Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

11 вересня 2014 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 02 жовтня 2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають сина. Сімейне життя між нею та відповідачем не склалось, на даний час подружні стосунки між ними фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, збереження шлюбу неможливе, тому просила розірвати шлюб. Крім того, оскільки дитина проживає з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги не надає, просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 02 жовтня 2004 року зареєстрували шлюб у Сумському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис №1109 (а.с. 7). Від спільного шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO] (а.с.6), та в свідоцтві про народження відповідач записаний батьком. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю. Згідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню і шлюб між нею та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки встановлено, що їх сім'я розпалася, подружні відносини припинені та вони не вживають заходів щодо поновлення таких стосунків. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки дитина мешкає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні, а відповідач є батьком дитини, інформації про незадовільний стан здоров'я або наявність інших утриманців відповідач суду не надав, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в частці від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позивач звернулась до суду 11 вересня 2014 року. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. та на користь позивача понесені нею витрати при подачі позову в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved