Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

10 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що він з 29 липня 2016 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис за № 893. Під час шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Вказуючи, що подружні відносини між ними припинені, з середини лютого 2021 року, їхній шлюб існує лише формально, просив позов задовольнити та шлюб розірвати. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року справу передано на розгляд до Турійського районного суду Волинської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю). 20 квітня 2021 року справа надійшла до суду і за наслідками автоматизованого розподілу передана для розгляду головуючому Тітівалову Р.К. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с.29), 2 червня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглядати без його участі (а. с. 31) Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена (а. с. 28), 2 червня 2021 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає повністю та просить справу розглядати без її участі (а. с. 33). Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини першої статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною першою статті 55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом частин третьої та четвертої статті 56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони з 29 липня 2016 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис за № 893 (а. с. 9). Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а. с. 8). Дитина проживає разом із відповідачем. Судом встановлено, що позивач та відповідач подружніх відносин не підтримують, проживають окремо з середини лютого 2021 року, спільного господарства не ведуть та їхній шлюб існує лише формально. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права, враховуючи фактичні взаємини подружжя, те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 454 грн; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 454 грн. На підставі викладеного, статей 24, 55, 56, 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved