Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

11.07.2016 р. [PERSON], інтереси якої представляє за договором [PERSON], звернулась до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 27.07.2007\~р. померла [PERSON]. На випадок смерті [PERSON] склала заповіт на імя позивачки, відповідно до якого земельну ділянку (пай) площею 4,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-МК № 009350, яка розташована в межах території [PERSON] сільської ради Первомайського району Миколаївської області заповіла позивачці. У встановленому законодавством порядку позивач звернулась до [PERSON] Первомайської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку їй було відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на дані земельні ділянки. Тому просить позов задовольнити. Позивач та її представник в судове засідання не зявились. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, просить позов задовольнити. Від відповідача [PERSON]сільської ради Первомайського району Миколаївської області до суду надійшла заява про слухання справи за відсутністю їх представника; позов визнають повністю. Від представника третьої особи Управління Держгеокадастру у Первомайському районі Миколаївської області до суду надійшов лист № 9-14.05-0.6-2740/0/25-16 від 25.07.2016 р., в якому зазначено, що справу просять розглядати без участі їх представника, винести рішення на розсуд суду, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. [PERSON] народилася 26.04.1959 р. в с. Чаусове-1 Первомайського району Миколаївської області, [NUMBER]. [PERSON] померла 27.07.2007 р. в с. Чаусове Первомайського району Миколаївської області, свідоцтво про смерть серії І-ФП № 233685, видане 15.01.2016 р. повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 7. Відповідно до дублікату заповіту, посвідченого 15.01.2007 р. Головою [PERSON]сільської ради Первомайського району Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1, [PERSON] на випадок її смерті зробила таке розпорядження: земельну ділянку (пай) розміром 4,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-МК № 009350, яка розташована в межах території [PERSON] сільської ради Первомайського району Миколаївської області, заповідаю [PERSON]. Відповідно до ксерокопії Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-МК № 009350, [PERSON] була власником земельної ділянки загальною площею 4,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території [PERSON]сільської ради Первомайського району Миколаївської області. [PERSON] Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 630/02-14 від 01.03.2016 р. [PERSON] було розяснено, що видача свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку, можлива за умови наявності правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку. Відповідно до листа [PERSON] Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 1425/02-14 від 28.07.2016 р. після смерті [PERSON], яка померла 27.07.2007 р., була заведена спадкова справа № 470/2007 за заявою про прийняття спадщини [PERSON]; із заявою про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався; свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 ЦК України\~цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників. Згідно\~зі ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1268 ЦК України\~передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або не\~прийняти її. Відповідно до положень\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз'яснень, наданих\~Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved