Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

10.10.2018 року позивачі [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], та [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON], відділу реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 серпня 2018 року неповнолітній [PERSON], який є сином відповідача [PERSON], [PERSON], яка є матірю [PERSON], стали проживати разом з останнім, як члени його сімї в отриманому ним службовому приміщенні за місцем реєстрації: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Чехова, 4/17. Але, відповідачі відмовляються від офіційного визнання їх права користування зазначеним житлом, з відповідною реєстрацією, мотивуючи це відсутністю правових підстав. Відповідно до діючих норм закону, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включаються до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири (ч. 1 ст. 118 ЖК). На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет місцевої ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (ч.1 ст. 122 ЖК). До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї (ч.ч.2. 3 ст. 64 ЖК). Отже, право користування службовим жилим приміщенням членами сімї (або колишнього члена сімї) наймача є похідними від такого права останнього. Відповідно до ст. 65 ЖК, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом із ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Таким чином, для реєстрації місця проживання дружини, дітей, батьків наймача, за його бажанням інших осіб, необхідна згода членів його сімї, які проживають разом із ним. На вселення до батьків їх неповнолітніх зазначеної згоди не потрібно. Проте, склалося так, що відповідачі на визнають права на користування житлом, не здійснюють реєстрацію місця проживання членів сімї, тобто позивачів, мотивуючи це тим, що квартира є службовим житлом. В звязку із викладеним, позивачі, посилаючись на ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 25, 26 ЦК України, ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просять суд визнати право [PERSON] та [PERSON] на користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Чехова, 4/17 у м. Синельникове Дніпропетровської області; зобовязати [PERSON] та [PERSON] реєстрації Синельниківської міської ради, здійснити реєстрацію місця проживання [PERSON], [PERSON] по вул. Чехова, 4/17 у м. Синельникове Дніпропетровської області. До початку проведення підготовчого судового засідання позивачі [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], надали суду заяви про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без їх присутності. Відповідач [PERSON] до початку проведення підготовчого засідання надав суду заяву про визнання позову, розгляд справи без його участі. Відповідачем [PERSON] реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, в особі начальника [PERSON], надано заяву про відсутність заперечень проти позову. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК УРСР, службові жилі приміщенні призначаються для заселення громадян, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. У відповідності до ч. 1 ст. 122 ЖК УРСР, встановлено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. В матеріалах справи наявна копія Ордеру на жиле приміщення №6089, виданого гр. [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 09.07.2018 року №177, а саме, на службову квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Чехова, 4/17. За вказаною адресою [PERSON] зареєстрований з 19.07.2018 року, що підтверджено наданою суду копією паспорта громадянина України серії ЕО №286693, виданого 17 лютого 1997 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області (а.с.4). Відповідно до ст. 123 ЖК УРСР , порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 61 ЖК УРСР, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Частиною 1 ст. 65 ЖК УРСР визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. На підставі копії свідоцтва про народження Серії І-КИ №144315 (а.с.10), судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином відповідача у справі [PERSON], а [PERSON], є матірю останнього, згідно копії Свідоцтва про народження Серії І-КИ №319753 (а.с.11). Так, 02.08.2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявами до органу реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про реєстрацію їх місця проживання за адресою: [INFO], буд., кв. 17. Але, 02.08.2018 року, у її проведенні начальником відділу відмовлено, у звязку із поданням пакету документів, який не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року (а.с.18-19). Відповідно до\~пп.\~4\~п.\~18\~Постанови КМУ\~від 02.03.2016\~року №207\~«Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, встановлено, окрім іншого, що для реєстрації місця\~проживання»,\~особа або\~її представник\~подає документи,\~що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] та [PERSON] є членами сімї наймача жилого приміщення [PERSON], наданого останньому на підставі ордера, а тому не можуть бути позбавлені права на вселення та здійснення їх реєстрації у ньому, про що відповідачі у справі не заперечували, надавши суду відповідні письмові заяви про визнання позову. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ, втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві». Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України). Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обовязкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. На підставі\~викладеного,\~п.\~18\~Постанови КМУ\~від 02.03.2016\~року №207\~«Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, встановлено, окрім іншого, що для реєстрації місця проживання, ч. 2 ст. 61, ч. 1 ст. 65, ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 122, ст. 123 ЖК УРСР, ст. 19 Конституції України,

Outcome: approved