Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

10 травня 2018 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що вона спільно з відповідачем проживала без реєстрації шлюбу в Російській Федерації. Від фактичних шлюбних відносин [INFO] року у них народився син [PERSON]. За наявності різного роду непорозумінь позивач повернулась до України, разом з малолітній сином [PERSON], який перебуває на неї утриманні та з 2017 року відвідує КЗДО «Межівський ясла-садок №3 «Барвінок», проживає у її батьків. Відповідач всупереч інтересам дитини батьківські обов'язки не виконує, матеріальної допомоги на утримання не надає, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, життям дитини не цікавиться, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та отриманням сином освіти. На даний момент [PERSON] знаходиться у розшуку за вчинення ним кримінального правопорушення, його місцезнаходження невідоме. Просить позбавити батьківських прав відповідача у відношенні [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні вимог. У разі неявки відповідача просить винести заочне рішення та позбавити його батьківських прав. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в яке не з'явився без поважних причин та без їх повідомлення. Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Ч.7 - у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Ч.8 - днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON], [INFO], 17 грудня 2012 року зареєстрований у встановленому законом порядку по [ADDRESS] В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Третя особа - орган опіки та піклування Межівської РДА у судове засідання не з'явилася, надано суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти винесення заочного рішення. В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно Труханівським територіальним відділом агентства записів актів громадянського стану Красноярського краю 20 грудня 2016 року, актовий запис №05, [PERSON] народився [INFO] року, батьком якого записано [PERSON], а матір'ю - [PERSON] Довідкою селищного комунального закладу освіти Межівський дошкільний навчальний заклад №3 «Барвінок» №26 від 12 лютого 2018 року підтверджується, що син позивача [PERSON], [INFO], дійсно відвідує ясельну групу «Калинка» КЗДО «Межівський ясла-садок №3 «Барвінок» з 2017 року по даний час. Вихованням дитини займається мама, батько дитину в дитсадку не відвідує, не приводить, не забирає, не приймає участі у навчально-виховному процесі та житті дитсадка. Згідно довідки виконавчого комітету Межівської селищної ради №1620 від 13 лютого 2018 року до складу сім'ї позивача входить син [PERSON], [INFO], батько [PERSON], [INFO], мати [PERSON], [INFO] та брат [PERSON], [INFO]. Повідомленням начальника Межівського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області №Р-5о/п/52.2/3-1972 від 22 лютого 2018 року підтверджується, що [PERSON], [INFO] розшукується Межівським ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. По кримінальному провадженню №12015040480000021 від 26 січня 2015 року, з метою розшуку якого заведена оперативно-розшукова справа категорії «Розшук» №10815001 від 01 квітня 2015 року. Розшук [PERSON] проводиться з 01 квітня 2015 року. На даний час місцезнаходження розшукуваного не встановлено. Письмовими заявами [PERSON] та [PERSON], написаними в присутності головного спеціаліста з питань опіки та піклування служби у справах дітей Межівської ДРА від 25 лютого 2018 року підтверджується, що батько дитини [PERSON] протягом півтора року до неї не з'являється, не піклується та не виховує його, взагалі життям дитини не цікавиться. Актом обстеження умов проживання від 28 лютого 2018 року підтверджується, що в будинку за адресою: [ADDRESS] постійно проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] та [PERSON] Будинок огороджений з газовим обпаленням, у підсобному господарстві є кролі, в наявності маються меблі, забезпечені побутовою технікою, чисто, тепло та затишно. У [PERSON] з мамою є власна кімната, забезпечений іграшками, мається необхідний одяг, взуття, розвиваючі матеріали, книги. Стосунки доброзичливі, мама та члени родини піклуються про хлопчика, матеріально допомагають, малолітній [PERSON] відвідує дитячий дошкільний заклад. Батько понад півтора роки з дитиною не бачиться, не спілкується. Висновком голови органу опіки та піклування Межівської РДА Дніпропетровської області №53-226/0/312-18 від 06 березня 2018 року підтверджується, що [PERSON] вихованням дитини не займається, його здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, турботи не виявляє, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Встановлено, що обов'язки передбачені ст.150 Сімейного кодексу України щодо виховання та розвитку дитини відповідачем не виконується. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, і як наслідок необхідність застосування до нього на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved