Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

11 грудня 2019 року [PERSON] звернулась до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона є власником квартири, розташованої за вищевказаною адресою. Відповідач є колишнім власником 1/2 частки цієї квартири, яку вона у нього купила, та зареєстрований у цій квартирі, однак не проживає у ній з дня укладення договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2016 року, у добровільному порядку змінити місце реєстрації не бажає. Ухвалою від 28.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27.01.2020. 27.01.2020 у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання було відкладено до 11.02.2020. 11.02.2020 у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання було відкладено до 26.02.2020. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 26.02.2020, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача [PERSON] , на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.08.2019 (а.с. 4, 5). Право приватної спільної часткової власності на 1/2 частку зазначеної квартири зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.12.2015 Балаклійською державною нотаріальною конторою Харківської області, та на 1/2 частку - на підставі договору купівлі-продажу, виданого 18.10.2016 Балаклійською державною нотаріальною конторою Харківської області. Згідно договору купівлі-продажу частки квартири від 18.10.2016, посвідченого державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носовою М.В., зареєстрованого у реєстрі за № 1-683, [PERSON] купила у [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 6, 7). З відповіді Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області від 20.12.2019 на запит суду вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 07.04.1999 (а.с. 15). З акту щодо підтвердження фактичного не проживання, складеного депутатом Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] у присутності свідків: [PERSON] , та [PERSON] , встановлено, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з моменту укладення між ним і [PERSON] договору купівлі-продажу частки квартири (а.с. 9). Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Беручи до уваги, що відповідач, який є колишнім власником 1/2 частки належної позивачу квартири, не є членом сім`ї позивача, зареєстрований у належній позивачу квартирі, однак не проживає у ній з моменту укладення договору купівлі-продажу частки квартири від 18.10.2016, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатила 768,40 гривень судового збору (а.с. 1). У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ст. 141 ЦПК України покладає зазначені судові витрати на відповідача.

Outcome: approved