Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

11 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заяви посилається на те, що він згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 04.02.1998 року Волоською сільською радою народних депутатів, є власником земельної ділянки площею 0,0600 га, наданої для ведення садівництва в садовому товаристві «Патріот». Він вирішив розпорядитись належною йому земельною ділянкою та звернувся за консультацією з вказаного питання до приватного нотаріуса ДМНО Одинцової С.О., яка виявила, що в Державному акті у графі власника земельної ділянки зазначено «[PERSON]», в той час як згідно інших наявних у нього правових документів він значиться як «[PERSON]». З урахуванням викладеного, заявник просить суд встановити факт належності йому Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 04.02.1998 року Волоською сільською радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Волоської сільської ради народних депутатів № 35 від 18.06.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER]. Заявник в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заявник документований паспортом громадянина України [NUMBER] як [PERSON], [INFO]. За даними паспорту, заявник зареєстрвоаний за адресою [ADDRESS] В матеріалах справи наявна копія Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 04.02.1998 року Волоською сільською радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Волоської сільської ради народних депутатів № 35 від 18.06.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER], згідно якого [PERSON], який мешкає: [ADDRESS] власником земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої на території садового товариства «Патріот» Волоської сільської ради. З довідки від 01.12.2017 року, виданої начальником Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Шиян В.П., вбачається, що [PERSON], [INFO] в зв'язку з обміном паспорта [NUMBER], виданого Бабушкінським РВВС м. Дніпропетровська 04.07.1990 (на прізвище «[PERSON]» на рос. мові) був документвоаний паспортом [NUMBER], виданий бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 01.12.1998 на прізвище «[PERSON]». Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права суб'єкта права власності на майно та складений у порядку, передбаченому законодавством. За такими ознаками, державний акт на право приватної власності на землю відноситься до правовстановлюючих документів. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви [PERSON], оскільки обставини, на які вона посилається в своїй заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, хоча й прізвище, вказане у Державному акті на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], виданого 04.02.1998 року Волоською сільською радою народних депутатів, не збігається з прізвищем, вказаним у паспорті заявника, однак, враховуючи співпадіння в цьому документі імени та по батькові заявника, а також адреси реєстрації заявника з даними, вказаними в його паспорті, суд дійшов до висновку, що у прізвищі, вказаному у акті на право приватної власності на землю допущена помилка, обумовлена довільним перекладом прізвища «[PERSON]» з російської на українську мову. Враховуючи наведене,

Outcome: approved