Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

12.07.2016 року до суду звернулася [PERSON], заінтересована особа: [PERSON] районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту смерті. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначила, що 28.06.2016 року в Петровському районі м. Донецьк помер її чоловік [PERSON], причиною смерті якого встановлено: рак головного бронха лівої легені, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 369, виданого 28.06.2016 року комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 м. Донецька». Шлюб між ними було зареєстровано 28.10.1978 року на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-НО № 256907, виданого 28.10.1978 року Петровським районним відділом ЗАГС м. Донецька. Як вказала далі заявник, в отриманні свідоцтва про смерть у [PERSON] районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану їй відмовлено, з посиланням на те, що пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024, прохає суд встановити факт смерті її чоловіка, [PERSON], [INFO], який помер 28.06.2016 року у Петровському районі м. Донецьк. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, прохала її задовольнити з підстав, що у ній викладені. Представник заінтересованої особи - [PERSON] районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області проти задоволення заяви не заперечувала, прохала її задовольнити. Пояснила те, що [PERSON] районний відділ державної реєстрації актів цивільного позбавлений можливості провести реєстрацію смерті, так як заявницею пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024. Також, представник зазначила, що дійсно вказана територія є тимчасово окупованою, так як ця обставина в кожному випадку підлягає перевірці. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини. Заявник, [PERSON], [INFO], паспорт громадянина України серії ВА № 923456, виданий 19.08.1997 року Петровським РВ ДМУ України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: [INFO], звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON] (а.с.6-7). Громадянин [PERSON], паспорт громадянина України серії ВА № 923689, виданий 26.08.1997 року Петровським РВ ДМУ України в Донецькій області, за життя був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.4-5). 28.10.1978 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-НО № 256907, виданим Петровським районним відділом ЗАГС м. Донецька від 28.10.1978 року, актовий запис № 648. Після реєстрації шлюбу прізвище заявника змінено на «Со-Сан-Хі» (а.с.8). 28.06.2016 року у м. Донецьк Петровський район помер чоловік заявника [PERSON], причина смерті: рак головного бронха лівої легені, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 369 від 28.06.2016 року, видане комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 м. Донецька» (а.с.9). Лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] № 369 від 28.06.2016 року, видане комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 м. Донецька» за фактом його смерті, яке є невстановленого державного зразка (а.с.9). Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті, виданої заявнику [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 12.07.2016 року за № 1353/17-18-06-154, їй відмовлено у державній реєстрації смерті її чоловіка, оскільки нею для підтвердження факту його смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024 (а.с. 3). Суд, задовольняючи заяву, виходить з такого. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до абзац 2 ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що до суду звернулася заявник, яка позбавлена можливості отримати в установленому законом порядку належні виплати після смерті її чоловіка, з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а саме в м. Донецьк, яке відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, так як їй відмовлено у державній реєстрації смерті з підстави невідповідності лікарського свідоцтва про смерть формі, встановленої законом. Суд вважає, що факт того, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], Російської Федерації, громадянин України, помер 28.06.2016 року, причина смерті: рак головного бронха лівої легені, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується безпосередньо поясненнями заявника, а також побічно лікарським свідоцтвом про смерть № 369 від 28.06.2016 року, виданого комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 м. Донецька». Відповідно до ст.14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі Loizidou v Turkey, а також у справі Cyprus v Turkey, а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі Mozer v Republic of Moldova and Russia, Haseu and Others v Moldova and Russia, де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку, який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальнішіх прав, що їм належить. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника суд виходить з дотримання вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті є об'єктивні перешкоди. Згідно зі ст.14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у звязку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання. Враховуючи вищенаведене, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що є підстави для встановлення факту, який має юридичне значення щодо якого заявник звернулася з відповідною заявою. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

Outcome: approved