Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

11.05.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ДНУ ім. Олеся Гончара\~ про стягнення ненарахованої та невиплаченої суми стипендії (а.с. № 3 4). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона з 2012р. є студенткою денної форми навчання хімічного факультету кафедри харчових технологій ДНУ ім. О.Гончара. Позивачка була зарахована до цього вищого навчального закладу на пільгових умовах, як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років. Як зазначає позивачка, у відповідності до вимог норми ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», вона має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановлених законом для працездатних осіб. Проте, всупереч вимогам Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», відповідачем нараховувалась позивачці стипендія на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, чим порушено її право на належний соціальний захист та спричинило виникнення заборгованості з виплати стипендії на загальну суму у період з вересня 2012р. по червень 2016р. в розмірі 19 590 грн., яку було не нараховано та не доплачено, та інфляційні втрати в розмірі 13051 грн. 26 коп., відповідно до розрахунку недоплаченої стипендії з урахуванням інфляції, відповідно до законодавства про інфляцію, за період: 01.09.2012р. 01.02.2017р., загальний борг складає 32641 грн. 26 коп., який позивачка і просить суд стягнути з відповідача на її користь. Крім того, [PERSON], в поданому до суду позові, зазначає про те, що про своє порушене право вона дізналась з довідок про доходи від 23.03.2017р., і саме з цього дня повинен рахуватися строк позовної давності. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду клопотання, в якому просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи (а.с. № 40). На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 14.06.2017р. а.с. № 31) надала до суду письмові заперечення, в яких, зокрема, просила розглянути справу за її відсутності, з урахуванням наданих заперечень та на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Так, в наданих суду 29.06.2017р. запереченнях представник відповідача посилалася на те, що [PERSON] з вересня 2012р. по червень 2016р. навчалась в університеті на денній формі навчання хімічного факультету кафедри харчової технології. Університет заперечує проти розрахованої суми боргу, оскільки [PERSON] звернулась до суду з даним позовом 29.04.2017р., а позовні вимоги заявляє за період з вересня 2012р. по червень 2016р., у звязку з чим університет просить суд застосувати до даних спірних правовідносин строки позовної давності. Бухгалтерія університету зробила розрахунок недоплаченої стипендії, компенсації інфляційних втрат за період з квітня 2014р. по червень 2016р., враховуючи позовну давність. За розрахунком університету сума недоплаченої стипендії складає 9504 грн. 64 коп., сума компенсації з урахуванням інфляційних втрат 3615 грн. 32 коп. Разом сума боргу становить 13119 грн. 96 коп. (а.с. № 28 30). За таких обставин, суд розглянув справу за відсутністю сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України з винесенням по справі рішення суду на загальних засадах відповідно до глави 7 розділу III ЦПК України, оскільки заперечення відповідача будуть враховані судом під час розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. № 1556-VII (з наступними змінами та доповненнями), особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 5 закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р. № 345-VI , шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Судом встановлено, що позивачка з 2012р. по 2016р. навчалась на денній формі навчання факультету хімічного факультету кафедри харчової технології Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара за спрямуванням (спеціальністю) корекційна освіта. [PERSON] зарахована до цього вищого навчального закладу на пільгових умовах, як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років. Даний факт підтверджується відповіддю університету від 29.03.2017р. № 88-552-199 за підписом ректора [PERSON], наданою на запит позивачки, в якій зазначено, що позивачка була зарахована до ДНУ ім. О. Гончара поза конкурсом та відповідно до наданих пільгових документів, як дитина шахтаря, відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (а.с. № 5). Представник відповідача обумовлений вище факт не спростовувала. Отже, ці обставини в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. № 1556-VII особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 62 цього ж Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р. № 345-V1, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка була зарахована до ДНУ ім. О. Гончара поза конкурсом та відповідно до наданих пільгових документів, як дитина, батько якої має стаж підземної роботи не менш, як п'ятнадцять років, відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». У звязку з чим та у відповідності до вимог норми ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», позивачка має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановлених законом для працездатних осіб. Враховуючи те, що ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (в редакції від 05.07.2012р.), передбачено, що особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи, не менш як 15 років, гарантовано виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, суд вважає дії відповідача щодо відмови в нарахування стипендії саме в цьому розмірі та у періоди не призначення стипендії згідно критерію успішності навчання, є неправомірними, оскільки вони ґрунтуються на зробленому хибному висновку. Крім того, представник відповідача проти права позивачки щодо отримання стипендії з урахуванням норми ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не заперечувала, проте, з огляду на період нарахування обумовленої суми боргу з вересня 2012р. по червень 2016р., просила суд застосувати строки позовної давності та відмовити позивачці у задоволенні відповідної частині позовних вимог. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення періоду, за який має бути стягнута з відповідача на користь позивачки недоплачена стипендія з урахуванням інфляційних втрат, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (п. 5 ст. 267 ЦК України). У звязку з тим, що відповідач заявив вимогу про застосування строків позовної давності, а позивачка, в свою чергу, просить не застосовувати до спірних правовідносин строки позовної давності, оскільки зазначає, що вона дізналась про порушення свого права з довідок про доходи від 23.03.2017р. За викладеного, суд дійшов висновку про можливість поновлення строків позовної давності. Відповідно до довідок про доходи позивачці було виплачено стипендію за період з вересня по грудень 2012р. 2920 грн.; з січня по грудень 2013р. 8760 грн.; з січня по грудень 2014р. 9360 грн.; з січня по грудень 2015р. 10340 грн.; з січня по червень 2016р.- 5550 грн. (а.с. № 6 10). Таким чином, сума недоплаченої стипендії складає: -за період з вересня 2012р. по грудень 2012р. (включно) 1552 грн. -з січня 2013р. по грудень 2013р. (включно) 5004 грн. -за період з січня 2014р. по грудень 2014р. (включно) 5256 грн. -за період з січня 2015р. по грудень 2015р. (включно) 4916 грн. -за період з січня 2016р. по червень 2016р. (включно) 2862 грн., що в загальному розмірі складає 19590 грн. Сума недоплаченої стипендії розраховувалась з урахуванням встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб: в 2012р. вересень 1102 грн., жовтень листопад 1118 грн.; в 2013р. з 01.01. 1147 грн., з 01.12. 1218 грн.; в 2014р. з 01.01. 1218 грн.; в 2015р. з 01.01.-1218 грн., з 01.09. 1378 грн.; в 2016р. з 01.01.- 1378 грн., з 01.05. 1450 грн. Сума інфляційних втрат розрахована судом в такому розмірі: -за період з вересня 2012р. по грудень 2012р. (включно) 1655 грн. 27 коп. -за період з січня 2013р. по грудень 2013р. (включно) 5324 грн. 78 коп. -за період з січня 2014р. по грудень 2014р. (включно) 4531 грн. 61 коп. -за період з січня 2015р. по грудень 2015р. (включно) 1220 грн. 34 коп. -за період з січня 2016р. по червень 2016р. (включно) 319 грн. 26 коп., що в загальному розмірі складає 13051 грн. 26 коп. Сума інфляційних втрат розраховувалась з урахуванням наступних індексів інфляції: 2012р. (за жовтень, листопад та грудень) 100,03%; 2013 р. 100,5%; 2014р. 124,9%; 2015р. 143,3%, 2016р. 1,124%. Таким чином, загальна сума ненарахованої та невиплаченої стипендії, разом з інфляційними втратами складає 32641 грн. 26 коп. Загальна сума заборгованості 32641грн. 26 коп., з яких недоплачена стипендія 19590грн. та інфляційні втрати в розмірі 13051грн. 26 коп. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] на загальну суму 32641 грн. 26 коп., оскільки останні є законними та обгрунтованими. Оговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судовий збір у розмірі 640 грн., оскільки це мінімальний розмір судового збору за вимогами майнового характеру (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved