Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

11 березня 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, який в процесі судового розгляду неодноразово уточнював. . Вимоги мотивуються тим, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між подружжям в натурі.Просить, провести поділ спільного майна подружжя, виділивши частки у спільній сумісній власності та визнати за ним 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно: на житловий будинок за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. В судові засідання відповідач не з'явилася, поштовим з'вязком повернуто суду поштову кореспонденцію із зазначенням, за закінченням терміну зберігання. [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] не проживає, про що вказав позивач, в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України, було поміщено оголошення в засоби масової інформації про день та час судового розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила. З урахуванням положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважав належним повідомлення відповідача про розгляд справи. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 13.11.2004 року сторони , [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюб, який було між ними розірвано 16 жовтня 2014 року рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області, яке набрало законної сили. (а.с.11). За час перебування в шлюбі було придбано на ім'я відповідача житловий будинок цегляний, за адресою [ADDRESS] загальною площею 153 кв.м., житловою площею 95,7 кв.м., за договором купівлі-продажу від 08 вересня 2008 року , посвідчений приватним нотаріусом Підгаєцького районного нотаріального округу Федюшиною О.В. 08.09.2008 р., на імя [PERSON] (а.с. 41). Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України), житловий будинок належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Домовленості про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Незважаючи на той факт, що вищевказаний житловий будинок був зареєстрований лише на ім'я відповідача (як одного з подружжя), це майно вважається спільним майном подружжя. Частки кожного із співвласників в праві на спільну дану квартиру не визначені. У зв'язку з цим, кожен із співвласників квартири вважається власником усієї квартири спільно з іншим співвласником. Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Під час розгляду справи встановлено, що сторонами, як подружжям, за час шлюбу , за відплатною цивільно-правововою угодою купівлі-продажу, набуто у власність нерухоме майно: 08 вересня 2008 року на житловий будинок за адресою [ADDRESS], який відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. На нерухоме та рухоме майно, відповідно до ст.63 СК України, сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч.1 ст.70 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При встановлених обставинах, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі та визнати вказаний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя, а за позивачем визнати право власності на 1/2 його частину. На підставі викладеного та

Outcome: approved