Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

11 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами до Маріупольської міської ради, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог вказували, що 26 травня 2015 року померла їх матір [PERSON], спадкоємцями якої за заповітом від 12.06.2008 року є позивачі. Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді квартири № 14 в будинку № 6 по бул. 50 років Жовтня в місті Маріуполі. Вказана квартира належала померлій на підставі свідоцтва про право на житло від 24.09.1993р. Однак матірю свого часу не було здійснено державну реєстрацію вказаного свідоцтва в БТІ м. Маріуполя. На даний момент позивачі бажають оформити свої спадкові права, як спадкоємці за заповітом після смерті матері. Відсутність реєстрація правовстановлюючого документу на вказану квартиру є перешкодою позивачам для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері. Спадок позивачі прийняли шляхом подачі заяв до нотаріальної контори, однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадкування за заповітом, в звязку з відсутністю реєстрації правовстановлюючого документа на спадкове майно в БТІ м. Маріуполя. За таких обставин вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, просять визнати за ними право власності на квартиру № 14 в будинку № 6 по бул. 50 років Жовтня в місті Маріуполі в порядку спадкування за заповітом від 12.06.2008р. після померлої 26 травня 2015 року матері [PERSON] В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні віднесла винесення рішення на розсуд суду. Зясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла 26 травня 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим 27 травня 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 967. Після смерті [PERSON] нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] 16.07.2015 року відкрито спадкову справу за № 301/2015. Спадщину прийняли, подавши заяву про прийняття спадщини 16 липня 2015 року спадкоємці за заповітом сини померлої [PERSON] та [PERSON]. Зазначені обставини підтверджені копією спадкової справи. Згідно заповіту від 12 червня 2008 року, посвідченим нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 2-2446, [PERSON] заповіла [PERSON] та [PERSON] усе своє майно у рівних долях кожному. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1993р., виданого державним підприємством по ремонту і експлуатації житлового фонду «Жилищник», зареєстрованого за № 9137[ADDRESS] в будинку № 6 по бул. 50 років Жовтня в місті Маріуполі належить на праві приватної власності [PERSON] Відповідно відомостей з Міського бюро технічної інвентаризації міського відділу комунального господарства від 03.12.2015 року, право власності на квартиру № 14 в будинку № 6 по бул. 50 років Жовтня в місті Маріуполі не зареєстровано. Постановою нотаріуса Четвертої Маріупольської нотаріальної контори [PERSON] від 2 грудня 2015 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за № 14 в будинку № 6 по бул. 50 років Жовтня в місті Маріуполі, після померлої 26 травня 2015 року [PERSON] оскільки у спадкоємців відсутня реєстрація правовстановлюючого документу в БТІ м. Маріуполя, необхідна для видачі свідоцтва про право на спадщину. Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Відповідно до ч.3,7 закону України «Про приватизацію житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку За положеннями ч.2,3 ст.15 Закону України «Про власність», який діяв до 27 квітня 2007 року, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1220, 1261 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив і батьки. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Осіб, які б мали право на обовязкову долю у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК Україні, судом не встановлено. Окрім того, відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно зясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установ леному законом порядку на час виникнення права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки факт належності квартири померлій [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а також з урахуванням того, що позивачі звернулися в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved