Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

11 березня 2015 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (надалі ПАТ «Дельта банк») про стягнення суми заборгованості за вкладом. В обгрунтування позову зазначила, що вона 4 серпня 2014 року уклала в Маріупольському відділенні №2 ПАТ «Дельта Банк» договір №20000008246831 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» (надалі - Договір) у доларах США строком до 31 січня 2015 року на суму вкладу 2000 доларів США під 9,75% річних. Сума в розмірі 2000 доларів США на виконання умов договору, була внесена нею у повному обсязі на рахунок банку. За умовами договору вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, тобто 31 січня 2015 року. Натомість після закінчення строку дії договору позивач неодноразово зверталась до відділення відповідача у м.Маріуполі з вимогою повернути всю суму вкладу та нараховані відсотки за вкладом, однак у поверненні грошей їй було відмовлено. В результаті цього позивач тривалий час позбавлений можливості розпоряджатися власними грошовими коштами. Окрім цього, позивачем 17 лютого 2015 року було надіслано рекомендованим листом на адресу відповідача письмову заяву про повернення банківського вкладу та нарахованих процентів шляхом перерахування на інший рахунок вкладника. Проте відповідач проігнорував вимоги повивача та залишив їх без виконання, не повернувши грошові кошти позивачу. У вказаній письмовій заяві позивач засвідчив також свій намір припинити дію договору з 1 лютого 2015 року. Таким чином строк розміщення вкладу закінчився, а грошові кошти у розмірі всієї суми вкладу позивачу на момент звернення до суду не повернуті, в тому числі не сплачені проценти за вкладом станом в сумі 40,26 доларів США. На підставі цього, через ненадання позивачу можливості використання належних їй коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним, а отже з відповідача повинно бути стягнуто окрім суми вкладу та неповернутих відсотків по вкладу, також 3% річних та проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику. Враховуючи викладене просила стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 2000 доларів США, відсотки за користування вкладом в сумі 40,26 доларів США, 3% річних за період з 2 лютого 2015 року по 9 березня 2015 року в розмірі 5,92 доларів США та проценти за вкладом за період з 2 лютого 2015 року по 9 березня 2015 року в розмірі 19,23 доларів США, а загалом просила суд стягнути з відповідача 2065,41 доларів США. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського вкладу №20000008246831 від 04.08.2014 р. в загальному розмірі 55360,45грн., в решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, заочне рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 06 серпня 2015 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. 11 лютого 2016 року цивільна справа після касаційного розгляду прийнята до провадження Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області. 16 березня 2016 року, позивач подала до суду заяву в якій зазначила, що на теперішній час відсутній предмет спору в частині стягнення з відповідача суми вкладу в розмірі 2000,00 доларів США та відсотків за користування вкладом в сумі 40,26 доларів США. Проте, підтримувала позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування банком грошовими коштами вкладника поза строком розміщення вкладу в розмірі 19,23 доларів США, а також щодо стягнення 3% річних в розмірі 5,92 доларів США за прострочення виконання зобовязання відповідачем за Договором. ПАТ «Дельта банк» подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зокрема зазначив, що після закінчення строку розміщення вкладу 31.01.2015 р. відповідно до п.1.10 Договору, вклад було виплачено шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника №26207703119251 відкритий в установі банку. Позивач не надавав жодних розпоряджень про перерахування відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком, які були б залишені ПАТ «Дельта банк» без виконання. В розумінні ст.ст.58, 59 ЦІІК України позивачем не надано до матеріалів справи письмових доказів щодо обмеження банком прав позивача розпоряджатися грошовими коштами, що знаходиться на його рахунку. Таким чином, оскільки, зобовязання за Договорами були виконані вчасно і в повному обсязі, то підстави для нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України відсутні. Крім того, Договором на відкриття поточного рахунку №004-04967-010814 від 01.08.2014 року не передбачено застосування штрафних санкцій, а стягнення їх судом є безпідставним. Також ПАТ «Дельта банк» зазначив, що постановою НБУ №150 від 02.03.2015 року, ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. У зв'язку з чим, на підставі п.2 ч.5 ст.12 та ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення №51 від 02.03.2015 року про процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно, а потім продовжено по 02.10.2015 р. включно. Отже, починаючи з 03.03.2015 р. ПАТ «Дельта банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого є пріоритетними. Позивач, маючи будь-яку майнову вимогу до банку, є кредитором банку, а тому до правовідносини з його участю застосовуються приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі положення приписів ст.36 вказаного Закон щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду. Так, 08 жовтня 2015 року розпочався прийом письмових заяв щодо пред'явлення вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» (кредиторських вимог), який тривав протягом 30 календарних днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «Дельта банку» в газетах «Голос України» або «Урядовим кур'єр». Оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» опубліковано в газеті «Голос України» віл 08.10.2015 року № 187 (6191). Таким чином, задоволення вимог кредиторів здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, в порядку черговості, що передбачена ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі вимог Позивача. Посилаючись на зазначене, просили повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, а судові витрати покласти на позивача. В судове засідання позивач не зявилася, хоча про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлений належним чином. Представник ПАТ «Дельта банку», в судове засідання також не зявився, хоча про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року між ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] було укладені договори №004-04967-010815 та №003-04967-010815 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів (надалі Договори поточного рахунку). Відповідно до п.1.2. кожного Договору поточного рахунку, банк відкрив [PERSON] поточні рахунки №26207703119251 в доларах США та №26204703365246 в гривнях та видав платіжні картки до них за №5167760000826831 та 5167760003331789 відповідно. Пунктом 2.6. Договорів поточного рахунку, сторони погодили, що всі відносини сторін, що виникають за Договорами і не врегульовані ними, регулюються відповідно до Правил та чинного законодавства України. Також, з матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2014 року між ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] було укладено договір №20000008246831 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій on-line» у доларах США (надалі Договір банківського вкладу), згідно якого ПАТ «Дельта Банк» залучив грошові кошти [PERSON] в сумі 2000,00 доларів США (квитанція № 38123875) з процентною ставкою 9,75 % річних у валюті вкладу терміном до 31.01.2015 р. Відповідно до змісту п.1.9. Договору банківського вкладу, нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника №26207703119251 відкритий з використанням платіжної картки. Пунктом 1.10. Договору банківського вкладу було передбачено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника №26207703119251 відкритий з використанням платіжної картки. Відповідно до виписки по поточному рахунку №26207703119251 за період з 01.08.2014 по 08.05.2015 рік, [PERSON] 01 серпня 2014 року поповнила вказаний поточний рахунок на суму 2000,00 доларів США, а 04 серпня 2014 року вказані кошти були залучені банком згідно Договору банківського вкладу. Також, з виписки по поточному рахунку №26207703119251 за період з 01.08.2014 по 08.05.2015 рік вбачається, що банком за вказаний період [PERSON] було нараховано проценти за Договором банківського вкладу на суму 80,24 доларів США, з яких [PERSON] безпосередньо отримала 40,00 доларів США. Крім того, з виписки по поточному рахунку №26207703119251 за період з 01.08.2014 по 08.05.2015 рік вбачається, що банк 30.01.2015 року здійснив операцію, а 02.02.2015 року фактично повернув на вказаний поточний рахунок кошти в сумі 2000,00 доларів США, які раніше були залучені банком згідно Договору банківського вкладу. Також з матеріалів справи вбачається, що 17.02.2015 р. [PERSON] звернулась до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про видачу депозитного вкладу та нарахованих процентів шляхом перерахування коштів з карткового рахунку № 26207703119251 на її інший рахунок у ПАТ «ПУМБ». Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини. За положеннями ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Як випливає із змісту укладеного між ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] Договору банківського вкладу, його автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Відповідно, оскільки безпосередньо в договорі встановлено строк його дії по 31 січня 2015 року включно, то по настанню визначеної в договорі дати повернення вкладу, закінчується і дія укладеного між сторонами договору. Таким чином, аналіз вищезазначених правових норм та умов Договору банківського вкладу дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст.598 ЦК України зобовязання ПАТ «Дельта банк» перед [PERSON] за Договором банківського вкладу припинились належним чином у строк, встановлений договором банківського вкладу. Отже, суд вважає, що підстави для нарахування індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, а також трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України (Відповідальність за порушення грошового зобов'язання) за Договором банківського вкладу, відсутні. Вказаний висновок суду, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною ним в постанові від 10 червня 2016 року по справі №6-36цс15. Крім того, судом встановлено, 02.03.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнята постанова №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», а з 03.03.2015р. в ПАТ «Дельта Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонд гарантування) було запроваджено тимчасову адміністрацію з призначенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначені ст.ст.37, 38, 51, ч.ч.1, 2 ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно. Пункт 16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч.2 ст.46 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Станом на 26 квітня 2016 року у банку введена тимчасову адміністрація, що на думку суду унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказаний висновок суду, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною ним в постанові від 20 січня 2015 року по справі №6-2001цс15. Відповідно до п.17 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент звернення до суду) від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. Частина 1 ст.88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При цьому, ч.4 цієї статті встановлює, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Доказів того, що відповідачем понесені судові витрати, суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed