Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

10 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними умов договору про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу щодо обов'язку сплатити комісію. В судовому засіданні представник позивача в порядку ст. 31 ЦПК України змінила предмет позову та просила визнати недійсною умову договору №91881869000 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу від 26.12.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» щодо обов'язку позичальника сплачувати комісію за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати ануїтетного платежу. Розмір комісії до 500 грн. Банк на свій розсуд має право вимагати сплати зазначеної комісії з 1 дня прострочення у разі суми прострочення більше 1 грн. Банк має право утримувати цю комісію з суми ануїтетного платежу, в період, в якому мало місце прострочення або пізніше недійсною з моменту укладання договору. Визнати недійсною умову договору №91881869000 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу від 26.12.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» щодо обов'язку позичальника сплати разової комісії за видачу кредиту у розмірі 18785,60 грн., що розраховується, як 2,99% від суми наданого Банком кредиту на придбання транспортного засобу. Свої вимоги мотивує тим, що 26.12.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та громадянином [PERSON] було укладено договір №91881869000 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу. Умовами вказаного договору визначено, що сума кредиту за договором становить 647 066,63 грн. У відповідності до п. 9 укладеного договору позичальник ([PERSON].) сплачує банку : Разову комісію за видачу кредиту у розмірі 18785,60 грн., що розраховується, як 2,99% від суми наданого Банком кредиту на придбання транспортного засобу; Щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 0,00, що розраховується, як 0,00% на місяць від суми наданого кредиту та включається в суму щомісячного платежу; Комісію за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати ануїтетного платежу. Розмір комісії до 500 грн. банк на свій розсуд має право вимагати сплати зазначеної комісії з 1 дня прострочення у разі суми прострочення більше 1 грн. банк має право утримувати цю комісію з суми ануїтетного платежу, в період, в якому мало місце прострочення або пізніше. В додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту від 26.12.2012 року зазначено графік платежів, зокрема 26.12.2012 року сплату 18785,60 грн. комісії за управління кредитом в перший місяць обслуговування. Відповідачем за період з 27.12.2012 року по 29.01.2014 рік позивачу нараховано заборгованість по комісії, яка станом на 07.02.2014 рік складає 1400 грн. Вказує, що Банк нараховував, а позивач 26.12.2012 року сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за управління кредитом в перший місяць обслуговування за рахунок позивача, що є незаконним. Банк встановив в договорі сплату комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати ануїтентного платежу. Розмір комісії до 500 грн. Банк на свій розсуд має право вимагати сплати зазначеної комісії з 1 дня прострочення у разі суми прострочення більше 1 грн. Банк має право утримувати цю комісію з суми ануїтетного платежу, в період, в якому мало місце прострочення або пізніше. Зазначає, що така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить частині першій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення такого позову, вказавши, що умови договору є справедливими, а [PERSON] засвідчив факт та згоду з умовами договору. При цьому, 18 785, 60 грн. було сплачено як разову комісію за видачу кредиту, а 1400 грн. які нарахував банк при прострочені сплати ануїтетного платежу. Також просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову, внаслідок наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що 26.12.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та громадянином [PERSON] було укладено договір №91881869000 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу на суму 647066 грн. під 18,80% річних на поточну заборгованість та 25,80% річних на прострочену заборгованість зі строком повернення кредиту не пізніше 25.12.2017 року, за яким відповідач повинен був сплачувати щомісяця ануїтетні платежі в сумі 16715,00 грн. Зазначені обставини підтверджуються договором № 91881869000 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу від 26.12.2012 року. Підписуючи цей договір, позичальник (позивач) погоджується з викладеною у Правилах споживчого кредитування (оприлюднених у газеті «Голос України» №85 (5085), 13 травня 2011 р. із усіма змінами та доповненнями) пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому договорі та Правилах споживчого кредитування (п. 2 Договору). Правила споживчого кредитування, після підписання сторонами договору, стають його невід'ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та Правилах споживчого кредитування. (п. 3 Договору). У відповідності до п. 9 укладеного договору позичальник ([PERSON].) сплачує банку : Разову комісію за видачу кредиту у розмірі 18 785,60 грн., що розраховується, як 2,99% від суми наданого Банком кредиту на придбання транспортного засобу; Щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 0,00, що розраховується, як 0,00% на місяць від суми наданого кредиту та включається в суму щомісячного платежу; Комісію за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати ануїтетного платежу. Розмір комісії до 500 грн. банк на свій розсуд має право вимагати сплати зазначеної комісії з 1 дня прострочення у разі суми прострочення більше 1 грн. банк має право утримувати цю комісію з суми ануїтетного платежу, в період, в якому мало місце прострочення або пізніше. В п. 15 кредитного договору зазначено, що позичальник просить банк надати йому кредит для особистих потреб на умовах цього договору та Правил споживчого кредитування, а саме: в сумі 558600 грн. - на придбання транспортного засобу та додаткового обладнання для транспортного засобу (в разі придбання додаткового обладнання), що зазначений в п. 12 цього договору, шляхом оплати банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ТОВ «Ауді Центр Хмельницький»; в сумі 50832,60 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до умов договору страхування 5003616/05АВ (КАСКО), укладеного 26.12.2012 року з АТ «АХА Страхування», шляхом перерахування з позичкового рахунку позичальника на рахунок АТ «АХА Страхування»; в сумі 18848,43 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до умов договору добровільного страхування від нещасного випадку 05/17/1000/774115, укладеного 26.12.2012 року з ПрАТ «Страхова Компанія «Кардіф», шляхом перерахування з позичкового рахунку позичальника на користь ПрАТ «Страхова Компанія «Кардіф»; на оплату разової комісії за видачу кредиту в сумі 18785,60 грн., у разі її застосування, шляхом зарахування на рахунок банку суми разової комісії за видачу кредиту з позичкового рахунку позичальника. Позичальник зобов'язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів щомісяця, відповідно до графіку платежів (додаток №1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною), але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 25.12.2017 року, при цьому, згідно умов цього договору, може бути встановлено інший термін повернення кредиту. В додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту від 26.12.2012 року зазначено графік платежів, зокрема 26.12.2012 року сплату 18785,60 грн. комісії за управління кредитом в перший місяць обслуговування. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочини, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до умов кредитного договору від 26.12.2012 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зміст договору становить умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. За вимогами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Так, позивач був належним чином повідомлений щодо усіх умов договору, обізнаний про всі права та обов'язки, що встановлені, про що свідчить його підпис. При цьому, 18 785, 60 грн. позивачем було сплачено як разову комісію за видачу кредиту, а 1400 грн. банк нарахував при прострочені сплати ануїтетного платежу. Крім того, позивач виконав умову щодо сплати 18 785, 60 грн. як разову комісію за видачу кредиту, що свідчить про погодження з даною умовою. Слід зазначити, що договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, а відповідач надав кошти та документи, які підписані позивачем, та міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Відтак, умова договору №91881869000 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу від 26.12.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» щодо обов'язку позичальника сплачувати комісію за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати ануїтетного платежу( Розмір комісії до 500 грн. Банк на свій розсуд має право вимагати сплати зазначеної комісії з 1 дня прострочення у разі суми прострочення більше 1 грн. Банк має право утримувати цю комісію з суми ануїтетного платежу, в період, в якому мало місце прострочення або пізніше недійсною з моменту укладання договору) та умова договору №91881869000 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу від 26.12.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» щодо обов'язку позичальника сплати разової комісії за видачу кредиту у розмірі 18785,60 грн., що розраховується, як 2,99% від суми наданого Банком кредиту на придбання транспортного засоб, не можуть бути визнані недійсними, оскільки відсутні підстави недійсності правочину, передбачені ст. 215 ЦК України. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-94 цс13 від 25 грудня 2013 року однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: approved