Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

12.06.2019 року позивач звернувся до Синельниківського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на обліку служби у справах дітей Синельниківської міської ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування, перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , відмовилась забирати сина з пологового відділення Комунального закладу «Синельниківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», про що було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки, інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 10 січня 2019 року. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , не навчається, не працює. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28 березня 2019 року встановлено, що будинок непридатний для проживання у ньому дітей. З пояснень [PERSON] встановлено, що вона не має бажання та можливості забирати дитину з лікарні та не проти, щоб її позбавили батьківських прав відносно її дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини - записані згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Близьких родичів, які б могли встановити опіку над малолітнім Тимуром, немає. На даний час дитина перебуває у комунальному закладі «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» та потребує соціального захисту з боку держави, а насамперед набути можливості бути усиновленим. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав за невиконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь осіб, на утриманні яких буде перебувати малолітній [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 600 гривен щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача [PERSON] до початку проведення судового засідання надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без її участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 187 виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідач у справі [PERSON] , [INFO] є матір`ю дитини: [PERSON] , [INFO] , що встановлено із наданих суду копії медичного свідоцтва про народження № 10 від 2019 року та копії свідоцтва про народження дитини ( а.с.6,7). Копія Акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки, інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 10 січня 2019 року свідчить про відмову матері [PERSON] , [INFO] , забирати свою дитину, чоловічої статі, народженої [INFO] з пологового будинку ( а.с.9). З копій повідомлень КЗ «Синельниківська ЦРЛ`ДОР вбачається звернення останніх до Служби у справах дітей з проханням про вжиття відповідних заходів, щодо дитини чоловічої статі, народженої [INFO] та залишеної у пологовому будинку матір`ю дитини - [PERSON] [INFO] Дитина знаходиться в дитячому відділенні до вирішення питання про її подальше перебування.( а.с.10,11). Згідно рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради № від 100 від 27.03.2019 року малолітньому [PERSON] , [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.14). З акту обстеження умов проживання [PERSON] від 28.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] , що стан житлово - побутових умов незадовільний, мати дитини ніде не працює. Забрати дитину [PERSON] , [INFO] мати дитини та інші родичі відмовились, про що власноруч написали заяви ( а. с. 15, 18, 19). Згідно копія рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 29.05.2019 № 161, малолітнього [PERSON] направлено до комунального закладу «Дніпропетровській спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» до чотирирічного віку на повне державне забезпечення ( а.с.20). В матеріалах справи знаходиться висновок органу опіки і піклування Синельниківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] ( а.с.21). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено зобов`язання батьків піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не забрала дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання малолітньої дитини, життям та здоров`ям останньої не цікавиться, вихованням та її утриманням не займається. Викладене вище, безумовно свідчить про те, що відповідач не проявляє батьківської турботи до дитини, тобто фактично самоусунулась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, що має наслідком позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . В зв`язку із чим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не можу бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї працездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов`язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача, суд вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, тобто у спосіб, обраний позивачем з урахуванням індексації відповідно до ч.2 ст.184 СК України, у розміріу сумі 600 гривень щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме вимозі ч. 2 ст. 182 СК України, шляхом перерахування аліментів на особовий рахунок дитини: [PERSON] , [INFO] у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином, з огляду на вищевикладене, а також досліджені, встановлені обставини у справі, які є належним чином обґрунтовані та підтверджені доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно ст. ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved