Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

11 серпня 2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її сина. Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 2019 року близько 23 год. 10 хв. [PERSON] під час конфлікту заподіяв [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили його смерть. Своїми умисними діями [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України. Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 серпня 2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні вказаного злочину, призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі. Внаслідок вчиненого [PERSON] злочину їй завдано непоправної втрати та моральної шкоди, яка полягає в самому факті смерті сина. Втративши сина, пережила сильний стрес, втратила емоційну рівновагу, відчуває постійний нестерпний біль та душевне занепокоєння, що негативно впливає на здатність у повній мірі зосередитися на основних питаннях життя. Її життя втратило сенс, вона постійно перебуває у пригніченому стані, відчуває стривоженість та дискомфорт. Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн. Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 10 вересня 2020 року. Позивач та її представник адвокат Янцеловський М.Ф. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому порядку. Представник позивачки адвокат Янцеловський М.Ф. подав заяву, у якій просив справу розглянути у відсутності сторони позивача. Позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позов про відшкодування моральної шкоди із заявлених підстав визнав, у частині визначення розміру завданої шкоди поклався на розсуд суду, просив розглянути справу в підготовчому судовому засіданні. Зазначив, що не оскаржував вирок суду, погодився із встановленими судом обставинами, не оспорював доведеності обвинувачення, кваліфікації його дій та міри покарання. Вважає, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачкою є надмірним, оскільки він не спроможний відшкодувати моральну шкоду у такому розмірі. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України, у зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд ухвалив рішення у підготовчому судовому засіданні. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд, дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди, завданої злочином, внаслідок порушення особистих немайнових прав позивача. Відповідальність, що настає в разі завдання будь-кому протиправної шкоди, коли заподіювач не перебуває в договірних відносинах із потерпілим, є деліктною (позадоговірною) відповідальністю. За деліктним зобов`язанням правопорушник зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдану шкоду, а інша сторона має право вимагати від заподіювача виконання цього зобов`язання. Деліктна відповідальність є наслідком порушення загального правила - не завдавати шкоди іншому, тобто абсолютного права особи, а наслідком реалізації деліктної відповідальності є відновлення первинного стану потерпілого. Такі зобов`язання мають абсолютний характер і спрямовані на забезпечення найбільш повного відновлення цих прав за рахунок заподіювача шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Отже, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина. Тобто відшкодуванню підлягає шкода, завдана неправомірними, протиправними діями, які порушують норму права й одночасно порушують суб`єктивне право іншої конкретної особи. До обов`язкових передумов виникнення деліктного зобов`язання належить також причинний зв`язок, який існує об`єктивно, незалежно від свідомості учасників таких правовідносин. Він пов`язується з протиправною поведінкою заподіювача шкоди та відповідними негативними наслідками такої поведінки, що спричиняє наслідки виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що зазначено у свідоцтві про його народження серії [NUMBER] , виданого 30 грудня 1976 року, відповідно до паспорта громадянина України досягла пенсійного віку, а тому є непрацездатною особою, відтак мала право на утримання від повнолітнього сина . [PERSON] помер (виявлений) [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданого 30 жовтня 2019 року Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 серпня 2020 року [PERSON] визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. Вирок набрав законної сили 03 вересня 2020 року. Згідно вироку 25 жовтня 2019 року близько 23 години 10 хвилини [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неподалік будинку [ADDRESS] , під час конфлікту з [PERSON] , що виник раптово, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, не бажаючи спричинити смерть потерпілого, проте свідомо припускаючи її настання, умисно наніс [PERSON] один удар правою ногою в обличчя, від якого останній впав на ґрунтове покриття узбіччя, після чого піднявся та сів на бордюр. Продовжуючи свої дії, [PERSON] наніс [PERSON] один удар правою ногою в обличчя, внаслідок чого потерпілий впав. З метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, [PERSON] наніс [PERSON] , який знаходився в положенні лежачи на спині, правою ногою не менше десяти ударів в обличчя, шию та грудну клітку, спричинивши останньому множинні тілесні ушкодження у вигляді: тупої закритої травми голови з переломами верхньої щелепи, кісток носа, носового відростка лобної кістки, лобних та верхньощелепних відростків обох виличних кісток, із крововиливами під тверду та м`яку оболонки головного мозку, синцями навколо обох очей, крововиливами під кон`юнктиви очей, синцем та двома ранами на поверхні носа, трьома синцями на поверхні лоба, синцем в лівій виличній ділянці та на поверхні лівої щоки, синцями на поверхнях обох вушних раковин, синцями на поверхні верхньої губи, ранами на слизовій оболонці нижньої губи, синцем в ділянці підборіддя; тупої закритої травми шиї із переломом щитовидного хряща гортані з крововиливами в надгорлянник та корінь язика, двома синцями на передній поверхні шиї; тупої закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер обох половин грудної клітки та переломом грудини, які в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] на місці події приблизно у проміжок часу між 23 годиною 25 жовтня 2019 року та 02 годиною 26 жовтня 2019 року. Відповідно до ч.6. ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, судом встановлено, що внаслідок вчиненого [PERSON] злочину - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , від яких настала його смерть, матері останнього - позивачці [PERSON] завдана моральна шкода, яку повинен відшкодувати заподіювач шкоди [PERSON] . Мотивуючи свої висновки щодо розміру відшкодування завданої моральної шкоди, суд бере до уваги, що відшкодування шкоди в цивільному законодавстві - це інститут, який забезпечує реакцію суспільства на порушення норм права та виконує відновлювальну функцію, спрямовану на приведення морально-психологічного стану потерпілої до стану, що існував до правопорушення. Вимогу про стягнення моральної шкоди, позивач обґрунтовує тим, що така шкода завдана їй внаслідок смерті сина, полягає у перенесенні сильного стресу, втраті емоційної рівноваги, відчутті постійного нестерпного болю та душевного занепокоєння, що негативно впливає на здатність у повній мірі зосередитися на основних питаннях життя. Її життя втратило сенс, вона постійно перебуває у пригніченому стані, відчуває стривоженість та дискомфорт. Вироком суду від 03 серпня 2020 року, який має преюдиційне значення, встановлено, що [PERSON] умисно наніс сину позивачки [PERSON] не менше 12 ударів ногою, з прикладанням значної сили, в голову, шию та грудну клітку, тобто виключно в життєво важливі органи. Потерпілий опору не чинив. Встановлені судом у кримінальному провадженні конкретні обставини вчиненого [PERSON] діяння свідчать, що він, дбаючи насамперед про себе для уникнення несприятливих наслідків, продемонстрував крайню байдужість до життя травмованої ним людини, жодних заходів щодо відвернення настання для потерпілого шкідливих наслідків, в т.ч. виклику швидкої медичної допомоги не забезпечив, а, навпаки, залишив у безпорадному стані біля хвіртки до будинку за місцем проживання позивачки - матері [PERSON] , що завдало їй неабиякого стресу та переживань внаслідок виявлення бездиханного тіла сина поблизу власного будинковолодіння. Відтак, суд враховує суб`єктивне ставлення позивачки до передчасної втрати нею сина, до свого життя після його смерті, та адекватне уявлення про її психічні страждання. Безповоротно втративши сина, потерпіла усвідомлює, що втратила перспективи щодо звичних життєвих проблем, мати підтримку в похилому віці, а тому несе моральні страждання, викликані необхідністю докладати зусиль для аргументації подальшого власного життя, що позбавляє її можливості вести звичний спосіб життя. Враховуючи нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позивачці завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що протиправні дії відповідача призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті сина позивачки, тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей. Відтак, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача 300000 грн. Суд зазначає, що з урахування глибини страждань позивачки, того, що негативні наслідки вчиненого відповідачем злочину мають незворотній характер, такий розмір моральної шкоди не може вважатися завищеним або надмірним.

Outcome: partial