Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

11 жовтня 2017 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON], в якій позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/2 частину будинковолодіння та за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частину будинковолодіння. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що після смерті [PERSON], яка померла 18.05.2014 року та після смерті 08.02.2009 року [PERSON] відкрилась спадщина на будинковолодіння, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушена звернутись до суду. Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів викладених в позовній заяві та поясненнях наданих в судовому засіданні. Представник відповідача в судовому засіданні з позовом згідний. Заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. 08.02.2009 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії №079391 від 09.02.2009 року. 18.05.2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № 169565 від 21.05.2014 року. Згідно свідоцтва про народження серії V-УР №0855155 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], яка після одруження змінила прізвище на [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії І-ИД №273591 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Позивачка є спадкоємицею другої черги за законом після смерті 18.05.2014 року її бабусі [PERSON]. 24.07.2004 року [PERSON] одружилась із [PERSON] та змінила прізвище на Верхола. За життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Дунівської сільської ради 15.10.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №24, відповідно до якого все своє майно заповів [PERSON]. Спадкове майно після смерті [PERSON] та [PERSON] складається із будинковолодіння , яке розташоване в с.Вигода по вул.Лісова, №23, Заліщицького району, Тернопільської області, вартістю 108018 грн. Та складається із житлового будинку А, тамбуру а, літньої кухні Б, тамбуру б, стайні В, огорожі І, воріт з хвірткою ІІ, відмостки ІІІ та належало до колгоспного двору. Відповідно до довідки Дунівської сільської ради від 23.11.2017 року №986, в колгоспному дворі в с. Вигода по вул.Лісова,23 станом на 01.07.1990 року членами двору були: [PERSON] 1924 року голова двору та [PERSON]. Згідно рішення №412 від 19.10.2011 року Заліщицького районного комунального госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації [PERSON] відмовлено в реєстрації права власності на будинковолодіння після смерті [PERSON]. У відповідності до ст. 17\~Закону України «Про власність»\~майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б)\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~(із змінами внесеними згідно з \~Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON], то кожному із них фактично належала 1/2 частина колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24.06.1993 року №4 Про практику розгляду судами України справ про спадкування, та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу [PERSON] №614/01-16 від 22.09.2017 року вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті 18.05.2014 року [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавиці, інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить із того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Статтею 1218 України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після померлого [PERSON] та за законом після смерті [PERSON]. Позивачка фактично прийняла спадщину, вступивши в управління спадковим майном, у відповідності до 1268 ЦК України, так як проживає у житловому будинку та продовжувала проживати протягом 6-ти місяців після смерті спадкодавців, довідка Виконавчого комітету Дунівської сільської ради №855 від 04.10.2017 року. Крім позивачки, іншим спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є відповідачка по справі [PERSON], однак спадщини не прийняла і на спадкове майно не претендує. Як вбачається із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивачка є спадкоємцем майна, згідно заповіту і за законом і прийняла спадщину, інші особи не претендують на спадок, до неї правомірно перейшли права та обов'язки (спадщина), отже за нею слід визнати право власності на спадкове майно.

Outcome: approved