Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

12.10.2018 року представник позивача Шуста В. В. в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовом до Верхньоворітської сільської ради Воловецького району про визнання права власності на самочинне будівництво. Позов мотивовано тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 08.05.2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 18.05.2007 року, позивачка [PERSON] стала власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . На підставі цих правовстановлюючих документів їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.06.2007 року цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також на зазначеній земельній ділянці позивачка побудувала ще один житловий будинок: за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на - нерухоме майно серії [NUMBER] від 18.04.2012 р. та витягу про державну реєстрацію прав серії СЕВ № 723187 від 18.04.2012 р. Починаючи з червня 2007 року позивачкою здійснювались реконструкція та будівництво зазначених житлових будинків без отримання дозволів на будівництво та реконструкцію. Так, 04 січня 2018 року головним інспектором Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області складено акт за результатами проведення планового (позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт щодо частини незавершеного будівництва під магазин житлового будинку в [ADDRESS] . Цього ж дня інспектором складений протокол про адміністративне правопорушення та винесено припис про усунення позивачем [PERSON] порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Крім того, 18 травня 2018 року Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області винесено відмову за № 132181381589 у видачі дозволу на виконання будівельних робіт через невідповідність поданих документів вимогам законодавства та неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу такого дозволу. У зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] просить суд визнати за нею, право власності на самочинну добудову нерухомого майна до садибного (індивідуального) житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення в c [ADDRESS] та право власності на самочинну добудову нерухомого майна до садибного (індивідуального) житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення в [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте представник подав до суду заяву, в якій позов підтримує, просив про розгляд справи без їхньої участі. Представник відповідача Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області Грига І.І. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зокрема в порядку, встановленому ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за рішенням суду. Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 08.05.2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 18.05.2007 року, позивачка [PERSON] стала власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . На підставі цих правовстановлюючих документів їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.06.2007 року цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також на зазначеній земельній ділянці позивачка побудувала ще один житловий будинок: за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності па - нерухоме майно серії [NUMBER] 50754 від 18.04.2012 р. та витягу про державну реєстрацію прав серії СЕВ № 723187 від 18.04.2012 р. Починаючи з червня 2007 року позивачкою здійснювались реконструкція та будівництво зазначених житлових будинків без отримання дозволів на будівництво та реконструкцію. Згідно акту обстеження земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] , на якій розташовані об`єкти нерухомого майна під [ADDRESS] , вбачається, що нею самовільно зайнято та забудовано 0,0070 га землі, яка перебуває у комунальній власності Верхньоворітської сільської ради Воловецького району. 04.01.2018 р. інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області було проведено перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, в результаті якої встановлено порушення, зокрема, реконструкція частини незавершеного будівництвом житлового будинку під магазин здійснена самовільно, за відсутності проектної документації на об`єкт будівництва розробленої та затвердженої в порядку встановленому згідно чинного законодавства, дозволу на виконання, будівельних робіт, а саме - виконання будівельних робіт без дозволу на їх виконання, вчинене щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), що є порушенням ст. 31, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою регулюється право на виконання будівельних робіт. Відповідно до припису № 03-П/1007 від 04.01.2018 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області позивача було зобов`язано на усунення порушень ст. 31, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виготовити документи відповідно до чинного законодавства. Згідно з постановою про адміністративне правопорушення за № 12/1007 від 25.01.2018 р. Інспекції державного архітектурного контролю у Закарпатській області від 25.01.2018 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст. 31,37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» на підставі ч.6 ст. 96 КУпАП із застосуванням штрафу розміром 17 000 гривень. 18 травня 2018 pоку Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області за винесено відмову № 132181381589 у видачі дозволу на виконання будівельних робіт через невідповідність поданих документів вимогам законодавства та неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу такого дозволу. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України в справі справи № 6-1328цс15 від 3 грудня 2015 року, ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Судом встановлено, що всі роботи з реконструкції та будівельні роботи на житлових будинках в [ADDRESS], [ADDRESS] акарпатської області позивачем [PERSON] вчинено, зокрема, технічний паспорт, який виготовлений 27 лютого 2018 року на: садибний індивідуальний житловий будинок з вбудованими приміщеннями комерційного призначення в [ADDRESS] , а саме побудовано самочинно: позиції 1-5 - сходова клітка - 13,52 кв.м.; 1-6 - комерційне приміщення - 84,30 кв.м.; 1-7 - комерційне приміщення - 5,05 кв.м.; 1-8 - комерційне приміщення - 6,84 кв.м.; 2-5 - сходова клітка -13,52 кв.м.; 2-6 - комерційне приміщення - 84,30 кв.м.; 3-1 - сходова клітка - 13,52 кв.м.; 3-2 - прихожа -14,48 кв.м.; 3-3 - житлова - 20,63 кв.м.; 3-4 - житлова - 26,67 кв.м.; 3-5 - кухня - 18,83 кв.м.; 3-6 - коридор - 19,22 кв.м.; 3-7 - санвузол - 2,31 кв.м.; 3-8 - житлова - 12,65 кв.м.; 3-9 - житлова - 16,40 кв.м.; 3-10 - житлова - 12,61 кв.м.; 3-11 - житлова - 16,30 кв.м.; 3-12 - санвузол - 5,76 кв.м., і відповідно до висновку про вартість майна ринкова вартість самочинного будівництва становить 309 500 гривень. Садибний (індивідуальний) житловий будинок з вбудованими приміщеннями комерційного призначення [ADDRESS] , а саме побудовано самочинно : позиції 1-7 - веранда - 87,66 кв.м.; 1-8 - санвузол - 1,90 кв.м.; 1-9 - санвузол - 1,50 кв.м.; 1-10 - комерційне приміщення - 70,10 кв.м.; 1-11 - санвузол -1,50 кв.м.; 1-12 - комора - 24,60 кв.м. і відповідно до висновку про вартість майна ринкова вартість самочинного будівництва становить 210 900 гривень. Встановлено, що рішенням Верхньоворітської сільської ради Воловецького району «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON] .» від 28.02.2019 року № 354, позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га за адресою [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Як вбачається із рішення тридцять четвертої сесії сьомого скликання Верхньоворітської сільської ради Воловецького району від 31.05.2019 року № 376 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, [PERSON] надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0100 га для будівництва будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель за адресою [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельній ділянці, що розташована за адресою [ADDRESS] , присвоєно кадастровий номер [NUMBER] . 03.06.2019 року земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель за адресою [ADDRESS] , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. В п. 14 Постанови №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що на підставі ч.3 ст.376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Аналізуючи посилання позивача щодо захисту його права власності суд враховує, що Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З положень ч.1 ст. 3 ЦПК України випливає, що правовому захисту особи в порядку передбаченому цим кодексом підлягають порушені, невизнані або оспорювані права свободи чи інтереси. З врахуванням встановлених судом обставин справи та положень цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved