Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

11 липня 2014 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу в розмірі 23945,09 гривень. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року згідно ст.ст. 1187, 1172 ЦК України стягнуто з [PERSON], працівником якого під час виконання трудових обовязків був [PERSON], шкоду, завдану злочином на користь потерпілих [PERSON] у розмірі 48021,34 гривни та [PERSON] 25000,00 гривень. В період з 27.02.2012 року по 06.06.2014 року з [PERSON] в примусовому порядку відділом державної виконавчої служби було стягнуто на користь потерпілих 23945,09 гривні, які [PERSON] просить стягнути в порядку регресу з відповідача [PERSON], який є винним у скоєнні ДТП, яка відбулася 06.05.2006 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову, зазначає, що він є невинуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, просить суд відмовити в задоволенні позову. Суд, розглянувши цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом сторонам були створені усі умови для подання доказів в підтвердження обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень. З врахуванням вищенаведеного, суд розглядає дану цивільну справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року по цивільній справі № 2-2545 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, позов задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 23021,34 гривні матеріальної шкоди, 25000,00 гривень моральної шкоди, на користь [PERSON] 25000,00 моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02.06.2008 року рішення Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року залишено без змін (а.с. 3-5). Згідно рішення Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року, 06.05.2006 року близько 16.00 годин на 468 км + 200 м автодороги Київ Чоп в смт. Олесько Буського району Львівської області, водій [PERSON] керуючи автопоїздом у складі сільдельного тягача «RENAULT», реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепа «МЕТАСО», реєстраційний номер [NUMBER], який належить приватному підприємцю [PERSON] та рухаючись у напрямку міста Києва, ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, проявив злочинну недбалість та неувагу до дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, маючи можливість уникнути зіткнення із зустрічним автомобілем шляхом дотримання ним Правил дорожнього руху, на заокругленій ділянці автодороги, перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, що розділяє зустрічні смуги руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2106, реєстраційний номер С2072ЛВ під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному йому напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди, а пасажир його автомобіля [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Постановою слідчого відділу розслідування ДТП при УМВС України у Львівській області [PERSON] від 28.09.2006 року [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченого і предявлено йому звинувачення в скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України. У рішенні від 27.07.2007 року зазначено, що автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричіп «МЕТАСО», реєстраційний номер В2286ХХ належать приватному підприємцю [PERSON] та на момент скоєння ДТП [PERSON] перебував з підприємцем [PERSON] у трудових відносинах. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.09.2011 року по цивільній справі № 2-706/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми в порядку регресу, позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] гроші в порядку регресу 1326,84 гривні та судові витрати у розмірі 171,00 гривня. Рішення набрало законної сили 19.09.2011 року (а.с. 62). Згідно рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.09.2011 року [PERSON] документально підтверджено факт відшкодування шкоди потерпілим, відповідно до рішення Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року, яка заподіяна потерпілим з вини [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 1326,84 гривні та зазначена сума підлягає стягненню в порядку регресу відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 3 ст. 13 КЗпП України. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно листа ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції від 24.06.2014 року № 6677, на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження № 18792906 від 30.04.2009 року на загальну суму 73021,34 гривень, де стягувачами є [PERSON] та [PERSON], боржником [PERSON] З боржника частково стягнуто борг у сумі 21048,64 гривні (а.с. 6). Листом ГУ МВС України у Львівській області № 2/8248 від 20.11.2014 року повідомлено суд, що згідно даних УІАЗ ГУМВС України у Львівській області від 07.11.2014 року [PERSON] предявлено обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальній справі № 113-0056, яка порушена 11.05.2006 року, в подальшому кримінальна справа скерована до Буського районного суду Львівської області, про що 28.12.2006 року виставлено облікові документи (а.с. 41-42, зворот). Згідно листа Буського районного суду Львівської області від 20.01.2015 року № 314 кримінальна справа відносно [PERSON] за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за період 2006 2008 років в суд не надходила та судом не розглядалась (а.с. 58). Як вбачається з позову, вимоги [PERSON] до [PERSON] складаються з вимог про відшкодування 23945,09 гривень в порядку регресу, які були стягнуті з [PERSON] на користь потерпілих [PERSON], [PERSON] за рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року на підставі ст. 1172 ЦК України, тобто частину з загального розміру матеріальної та моральної шкоди у 73021,34 гривень [PERSON] потерпілим особам було відшкодовано. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. 3 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Тому, з урахуванням обставин, встановлених рішеннями Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року та Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.09.2011 року щодо перебування відповідача з позивачем у трудових відносинах на час вчинення ДТП, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку регресу грошей у розмірі виплаченого потерпілим особам відшкодування. Разом з тим, суд не погоджується з заявленим у позові розміром відшкодування у 23945,09 гривень. Згідно листа та розрахунку ВДВС від 24.06.2014 року, боржником [PERSON] за період з 27.02.2012 року по 06.06.2014 року частково погашена частина боргу в сумі 21048,64 гривні без врахування виконавчого збору, залишок боргу на 24.06.2014 року: на користь [PERSON] 34183,83 гривні, на користь [PERSON] 17788,87 гривень; стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у сумі 2896,45 гривень (а.с. 6-7). З розрахунку ВДВС від 24.06.2014 року також вбачається, що за період з 27.02.2012 року з доходів [PERSON] всього стягнуто 23945,09 гривень, які складаються з: · 13837,51 гривень стягнення на користь [PERSON]; · 7211,13 гривень стягнення на користь [PERSON]; · 2790,91 гривень виконавчий збір; · 105,52 гривні витрати виконавчого провадження. Таким чином, відшкодована [PERSON] потерпілим особам шкода становить 21048,64 гривні (13837,51 + 7211,13 = 21048,64 гривень), залишок 2896,45 гривень (2790,91 + 105,52) це є витратами виконавчого провадження. Оскільки, відповідно до ст. 1191 ЦК України [PERSON] має право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування, то стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають кошти у розмірі 21048,64 гривні, тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Статтею 1191 ЦК України не передбачено відшкодування виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження у розмірі 2896,45 гривень не були сплачені [PERSON] потерпілим особам як відшкодування шкоди, а були стягнуті з нього державним виконавцем в примусовому порядку за невиконання ним самостійно рішення суду, тому в частині стягнення з відповідача 2896,45 гривень суд відмовляє за безпідставністю. Відповідно ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявленої працівником шкоди. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року зазначено, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього часу обчислюється строк на предявлення регресного позову. Судом встановлено, що за період з 27.02.2012 року по 06.06.2014 року з позивача потерпілим особам було примусово стягнуто 21048,64 гривні з належних до сплати за рішенням суду від 27.11.2007 року 73021,34 гривень. В ході розгляду справи сторонами по справі не було заявлено про сплив позовної давності. Доводи сторін про те, що відповідач не працював у позивача суд відхиляє, оскільки суттєвим для справи є факт перебування відповідача з позивачем у трудових відносинах на час заподіяння шкоди та те, що шкода завдана під час виконання відповідачем трудових обовязків, які підтвердженні рішеннями Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року та Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.09.2011 року, доказів укладення цивільно-правового договору позивача з відповідачем сторонами до суду не надано. Також, судом відхиляється лист Рубіжанського міського центру зайнятості від 31.05.2010 року про те, що фізична особа підприємець [PERSON] в період з червня 2006 року по травень 2010 року трудовий договір з [PERSON] не реєстрував, як доказ, який підтверджує відсутність трудових відносин відповідача з позивачем. Згідно рішення Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] відбулася 06 травня 2006 року, тобто за межами періоду, зазначеного у листі центру зайнятості від 31.05.2010 року (а.с. 38). Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 87,90%, з розрахунку мінімального розміру судового збору 243,60 гривень, з відповідача слід стягнути пропорційно до розміру задоволених вимог 214,12 гривень (243,60 х 87,90% = 214,12).

Outcome: partial