Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

11 лютого 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . У вказаному будинку, окрім неї, зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] , який з 2010 року виїхав з будинку зі своїми речами та з того часу там не проживає. У зв`язку із тим, що [PERSON] фактично не проживає за вищевказаною адресою, не вносить плату за житлово-комунальні послуги, вона є непрацездатною особою пенсійного віку, тому вимушена нести додаткові витрати на утримання будинку. На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: - визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою останнього місця реєстрації. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач є власником будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У вказаному будинку, окрім неї, зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] , який з 2010 року виїхав з будинку зі своїми речами та з того часу там не проживає. Факт не проживання [PERSON] з 2010 року у будинку [ADDRESS] , засвідчується Актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї, виданого 06.06.2018 року. У зв`язку із тим, що [PERSON] фактично не проживає за вищевказаною адресою, не вносить плату за житлово-комунальні послуги, позивач є непрацездатною особою пенсійного віку, тому вимушена нести додаткові витрати на утримання будинку. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Згідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Outcome: approved