Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

11 грудня 2013 року [PERSON] подав до суду вищезазначену заяву для розгляду в порядку окремого провадження, вказавши в ній, що 07 березня 1990 року він, працюючи шофером в колгоспі «імені Суворова» Куйбишевського району Запорізької області, зазнав каліцтва у виді компресійного перелому поясного хребця, перелому лобкової кістки та ключиці. Нещасний випадок не розслідувався, акт за формою Н-1 не складався. Скласти акт про нещасний випадок на даний час неможливо, оскільки 31 січня 1994 року колгосп було реорганізовано, а державну реєстрацію його правонаступника - закритого акціонерного товариства «Гайчур» припинено 06 березня 2008 року у зв'язку з визнанням підприємства банкрутом. Встановити факт нещасного випадку на виробництві можливо лише в судовому порядку, який необхідний заявникові для призначення пенсії та одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Заявник [PERSON] письмово повідомив судові про те, що він підтримує доводи поданої заяви, прохає її задовольнити на підставі наявних у справі доказів (а.с.39). Представники заінтересованих осіб - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Куйбишевському районі Запорізької області та Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.40,43). Зазначеними особами подані заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.41,42,44,45). Одночасно представники заінтересованих осіб письмово повідомили судові про те, що вони не заперечують проти задоволення заяви [PERSON]. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представників заінтересованих осіб. Суд, з'ясувавши позиції осіб, які повинні брати участь у справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм оцінку, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.256 ЦПК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.1 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 1990 року [PERSON], працюючи шофером в колгоспі «імені Суворова» Куйбишевського району Запорізької області, отримав каліцтво у виді компресійного перелому поясного хребця, перелому лобкової кістки та ключиці. Так, у зазначений день він в автогаражі колгоспу виконував роботу по ремонту двигуна вантажного автомобіля ГАЗ-53 реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Після закінчення ремонтних робіт необхідно було запустити двигун для проведення обкатки. Колінчастий вал двигуна електричним стартером і пусковою рукояткою не провертався. У цей день на вулиці був невеликий мороз, пройшов дощ і було слизько. При буксируванні в кабіні автомобіля, який буксирувався, знаходився інший водій, а водій [PERSON] знаходився на бампері цього автомобіля і під час руху ногою спробував провернути пускову рукоятку. У якийсь момент колінчастий вал двигуна провернувся і водій [PERSON] послизнувся на бампері, після чого впав прямо під автомобіль. Він встиг ухилитися від переднього колеса, але на нього було скоєно наїзд заднім колесом, від якого ухилитися він не встиг. Після цього два інших водія відвезли його в фельдшерський пункт, де йому була надана перша медична допомога, і відразу ж він був доставлений до Куйбишевської центральної районної лікарні Запорізької області. У лікарні [PERSON] пройшов курс лікування в умовах стаціонару з 07 березня 1990 року до 07 квітня 1990 року, після чого лікувався амбулаторно з 08 квітня 1990 року по 06 липня 1990 року (а.с.5-17,26,28-33). Вказаний нещасний випадок не розслідувався, акт за формою Н-1 не складався (а.с.26,32-34). Конституція України гарантує громадянам України право на належні, безпечні і здорові умови праці. Єдиний порядок організації охорони праці в Україні визначає Закон України «Про охорону праці». Статтями 13,14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено поняття страхового випадку та нещасного випадку. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, в наслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. На підставі ст.22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. Згідно з п.13 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112 (далі - Порядок), обстеження місця нещасного випадку, одержання пояснень потерпілого, свідків та причетних до нещасного випадку осіб, з'ясування обставин і причин нещасного випадку, визначення, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акта розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореної роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку. Відповідно до ч.2 п.26 Порядку у разі реорганізації підприємства, на якому стався такий випадок, розслідування проводиться його правонаступником, а уразі ліквідації підприємства встановлення факту нещасного випадку розглядається у судовому порядку. Якщо факт настання нещасного випадку встановлено рішенням суду, розслідування організовує територіальний орган Держгірпромнагляду за місцем настання нещасного випадку та утворює комісію. Отже, законом визначено порядок установлення факту нещасного випадку на виробництві, так само як і встановлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці. Факт встановлення нещасного випадку з [PERSON] на виробництві підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Крім того, заінтересовані особи у справі не заперечували проти встановлення факту нещасного випадку на виробництві, погодившись із доводами, наведеними [PERSON] у заяві (а.с.41,44). Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на призначення пенсії та одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Встановлення факту нещасного випадку іншим способом, окрім судового, не виявляється за можливе, оскільки 31 січня 1994 року колгосп було реорганізовано, а державну реєстрацію його правонаступника - закритого акціонерного товариства «Гайчур» припинено 06 березня 2008 року у зв'язку з визнанням підприємства банкрутом (а.с.19-25). Спір щодо встановлення зазначеного юридичного факту відсутній. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що вимога [PERSON] про встановлення факту нещасного випадку на виробництві є законною, обґрунтованою та доведеною в судовому засіданні, а тому вона підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved