Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

11 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 1988 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 30 жовтня 2001 року. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 1996 року сторони є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1/5 частки кожний. Іншими співвласниками вказаної квартири є [PERSON] , [PERSON] - повнолітні діти позивачки та [PERSON] - спільний повнолітній син сторін по справі, які у квартирі на даний час не зареєстровані, а утримання їх часток у спільній квартирі також здійснюється позивачкою. Позивач зазначає, що починаючи з жовтня 2001 року, відповідач переїхав до іншого постійного місця проживання, за спірну квартиру не сплачував, внаслідок чого станом на 2001 рік за несплату комунальних послуг за квартиру утворилася заборгованість, розмір якої був біля 40000 грн, яку позивачка погасила самотужки. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2020 року зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] жилим приміщенням квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] до цієї квартири та передачі йому ключів від неї. 28 липня 2020 року позивач був вселений до квартири державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та йому були передані ключі від цієї квартири. Починаючи з липня 2020 року, відповідач був також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак, починаючи з дати вселення, відповідач жодного разу не сплатив за користування житлово-комунальними послугами, якими постійно користується. Крім того, за час відсутності відповідача у квартирі всі витрати з утримання квартири та витрати за користування послугами тепло-електро- постачання несла позивачка в повному обсязі, у тому числі й за відповідача, тому вважає, що зазначені витрати підлягають відшкодуванню відповідачем у розмірі, пропорційній його частці у спільному майні. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь витрати за сплачені спожиті житлово-комунальні послуги у сумі 15645 грн 80 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач просить застосувати позовну давність щодо вимоги [PERSON] про стягнення грошової суми, а також відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю. При цьому, зазначає, що він до 28 липня 2020 року не проживав у спірній квартирі і не користувався житлово-комунальними послугами, тому відсутні підстави для стягнення з нього житлово-комунальних послуг за той час, коли він не мешкав у вказаній квартирі і фактично послугами не користувався. Крім того, зазначає, що з наданих позивачем копій оборотних відомостей вбачається, що існують борги зі сплати комунальних послуг, тобто, сама позивачка не виконувала обов`язок зі сплати комунальних послуг за користування квартирою, отже, у неї відсутнє право зворотної вимоги до відповідача. Відповідач також посилається на сплив позовної давності за пред`явленими позовними вимогами. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти позову повністю. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 1996 року, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачці [PERSON] , відповідачу [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2020 року зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] жилим приміщенням квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] до квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передачі йому ключів від неї (а.с. 8-9). Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача витрат за житлово-комунальні послуги, які були сплачені позивачкою за період з 01 вересня 2005 року по 30 вересня 2020 року. Так, за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надані ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідно до оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 вересня 2005 року по 30 вересня 2020 року було сплачено 52085 грн 26 коп. (а.с. 16-22, 23, 32). За послуги з утримання жилого будинку, надані ПРБП «Рембуд» за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 жовтня 2015 року по 30 серпня 2020 року було сплачено 8798 грн 43 коп. (а.с. 24-28, 33). Згідно з довідкою нарахувань та оплат по активній електроенергії ТОВ «Енера Суми» за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2020 року було сплачено 1528 грн 80 коп. (а.с. 30-31). Крім того, з доданих до позовної заяви копій квитанцій від 14 вересня 2020 року вбачається, що позивачкою були сплачені витрати КП «Міськводоканал» за послуги з постачання холодної води у сумі 60 грн, за водовідведення у сумі 60 грн, ТОВ «Сумигаз Збут» за постачання природного газу у сумі 10 грн та ТОВ «Сервісресурс» за вивезення твердих побутових відходів у сумі 30 грн (а.с. 32-33). Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, яка була чинною на час виникнення оспорюваних відносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами встановлений також у пункті 5 частини 2 статті 7 нині діючого Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Ї відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги Ї регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Отже, ураховуючи вищенаведені положення норм матеріального права, стягнення коштів, понесених позивачкою на оплату житлово-комунальних послуг з утримання спільного майна повинно здійснюватись із розрахунку пропорційно на усіх співвласників. Відповідачем не спростовано належними і допустимими доказами факт понесення позивачкою вказаних витрат та їх розмір, тому необґрунтованими є заперечення відповідача про відсутність підстав для стягнення з нього вказаних витрат. Суд відхиляє також заперечення відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього витрат за сплачені житлово-комунальні послуги з підстав того, що він не проживав у спірний період у спільній квартирі, оскільки непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві спільної сумісної власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє [PERSON] , як співвласника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані обслуговуючими організаціями. Також, як пояснила позивач у судовому засіданні, у зв`язку з відсутністю у її квартирі засобів обліку спожитих комунальних послуг їх вартість визначалась обслуговуючими організаціями за відповідними нормативами, виходячи із загальної площі квартири, що спростовує заперечення відповідача про відсутність підстав для оплати житлово-комунальних послуг у зв`язку з його не проживанням у спірній квартирі. Разом з тим, заслуговує на увагу заява відповідача про сплив позовної давності для звернення позивачки до суду з даним позовом, про застосування якої заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь витрати за сплачені спожиті житлово-комунальні послуги, у тому числі, з централізованого опалення та гарячого водопостачання та з утримання жилого будинку за період з 01 вересня 2005 року по 30 вересня 2020 року. Однак, ураховуючи, що позивач, знаючи про обов`язок інших співвласників брати участь в утриманні спільного майна, звернулася до суду з позовом 11 березня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, тому відповідно до норм ст. 267 ЦК України задоволенню підлягають вимоги в межах трирічного строку, який передував зверненню до суду з даним позовом, тобто за період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року. Зокрема, за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надані ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідно до оборотної відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року було сплачено 21588 грн 90 коп., відповідно, 1/5 частка у праві власності відповідача становить 4317 грн 78 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. За послуги з утримання жилого будинку, надані ПРБП «Рембуд» за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 березня 2018 року по 30 серпня 2020 року було сплачено 6359 грн 91 коп., відповідно, 1/5 частка у праві власності відповідача становить 1271 грн 98 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Згідно з довідкою нарахувань та оплат по активній електроенергії ТОВ «Енера Суми» за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2020 року було сплачено 1528 грн 80 коп., відповідно, 1/5 частка у праві власності відповідача становить 305 грн 76 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Крім того, з квитанцій від 14 вересня 2020 року вбачається, що позивачкою були сплачені витрати КП «Міськводоканал» за послуги з постачання холодної води у сумі 60 грн, за водовідведення у сумі 60 грн, а всього на загальну суму 120 грн, отже, 1/5 частка відповідача становить 24 грн; ТОВ «Сумигаз Збут» за постачання природного газу було сплачено 10 грн, отже, 1/5 частка відповідача складає 2 грн; ТОВ «Сервісресурс» за вивезення твердих побутових відходів було сплачено кошти у сумі 30 грн, отже, 1/5 частка відповідача складає 6 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Таким чином, загальний розмір понесених позивачкою витрат за сплачені спожиті житлово-комунальні послуги, що відповідає 1/5 частці відповідача у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, складає 5927 грн 52 коп. (4317,78 грн + 1271,98 грн + 305,76 грн + 24 грн + 2 грн + 6 грн), які підлягають стягненню з відповідача на її користь. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, тому відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial