Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

12.07.2018 року [PERSON] звернувся до Луцького міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов мотивує тим, що він перебуває у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. В зв'язку із складними подружніми стосунками він з дружиною з серпня 2017 року проживають окремо, хоча шлюб між ними не розірваний. До травня 2018 року їх син проживав разом із дружиною та її рідними, однак внаслідок госпіталізації відповідача 03 травня 2018 року він змушений був забрати [PERSON] до себе і з того часу він проживає разом із ним у м. Червоноград та відвідує дошкільне відділення комунального закладу «Навчально-реабілітаційний центр І-ІІ ст. «Світанок» з поглибленою професійною підготовкою. Відповідач, проживає окремо від дитини за адресою [ADDRESS] з мамою та бабусею, але в зв'язку із неадекватною конфліктно-агресивною поведінкою вона була госпіталізована до ВОПЛ №1 03.05.2018 року. За час проживання разом із [PERSON] син [PERSON] почав відставати в розвитку, так як відповідачка не займалася його належним вихованням та розвитком. Крім того в зв'язку із розладом її здоров'я на даний час стало небезпечним спільне проживання малолітнього сина з [PERSON] Як вбачається з психолого-педагогічного спостереження за особливостями поведінки та особистісного розвитку вихованця дошкільної групи №5 [PERSON] №124 від 20.06.2018 р.: дослідження сімейних взаємовідносин показало, що на даний час дитина не задоволена сімейною ситуацією. Вважає, що в інтересах сина визначити його місце проживання із ним. Проживає у [ADDRESS] де має у приватній власності трьохкімнатну квартиру, в якій є окрема кімната - дитяча для проживання дитини. Проживаючи разом із ним відповідачка не буде обмежена у можливості реалізовувати свої батьківські права на участь у спілкуванні з дитиною її вихованні. Вказує, що на даний час саме він виховує і матеріально утримує сина, влаштував його на літній період у спеціалізований дитячий садок, окремо водить його на заняття до вчителя-логопеда, відводить на медичний огляд до відповідних установ, купує іграшки, одяг, взуття та інші предмети вжитку, необхідні для його різнобічного і пізнавального розвитку. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом зі ним, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 04.10.2018 року до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування Луцької міської ради. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали із вказаних у позові підстав. Просили суд позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Вважає, що дитині краще проживати з матір'ю. Представник третьої особи Луцької міської ради підтримала позицію, викладену в наданому нею висновку органу опіки та піклування від 03 грудня 2018 року, щодо визначення місця проживання дитини [PERSON], з батьком. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Під час подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO],що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області 13 травня 2014 року (а.с. 9). Позивач [PERSON] працює лікарем-хірургом відділення ургентної хірургії Луцької міської багатопрофільної лікарні, відповідач [PERSON] не працює. Як встановлено в судовому засіданні із пояснення сторін з 03.05.2018 року малолітній [PERSON] проживає із батьком [PERSON] в м. Червонограді, у випадку його відсутності у зв'язку із роботою з його батьками. Згідно довідки №60 від 30.03.2018 року [PERSON] відвідує дошкільне відділення комунального закладу «Навчально-реабілітаційний центр І-ІІ ст. «Світанок» з поглибленою професійною підготовкою (а.с. 11). Як вбачається з психолого-педагогічного спостереження за особливостями поведінки та особистісного розвитку вихованця дошкільної групи №5 [PERSON] №124 від 20.06.2018 р.: дослідження сімейних взаємовідносин показало, що на даний час дитина не задоволена сімейною ситуацією. Під час обстеження у бесіді з дитиною, при згадуванні слова «мама», хлопчик каже «мама нє», при згадуванні слова «тато», каже «тато мій, тато [PERSON]» (а.с. 11). Згідно висновків органу опіки та піклування Луцької РДА від 28.09.2018 року та органу опіки та піклування Луцької міської ради від 03.12.2018 року, вбачається за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком (а.с. 67, 115). Між сторонами виникли правовідносини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Положеннями статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст.161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.02.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Згідно п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. В досудовому порядку сторони неодноразового намагалися дійти домовленостей щодо визначення місця проживання дитини, які деякий час виконувались ними, а згодом все ж таки між ними виникали конфлікти. Дитина ще не досягла віку з якого може висловити свою думку і суд позбавлений можливості з'ясувати, з ким вона бажає проживати. При вирішенні питання про місце проживання дитини, суд, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], повністю погоджується з висновками органів опіки та піклування Луцької міської ради, Луцької РДА та вважає, що в даному випадку необхідно визначити місце проживання дитини разом з батьком, що відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, узгоджуватиметься з положеннями Конвенції про права дитини, рішеннями Європейського суду з прав людини і ґрунтуватиметься на чинному національному законодавстві України. Крім того, суд зауважує, що мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною. Турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини вона може реалізувати шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Outcome: approved