Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

11.01.2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Банк, кредитодавець або позивач), звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 15786,05 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.03.2017 року [PERSON] отримала кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», оформивши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 10.03.2017 року, та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Банк виконав усі взяті на себе зобов`язання за Договором, а відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у зв`язку із чим станом на 12.11.2020 року виникла заборгованість у розмірі 15786,05 грн., з яких: 13637,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 13637,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2148,15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Посилаючись на наведене, Банк просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість. 18.01.2021 року провадження у справі відкрито, справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] заперечувала в судовому засіданні підписання нею будь-яких письмових документів, в тому числі заяв у ПриватБанку та пояснила, що розписувалась на планшеті у банку лише на підтвердження отримання нею пластикової картки. У зв`язку із викладеним на підставі ч.6 ст.95 ЦПК України ухвалою від 24.02.2021 року суд витребував у позивача АТ КБ «ПриватБанк» оригінал анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.03.2017 року та оригінал підтвердження [PERSON] про отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування від 22.12.2017 року. Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 02.03.2021 року №439525-ВБ, за запитом суду відбувається збір інформації, в зв`язку із чим в установлений термін надати витребувані документи не можливо. Щодо надання доказів ознайомлення [PERSON] з Тарифами та Умовами Банку, позивач посилався, що підписуючи анкету-заяву [PERSON] погодилась з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Таким чиномсторони у простій письмовій формі уклали договір, який за своєю сутністю є договором приєднання, та крім названої анкети-заяви, складовими договору є Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, викладені на банківському сайті http//privatbank.ua. У зв`язку з невиконанням вимог попередньої ухвали, 15.03.2021 року суд повторно витребував у позивача АТ КБ «ПриватБанк» оригінал анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.03.2017 року та оригінал документу без назви, який містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та розділ про інші важливі правові аспекти по споживчому кредиту, підписаний від імені кредитодавця представником АТ КБ «ПриватБанк» та від імені споживача [PERSON] 22.12.2017 року. Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 16.03.2021 року №590568-ВБ до позовної заяви долучено паперовий вигляд електронної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.03.2017 року та паперовий вигляд паспорту споживчого кредиту від 22.12.2017 року. З даного повідомлення слідує, що зазначені документи є електронними документами та підписані відповідачем цифровим власноручним підписом на планшеті, використання якого регламентовано Постановою НБУ №151 від 13.12.2019 року «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». Посилаючись на зазначене позивач вказував на неможливість надати оригінали витребуваних документів до суду. В судове засідання представник позивача неодноразово не з`явився, разом з позовом подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вказав, що необхідні докази наявні в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку позивача відсутні. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не визнала. Пояснила, що не мала наміру укладати кредитний договір з позивачем та звернулась до ПриватБанку за отриманням зарплатної картки. В Банку їй було запропоновано отримати додатково ще й кредитну картку, їй пояснили, що вона буде повертати ту суму, якою скористалась. Жодних умов щодо сплати відсотків, комісій чи інших платежів їй не роз`яснювали. Коли отримувала картки вона поставила свій підпис на планшеті у банку, однак працівники банку їй пояснили, що вона розписується лише про те, що отримала картки. Потім через деякий час вона звернулась до банку в зв`язку із втратою банківської картки та їй видали іншу, про що вона також розписалась на планшеті. [PERSON] стверджувала, що жодних умов та правил банківських послуг їй не роз`яснювали. Згодом у неї виникла необхідність та вона кредитною карткою скористалась. Борг погашала, однак не розуміє чому борг більший ніж вона використала коштів. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. На підтвердження позовних вимог позивачем надано паперовий вигляд Анкети-заяви від 10.03.2017 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що містить підпис від імені [PERSON] . У заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту Приватбанку www.privatbank.com.ua. Крім того зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.com.ua. Крім того, до позовної заяви додано паперовий вигляд документу без назви від 22.12.2017 року, який містить наступні розділи: інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та розділ про інші важливі правові аспекти по споживчому кредиту, який містить підписи від імені кредитодавця представника АТ КБ «ПриватБанк» та від імені споживача [PERSON] . Також до позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua. Згідно з доданим Банком до позову розрахунком, та випискою по рахунку клієнта заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 12.11.2020 року складає 15786,05 грн., з яких: 13637,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 13637,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2148,15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 10.03.2017 року процентна ставка не зазначена. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Посилання Банку на те, що відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також вона користувалась грошима, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалась кредитними коштами, не свідчить про доведеність та обґрунтованість позовних вимог. У анкеті-заяві відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку не зазначений розмір відсотків за користування кредитними коштами, а вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані. Доводи Банку про те, що відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, а в ньому зазначена процентна ставка у пільговий період, поза межами пільгового періоду, при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту, штраф за порушення строків платежів, відтак, підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту, що містить умови кредитування, є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування, суд оцінює наступним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності лише 10.06.2017 року, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Таким чином повідомлення споживача про умови кредитування шляхом підписання паспорту споживчого кредиту відбувається перед укладенням договору про надання споживчого кредиту та після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування». Наданий суду Паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, що зазначена в Паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 06.01.2018 року (а.с. 12-зворот). Більш того, зі змісту цього Паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Як вказувалось вище, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на Паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була актуальною лише до 06.01.2018 року, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Більше того, згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 16.03.2021 року №590568-ВБ надані документи це паперовий вигляд електронної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.03.2017 року та паперовий вигляд паспорту споживчого кредиту від 22.12.2017 року. З даного повідомлення слідує, що зазначені документи є електронними документами та підписані відповідачем цифровим власноручним підписом на планшеті, використання якого регламентовано Постановою НБУ №151 від 13.12.2019 року «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». Посилаючись на зазначене позивач вказував на неможливість надати оригінали витребуваних документів до суду. Слід зазначити, що «Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України» (далі - Положення), було затверджене Постановою Правління Національного банку України 13.12.2019 №151 та станом на момент створення зазначених вище документів (10.03.2017 року та 22.12.2017 року відповідно) не діяло. Аналізуючи зміст Положення суд звертає увагу на наступне. Цифровий власноручний підпис за визначенням, наведеним у пп.5 п.3 Положення це власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом. Відповідно до п.6 Положення цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення. Пунктами 15, 16, 17 Положення визначено, що цифровий власноручний підпис зберігається як реквізит електронного документа, що підписується, та нерозривно з ним поєднується. Банк зобов`язаний забезпечити захист цифрового власноручного підпису клієнта банку, яким підписано електронний документ, від подальшого знищення, копіювання, розповсюдження чи модифікації. Інформаційна система, яку банк використовує для створення, зберігання електронних документів із цифровими власноручними підписами клієнтів банку, повинна забезпечувати фіксування дій клієнтів та працівників банку, пов`язаних з підписанням документів цифровим власноручним підписом, у захищеному від модифікації та знищення електронному журналі подій. Перелік подій, що фіксуються, визначається банком з урахуванням можливості надалі: 1) на вимогу суду, інших уповноважених державних органів надавати інформацію щодо процесу підписання конкретного документа та доведення її достовірності; 2) підтвердити факт, дату і час підписання документа клієнтом та працівником банку; 3) підтвердити факт ознайомлення клієнта з текстом документа, що підписувався. Крім того, згідно п.18 Положення на документ в електронній формі одразу після його підписання цифровим власноручним підписом клієнта накладається кваліфікована електронна позначка часу. Після цього уповноважений працівник банку зобов`язаний невідкладно підписати цей документ власним кваліфікованим електронним підписом або засвідчити кваліфікованою електронною печаткою банку з кваліфікованою електронною позначкою часу. Як видно з наданих Банком паперових форм документів від 10.03.2017 року та 22.12.2017 року, вони містять цифровий власноручний підпис працівника банку замість підписання цього документу власним кваліфікованим електронним підписом або засвідчення кваліфікованою електронною печаткою банку. З наданих паперових форм не можливо встановити, що при їх підписанні було виконано вимоги п.18 Положення щодо накладення кваліфікованої електронної позначки часу на підпис клієнта та працівника банку. Необхідною умовою для визнання за цифровим власноручним підписом такої самої юридичної сили, як і власноручного підпису є дотримання норм зазначеного Положення. Однак, суду не надано доказів, що при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.03.2017 року та паспорту споживчого кредиту від 22.12.2017 року було дотримано вимоги Положення. Відтак, відсутні підстави вважати, що Банком було дотримано вимоги щодо належного зберігання цифрового власноручного підпису як реквізиту електронного документа, що підписується, та нерозривно з ним поєднується, забезпечено захист цифрового власноручного підпису клієнта банку, яким підписано електронний документ, від подальшого знищення, копіювання, розповсюдження чи модифікації, та відсутні підстави вважати, що Банком виконано вимоги щодо ознайомлення клієнта з текстом документа, що підписувався. За такого, судом не можуть бути прийняті у якості доказів узгодження з клієнтом істотних умов кредитного договору анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.03.2017 року та паспорт споживчого кредиту від 22.12.2017 року. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, факт невиконання зобов`язання за кредитним договором у частині сплати заборгованості за простроченими відсотками за договором не доведений, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи вимоги Банку про стягнення із [PERSON] заборгованості за тілом кредиту судом досліджено розрахунок заборгованості (а.с.5-7) та виписку по рахунку клієнта (а.с. 75-77), з яких убачається, що за розрахунком Банку заборгованість [PERSON] за тілом кредиту станом на 12.11.2020 року становить 13637,90 грн. Згідно вказаних розрахунку та виписки, відповідачем було здійснено погашення заборгованості на суму 6235,49 грн., які віднесені Банком на рахунок погашення заборгованості по простроченим відсоткам. Однак, як зазначалось вище, сторонами не було погоджено умови Договору щодо розміру та порядку нарахування відсотків за використання кредитного ліміту, а відтак, дані кошти слід віднести на рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. Таким чином сума фактично отриманих та не повернутих Банку коштів (тіло кредиту) становить 7402,41 грн. (13637,90 грн. - 6235,49 грн.), які належить стягнути з відповідача відповідно до ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України. За такого позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] заборгованість за тілом кредиту в сумі 7402,41 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 985 грн. 67 коп. судового збору за подання позовної заяви (2102,00 грн. х 7402,41 грн.: 15786,05 грн. =985,67 грн.)

Outcome: partial