Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

11 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому просить визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 14 у будинку № 159 по пр.Металургів в м.Маріуполі Ямолдінова [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власником вказаної квартири, що підтверджується договором про дарування від 30.10.2003 року та договором дарування від 29.12.2003 року. У зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які вже тривалий час (з 2013 року) не проживають у її квартирі, не сплачують комунальних послуг та не беруть участі у її утриманні, їх особистих речей в квартирі немає. Реєстрація відповідачів у зазначеному будинку не дозволяє їй розпоряджатися вказаною квартирою. Просила визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON], якій діє на підставі довіреності, не зявились, надіслали заяви з проханням розгляду справи у їх відсутність, позов підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі у судові засідання 22.08.2016 року, 26.09.2016 року, 17.11.2016 року, 20.12.2016 року, 18.01.2017 року, 31.01.2017 року та 28.02.2017 року не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у звязку з чим, суд, за згодою позивачки, ухвалив розглянути справу у відсутності відповідачів згідно ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 серпня 2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «Проценко» на «Ребро», відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія 1-НО № 290311, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області Позивачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] від 30.10.2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та на підставі договору дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] від 29.12.2003 року, укладеного між [PERSON], яка діяла на підставі доручення від імені [PERSON], та [PERSON]. За вказаною адресою, а саме у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які з 2013 року та до теперішнього часу за вказаною адресою не проживають. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали письмові пояснення, якими підтвердили факт відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за спірною адресою з 2013 року, при цьому зазначили, що їх речей за адресою: [ADDRESS] немає, перешкод у користуванні житловим приміщенням їм не чинилося. Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Позивачкою доведено, що відповідачі не мешкають за адресою: [ADDRESS] з 2013 року, тобто понад 3 роки без поважних причин, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], але на теперішній час вони залишаються зареєстрованими за цією адресою, що додає додаткових нарахувань по сплаті за утримання майна. В звязку з вищевикладеним позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення підлягає задоволенню.

Outcome: approved