Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

12.03.2014 р. [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійні вимоги приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що їй на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] У зазначеній квартирі мешкає тільки позивач, іншого житла вона не має. Вона є самотньою, хворою людиною, яка потребує стороннього догляду. У зв'язку із важким станом здоров'я вона звернулась з проханням до відповідача, щоб вона доглядала за нею, допомагала їй та купувала ліки, на що остання погодилася. Через деякий час [PERSON] запропонувала позивачу укласти з нею договір, згідно якого відповідач зобов'язалася доглядати позивача, а після її смерті квартира, яка належить позивачу, залишиться їй. Під час перебування у нотаріальній конторі 27 серпня 2013 року [PERSON] запевнила її, що вони укладуть договір, за яким вона передасть їй право власності на квартиру, а натомість вона буде доглядати та утримувати її, в тому числі забезпечувати медичними препаратами та коштами на лікування, якого вона постійно потребувала. Для підготовки укладення договору довічного утримання, позивач передала їй оригінали документів на квартиру, свій паспорт та ідентифікаційний код. Після укладення оскаржуваного нею договору купівлі-продажу [PERSON] нада-вала їй необхідну допомогу, проте згодом вона їй повідомила про те, що вона не бажає більше доглядати її та надавати їй необхідну допомогу, а тому запропонувала розірвати укладений між ними договір довічного утримання за умови, що вона поверне їй всі кошти витрачені нею на нотаріальне посвідчення договору та її утримання. Таких кош-тів в неї не було тому, [PERSON] з метою повернення витрачених коштів 08.10.2013 року продала квартиру в якій вона проживає [PERSON]. Згодом коли до неї прийшов новий власник квартири - [PERSON], від нього їй стало відомо про те, що 27.08.2013 року нотаріусом посвідчено догорів купівлі-продажу, а не договір довічного утримання, і те що згідно даного договору відповідач не має жодних зобов'я-зань щодо її утримання, ця обставина спонукала її звернутись за правовою допомогою під час надання якої їй було зачитано текст договору та роз'яснено його зміст. Враховуючи все вищенаведене позивач просить позов задовольнити та ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 27 серпня 2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1455. Витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь - [PERSON] (ІПН- [NUMBER] [ADDRESS] - реєстровий номер об'єкта нерухомого майна: 14875346101. В судовому засіданні позивач, допитана в якості свідка дала показання про те, що вона з [PERSON] знайома більше як 30 років. Довший час [PERSON] допомогала їй так як вона є інвалідом. Будучи у нотаріуса вона переписала квартиру на [PERSON] і та передала їй частину грошей - 20 тис. дол.США, а за іншу частину вони домовилися, що її будуть доглядати, надавати медичну длопомогу та поставити суглоб, тобто провести оперецію. Так як [PERSON] не виконала своїх обовязків, вона потребувала повернути квартиру, а отримані кошти віддала. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі витягу з угоди про надання правової допомоги від 07.02.2014 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2164/10 від 30.01.2003 року та ордеру серії ЛВ №048924 від 26.03.2014 р. (а.с.20-22) підтримав заявлений позов з підстав, наведених у заяві і просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи допитана як свідок у судоворму засіданні пояснила, що вона дійсно знайома з позивачкою більше 30 років та допомогала їй по дому. Оскільки у них були добрі відносини, то [PERSON] запропонувала їй купити квартиру. Перед підписанням договору, вона передала позивачці 20 тис. дол.США. Вони домовлялися, що і в подальшому вона буде допомагати [PERSON] та відвезе її до Чернівців щоб зробити операцію на суглоб. Вона і в подальшому допомогала позивачці по дому, однак не змогла огранізувати операцію, так як лікарі не гарантували щодо наслідків проведеної операції. У звязку з чим [PERSON] заявила їй про те, щоб вона повернула їй квартиру і при цьому позивач віддала їй отримані кошти у розмірі 20 тис.дол.США. За згодою [PERSON] спірну квартиру вона переписала на племінника позивача - [PERSON], який і компенсував їй затрати на укладення первинного договору купівлі-продажу, а коштів за другим длоговором вона не отримувала. В останнє судове засідання [PERSON] не з'явилась, причин неявки не повідомила, хоча про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON], будучи допитаний як свідок у судоворму засіданні пояснив, що [PERSON] є його тіткою. Йому не було відомо про укладення договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] Десь у вересні 2013 року пізно ввечері йому зателефонувала тітка та просила терміново приїхати, так як її здурили і відібрали квартиру. На наступний день він приїхав до [PERSON], яка і розповіла про [PERSON] та просила забати у неї квартиру і йому - [PERSON] і щоб він їй в подальшому надавав допомогу. При цьому, [PERSON] разом з ним з метою переоформлення квартири, їздили до нотаріуса. Під час укладення договору купівлі-продажу квартири, він відшкодував [PERSON] кошти, які вона затратила на укладення первиного договору та повністю оплатив витрати за укладення другого договору. Після 08.10.2013 року, укладення договору він і надлалі лдопомагав [PERSON] Щотижня привозив продукцію, за перші два місяці оплачували повністю квартирні послуги. Просив у позові відмовити. Представники відповідача [PERSON], який діє на підставі договору №08-10/13 про надання адвокатам правової допомоги від 08.10.2013 року (а.с.38) та [PERSON], яка діє на підставі ордеру серії ЛВ №002432 від 16.10.2014 р. та витягу з угоди №002432 від 16.10.2014 р. в судовому засіданні позов не визнали. [PERSON] подала письмові пояснення по суті позову (а.с.74-76) та просила відмовити у задоволенні позову Третя особа приватний нотаріус [PERSON] удучи у суді позов заперечила та пояснила, що вона вчиняла два договори купівлі-продаж даної квартири. При цьому вона зясовувала добровільність та дієздатність сторін. Вона не пригадує чи розяснювала [PERSON] змість договору довічного утримання, під час укладення першого договору, так як зі слів продавця, остання бажала продати квартиру. Вона також не зазначала у договорі чи буде надалі користуватися квартирою [PERSON], оскільки сторони договору такої вимоги не ставили. Укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] також здійлювалося зі згоди [PERSON], яка на той час була у приміщенні нотконтори. Просила у позові відмовити. Третя особа [PERSON] щодо позову заперечила та пояснила, що її чоловік [PERSON] придбав квартиру на законних правах. У даній квартирі і до тепер проживає тітка [PERSON] та її ніхто не виселяє з квартири. Дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON] його представників, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу належала на праві власності квартира [ADDRESS] 27 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за №1455 (а.с.8). Із показань сторін у судовому засіданні було встановлено, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу того, що [PERSON] передає [PERSON] у власність належну їй квартиру, а [PERSON], як набувач, зобов'язується забезпечувати [PERSON], як відчужувача, утриманням та доглядом довічно. Згідно усної домовленості між сторонами, [PERSON] і після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, деякий час доглядала за [PERSON] та витрачала на догляд за останньою власні кошти. Так само [PERSON] з позивачем їздила у м.Чернівці до лікарів з метою провести операцію по заміні суглобу, однак лікарі на це не дали згоди у звязку зі станом здоровя [PERSON] Через деякий час після підписання договору відповідач припинила виконувати обов'язки за домовленістю, що і зумовило [PERSON] звернутися спочатку в добровільному порядку до [PERSON] з проханням про розірвання договору, а потім за допомогою до свого племінника - [PERSON] З метою повернення витрачених нею коштів за договором від 27.08.2013 року купівлі-продажу квартири, 08 жовтня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за №1726 (а.с.28). В судовому засіданні також було встановлено, що [PERSON] проживала і проживає на теперішній час у спірній квартирі за адресою: м.Львів, вул. Грінченка, 6 «б»/87, тобто і після укладання договорів купівлі-продажу від 27.08.2013 року та від 08.10.2013 р. Будь-яких вимог щодо звільнення квартири відповідачами до неї не пред'являлося. У квартирі також знаходяться речі позивача та виселятися звідти вона не збиралася. Зазначене свідчить про те, що [PERSON] фактично не збиралася передавати у власність відповідачу належну їй спірну квартиру. Також було встановлено, що [PERSON] є самотньою людиною похилого віку, страждає на ряд захворювань, є інвалідом 2-ої групи, у даній квратирі проживає постійно. Вона також має частку в однокімнатній квартирі після смерті сина, однак на день розгляду даної справи її власність оспорюється у суді. Як вбачається із медичних документів, а саме довідки серії ЛВА-1 №087372 (а.с.6) [PERSON] є інвалідом другої групи безтерміново та з копій амбулаторної картки позивача їй було встановлено діагноз, повязаний з захворюванням коксартроз (а.с.9-12). Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує проти його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Судом було встановлено, що вимоги ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України не були додержані при укладанні спірного договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON], а саме: згідно змісту укладеного спірного договору [PERSON] не передала ключі та документи на квартиру [PERSON], та не виселилась з квартири; після реєстрації права власності на спірну квартиру відповідач [PERSON] не вселилася у спірну квартиру; [PERSON] не мала наміру продавати належну їй квартиру, а мала намір передати її [PERSON] в майбутньому після своєї смерті взамін на утримання та догляд довічно; укладений договір купівлі-продажу від 27.08.2013 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; факт передачі грошових коштів у повному розмірі 357100 грн. [PERSON] не знайшов свого підтвердження, так як сторони визнали, що відбулася часткова передача грошей у розмірі, що еквівалентно 20 тис.дол.США. Позивачем доведено, що вона мала намір передати квартиру у власність [PERSON] взамін на здійснення догляду та утриманням довічно, а не продавати її. Так як [PERSON] самостійно не могла прочитати текст договору, а [PERSON] завірила її, що у вказаному договорі є пункт, згідно якого вона зобов'язана доглядати та утримувати [PERSON], то суд визнає, що відповідач ввела в оману позивача щодо природи правочину. Судом також встановлено, що [PERSON] і після укладення оспорюваного договору продовжувалап надавати допомогу позивачеві та припинила у звязку з відмовою [PERSON] Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно зі ст. 388 ЦК України добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що норма частини 1 ст. 216 ЦК України не може застосуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК України. Судом також встановлено, що за договором від 08.10.2013 року купівлі продажу спірної квартири, продавець не отримував, а покупець не передавав коштів, зазначених у п.2.1. (а.с.28) Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння повністю знайшли своє підтвердження, і тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved