Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

10.08.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати за нею право власності на садибу по вул. Туріянській 56 в с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області, а саме: житловий будинок позначений в поетажному плані літерою «А-1», сарай «Б», літньої кухні зерносховище «В», прибудова «в», погріб «Г», вбиральня «Д», гараж «Е», жомова яма «є», колодязь №1, огорожа №21, ворота №3, загальна інвентарна вартість якої складає 94839 гривень, за набувальною давністю. Позов мотивує тим, що 13.08.1996 вона та її батько [PERSON] купили в [PERSON] садибу по вул. Туріянській 56 в с. Журавка Шполянського району Черкаської області, а саме: житловий будинок позначений в поетажному плані літерою «А-1» , сарай «Б» , літня кухні - зерносховище «В» , прибудова «в», погріб «Г» , вбиральня «Д» , гараж «Е», жомова яма «є» , колодязь «№1» огорожа «№21», ворота №3» загальна інвентарна вартість якої складаю 94839 грн., погодивши ціну в 80 мільйонів купоно-карбованців та порядок розрахунків про, що склали відповідну розписку. Після обміну розпискою, яка була складена на батька, позивач з батьком оплатила домовлену вартість садиби, а саму розписку засвідчили, як факт продажу в [PERSON] сільській раді. [PERSON] передала позивачці садибу, в якій проживала та переїхала до сина в Херсонську область. Даний факт підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] жителів с. Журавки Шполянського району. В 2001 році [PERSON] сільською радою позивач була зареєстрована в даному домоволодінні з своїми дітьми, де проживає і по нині. Пізніше позивач довідалась, що [PERSON] померла, більше того в 2008 році помер і її батько таким чином у неї не має змоги переоформити садибу на себе в установлений законом порядку. Позивач вважає, що за її кошти придбано садибу і вона володіє даною садибою правомірно більше 20 років, тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 07.09.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач заперечував проти задоволення позову з наступних причин. У відзиві зазначено, що рік побудови господарських будівель і споруд у технічному паспорті визначався з власного розсуду та зі слів замовника, тобто [PERSON] у відповідності до абз. 17 розділу 10 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127 за змістом якого матеріали конструктивних елементів та рік побудови будинків, господарських будівель і споруд вказує замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом. Втім реєстрація права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, та прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, виконується на підставі даних по господарського обліку відповідної сільської ради в тому числі даних сільської ради про рік побудови об'єктів нерухомості (Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений Постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127). За даними по господарської книги № 1, особовий рахунок № 65, [PERSON] сільської ради Шполянського району Черкаської області за [PERSON] числиться лише житловий будинок загальною площею 40 кв.м, який був побудований до 5 серпня 1992 року. Одночасно за даними [PERSON] сільської ради всі інші господарські будівлі і споруди зазначені в технічному паспорті окрім житлового будинку окресленого літ. «А» були збудовані уже [PERSON] після 2001 року самочинно, без належних на те законних підстав на земельній ділянці, що перебуває у власності [PERSON] сільської ради, а у відповідності до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Позивачем 22.10.2018 було подано відповідь на відзив в порядку ст.179 ЦПК України. У відповіді позивач зазначає, що у відзиві Відповідач визнає факт законності забудови будинку, однак бездоказово стверджує про те, що решта надвірних споруд та будівель не зазначено в по господарській книзі, отже є самочинно збудованими, приховуючи той факт, що по господарський облік на той час вівся тільки по будинку, не зазначаючи надвірних споруд. Жодного доказу про те, що надвірні споруди домоволодіння по вул. Туріянській 56 в с. Журавка збудовані після 1990 року відповідачем не надано, тому є некоректним посилання відповідача на вимоги ст.376 ЦК України та Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014. [PERSON] , яка після продажу власного будинку проживала в свого сина в с. Біла Криниця Великоолександрівського району Херсонської області, 01.07.1997 померла, що підтверджується актовим записом № 28 від 3 липня 1997 року по Білокриницькій селищній раді Великоолександрівського району Херсонської області. Відповідно до витягу із Спадкового реєстру спадкова справа після її смерті не заводилась. Таким чином, оскільки спадкоємців після смерті [PERSON] немає, то відповідно [PERSON] сільська рада є належним відповідачем. Відповідач у своєму відзиві не надав жодного доказу, який би перешкоджав суду після встановлення фактичних обставин справи застосувати вимоги ст. 204, 328, 344, 392 ЦК України. Ніяк не спростовано твердження позивача, про те що позивачка, добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує безперервно і відкрито володіти нерухомим майном протягом більше як 20 років. Проігноровано відповідачем і вимоги ст. 328 ЦК України, відповідно до якої, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом . 09.11.2018\~відповідачем було\~подано заперечення\~на відповідь\~на відзив\~[PERSON].\~У своєму\~запереченні відповідач\~зазначив,\~що позивач\~сама зазначає\~у відповіді\~на відзив,\~що [PERSON],\~яка після\~продажу власного\~будинку проживала\~у свого\~сина в\~с.\~Біла Криниця\~до дня\~своєї смерті\~01.07.1997,\~а тому\~враховуючи положення\~п.і\~ч.1\~ст.549\~ЦК Української\~РСР відповідно\~до якого\~визнається що\~спадкоємець прийняв\~спадщину,\~якщо він\~фактично вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном,\~а також\~зважуючи на\~зміст п.\~113\~Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України\~затвердженої наказом\~МЮУ від\~18.06.1994\~року №\~18/5\~відповідно до\~якого,\~свідоцтво про\~право на\~спадщину видається\~спадкоємцям,\~що прийняли\~спадщину,\~тобто таким,\~які фактично\~вступили в\~управління або\~володіння спадковим\~майном чи\~подали заяву\~в державну\~нотаріальну контору\~про прийняття\~спадщини Цивільного\~кодексу.\~Доказом вступу\~в управління\~чи володіння\~спадковим майном\~можуть бути:\~довідка житлово-експлуатаційної\~організації,\~правління житлово-будівельного\~кооперативу,\~виконавчого комітету\~місцевої Ради\~народних депутатів\~чи відповідної\~місцевої державної\~адміністрації.\~Вбачається,\~що у\~померлої [PERSON]\~є спадкоємець\~-\~її син,\~який проживав\~з нею\~до дня\~смерті та\~прийняв спадщину,\~а отже\~з метою\~не порушення\~його майнових\~прав він\~має виступати\~відповідачем та\~або співвідповідачем\~у цій\~справі.\~Також вважає,\~що слід\~долучити до\~матеріалів цивільної\~справи і\~витяг з\~рішення сесії\~[PERSON] сільської\~ради від\~23.04.2018\~та лист-повідомлення\~[PERSON] сільської\~ради адресований\~[PERSON], а також скаргу жителів\~села Журавки,\~яка надійшла\~до сільської\~ради 25.05.2018\~щодо неправомірних\~дій Позивача,\~які полягають\~зокрема у\~незаконному зведенні\~сараю,\~літніх приміщень\~для домашньої\~скотини та\~є доказом\~здійснення самочинного будівництва, [PERSON], надвірних та господарських споруд по вул. Туріянській, 56 в с. Журавка Шполянського району Черкаської області, при зведенні яких були грубо порушені права суміжних користувачів земельних ділянок прилеглих до земельної ділянки на якій проводилося незаконне будівництво. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову повністю. 07.11.2018 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог та залучення до справи третьої особи. Позивач просив суд визнати за [PERSON] право власності на садибу по вул. Туріянська 56 в с. Журавка Шполянського району, а саме: на житловий будинок позначений в поетажному плані літерою «А-1», літня кухні-зерносховище «В» , прибудова «в», погріб «Г» , вбиральня «Д» , гараж «Е», колодязь «№1» огорожа «№21», ворота №3». загальна інвентарна вартість якої складає 70974 грн. і, яка відповідно до по господарської книги по [PERSON] сільській раді в с. Журавка Шполянського району належала [PERSON] - за набувальною давністю. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області 14.08.2018 було відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 15.11.2018 за клопотанням позивача було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON]. Ухвалою Шполянського районного суду, Черкаської області 08.01.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник зявилися, позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання зявився та заперечував проти задоволення позову аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у відзиві на позов та запереченні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, до суду не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вулиця Туріянська, 56 село Журавка від 15.08. 2017, виготовленого ФОП [PERSON]В, садиба за адресою: вул. Туріянська №56 с. Журавка, Шполянський район, Черкаської області, складається із житлового будинку позначеного літерою «А-1», площею 54,9 кв.м., 1929 року побудови, сараю позначеного літерою «Б», площею 88,2 кв.м., 1989 року побудови, літньої кухні зерносховища, позначеною літерою «В» площею 32,9 кв.м., 1989 року побудови, прибудови позначеної літерою «в» 1989 року побудови, площею 9,9 кв.м., погребу позначеного літерою «Г», площею 19,8 кв.м., 1980 року побудови, вбиральні позначеної літерою «Д», площею 1,3 кв.м., 1990 року побудови, гаражу позначеного літерою «Е» площею 46,8 кв.м., 1988 року побудови, жомової ями позначеної літерою «Є», площею 9,7 кв.м., 1988 року побудови, колодязя позначеного цифрою «1» 1980 року побудови, огорожі позначеної цифрою «2», 1990 року побудови, воріт позначених цифрою «3», 1990 року побудови. (а.с.5-7). У відповідності до довідки наданої ФОП [PERSON] від 15.08.2017, інвентарна вартість садиби з надвірними будівлями та спорудами, розташована за адресою: Черкаська область, Шполянський район, село Журавка, вулиця Туріянська, 56 станом на 15.08.2017 року, складає 94\~839,00 гривень (девяносто чотири тисячі вісімсот тридцять девять гривень). (а.с.8). Згідно розписки від 13.08.1996 наданою [PERSON] про те, що [PERSON] віддав їй гроші в сумі 80\~000\~000 (вісімдесят мільйонів), так як вона продала хату [PERSON], про що і розписалась. Свідки: [PERSON], [PERSON]. (а.с.9). У відповідності до довідки від 11.08.2017 за №574, виданої [PERSON] сільською радою Шполянського району Черкаської області, про те, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають в [INFO] в будинку [PERSON] з 2001 року. (а.с.10). У довідці від 18.08.2017 за №662, виданій [PERSON] сільською радою Шполянського району Черкаської області, міститься інформація про те, що у [PERSON] дійсно знаходиться у тимчасовому користуванні присадибна земельна ділянка, площею 0,32 га, згідно рішення №35 від 18.11.1999 року, та доділено 0,10 га земельної ділянки у тимчасове користування згідно рішення №63 від 13.10.2003 року. (а.с.11). Згідно довідки\~про склад\~сімї від\~11.08.2017\~за №573, виданої [PERSON] сільською радою Шполянського району Черкаської області, за адресою: с. Журавка, вул. Туріянська, 56 Шполянського району Черкаської області, до складу сімї зареєстрованих входять: [PERSON] власник, не проживає, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [PERSON], [INFO]. (а.с.12). Письмовими поясненнями свідки, [PERSON], [INFO], жителя [INFO], та [PERSON], [INFO], житель [INFO], підтверджують, що в 1996 році [PERSON], разом зі своїм батьком [PERSON], купили в [PERSON], будинок по вул. Туріянська 56 (Котовського) в с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області. З того часу [PERSON] проживає в даному будинку разом з своєю сімєю, а [PERSON] виїхала в Херсонську область до свого сина. (а.с.13-14). Згідно свідоцтва про смерть серія 1-СР № 102460 від 04.11.2008, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради Шполянського району Черкаської області, [PERSON] помер 01.11.2008 (а.с.15). Згідно свідоцтва про народження серія І-СР № 432442, виданого 11.05.1977 [PERSON] сільською радою Шполянського району Черкаської області, [PERSON] народилась 14.04.1977, про що 11.05.1977 було зроблено запис №14. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 29.07.1995 І-СР №272107, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради Шполянського району Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] 29.07.1995 уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 11. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Козуб». (а.с.17). Відповідно до довідки виданої [PERSON] сільською радою Шполянського району Черкаської області, 11.08.2017 за №575, згідно погосподарського обліку [PERSON] сільської ради житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: вул. Туріянська, 56 (стара назва вулиці Котовського) с. Журавка, Шполянського району Черкаської області числиться за громадянкою [PERSON] на земельній ділянці 0,42 га, яка знаходиться в користуванні [PERSON]. Підстава: номер по господарського обєкта №65, погосподарська книга №1. (а.с.18). Згідно довідки виданої [PERSON] сільською радою Шполянського району Черкаської області, від 30.08.2018 року № 722 за гр. [PERSON], на праві особистої власності числиться житловий будинок загальною площею 40 кв.м. Вказаному об'єкту нерухомого майна присвоєна адреса: с. Журавка вул. Туріянська (бувша Котовського), 56, Шполянського району Черкаської області. Факт набуття (виникнення) права власності на вищевказане нерухоме майно у гр. [PERSON] виникло, так як житловий будинок побудований та закінчений будівництвом до 05 серпня 1992 року. Факт набуття на будь які інші господарські будівлі і споруди, окрім житлового будинку загальною площею 40 кв. м. що побудовані до 5 серпня 1992 року згідно по господарського обліку та за даними [PERSON] сільської ради не підтверджуються. (а.с. 31). Згідно витягу з погосподарської книги №1, особовий рахунок №65, [PERSON] сільської ради, наданого [PERSON] сільською радою Шполянського району, Черкаської від 30.08.2018 року №721, в селі Журавка Шполянського району, Черкаської області за громадянкою [PERSON] на праві власності числиться житловий будинок загальною площею 40 кв.м., розташований по вул. Туріянська 56 (бувша Котовського). (а.с.32). Згідно свідоцтва про смерть серії І-КГ № 025667 виданого Білокриницькою селищною радою Великоолександрівського району, 03 липня 1997 року, [PERSON] померла 1.07.97 року у віці 64 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 1997 року липня місяця 3 числа, зроблено запис №28. (а.с.38). Згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53584280 від 08.10.2018 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON], про заведену спадкову справу, після смерті [PERSON], яка померла 01.07.1997 року, інформація відсутня. (а.с. 37). Відповідно до скарги вх. №1 від 19.02. 2018 року [PERSON], остання скаржилася на сусідів [PERSON], [PERSON], які заложили гноянку на перетиці, яка частково розміщення на земельній ділянці скаржниці, а також збудував літні приміщення для свиней та кіз. (а.с.53). Згідно витягу з рішення № 19-5/VII [PERSON] сільської ради Шполянського району, Черкаської області від 23.04.2018 року, (Про розгляд заяв громадян с. Журавка), вирішено попередити [PERSON], дотримуватися земельного законодавства, в разі не виконання даного рішення земельна ділянка, яка була доділена в тимчасове користування [PERSON], буде вилучена згідно ст.141 п. ( ґ) Земельного кодексу України (а.с.54). Відповідно до листа [PERSON] сільської ради, Шполянського району, Черкаської області від 23.04.2018 року №66, [PERSON], повідомлялася про прийняте рішення сесії сільської ради, та про наслідки його не виконання. (а.с.55). Відповідно до заяви від 05.12.2018, поданої [PERSON], 03.07.1997 померла його мати [PERSON], в силі Біла Криниця, Великоолександірвського району, Херсонської області. За життя мати продала належний їй будинок в селі Журавка, Черкаської області, а саме: житловий будинок, погріб, вбиральню, колодязь, огорожа з воротами, літню кухню, прибудову, [PERSON]. Розписка про продаж була засвідчена в [PERSON] сільраді і передана [PERSON] Жодним чином не претендує на спадкове майно померлої [PERSON] (а.с.68). Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду, існує нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Туріянська (Котовського) буд. №56 с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 15.08. 2017. Площа будинку 54,9 кв.м., інвентаризаційна вартість 94\~839,00 (девяносто чотири тисячі вісімсот тридцять девять гривень) 00 копійок. (а.с.5-8). Право власності на житловий будинок розташований по вул. Туріянська, 56 (Котовського) с. Журавка, числиться згідно погосподарської книги №1, особовий рахунок №65, за [PERSON], даний факт підтверджується витягом з погосподарської книги наданий [PERSON] сільською радою від 30.08.2018 року, №721, довідкою виданою [PERSON] сільською радою, Шполянського району, Черкаської області від 11.08.17 року №575, та довідкою виданою [PERSON] сільською радою, Шполянського району, Черкаської області від 30.08.18 року №722 (а.с.18,32). [PERSON] померла, 01.07.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КГ № 025667 виданого Білокриницькою селищною радою Великоолександрівського району, 03 липня 1997 року. (а.с.38). Після смерті [PERSON], спадкова справа не відкривалася, та спадщину ніхто не прийняв, що підтверджується [PERSON] зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53584280 від 08.10.2018 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.37). [PERSON], син померлої [PERSON], в своїй заяві зазначив, що не претендує на спадкове майно своєї матері, а також вказав, що житловий будинок в селі Журавка, Шполянського району, Черкаської області, покійна мати продала [PERSON], розписка про продаж була засвідчена в [PERSON] сільській раді, та передана [PERSON] (а.с.68). Згідно абз. 2 п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Таким чином твердження, відповідача що він є неналежним відповідачем у даній справі є необґрунтованим, оскільки спадщину після смерті [PERSON], ніхто не прийняв тому орган уповноважений управляти даним майном є саме [PERSON] сільська рада, Шполянського району, Черкаської області, на території якої знаходиться спірне майно. Більше того у відповідності до ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Таким чином саме сільська рада має бути відповідачем у даній справі, оскільки прийняте рішення по справі може в подальшому вплинути на права відповідача в частині реалізації ним свого обовязку, щодо подання до суду заяви про визнання спадщини відумерлою. Твердження позивача, що між її батьком [PERSON] та нею, а також [PERSON] було укладено договір купівлі продажу житлового будинку, є необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимим доказами. Оскільки надана суду розписка від 13.08.1996 підтверджує лише факт отримання коштів за продаж хати. Проте в розписці не ідентифіковано, за яку саме хату були отримані кошти [PERSON] від [PERSON] в розмірі 80\~000\~000 (вісімдесят мільйонів). Текст розписки не містить інформацію про позивача, відповідно вона не стосується її прав та обовязків. Тому дана розписка не підтверджує обставин справи, щодо купівлі 13.08.1996 позивачем разом з її батьком [PERSON] в громадянки [PERSON], садиби по вул. Туріянівській 56 в с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області, а лише підтверджує факт передачі коштів від громадянина [PERSON] громадянці [PERSON], за продаж хати. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, підтверджує факт укладання договору купівлі продажу житлового будинку, який належав його матері [PERSON], та який знаходився в с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області. Щодо показів свідків, [PERSON], та [PERSON], які стверджують, що [PERSON] та [PERSON] в 1996 році купили в громадянки [PERSON], будинок по вулиці Турянській 56 (вул. Котовського) с. Журавка, також не може бути підтвердженням укладання договору купівлі продажу житлового будинку, а може слугувати підтвердженням отримання коштів за купівлю продаж будинку. Згідно ч.2 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до норм ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6, ст. 81 ЦПК України, Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не бере до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, оскільки показання даних свідків стосуються порушення позивачами правил добросусідства, а не набуття права власності на будинок. Згідно ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, в редакції станом на 13.08.1996, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. У відповідності до ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 54 Закону України «Про нотаріат» в редакції станом 02.09.1993, яка була чинною на дату написання розписки 13.08.1996, нотаріуси та посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. У відповідності до ст. 55 даного закону ,\~угоди \~про \~відчуження \~та \~заставу \~майна,\~ \~ що\~підлягає реєстрації,\~ посвідчуються\~ за\~ умови\~ подання\~ документів,\~які підтверджують\~ право\~ власності\~ на\~ майно,\~ що\~ відчужується\~ або\~заставляється. При посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Згідно п.\~27\~Інструкції «Про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України»\~затверджено наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~18\~червня 1994\~року №18/5,\~яка була\~чинною на\~дату написання\~розписки \~13.08.1996,\~нотаріуси \~посвідчують \~угоди,\~ щодо\~ яких\~законодавством встановлено\~обов'язкову\~нотаріальну форму. \~Відповідно до\~чинного законодавства\~обов'язковому\~нотаріальному посвідченню\~підлягають зокрема - договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» від 28.04.1978 № 3, яка була чинною на дату написання розписки від 13.08.1996, визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Таким чином, надана розписка не є належним доказом укладання договору купівлі - продажу садиби, між позивачем, батьком позивача та [PERSON], а посилання позивача на норми ст.204 ЦК України, про правомірність правочину, є безпідставними. Оскільки, по перше, до даних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року, оскільки розписка написана в період чинності саме цивільного кодексу УРСР, а не цивільного кодексу України 2004 року, а, по друге, виходячи із норм ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі продажу садиби від 13.08.1996 є не дійсним, у звязку з недодержанням нотаріальної форми договору. Також не надано доказів реєстрації договору купівлі продажу будинку у виконавчому комітеті [PERSON] сільської ради, Шполянського району, Черкаської області. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України. Висновок Верховного Суду у справі № 205/1178/16-ц від 06 вересня 2018 року. Враховуючи зміст вимог ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Висновок Верховного суду України від 01.11.2017 справа №569/150/16-ц. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду у справі № 703/6177/15-ц від 06.06.2018. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Такий висновок міститься у рішеннях Верховного Суду у справах № 199/9518/15-ц від 07.05. 2018 , № 307/51/17 від 10.05.2018 та № 296/6949/17 від 19.09.2018. Згідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач на момент початку володіння майном, був цілком і повністю обізнаний відносно того, що власником житлового будинку за адресою: вул. Туріянська, 56 (Котовського), с. Журавка, Шполянського району, на яку він просить визнати право власності за набувальною давністю, була [PERSON], яка не втрачала свого права власності на це майно, отже не можна вважати добросовісним володіння позивачем садибою, яка на праві власності і досі належить іншій особі. Крім того з наявних матеріалів справи, вбачається, що сторонами [PERSON] та [PERSON] були фактично виконані умови договору купівлі - продажу житлового будинку, що виразилися у передачі коштів за будинок та передання будинку для користування, проте сторонами не було дотримано форми договору. Тому, у суду відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на зазначене майно житловий будинок разом з господарським спорудами, на підставі статті 344 ЦК України. Згідно ч.3 ст.344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Доказів заволодіння позивачем, садибою яка належить [PERSON], на підставі договору з власником, та відсутності предявлених вимог щодо його повернення з боку власника, позивачем також до суду не надано. Надана суду розписка не є належним та допустимим доказом укладення договору, а лише підтверджує факт отримання коштів нині покійним батьком позивачки від [PERSON]. Отже частина 3 ст.344 ЦК України, до даних обставин справи також не може бути застосована. Що стосується\~аргументів відповідача,\~що господарські\~будівлі і\~споруди,\~які знаходяться\~біля будинку\~по вул.\~Туріянська 56\~(Котовського)\~в с.\~Журавка,\~Шполянського району,\~та які\~зазначені в\~технічному паспорті\~є самочинно\~побудованими,\~і за\~набувальною давністю\~суд не\~може визнати\~на них\~право власності,\~суд вважає,\~що факт\~самочинного будівництва,\~не підтверджений\~належними та\~допустимими доказами,\~скарга сусідів,\~та рішення\~сесії не\~є належними\~доказами самочинного\~будівництва,\~а отже\~є припущенням\~відповідача.\~ Більше\~того сільською\~радою було\~видано довідку\~від 11.08.2017\~за №575\~в якій\~прописано,\~що за\~громадянкою [PERSON],\~згідно погосподарського\~обліку числиться\~житловий будинок\~з надвірними\~спорудами,\~що розташовані\~за адресою:\~вул.\~Туріянська 56,\~(Котовського)\~с.\~Журавка,\~Шполянського району,\~Черкаської області,\~на земельній\~ділянці 0,42\~га,\~яка знаходиться\~в користуванні\~[PERSON].\~Через рік,\~а саме:\~30.08.2018\~сільською радою\~була видана\~довідка №722\~зміст якої\~відрізнявся від\~попередньої.\~Так,\~в даній\~довідці сказано,\~що за [PERSON], на праві особистої власності числиться житловий будинок загальною площею 40 кв.м. Вказаному об'єкту нерухомого майна присвоєна адреса: с. Журавка вул. Туріянська (бувша Котовського), 56, Шполянського району Черкаської області. Факт набуття (виникнення) права власності на вищевказане нерухоме майно у гр. [PERSON] виникло, так як житловий будинок побудований та закінчений будівництвом до 05 серпня 1992 року. Факт набуття на будь які інші господарські будівлі і споруди, окрім житлового будинку загальною площею 40 кв. м. що побудовані до 5 серпня 1992 року згідно по господарського обліку та за даними [PERSON] сільської ради не підтверджуються. Тобто сільська\~рада видала\~дві довідки\~за підписом\~голови сільської\~ради,\~[PERSON],\~зміст яких\~кардинально відрізняється.\~Крім того,\~перевірка факту\~самочинного будівництва\~покладено на\~органами державного\~архітектурно-будівельного\~контролю,\~згідно до\~ст.41\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності».\~Згідно ст.7\~даного закону,\~до органів\~державного архітектурно-будівельного\~контролю належать,\~в тому\~числі і\~ виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад. Відповідачем на надано доказів створення зазначеного органу. Також не надано жодного доказу, який би підтверджував факт притягнення позивача до відповідальності за виконання будівельних робіт без дозволу на їх виконання, чи за експлуатацію обєктів, не прийнятих в експлуатацію. Взагалі належних та допустимих доказів наявності самочинного будівництва, до суду не надано. Тому, суд критично ставиться до аргументів відповідача щодо самочинності будівництва господарських будівель та споруд, які розташовані за адресо: вул. Туріянська 56 ( Котовського) с.Журавка, Шполянського району, Черкаської області. Інших доказів самочинного будівництва відповідач не надав. У відповідності до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Перевіривши юридичну\~та фактичну\~обґрунтованість доводів\~сторін,\~зясувавши всі\~обставини справи\~та перевіривши\~їх доказами,\~оцінивши \~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності\~ наданих\~сторонами,\~суд\~\~доходить висновку,\~що\~\~встановлені у\~справі обставини\~не підтверджують\~позицію позивача,\~\~\~покладену в\~основу позовних\~вимог,\~а відтак,\~ в\~позові належить\~ відмовити\~повністю у\~звязку з недоведеністю позивачем всіх обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Отже позовні вимоги не підлягають до задоволення. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, суд залишає на рахунку позивача.

Outcome: dismissed