Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

12 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною діяльності та зобовязання укласти додаткові угоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12 серпня 2010 року між ним та Білопільською районною державною адміністрацією укладено два договори оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення площею 30,9812 га та 19,0032 га, що знаходяться на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області. Вказані договори були зареєстровані у Білопільському відділі Сумської регіональної філії ДЗК, про що в державному реєстрі земель 13 вересня 2010 року здійснено запис за №041062601972. За умовами вказаних договорів, після закінчення строку дії оренди земельних ділянок орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк, письмово повідомивши про свій намір не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку його дії. До 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності надавалися в оренду за рішенням районних державних адміністрацій, а з 2013 року спочатку органами Держземагенства, а згодом органами Держгеокадастру. Тобто, у даному випадку дана функція відноситься до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Сумській області. У встановлений договором строк позивач звернувся до вказаної установи з клопотанням про поновлення строку дії зазначених вище договорів. 17 березня 2016 року отримав відповідь Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 29 лютого 2016 року про відсутність підстав щодо прийняття рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки. Проте, у вказаному повідомленні не було зазначено, по якій із земельних ділянок відмовлено в поновленні договору. Зазначає, що відповідач порушив вимоги ч. 3 та 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»в частині строку розгляду клопотань щодо поновлення договорів оренди земельних ділянок. Всупереч вимогам чинного законодавства, відмовляючи у поновленні договору оренди, не прийняв відповідне рішення у формі наказу. Вказує, що після закінчення строку дії договорів оренди продовжує користуватись спірними земельними ділянками, сплачує орендну плату. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати протиправною та незаконною діяльність Головного управління Держгеокадастру в Сумській області, яка полягає у не розгляді та порушенні строку розгляду його звернень щодо поновлення строку договорів оренди землі, форми та способу прийнятого рішення, порушенні строку розгляду його звернень про поновлення договорів оренди, незаконній відмові в поновленні договорів оренди землі та зобовязати відповідача укласти з ним додаткові угоди про поновлення договорів оренди земель державної власності від 12 серпня 2010 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Сумській області [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, подала письмові заперечення, в яких зазначила, що клопотання [PERSON] про поновлення договорів оренди земельних ділянок надійшло до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області 06 серпня 2015 року, тобто за сім днів до дня закінчення строку дії договорів, що дало відповідачу достатні підстави вважати, що строк дії договорів оренди закінчується на загальних підставах. Клопотання [PERSON] були розглянуті в установленому законом порядку, про що прийнято вмотивоване рішення, про яке повідомлено позивача. Відмова у поновленні договорів оренди є законною і обґрунтованою, оскільки строк дії договорів оренди земельних ділянок закінчився; орендар своєчасно не подав клопотання про поновлення договорів; у орендодавця не було і не має наміру передавати вказані земельні ділянки в оренду знову, не було і не має жодної особи, окрім позивача, яка б мала намір одержати спірні земельні ділянки в оренду; орендарю було направлено лист повідомлення про відмову в поновленні договорів. Посилаючись на викладені вище обставини представник відповідача просила відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог (а. с. 198-204, т. 1). Представник третьої особи - Білопільської районної державної адміністрації Сумської області [PERSON] у судовому засіданні при ухваленні рішення поклалася на розсуд суду. Подала письмові пояснення з приводу позову, в яких зазначено, що дійсно між Білопільською районною держаною адміністрацією та [PERSON] 12 серпня 2010 року було укладено два договори оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення площею 30,9812 га та 19,0032 га. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, внесено зміни до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, у відповідності до якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Підпунктом 12 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Сумській області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 03 лютого 2015 року № 14, передбачено, що Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України. Тобто, з 01 січня 2016 року районні державні адміністрації не мають повноважень щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності (а. с.129 т. 1 ). Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов [PERSON] не підтримали, просили в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що рішенням Білопільського районного суду від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 червня 2016 року, позивачу відмовлено в задоволені позову до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання договорів оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення від 12 серпня 2010 року поновленими на той же строк і на тих самих умовах, які були передбачені в договорі. Вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій встановлені обставини поновлення договорів і підстави для цього. Вважають, що позивач втратив своє право на спірні земельні ділянки, а звернувшись до суду з позовом, перешкоджає в набутті ними, як учасниками антитерористичної операції на Сході України гарантованого Конституцією України права на землю. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали письмові заперечення проти позову, в яких просили відмовити [PERSON] в задоволенні позову з підстав, зазначених вище та розглянути справу в їх відсутність. Заслухавши позивача [PERSON], його представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника третьої особи Білопільської РДА [PERSON], третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], представника третьої особи [PERSON] за довіреністю [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 12 серпня 2010 року між Білопільською районною державною адміністрацією та [PERSON] було укладено два договори оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення стосовно земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які знаходиться на території Павлівської сільської ради, площею 30,9812 га та площею 19,0032 га, строком на 5 років з 12 серпня 2010 року по 12 серпня 2015 року та переважним правом орендаря на поновлення договору на новий строк. Пунктом 8 вказаних договорів передбачено обовязок орендаря не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити про намір продовжити його дію. Орендна плата згідно договору повинна вноситись орендарем у грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки її вартості та становить 12 598 грн. 50 коп. і 7 727 грн. 65 коп. відповідно. Вказані договори зареєстровані у Білопільському відділі Сумської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 вересня 2010 року за №041062601972 (а. с. 9-11, 19-22, т. 1). В подальшому, 12 серпня 2010 року між сторонами укладено акт прийому передачі земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Павлівської сільської ради, загальною площею 30,9812 га (а. с. 12, т. 1). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із клопотаннями про поновлення зазначених вище договорів оренди земель державної власності загальною площею 30,9812 га та 19,0032 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на сім років під 4% від нормативної грошової оцінки, за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ землі сільськогосподарського призначення, ріллі, які розташовані за межами населеного пункту Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, на північ від с. Кисла Дубина та надавав довідку про відсутність заборгованості і проекти додаткових угод (а. с. 17-18, 26-27, т. 1). 17 березня 2016 року позивач отримав лист за підписом в. о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Сумській області [PERSON] від 29 лютого 2016 року №31-2095-1232/6-16 про відмову в поновленні договорів оренди земельних ділянок від 12 серпня 2010 року, зареєстрованих у Державному реєстрі земель 13 вересня 2010 року за №041062601972. Зі змісту листа вбачається, що підставою для відмови в поновленні вказаних вище договорів стало недосягнення згоди щодо істотних умов договору, а саме: розміру орендної плати, її індексації, форм платежу, строків, порядку внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; визначення конкретних заходів щодо дотримання істотних умов договору оренди землі, саме використання земельної ділянки за цільовим призначенням, ефективності та підвищення її родючості, застосування природоохоронних технологій, дотримання режиму водоохоронних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються (а. с. 18, т. 1). Судом також встановлено, що позивач звертався до Білопільського районного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання договорів оренди земель державної власності сільськогосподарського призначення від 12 серпня 2010 року, зареєстрованих у Державному реєстрі земель 13 вересня 2010 року за №041062601972, поновленими на той же строк і на тих самих умовах, які були передбачені в договорі з тих підстав, що по закінченню дії договорів оренди продовжує користуватися землею, а також, що протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди відповідач не надіслав йому листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі як того вимагає ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Рішенням Білопільського районного суду Сумської області у справі №573/612/16-ц від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 червня 2016 року [PERSON] відмовлено в задоволені означеного вище позову. Судовими рішеннями встановлено, що договори оренди, укладені між Білопільською районною державною адміністрацією та [PERSON] 12 серпня 2010 року, зареєстровані в Державному реєстрі земель 13 вересня 2010 року за №041062601972, припинили дію 12 серпня 2015 року. З клопотанням про поновлення договорів оренди [PERSON] звернувся до відповідача за шість днів до закінчення договорів оренди землі, тобто з пропущенням місячного строку, визначеного ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», при цьому сторони не погодили розмір орендної плати (а. с. 205-211, т. 1). У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, суд вважає доведеним факт пропуску позивачем встановленого статтею 33 Закону України «Про оренду землі» строку звернення до орендодавця з клопотанням про поновлення договорів оренди від 12 серпня 2010 року на спірні земельні ділянки та факт недосягнення між сторонами в справі згоди щодо істотних умов договорів оренди, зокрема розміру орендної плати, що крім того також обєктивно підтверджується матеріалами справи. А відтак, доводи позивача та його представника в цій частині є безпідставними і не заслуговують на увагу. Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У відповідності до п.п. 12 п. 4 Положення про управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №14 від 03 лютого 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2015 року за №177/26622, розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, є одним із завдань, які покладені на відповідача. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Статтею 33 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом переважно перед іншими законодавчими актами, що регулюють земельні правовідносини в Україні, а отже, підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин, що склались між сторонами, передбачена процедура поновлення договору оренди, у відповідності до якої, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. У відповідності до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 25 лютого 2015 року №6-10цс15, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Відповідно до розяснень, які містяться в абз. 4 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у разі закінчення зазначеного в договорі строку оренди переважне право орендарів на поновлення договору оренди, передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі», поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду. Як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, не мало і не має наміру передавати надалі будь-кому в оренду землі державної власності, розташовані на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, які перебували в оренді позивача, оскільки на даний час пріоритетним напрямком діяльності управління є забезпечення учасників антитерористичної операції на сході України земельними ділянками, право на які останнім гарантоване Конституцією України. Вищевказані доводи представника відповідача підтверджуються матеріалами справи, з яких вбачається, що 05 та 12 квітня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру в Сумській області видано накази відповідно №18-485/16-16-СГ, №18-487/16-СГ та №18-530/16-16-СГ, №18-532/16-16-СГ, №18-533/16-16-СГ, №18-535/16-16-СГ, №18-536/16-16-СГ, №18-539/16-16-СГ, №18-541/16-16-СГ, №18-544/16-16-СГ, якими учасникам анти терористичної операції на Сході України - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, які входять до складу спірних земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 5920686600:06:004:0223 і 5920686600:07:001:0309 (а. с. 229, т. 2). Доводи позивача в судовому засіданні стосовно того, що керівництво Головного управління Держгеокадастру України в Сумській області планувало поновити йому договори оренди на спірну землю суд не приймає до уваги, оскільки всупереч ст. 60 ЦПК України вони жодним чином не підтверджені. Отже, зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до орендодавця з клопотанням про поновлення договорів оренди, сторони в справі не досягли згоди по їх істотним умовам і волевиявлення відповідача не було спрямоване на передачу в подальшому в оренду спірної землі, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо наявності в нього переважного права на переукладення (поновлення) договорів оренди. Та обставина, що позивачу несвоєчасно була надана відповідачем письмова відмова в поновленні договорів оренди, не є підставою для задоволення позову [PERSON], оскільки як зазначалося вище, позивач сам порушив вимоги діючого законодавства та договорів оренди, своєчасно письмово не заявивши про свої наміри поновити дію договорів, у звязку з чим вони припинили свою дію на загальних підставах. Доводи позивача про те, що відмовляючи в поновленні договорів оренди Головне управління Держгеокадастру України в Сумській області прийняло відповідне рішення не у спосіб, передбачений діючим законодавством, суд також вважає безпідставними, оскільки частиною пятою статті 33 Закону України передбачено, що за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Діючим законодавством типова форма такого листа-повідомлення не затверджена. Той факт, що в листі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області не зазначено, у поновленні договору оренди на яку саме земельну ділянку відмовлено позивачу, не є підставою для задоволення позову, оскільки як встановлено в судовому засіданні зі слів представника відповідача, відмова надавалась одна на обидва клопотання [PERSON], що не суперечить вимогам діючого законодавства. Що стосується доводів позивача про те, що він є Заслуженим працівником сільського господарства України та належним чином користувався землею, яка була передана йому в оренду згідно вказаних вище договорів, то вони також не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки як зазначалося вище, відповідач не мав наміру в подальшому передавати спірні земельні ділянки в оренду. Стосовно доводів [PERSON] про те, що він продовжує користуватися землею, яка була передана йому в оренду відповідно до договорів від 12 серпня 2010 року, і сплачує орендну плату, суд зазначає наступне. До вступу 01 січня 2013 року в дію Закону України «Про Державний земельний кадастр», реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки, в тому числі договорів оренди земельних ділянок, здійснювалась у Державному реєстрі земель до 01 січня 2011 року державним підприємством «Центр державного земельного кадастру», а після цього до 01 січня 2013 року - територіальними органами Держземагенства за місцем знаходження земельної ділянки. З 01 січня 2013 року, відповідно до чинного законодавства, державну реєстрацію земельних ділянок здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснює державна реєстраційна служба України, яка є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Держземагенства України та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 статті 122 ЗК України, у власність або у користування для всіх потреб. Отже, починаючи з 01 січня 2013 року договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності укладаються територіальними органами Держземагенства за місцем знаходження земельної ділянки. Тобто, на час закінчення дії вказаних договорів оренди землі, мають місце зміни законодавства щодо укладення та реєстрації договору оренди землі. Договір оренди землі поновлюється у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору та має намір в подальшому орендувати земельну ділянку і звертається з відповідним клопотанням до орендодавця, а продовжується у випадку, коли орендар звертається з клопотанням до орендодавця про намір в подальшому орендувати земельну ділянку до закінчення терміну дії договору. Продовження договору оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк має відбуватися шляхом укладення додаткової угоди до основного договору оренди землі до закінчення терміну дії договору. Поновлення договору оренди земельної ділянки має відбуватися шляхом укладенням нового договору оренди земельної ділянки. За вимогами ст. 654 ЦК України додаткова угода до договору оренди землі, укласти яку просить позивач, повинна бути укладеною у тій же формі, що і договір оренди землі, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд України з цього приводу висловив правову позицію у постанові від 25 лютого 2015 року у цивільній справі №6-10цс15 від 25 лютого 2015 року, зокрема вказав, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: - з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у разі недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах і укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати обєкт оренди для власних потреб. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, третя особа: Білопільська районна державна адміністрація про визнання протиправною діяльність Головного управління Держгеокадастру в Сумській області та зобовязання укласти додаткові угоди задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed