Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

12.02.2020 Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради звернулося до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення надміру виплаченої суми тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 10.03.2016 до Селидівського УСЗН звернулася [PERSON] з заявою про призначення їй тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, на підтвердження чого надала довідку відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції від 22.03.2016 № 3-8-1140 про неотримання нею аліментів від батька дітей [PERSON] в період з 01.07.2015 по 31.12.2015 та у період з 01.09.2015 по 29.02.2016 згідно виконавчого листа від 18.03.2016 №2-1856-2007, виданого Селидівським міським судом Донецької області. На підставі зазначеної заяви [PERSON] відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 22.02.2006року №189, рішенням начальника Селидівського УСЗН від 04.04.2016 їй була призначена тимчасова державна допомога на доньку [PERSON] , [INFO] , на період з 01.03.2016 по 31.08.2016 в розмірі 622,33 грн. щомісяця. 03.10.2016 року [PERSON] до Управління соціального захисту населення була подана заява про припинення тимчасової державної допомоги у зв`язку з тим, що боржник [PERSON] почав сплачувати аліменти. На підтвердження вказаної обставини нею було надано Управлінню довідку Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби від 29.09.2016 року про сплату [PERSON] аліментів на утримання доньки за березень 2016року, довідку Мирноградського міського ВДВС від 09.09.2016 року про направлення виконавчого листа від 18.03.2016 №2-1856-2007 до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби та довідку-розрахунок від 03.10.2016 №1856/2 Покровського міськрайонного ВДВС про заборгованість з аліментів за період з 01.04.2016 по 31.08.2016, у зв`язку з чим згідно рішення начальника Селидівського УСЗН від 07.10.2018року виплату тимчасової допомоги на дитину відповідачці [PERSON] було припинено та, приймаючи до уваги несвоєчасне повідомлення [PERSON] про факт виплати їй боржником аліментів, прийнято рішення про утримання з неї надміру виплаченої суми тимчасової державної допомоги за період з 01.04.2016 по 31.08.2016 в розмірі 100%, що становить 3263,65грн., яка була призначена [PERSON] згідно її заяви від 03.10.2016 року. Зважаючи на те, що [PERSON] в добровільному порядку відшкодавано лише 200грн., а решту суму зайво сплаченої державної допомоги відшкодувати вона відмовилася, позивач просив стягнути з неї на його користь 3063,65 грн. та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2102 грн. Ухвалою Селидівського міського суду від 03.07.2020 за заявою позивача було здійснено заміну відповідача [PERSON] на відповідача [PERSON] та ухвалою суду від 20.11.2020 року справу передано на розгляд Димитровського міського суду за місцем проживання новаого відповідача. Справа отримана Димитровським міським судом 12.02.2021року та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача Нечволода Ю.В. суду пояснила, що 04.04.2016року рішенням Селидівського УСЗН згідно Порядку про призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, [PERSON] за її зверненням було призначено тимчасову допомогу на період з 01.03.2016 по 31.08.2016 в розмірі 622,33грн. щомісяця на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Одержувача допомоги було попереджено про необхідність письмово повідомити орган соціального захисту в разі поновлення виплати аліментів та роз`яснено, що це буде підставою для припинення тимчасової допомоги. З повідомленням про поновлення виплат аліментів [PERSON] звернулася 03.10.2016року та додала до заяви довідку Мирноградського ВДВС про сплату їй аліментів за березень 2016року, письмову довідку ВДВС про направлення виконавчого листа до Покровського міськрайонного ВДВС та довідку-розрахунок Покровського міськрайонного ВДВС, з якої вбачається, що аліменти на користь стягувача сплачувалися в травні-серпні 2016року. Це стало підставою для припинення виплати тимчасової допомоги [PERSON] , про що начальником Селидівського УСЗН 07.10.2016року було прийнято відповідне рішення. Так як виплата тимчасової допомоги була здійснена безпідставно, постало питання повернення 100% виплаченої допомоги, загальний розмір якої за період з 01.04.2016 по 31.08.2016 склав 3263,65грн. [PERSON] , не заперечуючи того, що про факт поновлення виплат аліментів вона орган соціального захисту населення не повідомила, погодилася на добровільне вішкодування зайво сплаченої їй за весь період тимчасової допомоги, про що надала письмову заяву та частково, в розмірі 200грн., погасила заборгованість, а в подальшому повернути зайво сплачені кошти відмовилась, у зв`язку з чим УСЗН звернулося з позовом до суду про стягнення з неї в судовому порядку 3063,65грн., а в подальшому за заявою УСЗН відповідачку [PERSON] було замінено на відповідача [PERSON] , як платника аліментів. Правових підстав для покладення відповідальності на нового відповідача за зайво отриману [PERSON] тимчасову допомогу представник позивача не навела, погодившись з думкою відповідача і його представника, що за вказаними правовідносинами відповідальність за неправомірно отриману тимчасову допомогу має нести одержувач такої допомоги, проте просила суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] , як платника аліментів, на користь Селидівського УСЗН 3063,65грн. Відповідач [PERSON] і його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вважаючи його безпідставним. Зазначали, що відповідач [PERSON] постійно сплачував аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , про що свідчить довідка Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби та надані відповідачем поштові чеки про перерахування стягувачу аліментів на утримання дитини, про що не могла не знати і сама стягувач. Вважали, що відповідач не може відповідати за заявленими до нього вимогами, так як в період з 01.04.2016 по 31.08.2016 він регулярно сплачував аліменти [PERSON] , яка в зазначений період одночасно безпідставно отримувала і аліменти, і тимчасову допомогу, і з огляду на відсутність в цьому вини відповідача у задоволенні позовних вимог просили відмовити повністю. Надавши правову оцінку з`ясованим обставинам, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою, десятою статті 181 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме, регулюється Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №189 (далі - Порядок). Згідно п.2 вказаного Порядку в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, однією з підстав для призначення тимчасової допомоги невиконання рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків у зв`язку з його ухиленням від сплати аліментів або відсутністю коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернуто стягнення. Відповідно до п.3 Порядку тимчасова допомога призначається дитині віком до 18 років. Згідно п.5 Порядку тимчасова допомога призначається та виплачується за місцем проживання (перебування) одного з батьків, який утримує дитину (одержувач), управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (органами соціального захисту населення). Перелік документів для призначення тимчасової допомоги залежно від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, визначений пунктом 6 Порядку. В разі, якщо підставою призначення тимчасової допомоги є ухилення від сплати аліментів або відсутність у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернуто стягнення, надається рішення суду (виконавчий лист) про стягнення з одного з батьків аліментів на дитину, довідка державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом шести місяців, що передують місяцю звернення. Відповідальність за достовірність наданої органу соціального захисту населення інформації щодо неодержання аліментів або щодо їх розміру покладається на одного з батьків. У разі поновлення виплати аліментів один з батьків зобов`язаний письмово повідомити про це органу соціального захисту населення для припинення виплати (перерахунку) раніше призначеної тимчасової допомоги. Згідно п.10 Порядку, яким визначені підстави припинення виплати тимчасової допомоги, виплата тимчасової допомоги припиняється в разі добровільного виконання рішення суду особою, зобов`язаною сплачувати аліменти, про що одержувач зобов`язаний повідомити у десятиденний строк орган соціального захисту населення. В такому випадку виплата тимчасової допомоги припиняється з першого числа місяця, що настає за місцем, в якому виникла зазначена обставина. Пунктом 12 Порядку закріплено право органу соціального захисту населення на звернення до суду про стягнення сплаченої тимчасової допомоги, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Судом встановлено, що згідно заяви від 10.03.2016, поданої [PERSON] відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 189 від 22.02.2006 (в редакції, що діяла на момент звернення), рішенням Селидівського УСЗН було призначено їй тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме (далі - тимчасова допомога) на період: з 10.03.2016 по 31.08.2016 в розмірі 622,33 грн, щомісячно (а.с.4-5, 11). При зверненні за призначенням тимчасової допомоги [PERSON] надала свідоцтво про народження дитини [PERSON] , [INFO] , довідку про склад сім`ї, довідку відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції від 22.03.2016 № 3-8-1140 про неотримання аліментів на утримання дитини з [PERSON] у період з 01.07.2015 по 31.12.2015 та у період з 01.09.2015 по 29.02.2016, стягнутих на користь заявника згідно виконавчого листа від 18.03.2016 №2-1856-2007, виданого Селидівським міським судом Донецької області (а.с.6, 7, 8, 9, 10). З листа Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області від 09.09.2016 № 14.26-5-1557/04-70 вбачається, що 31 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий лист №2-1856-2007 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до Покровського ВДВС Головного ТУЮ для утримання аліментів із заробітної плати боржника, місцем роботи якого є ТОВ «ШК «Донецькшахтопроходка» (а.с.14). Згідно довідки Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області від 29.09.2016 № 14.28-5-1140, у період з 01.03.2016 по 31.03.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] в сумі 1400 грн (а.с.13). Відповідно довідки-розрахунку Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 03.10.16 № 1856/2, заборгованість по виконавчому листу №2-1856 від 18.03.2016, виданому Селидівським міським судом, за період з 01.04.2016 по 31.08.2016 по аліментам становить 10475,57 грн. За період з квітня по серпень 2016 року з боржника стягнуті аліменти в розмірі 27955,30 грн (а.с.15). 03 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до органу соціального захисту населення із заявою з повідомленням про отримання аліментів від батька дитини, а також про припинення виплати тимчасової державної допомоги за раніше призначений та виплачений період та зобов`язалася повернути надміру виплачену їй суму допомоги за період з 01.04.2016 по 31.08.2016 в добровільному порядку (а.с.12). Рішенням начальника Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради від 07.10.2016, виплата тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, припинена з 01.09.2016 та прийнято рішення щодо повного утримання (100%) з одержувача допомоги [PERSON] зайво сплаченої їй державної допомоги за період з 01.04.2016 по 31.08.2016 (а.с.16). Згідно розрахунку переплати коштів тимчасової допомоги, здійсненої на користь [PERSON] , та довідки про отримання допомоги, в квітні 2016року їй було виплачено 622,33грн., в травні - серпні 2016року - по 660,33 грн.щомясічно, а загалом сума зайво сплаченої [PERSON] державної допомоги становить 3263,65грн. (а.с.17,19). Відповідно до заяви [PERSON] від 10.02.2017 на адресу начальника УСЗН Селидівської міської ради, вона взяла на себе зобов`язання погасити зайво сплачену їй суму державної допомоги в розмірі 3263,65 грн (а.с.18). З довідки Селидівського УСЗН від 11.08.2017 № 13264 слідує, що 14.03.2017 [PERSON] на погашення зайво сплаченої тимчасової допомоги було сплачено 200 грн., залишок переплати, не отриманої від [PERSON] , становить складає 3063,65 грн (а.с.19). Відповідно до довідки-розрахунку Покровського міськрайонного ВДВС від 03.10.2016 №1856/2, де на виконанні знаходиться виконавчий лист №2-1856 від 18.03.2016, виданий Селидівським міським судом,заборгованість по аліментам за період з 01.04.2016 по 31.08.2016 склала 10475,57грн. При цьому в квітні 2016 боржнику було нараховано 3090,78грн., сплачено 0,00грн., в травні 2016 - 3332,41грн., сплачено - 6664,82грн., в червні 2016 нараховано 2592,97грн., сплачено - 5184,74грн., в липні 2016 нараховано 5239,97грн., сплачено - 10479,93грн., в серпні 2016 - 3224,20грн., сплачено - 5625,81грн. Сума сплачених аліментів за вказаний період становить 27955,30грн., заборгованість - 10475,57грн. Згідно довідки ТОВ «Шахтобудівельна компанія» № 595 від 27.04.21 за період з квітня 2020 року по березень 2021 року з [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі 114522,90 грн (а.с.106). Факт сплати боржником аліментів на користь стягувача [PERSON] в квітні 2016 року, крім зазначеної довідки, знайшов своє підтвердження і в наданому відповідачем поштовому чеку за квітень 2016 року, згідно якого в квітні 2016 ним було перераховано на адресу [PERSON] 1530грн. ( а.с. 112). Таким чином, відповідач [PERSON] в період надання тимчасової допомоги [PERSON] на утримання дитини від сплати аліментів не ухилявся, щомісячно сплачуючи їх на адресу стягувача, що було приховано одержувачем допомоги [PERSON] , яка про отримання аліментів повідомила орган соціального захисту населення лише 03 жовтня 2016 року, погодившись відшкодувати зайво сплачену їй тимчасово допомогу в сумі 3263,65грн. та одноразово сплатила на її відшкодування частину в розмірі 200грн. Згідно ст.124 Конституції України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України). Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення зайво сплаченої тимчасової допомоги спочатку були пред`явлені до [PERSON] як одержувача тимчасової допомоги, яка в порушення своїх зобов`язань не своєчасно повідомила позивача про поновлення їй виплати аліментів, що стало підставою для припинення їй виплати тимчасової допомоги та прийняття рішення щодо стягнення з неї на користь органу соціального захисту населення зайво сплаченої суми тимчасової допомоги в розмірі 100%. В подальшому за клопотанням позивача судом відповідно до постановленої ухвали була здійснена заміна відповідача [PERSON] на відповідача [PERSON] . Встановлені судом обставини, що виникають із спірних правовідносин та досліджених доказів, не дають суду підстав вважати [PERSON] належним відповідачем, так як відповідальність за зайво отримані кошти допомоги в силу п.п.6,10 Порядку №189 про призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, покладається на одержувача такої допомоги, тобто [PERSON] . Тому покладення обов`язку на нового відповідача [PERSON] , заміненого з ініціативи позивача, відповідати перед позивачем є неможливим. З огляду на те, що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем, це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з позовом про захист своїх інтересів до належного відповідача.

Outcome: dismissed