overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

11 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 26 серпня 2011 року від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини 1/3 частку заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити.\~ Відповідач в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини.\~ Розглянувши доводи позивача викладені у позові, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2011 року (а.с.8). 20 січня 2012 року народилася [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. \~ Згідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання доньки, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, визнання відповідачем позову, у звязку з чим вважає, що заявлена позивачем сума аліментів у розмірі 1/3 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно співмірна із матеріальним становищем сторін, а тому підлягає стягненню щомісячно, що відповідатиме дійсним обставинам справи. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки при подані позову позивач була звільнена від обовязку сплати судового збору, то у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

11 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

11 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 червня 2014 року виконавчим комітетом Метанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 1, вказавши, що через непорозуміння та різні погляди на життя між ними постійно виникали сварки. Разом не проживають з 22 листопада 2016 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Строк на примирення не бажає. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Горич» Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Строк на примирення не бажає. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2014 року. Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Метанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Горич». Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони миритись не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вирішує справу по суті, - тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

11 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 12 червня 2009 року. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю проживали до січня 2017 року. З цього часу сім'я фактично розпалася внаслідок несумісності характерів. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дитини, у зв'язку з чим шлюб необхідно розірвати. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 15). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнає (а. с. 16). У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 12 червня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №38. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а. с. 5). Згідно з свідоцтвом про народження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON], [INFO] (а. с. 6). Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною розпаду сім'ї стала несумісність характерів подружжя. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що сторони в справі не висловлюють взаємної згоди та не бажають підтримувати подружні стосунки, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. На підставі заяви позивачки та відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Від стягнення з відповідача судових витрат позивачка відмовилася, про що подала суду відповідну заяву (а. с. 15). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

11 квітня 2017 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕМЛЯНИ» про виділення ? частини земельної ділянки, що є у спільній частковій власності. [PERSON] в позові посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 липня 2012 року виданим державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори до неї у власність перейшла ? частина земельної ділянки площею 11,320 га. Власником іншої ? частини земельної ділянки є [PERSON] Позивач зазначає, що вона позбавлена можливості користування належної їй земельною ділянкою. Тому вимушена звернутися до суду та прохає виділити її частку в спільній частковій власності. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи - ТОВ «ЗЕМЛЯНИ» в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без їхньої участі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази, суд вважає, що вимоги позивача необхідно задовольнити у повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 06 липня 2012 року, за реєстровими № 1055, виданими державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори право власності на земельну ділянку розміром 11,320 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії \~ІІІ-ДП № 055744 від 16 лютого 2001 року кадастровий номер 1222381500:01:001:0319 перейшло до [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному (а. с. 6). Відповідно до схеми розподілу земельної ділянки площею 11,320 га, розташованої на території Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, [PERSON] виділяється пай № 11 (1/2) площею 5,6600 га, а [PERSON] виділяється пай № 12 площею 5,6600 га (а. с. 4). Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. В судовому засіданні встановлено, що сторони є співвласниками вказаної земельної ділянки, мають право на виділ частки у натурі, тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги, виділивши позивачу ? частку земельної ділянки, яка є спільною частковою власністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

11 квітня 2017 року до суду надійшов позов [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки: шлюбні відносини не склалися, стали виникати сварки, вони мають різні погляди на сімейні стосунки та обовязки з ведення спільного господарства, між ними відсутнє взаєморозуміння; шлюб носить формальний характер, проживають окремо, фактично сімейні відносини припинені з березня 2017 року, подальше збереження сім'ї і шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за її відсутності. Прізвище просила змінити на дошлюбне. Відповідач надав письмову заяву про визнання позову, розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

11 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.04.2017р. о 10 год. 45 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.04.2017р. о 10 год. 45 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Нагорна Н.С. лікарні КЗ «Терновської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої мислення розірване, чує лякаючи «голоси», чує, що в ній живе інша особистість. Не спить, відмовляється від їжі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

11 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.04.2017 р. о 09 год. 10 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.04.2017 р. о 09 год. 10 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON].КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий на місці не утримується. Мова гучна. В розмову вступає охоче. На запитання відповідає не завжди в плані заданого. Мова прискорена за темпом, за типом монологу. Орієнтування всіх видів збережене. Мислення паралогічне, непослідовне. Повідомляє, що «знов міліція переслідує, наставили скрізь камер, через це не можу нічого робити, ночами не сплю, з родичами лаюся». [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, маячний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

11 квітня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором . Представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль ВАЗ 21093, 2001 року випуску та земельну ділянку площею 2,5404 га кадастровий номер 6823610100:03:002:0808, яка розташована за адресою : Хмельницька область, Полонський район, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. На обґрунтування поданої заяви представник позивача зіслався на те, що відповідач на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе зобовязання не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість. У звязку з цим вважає, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. [PERSON] надав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка свідчить про належність [PERSON] вказаної земельної ділянки, тому на це майно слід накласти арешт. Разом з тим, позивач не надав доказів про те, що автомобіль ВАЗ 21093 є у власності [PERSON], тому в цій частині заяви необхіднослід відмовити

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

11 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], яким просить розірвати шлюб укладений між ними 03.09.1998р. у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 309. В обґрунтування своєї заяви зазначив про те, що подружнє життя у них не склалося. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, тривалий час вони проживають окремо, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася повторно, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.09.1998р. у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 309. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення.

Outcome: approved