Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

11 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду із зазначеною вище позовною заявою де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.03.2006 року у розмірі 21 578,27 грн. та судові витрати (а.с.3-4). Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с.73-75). В апеляційній скарзі апелянт ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.78-82). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 30 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку відповідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 2500,00 грн. зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, сторони погодили, що кредитний ліміт Банк має право зменшити або збільшити в будь-який момент. У відповідності до п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) зазначається на ній і остання є дійсною до останнього календарного дня такого місяця; строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Відповідно до п. 4.5 Умов та правил, зобовязання Банку по наданню кредитного ліміту згідно Заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного карткового рахунку за рахунок кредитного ліміту (а.с.11 на звороті). Згідно п. 6.5 Умов та правил Клієнт зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, по відсоткам за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором (а.с.12). У відповідності до п. 6.6 Умов та правил у випадку невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку Клієнт повинен виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі Простроченого кредиту та овердрафта) та зобовязання по виплаті винагороди Банку (а.с.12). Згідно п.п. 3.17, 5.2, 6.9 Умов та правил, у випадку порушення Держателем платіжної картки встановлених законодавством України вимог та умов даного кредитного договору, банк має право призупинити дію кредитної картки та визнати картку недійсною до моменту погашення заборгованості, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у відповідній визначеній Банком частині. У разі виникнення заборгованості, Держатель зобов'язаний протягом 30 днів з моменту її виникнення погасити дану заборгованість. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12). Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.12 на звороті). Згідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість (а.с.12). На підставі п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків (а.с.12). У відповідності до п. 9.12 Умов і правил, Договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий самий строк (а.с.13). Згідно наданого розрахунку, відповідач станом на 31.03.2016 р. має заборгованість у розмірі\~21 578,276 грн., з яких: 1889,940 грн. заборгованість за кредитом; 15 104,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3080,00 заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1003,73 грн. штраф (процентна складова) (а.с.5-7). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив із того, що трьохрічний строк позовної давності сплинув 31.03.2012 року, оскільки з 31.03.2009 року відбулось прострочення сплати тіла кредиту, відповідачка до квітня 2009 року самостійно здійснювала погашення кредиту, а з квітня 2009 року банк списував кошти шляхом автоматичного погашення кредиту, що не може свідчити про визнання відповідачем свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності (ст.264 ЦК України), проте з позовними вимогами банк звернувся до суду лише 11.05.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого просила відповідачка. Однак, з вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія судів не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог про їх задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. З матеріалів справи вбачається, що банк взяті на себе зобовязання виконав у повному обсязі, а відповідачка в порушення умов договору належним чином не виконувала свої зобовязання, у звязку з чим станом на 31.03.2016 року утворилася заборгованість в сумі 21\~578,27 грн. Дійшовши висновку щодо спливу позовної давності, суд 1 інстанції застосував положення ст. ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України та відмовив у задоволенні позову. Так, суд зазначає, що погашення кредиту відповідачем здійснювалось до квітня 2009 року, а з квітня 2009 року банк самостійно списував кошти шляхом автоматичного погашення кредиту, що на думку суду 1 інстанції не свідчить про виконання відповідачкою договірних зобовязань, оскільки вона на це згоди не давала. З позовом банк звернувся до суду лише 11.05.2016 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої просила відповідачка. Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу по рахунку щодо руху коштів по кредитному договору № б/н від 30.03.2006 року, відповідачкою після березня 2009 року здійснювалися операції по рахунку, а останнє погашення по кредиту в сумі 100 грн. здійснено 27 вересня 2013 року (призначення платежу поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, за адресою: Жовті Води, вул. Первомайська, буд. 14, магазин «Добрі продукти»), що не є автоматичним списанням коштів (а.с.85-91). Також вбачається, що за вищевказаним кредитним договором було видано картку, яка діє строком до 09/15 (а.с. 84). При цьому, відповідачкою на протязі 2006-2013 років здійснювалися платежі з урахуванням умов та правил надання банківських послуг, з якими, таким чином, вона повністю погоджувалася й виконувала їх. Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку, що останні платежі було здійснено до квітня 2009 року , а після було автоматичне списання коштів та безпідставно застосував положення ст. ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України та відмовив у задоволенні позову. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов'язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість, яка станом на 31.03.2016 року становить 21 578,27 грн., яких: заборгованість по кредиту 1 889,94 грн.; заборгованість по процентам 15 104,60 грн.; заборгованість по комісії 3 080,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 003,73 грн., розмір якої відповідачка, в порушення вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, не спростувала. Також відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved