнізону та начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя із відповідними рапортами про виключення зазначеної квартири з числа службового житла. Протоколом від 12.09.2018 № 10 засідання житлової комісії [INFO] прийнято рішення про виключення із числа службового житла зазначеної квартири. 01.10.2018 позивач подав до начальника Запорізького гарнізону та начальника КЕВ м. Запоріжжя рапорт про надання дозволу щодо розгляду питання про виключення із числа службового житла зазначеної квартири, незважаючи на невідповідність розміру житлової площі квартири на кожного члена родини, відповідно до середньої забезпеченості житлової площі на одного чоловіка, яка діє у місті Запоріжжі з 08.01.1985. 04.10.2018 позивач подав до КЕВ м. Запоріжжя нотаріально завірену заяву, в якій вказано, що в разі позитивного вирішення питання про виключення із числа службового житла спірної квартири, позивач не заперечує проти зняття його та членів його родини з квартирного обліку Запорізького гарнізону. Протоколом від 11.10.2018 № 8 засідання житлової комісії Запорізького гарнізону прийнято рішення про виключення із числа службового житла зазначеної квартири. Наказом військового комісара [INFO] (з основної діяльності) від 26.10.2018 № 520 двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв. м, жилою площею 30,5 кв. м, надано начальнику відділу фінансового забезпечення [INFO] підполковнику [PERSON] з урахуванням членів його сім`ї, для постійного проживання. Листами квартино-експлуатаційного відділу м.\~Запоріжжя від 27.09.2018 № 3725 та від 28.10.2019 року № 2766 позивача повідомлено про те, що КЕВ м. Запоріжжя не має законних підстав для підготовки документів щодо виключення зазначеної квартири з числа службових та направлення їх для розгляду на Комісію з контролю та розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України. Відмова була вмотивована тим, що постановою виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів і Президії обласної Ради профспілок від 08.01.1985 № 2 встановлено, що розмір житлової площі на кожного члена родини на території Запорізької області складає 8 кв. м, а службова квартира, в якій позивач мешкає зі своєю родиною має площу 30,5 кв. м, тобто на кожного члена родини - 7,625\~кв.\~м. Не погодившись із відмовою квартирно-експлуатаційного відділу м.\~Запоріжжя, позивач звернувся до суду з метою її оскарження. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 по справі №\~280/5423/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 по справі № 280/5423/19, визнано протиправними дії квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя щодо не відпрацювання списку надання житлової площі для постійного проживання та не направлення документів [PERSON] до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання; зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя відпрацювати і направити список надання житлової площі для постійного проживання та документи [PERSON] до ГКЕУ Міністерства оборони України, для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю, з метою прийняття рішення окремо щодо кожного військовослужбовця з питань надання житлової площі для постійного проживання. Листом квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 17.06.2020 №\~1384 направлено на адресу Начальника Головного КЕУ Збройних Сил України для узагальнення та внесення на розгляд комісії з контролю облікову справу підполковника [PERSON] . В даному листі зазначено, що підполковник [PERSON] та члени його родини забезпечені менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею (у м. Запоріжжя 8 кв. м). 17.09.2020 своїм листом КЕВ м. Запоріжжя (№ 2418) надало відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Примак О.М., в якому зазначило, що 09.07.2020 облікова справа підполковника [PERSON] та список надання житлової площі для постійного проживання були повернуті до КЕВ м. Запоріжжя у зв`язку з реформуванням ГКЕУ МОУ. 30.07.2020 облікова справа підполковника [PERSON] та список надання житлової площі для постійного проживання були направлені до Центрального управління інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики ЗС України. Згідно протоколу засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі Комісія) від 02.10.2020 № 11 Комісією розглянуто пропозицію військового комісара [INFO] полковника [PERSON] щодо виключення з числа службового житла Міністерства оборони України квартири за адресою: [ADDRESS] і надання її для постійного проживання підполковнику [PERSON] . Зазначена пропозиція надана на розгляд ТВО начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя майором Д.Улітовим на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2020 у справі № 280/5423/19. Разом з тим, Комісією розглянуто список надання житла для постійного проживання (шляхом виключення квартир з числа службових) та облікова справа підполковника [PERSON] . За результатами розгляду Комісією прийняті наступні рішення. Так, у графі «пропозиції членів комісії» зазначено: «голосували: 10, відмовити; члени Комісії: «проти» 9; голова комісії: «за»». В графі «рішення» жодних позначок немає. В графі «зауваження» зазначено: «Відмовити не відповідає чинному законодавству, норми забезпечення». Зазначений протокол підписаний присутніми на засіданні членами Комісії, та затверджений головою Комісії. Підставою для звернення позивача до суду стало те, що службовий статус наданої квартири обмежує можливість встановлених чинним житловим законодавством прав. При цьому, відповідачі не визнають за позивачем його права на виключення займаного ним житла з числа службових. Предметом позову є нематеріально-правова вимога позивача про скасування протоколу засідання Комісії від 02.10.2020 № 11, визнання за позивачем та членами його родини право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 30,5 кв. м, зобов`язання КЕВ м. Запоріжжя подати до Запорізької міської ради Запорізької області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла зазначеної квартири. При розгляді справи суд виходить з таких норм чинного законодавства. За змістом положень\~статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Відповідно до пункту 2\~статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом. За змістом\~ст. 118 ЖК Української РСР\~службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає\~Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно зі\~ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених\~Житловим кодексом Української РСР\~та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.\~Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Статтею 125 ЖК УРСР\~передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 3 серпня 2006 року, а саме п. 3 встановлено: «Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла». Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1. наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; 2. надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; 3. надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4. надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Таким чином, позивач має право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, яким саме чином Квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати, забезпечити військовослужбовців житлом. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями у п. 11 встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: «Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу». Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої\~Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06.09.2018 року, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Отже, позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу більше 20 років, є ветераном війни учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в Запорізькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки та КЕВ м.\~Запоріжжя, але постійного житла до цього часу не отримав. Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Запорізької міської ради, а не КЕВ м. Запоріжжя. Таким чином, відповідач квартирно-експлуатаційний відділ м.\~Запоріжжя - повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини. Не подаючи відповідне клопотання, КЕВ м. Запоріжжя прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені\~Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ м. Запоріжжя у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Дії відповідачів мають наслідком унеможливлення для позивача реалізації прав на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Так, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників «... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло». Таким чином, неподання відповідного клопотання, є позбавленням процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 04.03.2020 по справі №\~636/1514/19 (провадження № 61-19985св19) та від 12.11.2020 по справі № 640/10473/19 (провадження № 61-2620св20). Те,\~що підполковник\~ [PERSON] \~та члени\~його родини\~забезпечені менше\~рівня середньої\~забезпеченості громадян\~житловою площею\~(у\~м.\~Запоріжжя \~8\~кв.\~м), не спростовує висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло. Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, сул приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя та комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в особі Міністерства оборони України, щодо відмови в наданні житла для постійного користування (шляхом виключення його з числа службового житла Міністерства оборони України) військовослужбовцям Запорізького гарнізону, визнання за позивачем та членами його родини право на виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 30,5 кв. м, та зобов`язання квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя подати до Запорізької міської ради Запорізької області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: [ADDRESS] , жилою площею 30,5 кв. м є такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги в частині скасування протоколу засідання комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в особі Міністерства оборони України, від 02.10.2020 № 11, не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Положеннями ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 15.11.1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145). При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект (рішення ЄСПЛ від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України»). Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02). Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії»). Суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту в частині скасування протоколу засідання комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в особі Міністерства оборони України, від 02.10.2020 № 11 не є ефективним, оскільки саме квартирно-експлуатаційний відділ м.\~Запоріжжя повинен подати клопотання до Запорізької міської ради за заявою позивача про розгляд питання виключення квартири з числа службових разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини. Натомість, скасування протоколу засідання комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в особі Міністерства оборони України, від 02.10.2020 № 11 не призведе до поновлення порушеного права позивача, отже, у задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити. Отже, за результатами всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, які оцінено на предмет належності, допустимості, достатності та взаємного зв`язку, суд частково задовольняє позовні вимоги. Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, з відповідачів у рівній мірі підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial