Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

12.12.2019 р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] , у якій вона просила визнати заповіт [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. 12.01.2018 р. недійсним. В обґрунтування\~позовних вимог\~ [PERSON] \~вказала,\~що відповідач [PERSON] є її рідним братом, а [PERSON] їх матір`ю. [PERSON] померла [INFO] , залишивши заповіт на користь [PERSON] просить визнати цей заповіт недійсним з наступних підстав. [PERSON] останнім часом дуже хворіла, знаходилась під дією медичних препаратів, була непрацездатною за віком, на день смерті їй було 87 років. Також [PERSON] зазначила, що у неї є сумніви стосовно підписання матір`ю заповіту. Правовими підставами позивач вказала статті 1254 і 225 ЦК України (далі ЦК), посилаючись на те, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] \~позов [PERSON] \~не визнав,\~заперечуючи,\~що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, та зазначаючи, що мати не хворіла будь-якою психічною хворобою. Підписання [PERSON] заповіту на його користь [PERSON] пояснив тим, що [PERSON] зовсім не приділяла уваги матері, а він тривалий час піклувався за мамою, у якої останні роки були хворі лише ноги. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.2019 р. заяву [PERSON] про забезпечення\~доказів повернуто заявнику. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 р. клопотання представника позивача адвоката Стаханової М.Д. про витребування доказів задоволено, витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І. завірену належним чином копію спадкової справи № 19/2019 щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . 10.02.2020 року судом отримана копія спадкової справи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2020\~року клопотання адвоката Стаханової М.Д. про відкладення справи для ознайомлення зі спадковою справою задоволено. В підготовчому засіданні оголошена перерва до 25.02.2020 року, сторонам запропоновано обговорити та укласти мирову угоду. Ухвалами Малиновського районного\~суду м.\~Одеси від\~25.02.2020\~року клопотання [PERSON] та представника відповідача адвоката Чорнуцького В.П. про виклик свідків, а саме [PERSON] , [PERSON] , Пачевоъ Т [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволені повністю. Клопотання адвоката Стаханової М.Д. про необхідність оголошення перерви в підготовчому засіданні у зв`язку з необхідністю зустрітися з [PERSON] для з`ясування питання щодо витребування медичної документації [PERSON] \~залишено без\~задоволення. При цьому суд зауважив, що п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України (далі ЦПК) передбачено, що позовна заява повинна містити зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності). З 12.12.2019 р. до цього часу, тобто більше 2 місяців, безпідставно, стороною позивача не надано відомостей про такі докази, а також про місце лікування спадкодавця [PERSON] . Зазначені дії в конкретних обставинах, відповідно до вимог п. 5 ч. 5 ст. 12 і ч. 2 ст. 44 ЦПК, суд визнав зловживанням процесуальними правами, що суперечать завданню цивільного судочинства. Судом роз`яснено, що у судовому засіданні при розгляді справи по суті сторони та їх представники вправі заявити клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, яке буде розглянуто судом. Інших клопотань щодо витребування доказів від сторін не надійшло. 18.03.2020 року в судове засідання [PERSON] та\~її представник,\~адвокат Стаханова\~М.Д.,\~не з`явились.\~17.03.2020\~р.\~на електронну\~адресу суду\~надійшло клопотання\~адвоката Стаханової\~М.Д.\~про оголошення\~перерви у\~зв`язку з\~тим,\~що постановою\~Кабінета Міністрів\~України від\~11\~березня 2020\~року №211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~коронавірусу COVID-19», встановлений з 12 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин. 29.04.2020 р. та 21.05.2020 р. [PERSON] та її представник, адвокат Стаханова М.Д., в судові засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили. При цьому, 21.05.2020 р. після судового засідання, від представника позивача адвоката Стаханової М.Д. на електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутніть та підтримання позовних вимог. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини. \~ \~ \~ \~Сторони по\~справі є\~рідними сестрою\~та братом,\~а спадкодавець [PERSON] їх рідною матір`ю, що не оспорюється ними та підтверджується відповідними документами, зокрема свідоцтвом про народження [PERSON] серії VII [NUMBER] , [PERSON] серії [NUMBER] ( а.с. 11, 59, 71) \~ \~ \~ \~ [PERSON] , 1932 року народження, тривалий час, одна проживала в житловому будинку [ADDRESS] , який належав їй на праві приватної власності на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 08.05.2002 р., право власності було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за № 41544 в кн. 282-196. (а.с. 81) 12.01.2018 року [PERSON] підписала заповіт у присутності обраних нею свідків: [PERSON] та [PERSON] . У заповіті [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким спадкоємцем всього її майна, у повному обсязі без будь-яких винятків призначила свого сина [PERSON] . На звороті заповіту, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., є примітка нотаріуса про те, що заповіт записаний зі слів [PERSON] , а також у зв`язку з тим, що [PERSON] має вади зору та не може особисто прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, в присутності її та нотаріуса текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками [PERSON] та [PERSON] власноручно підписаний заповідачем [PERSON] , свідками у присутності нотаріуса о 13.30. Цей заповіт, посвідчений у будинку [ADDRESS] за місцем фактичного проживання [PERSON] у зв`язку з похилим віком заповідача та неможливістю дістатись до приміщення, яке є робочим місцем нотаріуса. (а.с. 60) [INFO] у віці 86 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 53 ) На підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини № 45 від 23.04.2019 року приватним нотаріусом Пачевою І.І. відкрита спадкова справа, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за № 19/2019. 09.09.2019 року з заявою про прийняття спадщини за законом № 113 після смерті [PERSON] звернулась [PERSON] (а.с. 49, 67) Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23.04.2019 року заповіт [PERSON] від 12.01.2018 року є чинним. (а.с. 58). 02.10.2019 року приватним нотаріусом Пачевою І.І. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Спадщина складається з житлового будинку [ADDRESS] . (а.с. 89) Таким чином, між сторонами по справі виникли спірні правовідносини щодо визнання заповіту [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. 12.01.2019 р. за реєстровим № 44 недійсним. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , сусіди [PERSON] , а також [PERSON] , падчерка [PERSON] , показали, що допомогу спадкодавцю надавав відповідач, купував ліки, продукти, возив до лікаря через проблеми з ногами. [PERSON] не мала проблем психічного характеру. Зазначене відомо їм з особистих спостережень. Показання свідка [PERSON] в частині того, що [PERSON] мала добрий зір судом оцінюються, як помилкові, тому що вони суперечать іншим доказам: показанням свідків, письмовим документам. Крім того, [PERSON] та [PERSON] , що були свідками при посвідченні заповіту, підтвердили зазначені обставини посвідчення заповіту і що зміст заповіту відповідав волі [PERSON] . До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК). Відповідно до ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповіт є одностороннім правочином і на нього поширюються загальні правила ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені\~статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На обгрунтування правових підстав позивачка вказала статтю 225 ЦК України, якою передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. (ч. 1 ст. 216 ЦК) Таким чином, норма цивільного права, яка регулює спірні правовідносини має наступні гіпотезу та диспозицію: якщо у момент вчинення такого правочину як заповіт особа перебувала в стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), то за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, і цей заповіт не створює юридичних наслідків для спадкоємця, призначеного таким заповітом. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК, суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. На день розгляду справи статтям 145 і 212 ЦПК відповідають статті 105 і 89 ЦПК, які викладені в аналогічній редакції. Позивач не\~назвала,\~на які\~хвороби страждала\~заповідач,\~які ліки\~вона \~приймала.\~Відомості про\~те,\~що [PERSON] за життя зверталася за медичною допомогою до лікарів-психіатрів, перебувала на обліку у лікаря-психіатра матеріали справи не містять. Медичних документів про стан здоров`я [PERSON] сторони не надали, клопотань про витребування таких документів з медичних установ не заявлялось. Стороні позивача не відомі медичні заклади, в яких лікувалась [PERSON] . Сторона відповідача стверджує, що [PERSON] не знаходилась на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. Вимоги про визнання заповіту недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 89 ЦПК України). Будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Клопотань про призначення судової експертизи позивач [PERSON] або її представник адвокат Стаханова О.П. не заявляли. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України: \~\~ від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. ( частини 1-4 ст. 12 ЦПК) Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Для суду очевидним є факт надання допомоги [PERSON] відповідачем [PERSON] . Вказане мало наслідок складання саме на користь нього заповіту, що підтверджено допитаними у судовому засіданні свідками та іншими дослідженими доказами. Позивач [PERSON] нічого конкретного не знала про спосіб життя, стан здоров`я [PERSON] , тривалий час перед підписанням заповіту практично не спілкувалась зі спадкодавцем. Перед підписанням заповіту, на день підписання заповіту [PERSON] не перебувала у будь-якому хворобливому стані, що б передбачало наявність абсолютної неспроможності складання заповіту. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стороною відповідача не доведені\~обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, витребувавши за їх клопотаннями докази і допитавши свідків, однак за умови відсутності достовірних даних про порушення ст. 225 ЦК, підстави для задоволення позову відсутні. Таким чином,\~оцінивши докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому їх\~дослідженні як,\~в цілому,\~так і\~кожного доказу\~окремо,\~суд прийшов\~до висновку\~про відсутність\~у [PERSON] \~ознак будь-якого\~психічного розладу\~на момент\~складання заповіту.\~У момент\~вчинення оспорюваного\~заповіту [PERSON] \~не перебувала\~в стані,\~коли вона\~не могла\~усвідомлювати значення\~своїх дій\~та (або)\~не могла\~керувати ними.\~Тому суд\~відмовляє [PERSON] у задоволенні позову.

Outcome: dismissed