Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

12 березня 2018 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 12004 від 17 листопада 2017 року таким, що не підлягає виконанню. [PERSON] обґрунтовано тим, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених у строк відповідно до умов Кредитного договору від 09 серпня 2007 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 30 квітня 2017 року, грошових коштів у сумі 27 610 грн. 35 коп., в тому числі заборгованості по тілу кредиту, по відсотках, з комісії та пені, по штрафах, за період з 09 серпня 2007 року по 30 квітня 2017 року. 06 лютого 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відкрито виконавче провадження № 55715546 з виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено неправомірно і він не підлягає виконанню з наступних підстав: він був здійснений 17 листопада 2017 року на підставі постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка 22 лютого 2017 року в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин була визнана незаконною та нечинною Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка 01 листопада 2017 року Вищим адміністративним судом України була залишена без змін; жодних письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором позивач не отримувала, тому у нотаріуса при вчиненні виконавчого напису були відсутні необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку документи; окрім того, 13 серпня 2008 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області вже було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу у сумі 7852,10 грн. за кредитним договором від 09 серпня 2007 року. Ухвалою судді від 12 березня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 03 квітня 2018 року. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2018 року за заявою [PERSON] вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 55715546, відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], вчиненого 17 листопада 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 12004, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 09 серпня 2007 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 30 квітня 2017 року, грошових коштів у сумі 27610 гривень 35 копійок. Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 18 травня 2018 року. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, від пердставника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує, протии ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника в судове засідання повторно не забезпечив, відзиву на позов не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12004, про стягнення з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 09 серпня 2007 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 30 квітня 2017 року, грошових коштів у сумі 27 610 грн. 35 коп., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 944 грн. 72 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 15 059 грн. 21 коп., заборгованості з комісії та пені у розмірі 4 815 грн. 45 коп., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1 290 грн. 97 коп., за період з 09 серпня 2007 року по 30 квітня 2017 року. 06 лютого 2018 року на підставі вказаного виконавчого напису головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області [PERSON] відкрито виконавче провадження ВП № 55715546. Окрім того, судом встановлено, що 13 серпня 2008 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 7852 гривні 10 копійок заборгованості за договором кредиту. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка 01 листопада 2017 року Вищим адміністративним судом України була залишена без змін, постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин було визнано незаконною та нечинною. Як видно з матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором від 09 серпня 2007 року на підставі виконавчого напису стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 09 серпня 2007 року по 30 квітня 2017 року, що частково охоплює період, за який стягнуто заборгованість за кредитним договором на підставі судового наказу від 13 серпня 2008 року. Окрім того, з матеріалів справи видно, що згідно спірного виконавчого напису стягнуто заборгованість з 09 серпня 2007 року до 30 квітня 2017 року, тобто за період,що перевищує визначений у ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса від 17 листопада 2017 року стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 2007 року за період, що перевищує визначений у ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги, а також повторно стягнуто частину суми заборгованості, яка уже була стягнута на підставі судового наказу, як спірна, що свідчить про наявність спору щодо розміру заборгованості. Враховуючи вищенаведене, а також те, що постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було визнано незаконною та нечинною, тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса вона була скасована, враховуючи також те, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» відзиву на позов чи будь-яких заперечень щодо вимог позову не подав, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення. Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1057, 20 грн., з яких 704,80 грн. за подання до суду позовної заяви, та 352,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову, покладається на відповідача. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: approved