Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

12.09.2014 [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. У позові вказала, що вони з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2001 по червень 2014 року. Після одруження почали проживали у будинку [ADDRESS], попередньо домовившись з його власниками [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] поступово виплатять за будинок та укладуть договір купівлі - продажу. Тоді відповідач [PERSON] говорив, що договір дарування буде дешевше укласти за договір купівлю-продаж. Проте у травні 2003 року чоловік позивачки без її відома уклад з власниками даного будинку договір дарування та став власником вищезазначеного будинку. У подальшому вищевказаний будинок було обміняно на квартиру, розташовану по [ADDRESS]. У даний час на розгляді Пирятинського районного суд Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], визнання порядку користування квартирою. Під час розгляду даної справи про поділ майна подружжя відповідач по даній справі [PERSON] надав суду копію договору дарування, де він є власником будинку [ADDRESS]. Позивачка уважає, що даний договір є удаваним правочином, який учинено сторонами для приховання іншого правочину, договору купівлі - продажу. Враховуючи викладене, просить визнати даний договір недійсним. В судовому засіданні позивач вимоги викладені у позовній заяві, підтримала з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Представник позивача підтримав вимого свого довірителя викладені у позовні заяві у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] рахуючи їх безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне. Домовленості між ним та відповідачами [PERSON] та [PERSON] з приводу купівлі будинку не було. Власних коштів на купівлю будинку на той час у родині не було. Будинок розташований по [ADDRESS] був подарований [PERSON] спадкоємцями бувшого власника за догляд та надання допомоги їхній покійній тітці. Більше того, позивач знала з часу оформлення договору, що будинок було подароване, укладення даного договору не оспорювала, а тому на час розгляду справи у позивача сплив трирічний строк звернення до суду. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв'язку з відсутністю допустимих та належних доказі. Також просив застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] вказуючи на наступне. 17.05.2001 року померла їхня тітка [PERSON], після її смерті залишилася спадщина що складалася із житлового будинку розташованого по [ADDRESS]. Перед смертю вона просила подарувати будинок [PERSON], оскільки його батьки та він безпосередньо коли паралізувало тітку доглядали за нею. Томі після її смерті було вирішено подарувати даний будинок [PERSON]. Поскільки відповідачі проживали у м. Києві до дали доручення на оформлення спадщини після смерті тітки батьку відповідача [PERSON] Як тільки він оформив спадщину будинок було подаровано. Ніяких коштів чи домовленостей між відповідачами на рахунок сплати коштів за подарований будинок не було. Представник третьої особи Служби у справах дітей Пирятинської районної державної адміністрації покладається на розсуд суду, проте вказує, що на даний час малолітні діти мають право на користування житлом. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дали однакові покази вказавши про наступне. Чули від родини [PERSON], що останні недорого взяли у розстрочку будинок і тепер мають особисте житло. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вказали, що даний будинок було подаровано їхньому сину за проханням покійної [PERSON] відповідачами [PERSON]. Ніякої домовленості про передачу коштів за укладений договір дарування між останніми не було. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2001 по червень 2014 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, виданими відділом реєстрації актів громадянського стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 5-6), у яких батьком вказано [PERSON], матір'ю - [PERSON] 23.05.2003 між [PERSON], [PERSON] (Дарувателі) та [PERSON] (Обдарований) було укладено договір дарування про таке: Дарувателі подарували, а Обдарований прийняв в дар житловий будинок [ADDRESS]. Відчужуване будинковолодіння належить Дарувателям на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 15). Даний договір зареєстровано в реєстрі за № 902 та посвідчено державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області. Про даний договір дарування позивач знала з моменту його укладення, тобто з 2003 року, про що підтвердила у судовому засіданні. Позивач вказує що даний правочин є удаваним. Проте відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Підставами недійсності правочину є відповідно до ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивачем не було доведено у судовому засіданні підстав недійсності правочину укладеного між відповідачами. Так, правочин: було вчинено дієздатними особами; відповідає внутрішній волі Дарувателів, про що зазначено у п. 5 Договору дарування; вчинено у письмовій формі, зареєстровано. Частина 4 ст. 60 ЦК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Пленум Верховного суду України у ч. 11 постанови N 14 від 18.12.2009 наголошує, що суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Статтею 717 ЦК України закріплено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Крім того, на момент подачі позивачем [PERSON] позову до суду сплив строк позовної давності, оскільки пройшло майже 11 років з того моменту як позивач дізналася про укладений договір дарування. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). На застосуванні строку позовної давності також наполягав відповідач [PERSON], про що свідчить заява (а.с. 23). Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що окрім того, що позивачем не надано допустимих та належних доказів, ще й пропущено строк у межах якого можна звернутися до суду.

Outcome: dismissed