Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

10 листопада 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, де третьою особою є Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі ордеру на житлове приміщення належить квартира [ADDRESS]. Крім неї в будинку зареєстровані також відповідачі, а саме її невістка [PERSON], неповнолітні онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON] З січня 2015 року відповідачі в належній їй квартирі не проживають, їх речі у житлі відсутні, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням вказаної квартири. Крім того, відповідачі виїхали за межі України, на територію Російської Федерації, де отримали свідоцтво про надання тимчасового притулку. За захистом своїх порушених прав звертається до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не прибула, надавши заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідно до інформації, одержаної в порядку передбаченому ч.3 ст.122 ЦПК України від Орджонікідзевскього РВ у м.Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: квартира [INFO]. На вказану адресу судом неодноразово надсилалися судові повістки про виклик. Однак, у призначений час відповідач [PERSON], яка також є законним представником неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явилася. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради до судового засідання не зявилась, надавши клопотання про розгляд справи за її відсутність, просить при винесенні рішення максимально врахувати інтереси дітей. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заперечень проти ухвалення заочного рішення від позивача до суду не надходило. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що 22.07.1996 року [PERSON] та її синам - [PERSON] та [PERSON] на підставі ордеру на житлове приміщення №016844 було надано в користування двокімнатну квартиру [ADDRESS] (надалі спірна квартира). Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Доказів того, що вищевказаний ордер втратив чинність суду не надано. Таким чином, суд робить висновок, що [PERSON] є належним наймачем та користувачем спірної квартири. Судом встановлено, що члени сімї [PERSON], а саме: син [PERSON] та [PERSON] перестали користуватися спірною квартирою з 30.04.1999 року та з 18.03.2009 року відповідно. Відповідно до ч.1 ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. З матеріалів справи вбачається, що 16.02.2011 року позивач [PERSON] дозволила всилитися до спірної квартири [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, суд робить висновок, що відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти набули рівного з позивачем [PERSON] права користування спірною квартирою, як передбачено ч.2 ст.65 ЖК України, оскільки вселилася до спірної квартири як інша особа за згодою наймача. Докази того, що відповідач [PERSON] після вселення до спірної кварти, несла витрати з плати за користування житлом та плати за комунальні послуги разом з позивачем [PERSON] суду не надані. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до акту складеним 05 листопада 2015 року комітетом самоорганізації населення «Дружба», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за вказаною адресою не проживають з 24 січня 2015 року. Докази того, що відповідач [PERSON] та її неповнолітні діти з поважних причин не проживають у спірній квартирі суду не надано. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] є особою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки не проживає в ній понад строки, встановлені ст.71 ЖК України. Щодо неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. При цьому ч.4 цієї статті передбачає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до інформації, одержаної судом в порядку передбаченому ч.3 ст.122 ЦПК України від Орджонікідзевскього РВ у м.Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, інформація про реєстрацію [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі відсутня. Таким чином, суд робить висновок, що місце проживання та право користування житлом у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] нерозривно повязане з місцем проживання батьків, у тому числі одного з них, та залежить від їх права на користування житлом. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перестав користуватися спірною квартирою з 30.04.1999 року, а відповідач [PERSON] перестала користуватися спірною квартирою з 24 січня 2015 року. Таким чином, суд робить висновок, що оскільки батьки неповнолітніх дітей втратили право користування спірною квартирою, то й підстави для користування спірною квартирою у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved