Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

10 березня 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем №б/н від 09.03.2008 року, відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві про надання йому банківських послуг у виді надання кредиту, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим допустив заборгованість на загальну суму 23644,35 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 14994,45 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 7185,88 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 100 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - фіксована частина; 1114,02 грн. процентна складова. Тому позивач, як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.32/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що дійсно у 2008 році він отримав кредитку Приватбанку №4149 4373 2018 7501, якою тривалий час користувався та періодично вносив кошти для її погашення. Строк дії цієї картки закінчився у 2009 році, а останній платіж по ній він здійснив у жовтні 2010 року. Тому, оскільки з того часу пройшло вже більше трьох років, він просив застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити. Крім того, при оформленні зарплатної картки у 2011 році, він отримав ще одну кредитну картку №4149437700346552, погашення якої щомісяця здійснює і до цього часу, але як видно з матеріалів справи, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості поданий саме по картці, яку він отримав у 2008 році. По картці ж, яка ним отримана у 2011 році позовні вимоги до нього не заявлялись. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 09 березня 2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.9-15, 44/. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.21/. Даний договір складається з заяви позичальника, яка підписана відповідачем, та Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача по картці №4149 4373 2018 7501, відповідно до п.п.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 400 грн., а 06 березня 2013 року розмір кредитного ліміту збільшено до 15000 грн. /а.с.38, 44/. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.13/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 січня 2015 року заборгованість по кредитному договору склала 23644,35 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 14994,45 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 7185,88 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 100 грн.; штраф - 1364,02 грн. /а.с.4-8/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконав зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то виходячи з положень ст.612 ЦК України, він вважається таким, що прострочив виконання зобовязання. Відповідач подав до суду письмову заяву про застосування позовної давності та, як наслідок, відмову у задоволенні позову /а.с.123/. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором регулюються, виходячи із загальної позовної давності, тривалість якої, відповідно до ст.257 ЦК України, складає три роки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За письмовою інформацією позивача, картка №4149 4373 2018 7501, яка була видана відповідачу у 2008 році, має термін дії до 30.09.2009 року /а.с.81, 120/. Відомості про перевипуск цієї картки відсутні. При цьому, останній платіж по погашенню заборгованості по зазначеній картці відповідачем було здійснено 18 жовтня 2010 року /а.с.43/, що підтверджує вчинення відповідачем дії, яка свідчить про визнання ним боргу. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі №6-24цс14, позовна давність відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не лише початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, розпочався 19 жовтня 2010 року і закінчився 18 жовтня 2013 року. Позовна заява підписана позивачем лише 24 лютого 2015 року /надійшла до суду лише 10 березня 2015 року/, тобто через понад рік і чотири місяці після закінчення строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що позов предявлено вже після спливу строку позовної давності, а також те, що відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності. Посилання представника позивача у заяві, яка надійшла до суду 08 липня 2015 року /а.с.122/, що позов до відповідача [PERSON] подано по кредитній картці №4149 4377 0034 6552, не можуть бути прийнятими судом до уваги, так як не узгоджуються з іншими матеріалами справи. Так, як видно з виписки з особового рахунку [PERSON] по зазначеній картці /а.с.45/, рух коштів по ній розпочався лише 03 квітня 2011 року, що не відповідає відомостям, які містяться у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості /а.с.4/, в якому першою датою зазначена дата - 11 березня 2008 року, що, в свою чергу, відповідає виписці з особового рахунку відповідача по картці №4149 4373 2018 7501 /а.с.38/. Крім того, встановлений розмір кредитного ліміту в сумі 15000 грн., на що позивач посилається у позовній заяві, підтверджується випискою по картці №4149 4373 2018 7501 /а.с.44/, а у виписці по картці №4149 4377 0034 6552 /а.с.45-72/ взагалі відсутні відомості про встановлення будь-якого кредитного ліміту. Також карта №4149 4377 0034 6552, яка видана у 2011 році, не є перевипуском карти №4149 4373 2018 7501, яка видавалася у 2008 році, оскільки, як видно з виписок з особового рахунку по зазначеним карткам, відомості по них починаючи з 03 квітня 2011 року /дата видачі карти №4149 4377 0034 6552/ не дублюються. Крім того, вимоги щодо стягнення заборгованості по кредитній картці №4149 4377 0034 6552 можуть бути подані позивачем в порядку цивільного судочинства із дотриманням приписів ст.ст.119-120 ЦПК України.

Outcome: dismissed