Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

12 березня 2020 року позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 08 листопада 2018 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] не виконував взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснював щомісячного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33982 грн. 34 коп., яка складається з 367 грн. 32 коп. - заборгованість за поточним тілом кредита; 24837 грн. 92 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3819 грн. 80 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 2862 грн. 90 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1594 грн. 40 коп. - штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що 08 листопада 2018 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить позначення, що позичальник згоден з тим, що його заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають Договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Позичальник зобов`язувався самостійно знайомитись зі змінами Умов та правил надання банківських послуг на офіційному сайті банка рrivatbank.ua. (а.с.10-11). При цьому в анкеті-заяві [PERSON] відсутні відомості про вид платіжної картки, розмір кредиту (кредитного ліміту), процентної ставки, а також не зазначені види відповідальності за порушення умов кредитування (неустойка). З довідки про отримання відповідачем [PERSON] кредитних карток слідує, що останній за період дії договору отримав дві картки: 08.11.2018 року зі строком дії до 08/22 та 15.11.2018 року зі строком дії до 04/22 (а.с.62). Виписка по рахунку доводить, що він користувався кредитними коштамив період листопада 2018 року. Останнє погашення кредиту (800 грн.) здійснено 21 січня 2020 року (а.с.71 зворот). До кредитного договору банк надав паспорт споживчого кредита, який містить підпис позичальника виконаний на планшеті Банку в електронному вигляді (а.с.12-13), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.14) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які не підписані позичальником (а.с.15-31). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У анкеті-заяві позичальника від 08 листопада 2018 року процентна ставка та нарахування штрафу не зазначено. Тарифи з обслуговування кредитної карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, [PERSON] не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 08 листопада 2018 року шляхом підписання Анкети-заяви. Відсутні у матеріалах справи і підтвердження щодо належного повідомлення та ознайомлення, а також письмового погодження відповідача у будь-якій спосіб про застосування банком в односторонньому порядку процентної ставки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 08.11.2018 року станом на 20.12.2019 року складає 33982 грн. 34 коп., у тому числі: 367 грн. 32 коп. - заборгованість за поточним тілом кредита; 24837 грн. 92 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3819 грн. 80 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 2862 грн. 90 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1594 грн. 40 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.7-9). За такого, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, у АТ КБ «Приватбанк», на думку суду, є право на стягнення тільки суми непогашеного тіла кредиту. Вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів та неустойки задоволенню не підлягають, бо недоведені належними доказами. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредита, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне. З розрахунку заборгованість за кредитним договором від 08.11.2018 року та з виписки по рахунку вбачається, що за рахунок кредиту відбувалося погашення процентів на загальну суму 7462 грн. 41 коп., сплату яких не передбачено договором, а також враховуючи, що Банком безпідставно зараховані сплачені позичальником кошти цільовим призначенням на погашення процентів, а не тіла кредиту, заборгованість, що підлягає стягненню за непогашеним тілом кредиту становить 17742 грн. 83 коп. ((367 грн. 32 коп. заборгованість за поточним тілом кредита + 24837 грн. 92 коп. заборгованість за простроченим тілом кредита) - 7462 грн. 41 коп. = 17742 грн. 83 коп.) Стосовно ж вимоги по стягненню відсотків, нарахованими ще й за прострочений кредит, які Банк заявляв, то вони не можуть бути задоволені, оскільки у справі немає доказів тому, що розмір і порядок їх сплати, були сторонам узгоджені. Відомостей про протилежне, у справі немає, ні в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ні в наданих позивачем ксерокопіях названих документів, які б містили підписи позичальника. Доданий позивачем АТ КБ «ПриватБанк» до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту підписаний позичальником не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними гроштами та штрафні санкції, оскільки такий запис не має письмової форми вираження, а зроблений на планшеті Банку в електронному вигляді, що позбавляє суд можливості його ідентифікації в часі. І більше того, із змісту даного паспорту вбачається інший розмір кредитного ліміту, аніж той, що встановлений відповідачу на картковий рахунок. Загальна сума витрат по кредиту, зазначена в паспорті споживчого кредиту не відповідає тим витратам, що містяться у виписці з особового рахунку (ліміт у розмірі 10000 грн.). Крім того, зазначений паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17742 грн. 83 коп., що складається із заборгованості за тілом кредита у розмірі 17742 грн. 83 коп. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] накористь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1099 грн. 35 коп. (33982,34 грн. х 100 : 17742,83 = 52,3%, 2102 х 52,3% = 1099 грн. 35 коп.).

Outcome: partial