Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

10.08.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом шляхом зняття з реєстрації та виселення, який був уточнений. В обґрунтування уточненого позову [PERSON] зазначила, що вона є власником будинку № 4 по вул.. Українській в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, який належить їй на підставі договору дарування від 13.09.2010 року. В даному будинку з 13.09.2010 року зареєстрована та мешкає відповідач [PERSON], яка має свій будинок. Позивач забрала [PERSON] до себе, так як вона є її матірю та на той час була хворою. В спірний будинок без дозволу позивача вселився син [PERSON] та брат позивача по материнській лінії [PERSON], який зловживає спиртними напоями, приводить у будинок незнайомих позивачу жінок циганської національності, розпродує з будинку речі. На даний час виникла необхідність у звільненні будинку позивача, однак такі вимоги відповідачі не реагують, а саме [PERSON] відмовляється знятися з реєстрації, а [PERSON] відмовляється виселитися із даного будинку. Посилаючись на статті 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, статтю 116 Житлового кодексу України, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні будинком № 4 по вул. Українській в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, зобовязати [PERSON] знятися з реєстрації за даною адресою та виселити [PERSON] з даного будинку. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що [PERSON] є її матірю. У вересні 2010 року вона вселила свою матір до спірного житлового будинку як члена своєї сім?ї та зареєструвала її там, оскільки мати потребувала стороннього догляду. У 2014 році відповідач [PERSON], який є її братом по материнській лінії, повернувся із місць позбавлення волі та без її дозволу вселився до її будинку. Її мати також не брала у неї дозволу на вселення свого сина до цього будинку. Після того, як [PERSON] самовільно вселився до будинку, проживання з ним стало неможливим, оскільки він веде антисоціальний стиль життя, вживає спиртні напої, виносить з дому речі, приводить жінок циганської національності. З приводу зазначеного позивач неодноразово зверталася до органів поліції, однак її мати захищає свого сина. Це стало приводом того, що позивач тимчасово не проживає у даному будинку та не може користуватися своєю власністю у повному обсязі. На неодноразові вимоги виселитися із будинку, відповідач не реагує. Щодо матері позивач зазначила, що вона не проти її проживання у даному будинку, однак просить зняти її з реєстраційного обліку. Після виселення [PERSON] з будинку, вона повернеться до свого будинку та буде проживати там із своєю матірю, яка потребує стороннього догляду. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, що міститься в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали. Представник третьої особи Органу реєстрації виконавчого комітету Оріхівської міської ради в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до договору дарування від 13.09.2010 року, позивачу на праві власності належить будинок № 4 по вул. Українській в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області. Згідно довідки №87 від 20.03.2017 року, виданої виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, за адресою: Оріхівський район, селище Комишуваха, вул. Українська, 4 зареєстрована: [PERSON], [INFO] Зазначене також підтверджується інформацією адресно-довідкового бюро ДМС України в Запорізькій області, наданою на запит суду. Також за даною адресою зареєстрована позивач з 14.04.2017 року, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання. Як свідчить довідка № 641 від 20.03.2017 року, видана секретарем Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Зазначене також підтверджується інформацією адресно-довідкового бюро ДМС України в Запорізькій області, наданою на запит суду. Як вбачається з довідки № 2224 від 27.09.2017 року, виданої секретарем Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, відповідач [PERSON] дійсно проживає в будинку за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, вул.. Українська, 4, без реєстрації. Як вказала в судовому засіданні позивач, [PERSON] є її матірю та вселилася до її будинку з її згоди як член сім?ї, так як вона потребувала сторонньої допомоги та хворіла. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому\~відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до\~ст. 7\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:\~1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про\~позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином\~вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловив Верховний суд України у своїй постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Відповідно до ст.\~156 ЖК України\~та ст.\~405 ЦК України,\~право члена сім?ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Частиною 2 ст.\~405 ЦК України\~передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач в позовній заяві та в судовому засіданні не заявляла вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним жилим будинком, а також не вказувала підстав для цього. Навпаки, зазначила, що [PERSON] на даний час проживає у цьому будинку та відноситься до членів її сім?ї та в подальшому продовжить там проживати. Про будь-які перешкоди зі сторони [PERSON] в користуванні позивачем спірним будинком позивач не вказала. Отже, відповідно до матеріалів справи та пояснень позивача, відповідач [PERSON] постійно проживає у житловому будинку позивача, вселилася туди як член сімї на правах матері, набула права користування житловим приміщенням та зареєструвала своє місце проживання в установленому законом порядку. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у звязку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Із зазначеного суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобовязання [PERSON] знятися з реєстрації за спірною адресою. Щодо позовних вимог про виселення [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні норми закріплені і в ч. 1 ст. 321 ЦК України. Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 156 ЖК України передбачено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім?ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім?ї. До членів сім?ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім?ї наймача (власника) належать дружина наймача (власника), їх діти і батьки. З урахуванням вимог статей 156, 64 ЖК України та беручи до уваги те, що [PERSON] як член сім?ї позивача не отримувала згоди у власника спірного будинку (позивача) на вселення до будинку [PERSON], позивач не надавала такої згоди, а [PERSON] не належить до членів сім?ї позивача, самовільно вселився до спірного будинку, хоча має постійну реєстрацію місця проживання за іншою адресою, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача [PERSON] права на користування будинком № 4 по вул. Українській в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області. Проживання відповідача [PERSON] у спірному будинку перешкоджає власнику цього приміщення \~у користуванні ним, чим порушує його права власника. Оскільки відповідачем порушуються права \~власника житлового приміщення позивача, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням \~шляхом виселення підлягають задоволенню.

Outcome: partial