Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

12.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та в інтересах [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку, крім її сина [PERSON], зареєстровані відповідач [PERSON], а також онука [PERSON], які фактично з червня 2016 року по даний час у вказаному вище будинку не проживають, тому позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою про визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи є заява, в якій вона просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без її участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи через оголошення у пресі, в судове засідання не з'явилася. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2017 року допущено заочний розгляд справи. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.08.2010 року, позивачка [PERSON] - [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27336585 від 16.09.2010 року, виданого приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.08.2010 року, з часткою 1/1 (а.с. 11). Відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року, по цивільній справі № 542/1494/16-ц, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-13). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Як вбачається з акту обстеження місця проживання від 26.09.2016 року, за участі депутата Новосанжарської селищної ради [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON], в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають (а.с. 14). Аналогічного змісту акт обстеження місця проживання від 06.07.2017 року наявний в матеріалах справи (а.с. 16). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частини 1 та 4 статті 156 Житлового кодексу Української РСР передбачають, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. ст.71, 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] не проживає у вказаному житловому будинку, то відповідно втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], оскільки не проживає у ньому без поважних причин понад шість місяців. Тому суд приходить до висновку, що позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS], підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частина 4 статті 29 ЦК України, передбачає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що визнання дитини [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом, буде суперечити інтересам малолітньої дитини (члену сім'ї позивача), оскільки іншим житлом вона не забезпечена. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Outcome: partial