Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

12.12.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 08.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2110, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін народилась дитина, однак, подружні стосунки не складаються, зявились різні погляди на сімейне життя, шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з 15 грудня 2017 року, не має спільних інтересів, втрачені почуття любові та поваги, тому примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Позивач [PERSON] до судового засідання 16.01.2018 року зявилась, підтримала доводи заяви та просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] до судового засідання з'явився, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя,якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. 16.01.2018 року судом з метою збереження сімї та в інтересах малолітньої дитини, [INFO], сторонам був наданий строк на примирення строком на 4 місяця. До судового засідання 16.05.2018 року учасники процесу не зявились, надали через канцелярію суду письмові заяви з яких вбачається, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та просять розглянути справу за їх відсутності. З огляду на письмові заяви судом встановлено, що примирення між сторонами не відбулося. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України при наявності письмових заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, суд розглядає справу на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи та письмові заяви сторін, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] 08.10.2014 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2110, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 217587 від 08.10.2014 року /а.с. 7/. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народилася дитина: [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про народження від 11.01.2016 року серія 1-ЖД № 468014, батьками в якому вказані сторони по справі /а.с.8/. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з 15 грудня 2017 року, спільного господарства сторони не ведуть, мешкають окремо, спору щодо поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють, сторони у наданий судом строк примирення не досягли, тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved