Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

10 квітня 2020 року прокурор звернувся до суду з відповідним позовом в інтересах Львівської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді 03 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування. В результаті ДТП потерпілі [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження та були госпіталізовані до КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» та КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» відповідно. Фінансування лікування проводилося за рахунок коштів міського бюджету та його вартість склала у загальній сумі 6200,36 грн. Прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь Львівської міської ради витрати на лікування потерпілих від кримінального правопорушення. Ухвала про відкриття провадження у справі на адресу позивача, а разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами на адресу відповідача та третіх осіб. Вказані процесуальні документи отримані учасниками справи. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року (справа № 450/2698/17) визнано [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 /три/ роки; від відбування якого звільнений на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Згідно з текстом вироку, [PERSON] 25 липня 2017 року, близько 17 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Fiat Doblo», реєстраційний номер [NUMBER] , на автодорозі Львів-Івано-Франківськ, поблизу с. Старе Село Пустомитівського району Львівської області, порушив вимоги ПДР України, п.п. 1.5, 2.3 б.д, 12.1, які виразилися в тому, що він будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не забезпечив постійний контроль за своїм транспортним засобом, безпосередньо шляхом вибору його безпечної швидкості руху, виїхавши на призначений для зустрічного руху в напрямку м. Львова в бік дороги, та створив небезпеку для руху автомобілю марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався по смузі в напрямку до м. Львова, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті зіткнення пасажир автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а саме травму тіла у вигляді ран на обличчі, відкритого перелому правої плечової кістки, закритого перелому лонної та сідничної кісток зліва, відкритого перелому правої стегнової кістки, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння. Також у результаті зіткнення пасажир автомобіля марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а саме відкритий перелом метаепіфізу право - променевої кістки та шилоподібного відростка правої ліктьової кістки (в типовому місці), рану тильної поверхні правої стопи, садна голови, тулуба та стоп, що відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Отже, [PERSON] вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Згідно з положеннями ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Вказані положення закону надають Львівській міській раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоров`я, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України. Як вбачається з довідки № 7 КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» від 28 січня 2020 року, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 25 по 28 липня 2017 року (3 ліжкодні). Загальна вартість лікування склала 801,94 грн. Згідно з довідкою КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» № 207 від 11 лютого 2020 року потерпіла [PERSON] перебувала на лікуванні у травматологічному відділенні з 25 липня по 18 серпня 2017 року (24 ліжкодні). Вартість лікування склала 5398,42 грн. Частиною 1 ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. 3, 4 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути вартість лікування потерпілих від кримінального правопорушення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Outcome: approved