Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

11 листопада 2016 року представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить зобовязати [PERSON] до виконання мирової угоди, визнаної і затвердженої ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2013, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 10\~229 грн. 40 коп. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Сторони, будучи оповіщеними про час і місце розгляду справи, до суду не зявилися, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.07.2011 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 27.10.2010 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 5). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2013 затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів, відповідно до якої [PERSON] зобовязується сплатити на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 10\~ 000 (десять тисяч) гривень 00 коп. неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за період з 27.10.2010 року по 01.10.2013 року включно та 229 грн. 40 коп. судових витрат (а.с. 9). Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону. Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону (пункт 6 частини першої статті 26 Закону). Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону виключено. Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (11 листопада 2013 року) зазначена мирова угода не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову. Такий правовий висновок містить постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 №6-274цс15. У відповідності до ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси. Оскільки ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2013 не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а умови мирової угоди відповідачем не виконуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів необхідно задовольнити. Вимога ж позову про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає задоволенню, оскільки такий спосіб захисту не передбачений цивільним законодавством України. На виконання вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 551,20 грн. судового збору, сплаченого нею при подачі позову.

Outcome: partial