Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

12.05.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 20). Позивач свої вимоги мотивував порушенням відповідачем зобов'язань за кредитно-заставним договором від 25.01.2008 року, в результаті чого відповідач має заборгованість за даним кредитним договором станом на 22.04.2015 року в розмірі 27 159, 82 доларів США, яка складається з : 8192,03 доларів США боргу по кредиту, 1538,01 доларів США боргу по процентам за користування кредитом, 277,83 доларів США боргу по комісії за користування кредитом, 15 847,93 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 11,23 долари США штрафу (фіксована частина), 1292,79 доларів США штрафу (процентна складова). На підставі викладеного позивач прохав суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 25.01.2008 року в розмірі 27 159, 82 доларів США. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з»явився, направивши до суду заяву, у якій позивач прохав справу розглядати за відсутності свого представника, позов підтримує. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснював, що ще в 2010 році здав позивачу автомобіль, що перебував у заставі у банку у зв»язку з тим, що не міг виконувати зобов»язання за кредитним договором, у зв»язку з чим із банком була досягнута усна домовленість, що таким чином припиняються його зобов»язання за кредитним договором. З 2010 року позивач до нього ніяких претензій не пред»являв, однак як виявилося банк продовжував нараховувати йому штрафні санкції , у зв»язку з чим як вбачається із розрахунку позивача йому нараховано пені більше 15 тисяч доларів США, вважав дані дії банку незаконними та що розмір пені є явно завищеним і вона в будь якому випадку підлягає до зменшення. В подальшому в ході розгляду справи відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, у яких в задоволенні позову прохав відмовити за безпідставністю. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів , наданих особами, які беруть участь у справі судом встановлено, що 25.01.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого станом на час розгляду справи є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №PLL0AK36630161. Відповідно до умов Договору (розділ 17 «Особливі умови») Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 9975,67 доларів США строком до 24.01.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,56 % річних ( статті 17.1.6, 17.1.5), з метою згідно з ст. 17.1.3 розділу 17 «Особливі умови» Договору: частину кредиту в розмірі 9678,57 доларів США надано з метою придбання Позичальником автомобіля; частину кредиту в розмірі 96,79 доларів США надано з метою оплати перших страхових платежів за Договором Страхування на перший рік дії кредиту; частину кредиту в розмірі 6,75 доларів США надано з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави; частину кредиту в розмірі 193,57 доларів США надано з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту Ст.4.1 Договору сторони встановили, що за користування наданим кредитом у період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою, визначеною у ст. 17.1.6. Договору. Проценти розраховуються на непогашену частину за фактичну кількість днів користування кредитними коштами виходячи з 360 днів у році, до повного погашення кредиту на суму неповернутого кредиту. Згідно ст. 4.3. договору позичальник сплачує банку винагороди , в розмірах і у строки , що зазначені в статті 17.1.8. даного Договору. Відповідно до ст. 4.4. Договору, погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до ст.17.8 Договору, до складу якої входять платежі за винагородою ( у випадку її наявності), процентами та кредитом, у розмірі 225,83 доларів США з 24 по 28 число кожного місяця. Згідно ст. 4.7. Договору кошти, отримані банком від позичальника для погашення заборгованості направляються для її погашення в такій черговості: для відшкодування витрат/збитків, які зазнав банк за договором зокрема згідно із статтями 3.4.1, 3.4.2, 6.2.7 Договору; для оплати неустойки згідно із ст.14 Договору; для оплати простроченої заборгованості за винагородами; для оплати простроченої заборгованості за процентами; для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом. Відповідно до ст. 4.8. Договору, остаточне погашення заборгованості здійснюється не пізніше дати погашення. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник надав в заставу належний йому на праві власності автомобіль DAEWOO FSO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. ВІ 5865АР, вартість якого 54200 грн. (п.п.17.9-17.10 Договору). Відповідно до умов Договору, на предмет застави може бути звернено стягнення на підставах, передбачених чинним законодавством (ст.10.1.12 Договору). Розділом 12 «Подія дефолту», сторони погодили, що такою подією вважається будь-яка з подій, встановлених у статті 12.1. договору, зокрема, затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту; несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредиту… несплата чергових страхових платежів.. інше істотне порушення позичальником умов договору… Відповідно до ст. 12.2.1 у разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту; та реєструє у державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави…. Згідно ст. 12.2.2 договору, позичальник зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом передачі… Відповідно до ст. 12.2.5 договору, якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт (або з моменту реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою) позичальник усуне подію дефолту, вимоги банку зазначені у повідомленні, втрачають чинність… Якщо протягом строку, вказаного статті 12.2.5. позичальник не усунув подію дефолту, позичальник зобов'язаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов'язання перед кредитором, у повному обсязі, а банк має право за своїм вибором здійснити одну або декілька з наступних дій: 1) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальнику відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов'язань; 2) розірвати договір у судовому порядку; 3) звернути стягнення на предмет застави4 4) застосувати будь - який спосіб захисту своїх прав, дозволений законодавством України (ст. 12.6 Договору). Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 546, ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що 27.07.2010 року між сторонами був складений акт приймання-передачі, згідно якого у зв'язку з допущенням [PERSON] прострочення кредиту за вказаним кредитно-заставним договором, ним передано у заклад ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль DAEWOO FSO LANOS TF69Y 2008 року випуску, д.н.з. ВІ 5865АР, для реалізації та скерування отриманих коштів на погашення заборгованості у разі невиконання зобов'язань перед банком. В результаті проведення огляду автомобіля виявлено, що він технічно справний. Зазначений автомобіль був реалізований банком та отримані внаслідок цього кошти у сумі 5129,49 доларів США спрямовані на погашення заборгованості за укладеним між банком та [PERSON] кредитно-заставним договором, що підтверджується наданим банком платіжним дорученням від 07.03.2013 року №1. Оскільки зобов'язання за кредитно-заставним договором відповідачем [PERSON] належним чином не виконуються, за ним утворилась заборгованість, яка згідно наданого банком розрахунку станом на 22.04.2015 року становить 27 159, 82 доларів США, яка складається з : 8192,03 доларів США боргу по кредиту, 1538,01 доларів США боргу по процентам за користування кредитом, 277,83 доларів США боргу по комісії за користування кредитом, 15 847,93 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 11,23 долари США штрафу (фіксована частина), 1292,79 доларів США штрафу (процентна складова). Даний розрахунок позивача відповідачем не спростовано. Разом із тим відповідач [PERSON] вважав, що нарахована пеня по кредитному договору є явно завищена та в будь-якому випадку підлягає зменшенню, враховуючи обставини справи. Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 27 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи викладене, відповідну усну заяву відповідача, те, що нарахована позивачем пеня 15 847,93 доларів США, як вид неустойки, значно перевищує розмір заборгованості позичальника по тілу кредиту, суд вважає за необхідне зменшити її розмір до 1000 доларів США, що відповідатиме загальним засадам цивільного судочинства, передбаченим ст. 3 ЦК України, а саме принципу справедливості, добросовісності та розумності. При зменшенні розміру пені в порядку ч.3 ст. 551 ЦК України, суд також враховує, як її неспівмірність із розміром основного боргу, так і істотні обставини по справі, що пов»язані із утворенням даного боргу по пені, а саме тривалий час майже у три роки, протягом якого автомобіль реалізувався позивачем, те, що позивач не повідомляв відповідача про час реалізації автомобіля та вартість , за яку він був реалізований, оскільки, як вбачається із розрахунку позивача, пеня нараховувалася також і після 2013 року. Таким чином, з урахуванням зменшення розміру пені в порядку ч.3 ст. 551 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №PLL0AK36630161 від 25.01.2008 року в розмірі 12 311, 89 доларів США, яка складається з : 8192,03 доларів США боргу по кредиту, 1538,01 доларів США боргу по процентам за користування кредитом, 277,83 доларів США боргу по комісії за користування кредитом, 1 000 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, 11,23 долари США штрафу (фіксована частина), 1292,79 доларів США штрафу (процентна складова). Разом із тим, відповідно до Постанови Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі № 6-738цс15, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Крім цього, п.14.11. Договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди, процентів, неустойки тривалістю 5 років. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі, якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Враховуючи викладені вимоги Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3654 грн.

Outcome: partial