Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

11 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на ті обставини, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано за рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 28 жовтня 2010 року. В період шлюбу, 25 червня 2010 року, було придбано нежитлове приміщення [ADDRESS], яке визнано спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Спірне майно перебуває у повному віддані відповідача, що унеможливлює здійснення позивачем права власності своєю часткою. В натурі спірне майно не підлягає розподілу, оскільки є неділимим, спільне користування нежитловим приміщенням теж не можливе, оскільки відповідач повністю зайняв його для власних потреб, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з іншого співвласника на її користь компенсації за її частку майна. На підставі викладеного позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості її частки у спільному майні подружжя в розмірі 35039,00 гривень. В подальшому позовні вимоги були уточнені, а саме позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості її частки у спільному майні подружжя в розмірі 35039,00 гривень, припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на нежитлове приміщення [ADDRESS] та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що дійсно в період шлюбу було придбано нежитлове приміщення [ADDRESS]. Зазначене приміщення було оформлено на відповідача і саме він зайняв його в повній мірі, та використовує для заняття підприємницькою діяльністю. Приміщення є неділимим, виділити ? частку, яка їй належить на праві власності в окреме приміщення не можливе, спільне користування зазначеним приміщенням теж не можливо, а тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості її частки у спільному майні подружжя в розмірі 35039,00 гривень. При цьому просить суд припинити її право на нежитлове приміщення, та стягнути судові витрати. Представник позивача [PERSON] повністю підтримав заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги, та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що нежитлове приміщення [ADDRESS], яке було придбано в період шлюбу, с самого початку покупалося для здійснення ним трудової діяльності. Позивачка не мала відношення до зазначеного нежитлового приміщення, не вкладала на ремонт гроші. Приміщення не можливо поділити в натурі, бо воно є неділимим. При цьому відповідач не згоден з наданою позивачкою оцінкою вартості нежитлового приміщення, вважає що вона є значно завищеною. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Захисник відповідача - адвокат [PERSON] вважає позовні вимоги не обґрунтованими, оскільки оцінка майна проводилася за відсутності відповідача, методом візуального огляду та на підставі технічних документів, а тому вона не може в повній мірі відповідати дійсній вартості майна. При цьому просить суд звернути увагу, що позивачка жодного разу не піднімала питання щодо спільного користування нежитловим приміщенням. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши наданні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 11 серпня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу виданого 11 серпня 1995 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадського стану міста Маріуполя, актовий запис № 269. ( а.с.5) Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 28 жовтня 2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. ( а.с.6) Згідно договору № 768 купівлі продажу нежитлового приміщення розташованого по [ADDRESS] від 25 червня 2005 року , [PERSON] придбав у Управління міського майна міста Маріуполя вбудоване нежитлове приміщення літ. А/п прим 29 кімн. 1,2,3,4 загальною площею 65,9 кв.м., розташоване за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці Маріупольської міської ради. ( а.с.7-11) Відповідно до вимог ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 вересня 2013 року, нежитлове приміщення [ADDRESS] визнано об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ( а.с.12-13) Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 4 листопада 2013 року, рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 вересня 2013 року залишено без змін. Згідно з вимогами ч. ч. 4 і 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Згідно висновків експертного дослідження № 55 від 27 листопада 2013 року, дійсна ринкова вартість об'єкту оцінки - нежитлового приміщення [ADDRESS] складає 70078,00 гривень. Таким чином вартість ? частини зазначеного об'єкту складає 35 039,00 гривень. З технічної точки зору неможливо розподіл нежитлового приміщення [ADDRESS] для виділу ? частини у зв'язку з неможливістю влаштування другого входу. ( а.с. 17-22) Відповідач [PERSON] та його захисник [PERSON] заперечували проти висновків зазначеного дослідження, вважаючи їх не достовірними та не повними, у зв'язку з чим за їх клопотанням судом було призначено судову будівельно - технічну експертизу. Однак у зв'язку з не бажанням відповідача сплачувати вартість експертизи, ухвала суду про призначення судової будівельно - технічної експертизи була повернута на адресу суду без виконання та в подальшому скасована судом. Відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх пояснень або заперечень. Таким чином суд вважає, що відповідач не сплативши вартість експертизи яку було призначено за його клопотанням, не надавши суду інших доказів на підтвердження дійсної вартості нежитлового приміщення та спростування вказаної позивачем вартості, тим самим визнав вартість нежитлового приміщення визначену висновком експертного дослідження № 55 від 27 листопада 2013 року в розмірі 70 078,00 гривень. Також суд приймає до уваги, що згідно пояснень позивачки [PERSON] які було підтверджено і самим відповідачем [PERSON], нежитловим приміщенням користується лише один відповідач [PERSON] Спільне користування нежитловим приміщенням не можливо як за висновком експертного дослідження № 55 від 27 листопада 2013 року так і згідно пояснень самого відповідача, який пояснює, що виділити в окреме приміщення позивачці ? частину нежитлового приміщення не можливо. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 вересня 2011 року, яке набрало чинності 4 листопада 2013 року, нежитлове приміщення [ADDRESS] було визнано об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], частки між співвласниками розподілено не було. Згідно вимог ч.1,2 ст. 372 ГК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому, зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. (Вказані правові висновки містяться в Рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 02.10.2013, № 6-26395св13), Таким чином судом було встановлено, що спільне користування нежитловим приміщенням [PERSON] та [PERSON] є неможливим, виділити в натурі належну [PERSON] частку теж є неможливим з технічної точки зору, повна вартість нежитлового приміщення [ADDRESS] складає 70 078,00 гривень, а тому вартість, з урахуванням рівності часток , частки у спільному майні [PERSON] складає 35 039 гривень, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Також відповідно п.3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо припинення її права власності на нежитлове приміщення. Враховуючи той факт, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі то відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовій збір в розмірі 350,39 гривень, сплачений нею під час звернення до суду. На підставі ст.ст. 364, 368, 370, 372 ч.2 ЦК України,

Outcome: approved