Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

11.06.2021 року заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить суд встановити юридичний факт, а саме, що заповіт складений [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , та посвідчений 18.09.2003 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є., зареєстрований в реєстрі за №3-1836, дійсно складений [PERSON] , померлою [INFO] і належить [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на такі обставини. Згідно заяви, 18 вересня 2003 року тітка заявниці - [PERSON] , склала заповіт, яким вона зробила розпорядження на випадок своєї смерті та заповіла заявниці усе своє майно. 28.05.2021 року заявниця звернулась до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , проте 28.05.2021 року заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , так як з`ясувалось, що в документах є розбіжності, а саме: в заповіті, посвідченому державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченком О.Є. від 18.09.2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-1836, прізвище, ім`я, по батькові особи, на яку складено заповіт вказано, як « [PERSON] », а в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області 25.05.2001 року, прізвище, ім`я, по батькові спадкоємця вказано як [PERSON] . Наявність такої розбіжності прізвища заявниці, зазначеного в заповіті з прізвищем в паспорті заявниці - громадянки України перешкоджає їй реалізувати своє право, а саме заявниця не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] , а тому заявниця вимушена звертатись до суду з даною заявою. Представник заявниці - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та вказала, що заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання заінтересовану особу було повідомлено належним чином та своєчасно. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення юридичного факту належності документу підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Справа про розірвання шлюбу за заявою особи, засудженої до позбавлення волі, може бути розглянута судом за участю представника такої особи. Справи окремого провадження не можуть бути передані на розгляд третейського суду і не можуть бути закриті у зв`язку з укладенням мирової угоди. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. У рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвами про народження. Заявниця - [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.07.1971 року, актовий запис №1001, серії [NUMBER] . 18 вересня 2003 року тітка заявниці - [PERSON] , склала заповіт, яким вона зробила розпорядження на випадок своєї смерті та заповіла заявниці усе своє майно. [INFO] [PERSON] померла, про що 25 листопада 2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено відповідний актовий запис за № 12132. Після її смерті відкрилась спадщина на 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.02.1997 року. Отже, судом встановлено, що [PERSON] була рідною сестрою батька заявниці - [PERSON] . Заявниця - [PERSON] є племінницею [PERSON] , інших спадкоємців за законом, та таких, що мають обов`язкову частку у спадщині немає. 26.03.2021 року заявниця подала до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа №290/2021. 28.05.2021 року заявниця звернулась до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , проте 28.05.2021 року заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , так як з`ясувалось, що в документах є розбіжності, а саме: в заповіті, посвідченому державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори 18.09.2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-1836, прізвище, ім`я, по батькові особи, на яку складено заповіт вказано, як « [PERSON] », а в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області 25.05.2001 року, прізвище, ім`я, по батькові спадкоємця вказано як [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦК України, у разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні. Таким чином, наявність такої розбіжності прізвища заявниці, зазначеного в заповіті з прізвищем в паспорті громадянки України перешкоджає заявниці реалізувати своє право, а саме заявниця не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] . Вказана помилка створює складнощі при розпорядженні власністю, а тому необхідно встановити факт належності заявниці вказаного документу у судовому порядку, оскільки іншим чином заявник не може довести належність їй вказаного правовстановлюючого документа. Встановлення факту належності документів необхідна заявниці для подальшої реалізації свої прав власника на спадщину. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було дано роз`яснення що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: ?згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; ?чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; ?заявник не мас іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, якій посвідчує факт, що мас юридичне значення; ?встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 11 Постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. На підставі вказаних доказів суд вважає можливим задовольнити заяву про встановлення факту належності документу [PERSON] . Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просив заявник, та не потребує вчинення додаткових дій щодо його виконання.

Outcome: approved