Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

10 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Зазначену квартиру вона отримала у власність на підставі договору довічного утримання від [PERSON] після її смерті, що належним чином посвідчено нотаріусом. Будучи власником квартири, вона дала згоду на реєстрацію в зазначеній квартирі за договором строкового найму [PERSON], з яким вона мешкала однією сімєю без реєстрації шлюбу. В червні 2009 року останній забрав усі свої речі та вибув у невідомому напрямку. Наявність зареєстрованого у квартирі відповідача, який там не мешкає покладає на позивача додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, через це, вона позбавлена можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Просить позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним майном. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судові засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надавав. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно із ч.2 ст. 197 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до договору довічного утримання від 28 травня 1994 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 2-1776, [PERSON] передала у власність позивачу квартиру [ADDRESS] (а.с.3-4). Згідно довідки КП «Служба єдиного замовника» від 08.02.2016 року, позивач [PERSON] зареєстрована у [INFO] (а.с. 12). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, які вони мають право займати, визначаються його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Крім того, з відповіді АІПС Краматорського ВП ГУНП України в Донецькій області від 10.03.2016 року за №4080/301/02-2016 видно, що [PERSON], [INFO], в період з червня 2009 року по теперішній час, з питань вселення чи усунення перешкод в проживанні у [INFO], не звертався (а.с. 30). Як вбачається з акту про не проживання від 08.02.2016 року, складеного КП «Служба єдиного замовника» в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований, але не мешкає у квартирі [ADDRESS] з червня 2009 року по день складання акту, що свідчить про відсутність відповідача понад встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України строки та підтверджує безперервність відсутності відповідача (а.с.13). Відповідно до вимоги про судимість від 11.03.2016 року за № 4210/301/04-2016, відповідач [PERSON] у місцях позбавлення волі не знаходиться (а.с.38). З відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області від 19.03.2016 року за № 988/3-119 вбачається, що актовий запис про смерть відповідача [PERSON] відсутній (а.с. 40). На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не проживає з червня 2009 року у зазначеній квартирі, поважні причини відсутності відповідача у квартирі понад один рік судом не встановлені, перешкод у користуванні цією квартирою позивач відповідачу не чинить, відповідач не надає коштів на її утримання та не сплачує комунальні послуги, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 551,20 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved