Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

10 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалась на факти і обставини, викладені у заяві, та зазначила, що з 25 травня 1984 року вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Шлюб для обох другий. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Сумісне життя з відповідачем не склалось у зв*язку з неспівпаданням життєвих інтересів, фінансовими суперечками, втратою почуття любові та взаємопорозуміння. Шлюбні відносини припинили з січня 2014 року. За таких підстав вона дійшла висновку, що примирення між нею та відповідачем, так само як і подальше сімейне життя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. Посилаючись на наведені обставини позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав, погодившись з викладеними у ньому обставинами та поясненнями позивачки в суді, пояснивши, що впродовж 5 років вони з дружиною не проживають разом. З цього ж часу вони проживають за різними адресами, не ведуть сумісне господарство і мають окремий бюджет. Вважає, що їх сім'ю зберегти не можливо. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [PERSON]. зареєстрували шлюб 25 травня 1984 року в палаці одруження м.Макіївки Донецької області, актовий запис № 1265. Неповнолітніх дітей від шлюбу подружжя не має. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились недружні взаємовідносини, вони не мають наміру зберегти сім'ю. За наведених обставин, суд вважає що надання подружжю строку для примирення не відповідає моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. Позивач не наполягає на компенсації за понесені витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved