Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

11 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19 жовтня 2005 року помер його дід, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчену сертифікатом на земельну частку (пай) серії СМ №0180423, виданим на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9. Він прийняв спадщину після діда, але отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном не може у звязку з втратою правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним у порядку спадкування за законом після діда, [PERSON], який помер 19 жовтня 2005 року, право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Іскра», розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначенням меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0180423, виданим 14 січня 1997 року Білопільською районною державною адміністрацією на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9, зареєстрованим 14 січня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №110. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 41). Представник відповідача Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав заяву про розгляд справи без участі представника сільради, з позовом згодні (а. с. 23). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання також не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 35). Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, надіслала заяву, в якій зазначила про те, що на спадщину після померлого 19 жовтня 2005 року батька [PERSON] не претендує, з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після останнього звертатися не буде, позов [PERSON] підтримує, просить розглянути справу в її відсутність (а. с. 44). У звязку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). У пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають всі права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ч. 1 ст. 1265ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подання нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що 19 жовтня 2005 року у с. Безсалівка Білопільського району Сумської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №265683 (а. с. 6). Останній був дідом позивача по лінії матері, [PERSON], про що обєктивно свідчать матеріали справи (а. с. 4-5, 42-43). Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0180423, виданим 14 січня 1997 року головою Білопільської районної державної адміністрації на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9, зареєстрованим 14 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №110, посвідчено право [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Іскра», розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 7). Згідно з довідкою Іскрисківщинської сільської ради від 24 червня 2016 року [PERSON] постійно і на день смерті 19 жовтня 2005 року проживав і був зареєстрований в [INFO] один. Заповіт від імені останнього виконкомом Іскрисківщинської сільської ради не посвідчувався. Онук [PERSON] - [PERSON], поховав діда, розпорядився його речами, зберігав документи (а. с. 9). Рішенням Білопільського районного суду від 22 липня 2016 року, яке набрало законної сили 01 серпня 2016 року, позивачу визначено додатковий строк для прийняття спадщини після померлого 19 жовтня 2005 року діда, [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 17 серпня 2016 року, спадкова справа після померлого 19 жовтня 2005 року [PERSON] не заводилася (а. с. 20). Наведене вище свідчить про те, що за законом позивач має право на спадщину після померлого діда. Разом із тим з матеріалів справи вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0180423, виданий 14 січня 1997 року головою Білопільської районної державної адміністрації на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9 втрачений (а. с. 27). У звязку з цим позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом у звязку з втратою правовстановлюючого документа, а тому право останнього підлягає захисту в судовому порядку. У відповідності до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved