Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

12.08.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, визначивши третіми особами дітей - [PERSON] і [PERSON] (а.с. 1-4). Ухвалою судді від 17.08.2019р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 115). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.05.1996р. по 11.08.2020р. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані і мешкають з позивачкою, продовжують навчання. Навчаються на 1-му курсі факультету економіки, бізнесу та міжнародних відносин денної форми навчання Університету митної справи та фінансів (IV рівня акредитації) за напрямом підготовки (відповідно за спеціальністю «076 Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» та «075 Маркетинг»), термін навчання за освітнім рівнем «Бакалавр» до 30.06.2023 року. Позивачка сплачує щорічно за навчання дітей по 12 000 грн., несе інші витрати на утримання дітей (придбання одягу, взуття, продуктів харчування), загальна сума яких складає 10 000 грн. на місяць. Крім того, сини постійно хворіють, у зв`язку із чим потребують систематичного лікування. Батько дітей коштів на утримання дітей не надає, однак є приватним підприємцем, його дохід за 2019 рік склав 948 000 грн. Заявлена до стягнення сума аліментів складе менше 30% від його щомісячного доходу. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , які продовжують навчання в розмірі 10 000 грн. на кожну дитину щомісяця. Також просила компенсувати витрати на правничу допомогу. Представник позивачка\~ адвокат\~Беспалова І.А. (діє на підставі ордеру від 07.08.2020р. і договору від 07.08.2020р. а.с. 106 109) 20.10.2020р. надала до суду заяву, у якій просила справу розгадати без її участі, без фіксації технічними засобами, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 132). Від третіх\~осіб - [PERSON] і [PERSON] до суду 14.09.2020р. надійшли пояснення, у яких вони вимоги позивачки підтримали і просили їх задовольнити, справу слухати без їх участі (а.с. 121\~- 124). Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 18.09.2020р. і на 20.10.2020р. не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу місця реєстрації відповідача та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада» (а.с.118-120, 128, 130-131). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 1 ст. 191, ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі пред`явлення позову одним із батьків, суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких, у зв`язку з цим стягуються аліменти. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими 22.11.2012р. Індустріальним відділом ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серія [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 12, 13). Діти зареєстровані і мешкають з позивачкою, що видно з довідки про склад сім`ї № 6782 від 06.08.2020р. (а.с. 15). Діти навчаються на 1-му курсі факультету економіки, бізнесу та міжнародних відносин денної форми навчання Університету митної справи та фінансів (IV рівня акредитації) за напрямом підготовки (відповідно за спеціальністю «076 Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» та «075 Маркетинг»), термін навчання за освітнім рівнем «Бакалавр» до 30.06.2023р., що підтверджено довідками від 22.07.2020р. № 124-30/1419 і 124-30/1418 (а.с. 31-32). З наданих позивачкою договорів про надання освітніх послуг № 789 від 06.08.2019р., № 2036 від 08.08.2019р. і квитанцій про сплату послуг установлено, що за освітні послуги, які отримують діти, позивачка сплачує щорічно по 12 000 грн. (а.с. а.с. 27 36). З медичних документів (виписок з медичних карт) видно, що у [PERSON] діагностоване захворювання очей, рекомендована оптична корекція (окуляри, МКЛ) (а.с. 16). Позивачкою придбано окуляри 28.08.2019р. на суму 9\~761,00 грн., а також сплачені послуги за оптичну корекцію: 21.02.2020р. в сумі 789,00 грн. і 18.07.2020р. в сумі 536,00 грн. (а.с. 18, 19). У [PERSON] діагностоване захворювання серця, у зв`язку з чим він проходив лікування з 16.06.2019р. по 01.07.2019р. (а.с. 20 - 26). Також позивачка самостійно несе інші витрати на утримання дітей (придбання одягу, взуття, продуктів харчування) на підтвердження чого надала відповідні чеки (а.с. 52 64). Відповідач є фізичною особоюпідприємцем, здійснює діяльність за адресою: [ADDRESS] . Означене перевірне судом за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), за даними якого ФОП [PERSON] зареєстрований підприємцем з 30.01.2007р. Згідно наданої позивачкою копії декларацій платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2019 рік відповідачем отриманий дохід в сумі 948\~000,00 грн. (а.с. 39-40). З огляду на те, що відповідно до ст. 199 СК України утримання повнолітніх сина (або доньки) під час навчання є обов`язком батьків, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на період навчання його повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 10\~000,00 грн. на кожну дитину, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до [INFO] , що на думку суду буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених обставин у справі, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги з відповідача на користь позивачки у розмірі 2 800,00 грн., суд дійшов такого висновку. Частина 3 ст. 137 ЦПК передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В такому описі слід зазначати перелік конкретних послуг та вартість кожної послуги, або, в разі погодинної тарифікації послуг адвоката кількість годин, витрачених на надання кожної послуги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК). Більш широкого переліку документів, що підтверджують розмір витрат кодекс не містить, однак з даного приводу є чимало правових висновків Верховного Суду. У постанові Великої Палати\~Верховного Суду\~по справі\~№751/3840/15-ц\~від 20.09.2018р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Постанова Верховного\~Суду у\~складі колегії\~суддів Касаційного\~адміністративного суду\~по справі\~№823/2638/18\~від 16.05.2019р. містить висновки про те, що надані позивачем договір, рахунок (з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо, а також кількість годин, витрачену на кожну з цих послуг) та квитанція про оплату цих послуг є належними і достатніми доказами для стягнення понесених витрат, а складення акту виконаних робіт не передбачено умовами договору, тому сам факт виставлення рахунку клієнту та його оплата свідчать про прийняття цих послуг. Таким чином, необґрунтованою є вимога щодо прайс-листа та акту виконаних робіт (послуг) за умови, що надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість В постанові Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Касаційного адміністративного\~суду по\~справі №826/856/18\~від 22.12.2018р. зазначається, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №922/1163/18 від 06.03.2019р. містить висновок, що відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, в договорі про надання правничої допомоги необхідно вказувати хоча б мінімальні ціни конкретних послуг адвоката, а в рахунку та акті виконаних робіт (якщо його підписання передбачено договором) потрібно вказувати детальний опис наданих послуг. Ну і, звичайно ж, не слід забувати долучати до матеріалів судової справи копії свідоцтв всіх адвокатів, які надавали правову допомогу, навіть якщо ця допомога не була пов`язана з безпосередньою участю в судових засіданнях. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). Витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК). При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК). За змістом норм ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно зі статтею 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом договором про надання правничої допомоги від 07.08.2020р. Сам факт надання правової допомоги адвокатом та отримання її клієнтом підтверджується актом про надання та оплату правничої допомоги від 12.08.2020р., підписаним між [PERSON] і адвокатом Беспаловою І.А., а її фактична оплата - квитанцією від 20.10.2020р. про оплату 2 800,00 грн. (а.с. 133). Тому, суд вважає, що позивачка належними доказами довела понесені нею витрати на професійну правничу допомогу адвоката (а.с. 107-112, 133), тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідача. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2020р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: approved