Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

12.04.2021 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. Обґрунтовуючи свій позов позивач зазначає, що 12 березня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено заяву про приєднання № б/н до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Шляхом підписання Заяви про приєднання до ДКБО фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідач беззастережно приєднався до ДКБО в редакції, яка на день підписання Заяви на приєднання розміщена інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Відповідно до п.3.4.1 заяви банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок. Відповідачу встановлено кредит в розмірі 14 000,00 грн. на строк користування кредитом на 60 місяців. Відповідач не виконала зобов`язання по договору, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 13 485,21 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 15.04.2021 р. було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що отримав кредитну картку у відділенні відповідача в смт. Михайлівка Запорізької області. Поступово зняв з цієї картки 14000 грн. Не сплачує заборгованість самостійно у зв`язка з відсутністю коштів, але він домовився з банком про те, що кошти в розмірі 700 грн., які перераховуються йому фондом соціального страхування, банк списує в рахунок погашення заборгованості. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які в ній містяться, у сукупності, суд доходить до наступного. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В ч. 1 ст. 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (відповідно до приписів ч. 1 ст. 1048 УК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. В ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Судом встановлено, що відповідач підписав Заяву на встановлення (збільшення) кредитної лінії (Кредиту) від 12.03.2018 р. (далі - Заява від 12.03.2018 р.) (а.с.18-19). Цією заявою відповідач попрохав позивача надати йому кредит в національній валюті на споживчі потреби шляхом надання відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] (п. 3.2 Заяви від 12.03.2018 р.). В п. 3.3 Заяви від 12.03.2018 р. відповідач погодився, що йому може бути встановлений бажаний розмір кредиту в сумі 14000 грн., а також максимальний розмір кредиту 25000 грн. Також в цьому пункті зазначений строк кредитування 60 місяців з можливим подовженням на той саме строк. Пунктом 3.6.1 Заяви від 12.03.2018 р. сторони погодили розмір процентів річних (35%) за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 3.7 Заяви від 12.03.2018 р. клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5% від суми заборгованості за кредитом. Згідно з п. 3.8 Заяви від 12.03.2018 р. комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит становить 2,5 % від суми таких коштів, яка сплачується при знятті вказаних готівкових коштів в усіх банкоматах, касах банку з використанням платіжного терміналу. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 12.03.2018 р. укладений кредитний договір. З «Розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 18.03.2021 р. позичальник [PERSON] договір №1322138 від 27.11.2017 р.» (а.с.4-6) заборгованість відповідача за кредитом становить 9092,64 грн.. Таким чином позивачем доведена наявність заборгованості відповідача за кредитом. У зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 9092,64 грн. заборгованості за кредитом підлягає задоволенню. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 2999, 28 грн. Підставою для нарахування пені позивач зазначає п. 9.1 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Однак, наявний в матеріалах справи Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 20-23) набрав чинності 04.04.2018 р., а договір між сторонами укладений 12.03.2018 р. Вказаний Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи Заяву від 12.03.2018 р., погодився на приєднання до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який набрав чинності після підписання відповідачем Заяви від 12.03.2018 р.. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів умови саме Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який набрав чинності 04.04.2018 р. та погодився з його умовами, зокрема з тими умовами, які передбачають сплату пені. Тому у цій справі не можна вважати «Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб», який набрав чинності 04.04.2018 р., складовою частиною укладеного між сторонами договору. У зв`язку з цим вимога позивача про стягнення з відповідача 2999, 28 грн. пені не підлягає задоволенню. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача комісії в розмірі 190, 57 грн.. Пунктом 3.8 Заяви від 12.03.2018 р. сторони погодили, що комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит становить 2,5 % від суми таких коштів, яка сплачується при знятті вказаних готівкових коштів в усіх банкоматах, касах банку, з використанням платіжного терміналу. З наданого позивачем «Розрахунку заборгованості за комісією, пенею та 3 % річних за несвоєчасну сплату комісії» вбачається, що сума боргу за комісією за період з 06.12.2017 р. по 26.04.2018 р. становить 190, 57 грн. Однак в цьому розрахунку не зазначено коли відповідач знімав готівкові кошти зі своєї картки, в якому розмірі. Також позивачем не обґрунтовано та не надано доказів щодо того, чому ця комісія не знята при знятті вказаних готівкових коштів (як це передбачено пунктом 3.8 Заяви від 12.03.2018 р.). У зв`язку з цим вимога позивача про стягнення з відповідача комісії в розмірі 190, 57 грн. є недоведеною та не підлягає задоволенню. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних на суму простроченого кредиту в розмірі 662,89 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами 12.03.2018 р. укладений кредитний договір. За цим договором відповідач за період з 06.12.2017 р. по 15.03.2018 р. отримав від позивача грошові кошти на загальну суму 15080, 02 грн. (що підтверджується «Розрахунком заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 18.03.2021 р. позичальник [PERSON] договір №1322138 від 27.11.2017 р.» та поясненнями відповідача). З «Розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 18.03.2021 р. позичальник [PERSON] договір №1322138 від 27.11.2017 р.» (а.с.4-6) вбачається, що розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 06.12.2017 р. по 17.03.2021 р. становить 662,89 грн.. Враховуючи викладене, суд вважає доведеною вимогу позивача про стягнення 3% річних на суму простроченого кредиту в розмірі 662,89 грн. Отже ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач просить стягнути з відповідача: 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів в розмірі 187,94 грн., витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 129,02 грн., витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 222, 87 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами 12.03.2018 р. укладений кредитний договір за яким відповідач отримав кредит на загальну суму 15080, 02 грн., а також цей договір передбачає сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 35% річних (п. 3.6.1 Заяви від 12.03.2018 р.). У зв`язку з цим сплата заборгованості за кредитом та сплата процентів за укладеним сторонами кредитним договором є грошовими зобов`язаннями. З «Розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 18.03.2021 р. позичальник [PERSON] договір №1322138 від 27.11.2017 р.» (а.с.4-6) вбачається, що розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів за період з 22.12.2017 р. по 04.11.2021 р. становить 187, 94 грн., розмір витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом за період з 26.04.2018 р. по 06.10.2019 р. становить 129,02 грн., а розмір витрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту за період з квітня 2018 р. по листопад 2019 р. становить 222, 87 грн.. Враховуючи викладене, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів в розмірі 187, 94 грн., про стягнення витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 129,02 грн. та про стягнення витрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 222, 87 грн. В судовому засіданні відповідач надав суду дві Виписки по картковому рахунку за період з 01.01.2020 р. по 09.04.2021 р. (які видані позивачем) з яких вбачається, що позивачем, після подання позову, були списані грошові кошти з рахунку відповідача в рахунок погашення його боргу перед позивачем, а саме: 13.04.2021 р. було списано 759, 03 грн. та 18.05.2021 р. було списано 759, 03 грн.. Тобто на погашення заборгованості позивач з рахунку відповідача списав грошових коштів на загальну суму 1518,06 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Як встановлено судом з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість за кредитом в розмірі 9092,64 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту в розмірі 662,89 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів в розмірі 187, 94 грн., витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 129,02 грн., витрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 222, 87 грн. Враховуючи те, що відповідач після подання позову сплатив позивачу 1518,06 грн., то цю суму слід зарахувати в оплату 3% річних на суму простроченого кредиту в розмірі 662,89 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів в розмірі 187, 94 грн., витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 129,02 грн., витрат від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 222, 87 грн. та в оплату кредиту в розмірі 315, 34 грн. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 8777,30 грн., На підставі викладеного суд доходить до висновку про задоволення позову частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлений позов про стягнення 13485, 21 грн. Позов підлягає задоволенню в частині стягнення 8777,30 грн. Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 2270 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1477,54 грн. ((8777,30 грн. х 100 %) /13485, 21 грн. = 65,09 %; 2270 грн. х 65,09 % = 1591,04 грн.)

Outcome: partial