Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

10 листопада 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до [PERSON] та [PERSON] Третьою особою, що не заявляє вимог на предмет спору на стороні позивача є ТОВ «Служба швидкого кредитування». Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 22 грудня 2012 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Служба швидкого кредитування» було укладено кредитний договір № 121222-094554 (далі за текстом - Договір), відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит на суму 1300 гривень, який зобов'язався повернути разом з нарахованими процентами в сумі 364,00 грн. до 04 січня 2013 року. ТОВ «Служба швидкого кредитування» свої зобов'язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит на вказану вище суму. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором виконав не в повному обсязі, кредитні кошти у встановлений строк не повернув, повернувши 24.01.2013 року лише частину процентів в сумі 200,00 гривень. ТОВ «Служба швидкого кредитування» відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Таким чином, станом на 02 листопада 2016 року у [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в сумі 37812 гривень 00 копійок, яка складається з: ●заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1300,00 гривень; ●заборгованості за процентами в розмірі 364,00 гривні. ●заборгованості за пенею в розмірі 36148,00 гривень. Крім того, 22 грудня 2012 року між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, у відповідності до якого останній поручився за виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за Договором. Відповідальність відповідача [PERSON] за порукою обмежена сумою 50 гривень. 10 грудня 2015 року відповідач [PERSON] повторно уклав договір поруки за зобов'язаннями [PERSON] з новим кредитором - позивачем ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] 50 гривень за договором поруки, а з відповідача [PERSON] решту заборгованості за Договором в сумі 37762,00 гривень. В судове засідання позивач свого представника не направив, подавши до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Наполягає на задоволенні позову та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явились, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином (в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України) були повідомлені про час та місце слухання справи. Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій виклав заперечення проти позову та заяву про застосування позовної давності до позовних вимог. Дослідивши подані докази, суд приходить до наступних висновків. Як визначено у ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та відповідачем [PERSON] (далі - Договір - а.с. 8). ТОВ «Служба швидкого кредитування» передав ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за рядом кредитних договорів (а.с. 37). У відповідності до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Вказана норма кореспондується з нормою, яка встановлена ч. 1 статті 60 ЦПК України. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 1300,00 грн. підтверджується розрахунком та не спростовано відповідачами. Розрахунок заборгованості в цій частині є обґрунтованим з огляду на умови п. 3.3. Договору та вимог статей 526 та 1054 Цивільного кодексу України. У відповідності до п. 6.1. Договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції згідно п. 6.2. Договору. Пунктом 6.2. Договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту сплачувати кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку 2 (два) відсотки від суми кредиту, що вказана в п. 1.2. цього Договору за кожен день прострочення платежу за кредитним договором. Розмір пені в сумі 35808,00 гривень обґрунтований розрахунком, який не спростовано відповідачами. Письмові заперечення відповідача [PERSON] не спростовують наведених висновків суду. В матеріалах справи міститься копія договорів поруки від 22 грудня 2013 року та від 10 грудня 2015 року, відповідно до яких [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 121222-094554 від 22.12.2012. Пунктом 1.3. вказаного договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя [PERSON] за порукою обмежується сумою 50 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки - ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України. В той же час, розглянувши заяву відповідача [PERSON] про застосування позовної давності до спірних правовідносин, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки - стаття 257 ЦК України. Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Як вбачається з п. 2.1. Договору, сторони встановили строк повернення кредиту - до 04 січня 2013 року. Оскільки станом на вказану дату відповідач [PERSON] суму заборгованості за кредитом не повернув, з наступного дня кредитор дізнався про порушення свого права. Таким чином, трирічний строк позовної давності сплив 05 січня 2016 року. В той же час, позовна заява ТОВ «Служба миттєвого кредитування» була подана до суду 09 листопада 2016 року, тобто з порушенням строку позовної давності. Підстав для зупинення або переривання перебігу позовної давності, визначених статтями 263 та 264 ЦК України судом в даній справі не встановлено. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного, враховуючи письмову заяву відповідача [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed