Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

11 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (далі - квартира [ADDRESS] ). Позивач постійно проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Відповідач в квартирі зареєстрована, однак з травня 2019 року не проживає, її речі в квартирі відсутні. Шлюб між сторонами розірваний, тобто відповідач не є членом сім`ї позивача. Факт реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] порушує право позивача, як власника квартири, на власний розсуд користуватись та розпоряджатись житлом. Квартира є особистою власністю позивача, оскільки набута на підставі договору дарування. Крім того, на відповідача здійснюються нарахування житлово-комунальних послуг, які сплачує позивач. Добровільно знятись з реєстрації у квартирі [ADDRESS] відповідач не бажає. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, в якій вона зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи, оскільки позивач проти цього не заперечує. Дослідивши докази, надані на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Копією Договору дарування квартири та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . З копії рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05.11.2019 року в справі №565/1114/19 встановлено, що шлюб між сторонами розірвано. З довідки відділу реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради №6707//03 від 28.12.2019 року встановлено, що відповідач зареєстрована в квартирі [ADDRESS] станом на 28.12.2019 року. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.96 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відносини, які склались між позивачем та відповідачем є відносинами між власником квартири [ADDRESS] та колишнім членом його сім`ї, а тому не підлягають застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин норми ст. 405 ЦК України. Аналіз положень Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядженням щодо цього майна. Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника квартири і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 14.08.2019 року в справі №702/101/18, а, згідно із ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач спільним побутом з позивачем не пов`язана, тому її право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді судового збору.

Outcome: approved