Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

10.12.2019 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача, в якому просив визначити, що частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 4810137200:18:026:0007, площею 660 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] становить 1/2 частки; виділити [PERSON] в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні йому 14/25 часток домоволодіння [ADDRESS] , які складаються з: кімнати 1-3 житлова площа 13,90 кв.м., 1-4 житлова площа 7,1 кв.м., 1-7 санвузол площею 2,6 кв.м., 1-8 коридор-кухня площею 7,2 кв.м., разом площею 31,50 кв.м., надвірні господарські споруди та будівлі: літ «К» - вбиральня площею 1,1 кв.м. (згідно висновку експерта № 125-080 від 13.11.2019 року як квартира [ADDRESS] ); встановити, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина ворота № 5 та 1/2 частина замощення № 1; встановити порядок користування земельною ділянкою за варіантом № 1 згідно висновку експерта № 125-080 від 13.11.2019 року. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є власником 14/25 частки житлового будинку [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності. Іншим співвласником даного будинку є [PERSON] . Земельна ділянка за вказаною адресою належить позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємцем після її смерті є відповідач. Позивач користується окремою часткою житлового будинку і господарськими спорудами, розташування яких на земельній ділянці дозволяє провести поділ всіх будівель відповідно до його частки у справі спільної власності та визначення частки домоволодіння позивача окремим об`єктом нерухомого майна, згідно сформованого фактично варіанту користування. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 12.12.2019 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 545444 від 03.07.2007 року, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 660 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Поряд з цим, [PERSON] є власником 14/25 часток житлового будинку [ADDRESS] на підставі Рішення Виконавчого комітету ММР від 15.09.1976 року за № 5-3421, що підтверджується копію Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.12.2012 року за № 1301. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією Свіоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Заводським районним у місті Миколаєві ВДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області 19.10.2018 року. Згідно висновку експерта № 125-080 від 13.11.2019 року, провести виділ 14/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на самостійні ізольовані квартири, враховуючи планування, об`ємно-планувальні характеристики житлового будинку, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2-15-2005 «Будівлі і споруди. Житлові будинки. Основні положення» - технічно можливо. Відповідно до першого варіанту по приближеному до ідеальних часток, згідно порядку користування, що склався та побажання співвласника, у користування [PERSON] пропонується виділити: частина літ «А-1» - 1-поверховий житловий будинок 1917 року побудови, з прибудовою лі. «а?», у складі приміщень: квартира № 1 1-3 житлова площа 13,90 кв.м., 1-4 житлова площа 7,8 кв.м., 1-7 санвузол площа 2,6 кв.м., 1-8 коридор-кухня площа 7,2 кв.м. Разом по квартирі № 1 площа складає 31,50 кв.м. Надвірні господарські споруди та будівлі: літ. «К» - вбиральня площа 1,14 кв.м., 1/2 частина № 5 ворота, 1/2 частина № 1 замощення. Реальна частка складає 14/25 часток (27976:50727 буд), що відповідає частці, що ідеально належить [ADDRESS] /25. Згідно варіанту № 1 порядку користування земельною ділянкою, відповідно до першого варіанту виділу частки домоволодіння з урахуванням порядку користування, що склався, на підставі вимірів, виконаних розрахунків, площі земельних ділянок, що виділяється в користування співвласника, згідно виконаної геодезичної зйомки ФОП [PERSON] , складає: [PERSON] 303,96 кв.м., зокрема: під будівлями 45,39 кв.м., під індивідуальну землю 258,57 кв.м.; [PERSON] 303,96 кв.м., зокрема: під будівлями 34,0 кв.м., під індивідуальну землю 269,96 кв.м. Земельна ділянка загального користування між співвласниками 48,06 кв.м. Фактично співвласник буде користуватися земельною ділянкою в домоволодінні: [PERSON] 328,0 кв.м., що відповідає ідеальній долі 328,0 кв.м.; [PERSON] 328,0 кв.м., що відповідає ідеальній долі 328,0 кв.м. Лінія розподілу границі для даного варіанту проходить: 1а частина: від правої бокової межі вздовж фасадної границі вліво довжиною 3,4 м.; поворот вверх вздовж правої зовнішньої стіни житлового будинку довжиною 12,60 м.; поворот вліво до лівої бокової межі земельної ділянки довжиною 9,02 м.; 2 частина: від правового кута фасадної межі вверх вздовж бокової межі довжиною 14, м.; поворот вліво довжиною 6,47 м.; поворот вверх до задньої торцевої межі довжиною 33,85 м.; поворот вправо вздовж задньої торцевої межі довжиною 7,21 м. Графічний порядок користування земельною ділянкою між співвласниками визначено в Додатку № 2. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.1, 2 ст.355, ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна , що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Ст. 89 ЗК України встановлено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: в) співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Підпунктом «е» п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, передбачено, що учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки, в тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають, або виплати рештою учасників грошової компенсації за що частку при неможливості її виділення та отримання його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки, за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи вищевикладене, висновок експерта № 125-080 від 13.11.2019, а також те, що відповідач позов визнав, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачено при подачі позову

Outcome: approved