Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

12.05.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому зазначила, що тривалий час вона проживала з відповідачем у цивільному шлюбі. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що з квітня 2014 року відповідач з сім'єю не проживає і не бере належної участі в утриманні та вихованні дітей, чим ставить їх у скрутне матеріальне становище; діти знаходяться на її повному утриманні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що оскільки відповідач не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, а позивач не заперечує щодо прийняття судом заочного рішення, слід провести заочний розгляд справи. Розглянувши документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. Сторони проживали однією сім'єю, однак, не перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] (а.с.3,4). Діти сторін проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, що вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 294 від 08.05.2014 року. (а.с.6). Як пояснила у судовому засіданні позивач, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає з квітня 2014 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON]. Встановленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 180-183, 191 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки право позивача та її неповнолітніх дітей на матеріальне утримання з боку батька порушено, то воно підлягає судовому захисту. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дітей і весь обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови. Таким чином, позов [PERSON] у частині стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, підлягає задоволенню. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від доходу якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними стабільного матеріального утримання з боку батька. Підлягає також стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved