Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

11.01.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового двомісячного строку для подання ним заяви про прийняття спадщини батька - [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини в зв`язку з відсутністю інформації про смерть батька аж до [INFO] , оскільки за життя не спілкувався з ним; крім того, його робота пов`язана з постійними відрядженнями за межі міста Чернігова, що в сукупності унеможливило своєчасне подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засідання позивач пред`явлений позов підтримав і наполягав на задоволенні. Представник відповідача позов не визнав, зазначивши, що припинення позивачем спілкування з батьком не є поважною причиною для визначення судом додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] , від шлюбу з [PERSON] , що розірвано 1972 році, і спадкоємцем усього належного спадкодавцеві майна першої черги за законом (а.с. 5, 6). У встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) шестимісячний строк з часу відкриття спадщини позивач не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки не володів інформацією про смерть батька. Згідно з частиною третьою статті 1272 Кодексу за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, для правильного вирішення справи необхідно встановити причини пропуску позивачем встановленого Кодексом строку для подання заяви про прийняття спадщини батька та оцінити їх поважність. Як убачається з матеріалів справи (а.с. 10-20), а також показань позивача, якого допитано судом в якості свідка, і показань [PERSON] (дружина позивача), позивач працює водієм ФОП [PERSON] і здійснює вантажні перевезення пива по Україні; в період з 01 квітня по 21 листопада 2019 включно позивач безперервно перебував у відрядженні і за цей період лише декілька разів приїжджав додому на нетривалий час. Позивач також показав суду, що в 1969 році, коли він навчався у 4 класі, батько вигнав його разом із матір`ю з дому і вони були змушені поселитися жити в будинку батьків матері. У подальшому його батьки розлучилися, але він іноді зустрічався з батьком. На початку 70-х років минулого століття він випадково зустрів батька в урочищі «Ялівщина» в компанії молодих жінок; він дуже зрадів цій зустрічі, проте коли підійшов ближче - зрозумів, що батько не хоче з ним спілкуватися. Він образився за це на батька та з цього часу з ним не спілкувався. Під час випадкових зустрічей з батьком у місті, останній робив вигляд, що не признає свого сина. Згодом батько одружився на відповідачці та припинив будь-яке спілкування з ним. Свідок [PERSON] повідомила суду, що 4 роки тому вона зателефонувала батькові позивача з метою пропозиції допомоги; телефонну слухавку взяла відповідач і повідомила, що [PERSON] не має родичів, а тому не треба його більше турбувати. Ще раніше, її матір випадково зустріла [PERSON] в місті та представила йому онука (сина позивача), одначе [PERSON] на вказану подію не відреагував. Допитані судом за клопотанням представника відповідача свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що зі слів [PERSON] їм відомо, що саме позивач уникав зустрічей з ним. Втім, виходячи з того, що повідомлена вказаними свідками інформація їм відома зі слід особи, яка померла, а тому не може бути перевірена судом, за приписом частини другої статті 90 ЦПК України покази свідків [PERSON] та [PERSON] є недопустимими доказами, в зв`язку з цим не беруться судом до уваги. На підставі аналізу досліджених по справі письмових доказів і показань свідків [PERSON] і [PERSON] , які узгоджуються між собою, суд доходить висновку, що тривале перебування позивача у відрядженні (з 1 квітня по 21 листопада 2019 року включно), а також відсутність у позивача інформації про смерть батька, пов`язана з припиненням спілкування саме з вини спадкодавця, який в 1969 році покинув сім`ю та за власною ініціативою ухилявся від будь-яких контактів із сином, який на той час був малолітньою особою і потребував батьківської турботи, в сукупності є суттєвою об`єктивною перешкодою в реалізації позивачем права на спадщину батька, водночас свідчить про поважність причини пропуску ним строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини [PERSON] . За таких обставин, пред`явлений позов є таким, що ґрунтується на законі, підтверджується належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved