Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

10 квітня 2014 року [PERSON] шляхом поштового відправлення звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач добровільно не приймає участі в матеріальному утриманні сина, чим порушує його законні права і інтереси на достатній рівень життя. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені в заяві, та зазначила, що з 07 березня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано за рішенням суду. Від спільного проживання вони мають дочку - [PERSON], яка народилася [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем фактично припинені у вересні 2009 року. З цього часу вони мешкають окремо, неповнолітня дочка проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні, виховується нею. Після розірвання шлюбу, за домовленістю між ними, [PERSON] добровільно перераховував гроші на утримання дитини, однак в останні шість місяців під різними приводами став ухилятися від надання матеріальної допомоги. На теперішній час відповідач добровільно не виконує свої батьківські обов'язки: не надає дитині матеріальної та іншої майнової допомоги; не виявляє до неї належної батьківської турботи та піклування, тому вона вирішила спірні правовідносини врегулювати в юридичному порядку судовим рішенням. Вона не має реальної можливості самостійно забезпечити потреби дочки, оскільки не працює, інших доходів немає, а фактично знаходиться на утриманні свого нинішнього чоловіка. Її сім'я прикладає зусилля на забезпечення життєвих потреб доньки: її повноцінне харчування, придбання одягу та взуття, оплачується перебування дитини у дитячому садочку та участь у різних гуртках розвитку. У зв'язку з незадовільним станом здоров'я доньки вона систематично купує лікарські препарати, забезпечує її оздоровлення. Батько дитини фізично здоровий, має офіційне місце роботи, матеріальний стан його теперішньої сім'ї задовільний, він має в особистому користуванні легковий автомобіль, проживає у батьківській квартирі, його дружина також працює неофіційно продавцем в магазині. Посилаючись на наведені обставини, позивачка вважає, що відповідач отримує достатні доходи, тому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі однієї четвертої його заробітку (доходу) щомісяця. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснивши в судовому засіданні, що він не заперечує свого обов'язку матеріально утримувати дочку, згодний виплачувати аліменти на її утримання, але у меншому, чим визначено позивачкою, розмірі. Після розірвання шлюбу з позивачкою, за домовленістю з нею, він щомісяця добровільно сплачував грошові кошти у середньому 450,00 грн. Крім того, він купував ліки при захворюванні дитини, дарував подарунки на усі свята. В останні місяці він дійсно не сплачував аліменти у зв'язку з фінансовими проблемами в сім'ї. Тільки категорична позиція самої позивачки, яка забороняє йому бачитися з донькою та відмовляє у спілкуванні з нею, не дає йому можливості належним чином приймати участь в її вихованні. На теперішній час він працює слюсарем-ремонтником в публічному акціонерному товаристві «Ясинівський коксохімічний завод», повторно перебуває у шлюбі, в якому має сина - [PERSON], який народився [INFO]. Дружина, яка не працює, та малолітній син проживають разом з ним та перебувають на його повному утриманні. Його заробітної плати не вистачає на забезпечення прожиткового мінімуму сім'ї. Син [PERSON] за станом здоров'я часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку з алергічним захворюванням. Його лікування тягне за собою великі матеріальні витрати. Враховуючи його життєву ситуацію, матеріальний стан сім'ї він має можливість сплачувати на утримання дочки аліменти в розмірі однієї шостої його заробітку. За таких обставин просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, зменшивши розмір аліментів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України ) установив наступне. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що громадяни України [PERSON] і [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] у зв'язку з повторним шлюбом) з 07 березня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 03 червня 2010 року. Позивачкою 21 липня 2010 року в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області отримано свідоцтво про розірвання шлюбу (актовий запис № 253). У період спільного проживання [INFO] у сторін народилася дочка - [PERSON], батьками якої вони записані в актовому записі про народження № 1048 від 01 жовтня 2008 року міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського управління юстиції Донецької області. На теперішній час позивачка і відповідач мешкають окремо один від одного, відносини між собою не підтримують. Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її вихованні і утриманні. Договір про сплату аліментів на дитину між сторонами не укладався. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів на теперішній час не досягнуто. Вищенаведені обставини визнані сторонами в судовому засіданні, тому у відповідності з частиною 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню у справі. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в частині 2 статті 51 Конституції України і статті 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). За змістом частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Згідно довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд» від 10 квітня 2014 року [PERSON] зареєстрована в приватній квартирі [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю - [PERSON] та неповнолітньою донькою - [PERSON]. Позивачка офіційно не працевлаштована. Докази, що вона має інші доходи, в матеріалах справи відсутні. З довідки комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський шкірно-венерологічний диспансер м. Макіївки» убачається, що [PERSON] знаходилась на лікуванні з діагнозом: «атопический дерматит». Наданими документальними доказами підтверджено, що [PERSON] з 22 вересня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], у якої [INFO] народився їх син [PERSON]. Відповідач проживає окремо від неповнолітньої доньки, його фактичне місце проживання без реєстрації за адресою: [ADDRESS], разом з дружиною - [PERSON] та сином [PERSON], що зафіксовано довідкою приватного підприємства «Макринок-сервіс» від 29 травня 2014 року № 442. Згідно медичної довідки комунальної медичної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Макіївки Донецької області» від 12 червня 2014 року № 398 дитина [PERSON] з дня виписки з пологового будинку по даний час спостерігається у амбулаторії з діагнозом «респіраторний алергоз, часто хворіюча дитина». Відповідач [PERSON] працює слюсарем-ремонтником коксового цеху публічного акціонерного товариства «Ясинівський коксохімічний завод», його середньомісячний заробіток за період з 01.11.2013 по 30.04.2014 відповідно до довідки про доходи підприємства від 28 травня 2014 року № 3093/15.2 становить 4355,02 грн. Докази, що відповідач має інші реальні доходи, суду не надано. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не виявлено. Представлені відповідачем докази та наведені ним у судовому засіданні доводи не позбавляють його обов'язку утримувати неповнолітню дитину. Враховуючи викладене, суд визнає, що [PERSON] у повному обсязі не виконує у відношенні до своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими. Порівняльний аналіз засвідчує, що розмір щомісячних аліментів із вирахуваної на підставі наданої довідки про доходи судом середньої заробітної плати [PERSON] буде становити: виходячи з позиції позивачки - 1088,7 грн. (4355,02 : 4); відповідача - 725,84грн. (4355,02 : 6). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд також приймає до уваги положення статті 7 Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік», згідно якої з 1 січня поточного року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, становить: на дитину віком до 6 років - у розмірі 1032 грн. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів для харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг) необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 15.07.1999 р. № 966-ХІV «Про прожитковий мінімум»). Проаналізувавши встановлені по справі фактичні обставини, оцінивши наведені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд дійшов висновку про визначення [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі однієї п'ятої частини його заробітку (доходу), що з урахуванням передбаченого законодавством обсягу майнового обов'язку матері стосовно неповнолітньої дочки, відповідає забезпеченню необхідних і розумних життєвих потреб дитини. Відповідач не надав суду належних, переконливих доказів неможливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial