Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

11 листопада 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі у 1000грн. щомісячно, починаючи з жовтня 2016р. і до досягнення дитиною [PERSON], 17.092014р. трирічного віку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2013р. Шлюб було зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №409. Шлюбні відносини між сторонами припинено, починаючи з січня 2016р. сторони не проживають спільно. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2016р. шлюб між сторонами розірвано. Від сумісного шлюбу з відповідачем сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], 17 вересня 2014р.н. Дитина проживає разом із позивачем. Зі свого боку позивач докладає всі можливі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє позивачу забезпечити та задовольнити повністю, як потреби спільної з відповідачем дитини так і власні потреби. Таким чином, позивач звертається до суду із даним позовом про стягнення аліментів на своє утримання, як матері спільно із відповідачем дитини, до досягнення дитиною трирічного віку у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з жовтня 2016 року. У судове засідання позивач не зявилась. Від представника позивача надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. У звязку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 03 серпня 2013 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №409, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - донька [PERSON], 17 вересня 2014р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016р. шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 03 серпня 2013р. зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 409, було розірвано (а.с.5). Донька на цей час проживає разом з матірю і знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто, утримання відповідачем своєї дружини до досягнення їхньою дитиною трирічного віку є не його правом, а його обовязком, у звязку з чим, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в судовому порядку. Згідно із ч.ч.1-2 ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання, та те, що відповідач є працездатним, має нерегулярний, мінливий дохід, не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Статтями 183, 184 СК України встановлено можливість визначення розміру аліментів у частці від заробітку батька або в твердій грошовій сумі. Зокрема, ст.184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає за можливе визначити розмір аліментів саме в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір, порядок сплати та суму аліментних зобов`язань суд виходить з такого. Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає разом із позивачем, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дружини між сторонами у справі, досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини у твердій грошовій сумі підлягають частковому задоволенню, оскільки, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, у звязку з чим не зможе сплачувати аліменти у розмірі 1000грн. на дружину, що може призвести до виникнення заборгованості по сплаті аліментів та наслідків, які із цього випливатимуть. Крім того, позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували необхідність стягнення саме суми, зазначеної у позовних вимогах. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів починаючи з жовтня 2016р., то слід зазначити таке. Як передбачено ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки позивачем не було надано доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, таким чином, суд доходить висновку, що у цій частині позов не обґрунтований, а тому задоволенню не підлягає. Згідно із п.1 ч.1\~ст.367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial