Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

11.07.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що вона з 05.11.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 18.08.2015 року було розірвано судовим рішенням. За час шлюбу у них [INFO] народилася донька - [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.02.2015 року [PERSON] на її користь присуджено сплачувати аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. Зазначає, що стягуваний розмір аліментів не відповідає потребам їх малолітньої дитини і є недостатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. Про місце роботи відповідача їй нічого не відомо, однак вказує, що останній є здоровий, працездатний та інших осіб та дітей на утриманні не має. Враховуючи викладене, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання позивач подала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити (а.с. 15). Відповідач до початку судового засідання також подав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов визнає (а.с. 16). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2012 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2015 року (а.с. 6). За час шлюбу у сторін [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] (а.с. 7). Малолітня донька мешкає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.02.2015 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., починаючи з 23.01.2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5). Судом також встановлено, що позивачка 22.01.2016 року змінила своє прізвище та прізвище своєї доньки з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується відповідними свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] та заочним рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 14.04.2016 року (а.с. 8, 13-14 ). За змістом ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 висловив таку правову позицію: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним, інших осіб та неповнолітніх дітей на своєму утриманні немає, розмір його заробітної плати невідомий. Суд також вважає доведеним, що у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Крім того, суд враховує положення ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачем позову не порушує законні права та інтереси третіх осіб. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, а також те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, суд приходить до висновку, що [PERSON] спроможний та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає компенсація витрат по судовому збору на користь держави в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст. ст. 180-182, 192 СК України,

Outcome: approved