overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

12.02.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В позовній заяві вказала, що з 08.05.1993 року по 04.11.2005 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах і [INFO] у них народився син - [PERSON], який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання сина не надає. У зв'язку з цим позивачка звернулася в суд з зазначеним позовом і просила стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 50 гривень на відшкодування витрат по оплаті юридичної допомоги адвоката. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач позов не визнав і пояснив, що погоджується надавати відповідачці кошти на утримання сина в добровільному порядку. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено і це визнається сторонами, що позивачка і відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У своїх поясненнях відповідач вказав, що погоджується надавати кошти на утримання сина в добровільному порядку, проте доказів на підтвердження надання таких коштів до подання позивачкою позову позивач не надав, що дає суду підстави для висновку про ухилення відповідача від участі в утриманні сина. Посилання відповідача на ту обставину, що у нього з позивачкою була усна угода, згідно з якою їх старший син проживатиме з відповідачем і перебуватиме на його утриманні, а менший син проживатиме з позивачкою і перебуватиме на її утриманні, суд до уваги не приймає, оскільки доказів на підтвердження існування такої угоди сторони не надали. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено у судовому засіданні відповідач коштів на утримання сина в добровільному порядку не надає, чим порушує права неповнолітньої дитини. За таких обставин позовні вимоги суд визнає такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст.84, 180, 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

12.02.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог вказала, що згідно рішення Виконкому Краматорської міської ради №42 від 05.02.2014 року вона є опікуном своєї онуки [PERSON], [INFO] та згідно рішення Виконкому Краматорської міської ради №43 від 05.02.2014 року вона є опікуном свого онука [PERSON], [INFO]. Мати дітей [PERSON] згідно рішення Краматорського міського суду від 02.12.2013 року позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON]. Онуки проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. На утримання дітей відповідачка матеріальної допомоги не оказує, і не бажає добровільно це робити. Просить суд стягнути з відповідачки на її користь аліменти на утримання онуків [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки її заробітку і до повноліття дітей, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму щомісяця для кожної дитини відповідного віку. Згідно письмової заяви просить слухати справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка до суду не з'явилась за невідомої суду причини, хоча про час та місце слухання справи була належним чином повідомлена, судовою повісткою. При таких обставинах суд визнає неявку відповідачки неповажною, вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідачки, ухвалити заочне рішення. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно копії заочного рішення суду від 02.12.2013 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6-8). Згідно рішення Виконкому Краматорської міської ради №42 від 05.02.2014 року [PERSON], [INFO] є опікуном своєї онуки [PERSON], [INFO] (а.с.11). Згідно рішення Виконкому Краматорської міської ради №43 від 05.02.2014 року [PERSON], [INFO] є опікуном свого онука [PERSON], [INFO] (а.с.10). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - тобто з 12.02.2014 року до повноліття старшої онуки, а в подальшому в розмірі ? всіх видів доходів, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття молодшого онука, підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

12.02.2014року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (далі- Компанія) звернулася в суд з позовом до [PERSON]та просить: -«Стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» (р/р 2650001004925 в АТ «Укрсімбанк», МФО 322313, код ЄДРПОУ 22945712) суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 10646,33 грн. (десять тисяч шістсот сорок гість грн. 33 коп.).» (а.с.1-2) Свою вимогу мотивує тим, що 02.02.2013 року на пр.Ватутіна м.Києві сталася дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої зіткнулися автомобіль «КІА», державний номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності та під керуванням [PERSON] з автомобілем «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] та під керуванням [PERSON], з вини останнього, а автомобілі отримали пошкодження. На час пригоди, автомобіль «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» в порядку обов»язкового страхування. Оскільки з місця дорожньо - транспортної пригоди [PERSON] зник, то Компанія вплатила [PERSON] страхове відшкодування в сумі 10 646-33 грн.. Вимоги до [PERSON], про повернення виплачених коштів, залишилися без реагування, а тому Компанія вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не з»явилися. Від представника позивача - Мезецького М.С. надійшла заява про розгляд справи без його участі, при цьому позов він підтримав, про постановлення заочного рішення не заперечує. (а.с.65) Відповідач також не з»явився в судове засідання, призначене на 27.03.2014року, причин неявки не повідомив. Ознайомившись із заявою суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

12.02.2014 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 21421,32 грн. та судові витрати. 20.02.2014 року Київським районним судом м. Одеси винесено ухвалу про відкриття провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення у газетах. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 27.11.2006 року між Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 2500,00 грн. Так, позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши [PERSON] кредит у розмірі 2500,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.12.2013 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 21421,32 гривень, з урахуванням суми, яку було стягнуто за судовим наказом від 29.08.2008 року. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст.. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

12.02.2014р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам, обгрунтовуючи позовні вимоги, тим, що станом на 08.07.2013р. сума заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів становить 7731,97 гр. В судове засідання позивач не з'явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби перебував виконавчий лист № АЕ-9 виданий від 10.02.1997 про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 14 частини аліментів на дитину. 08.07.2013 року державним виконавцем Дерябіною О.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого листа в зв'язку із досягненням дитиною повноліття. На час закінчення виконавчого провадження відповідно до постанови державного виконавця нестягнута заборгованість по аліментам склала 7731,97 гр., що підтверджується довідкою - розрахунком (а.с. 4). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок по утриманню дитини відповідачем не виконувався і тому утворилася заборгованість по сплаті аліментів, яка не може бути стягнута державним виконавцем так як термін виконання завиконавчим листом закінчився, а заборгованість залишилася не стягнутою. В зв'язку з повним визнанням позову відповідачем та на підставі п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного, ст.ст. 180 СК України, п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

12.02.2014 р. позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, де зазначила, що 20.09.2008 року вона уклала шлюб з відповідачем у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 861. Від шлюбу народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менш, чім 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, вказуючи на те, що вони з відповідачем однією сім'єю не проживають, аліменти на утримання дочки [PERSON] відповідач сплачує, однак матеріальну допомогу у добровільному порядку на утримання сина не надає, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Позивачка до судового засідання не з`явилась, надіславши від свого імені заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про розгляд справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу у порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що позивачка є матір'ю неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] народження, батьком якого є відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.12.2013 р. серії [NUMBER] У відповідності з довідкою Старо-Кримської селищної Ради м. Маріуполя №552 від 11.02.2014 року позивачка мешкає за адресою: [ADDRESS] з дочкою [PERSON], 2009 року народження та сином [PERSON], 2013 року народження. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей 1/4 частину з усіх видів його заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

12.02.2014 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 20.02.1982 р. уклали шлюб з відповідачем, від спільного проживання у шлюбі в них народилося двоє дітей дочка [PERSON] та дочка [PERSON], які є вже повнолітніми. Сімейне життя з відповідачем не склалося, на грунті особистих непорозумінь між сторонами постійно виникали суперечки, які переростали у сімейні конфлікти та скандали. Сторони разом не проживають як одна сім'я більше шести місяців, тому позивачка просить розірвати шлюб та строку на примирення не надавати. Позивачка [PERSON] на розгляд справи не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, з позовними вимогами згідний. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 20.02.1982 р., сторони як одна сім'я спільно не проживають більше шести місяців, діти є повнолітніми, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову [PERSON]. Судових витрат по справі не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

12.02.2014 р. позивач надав знайомому - відповідачу по справі, суму позики - 57688,00 грн., що підтверджується розпискою від 12.02.2014 року, яку відповідач написав власноруч, зобов'язавшись повернути позивачу суму позики до 17.02.2014 року. Однак, до теперішнього часу, відповідач в добровільному порядку сплатив лише 5000 грн., та не повернув в повному обсязі позивачу іншу суму позики, посилаючись на вирішення сімейних питань, тому, позивач був змушений звернутися з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача суму позики в сумі 52688,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 526,88 грн. В судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю підтвердили позовні вимоги та наполягали на них. Відповідач проти позову не заперечує, згодна сплачувати заборгованість за рішенням суду, надала суду письмову заяв, в якій проти позову не заперечує, просить стягнути вказану заборгованість за рішенням суду. Заслухавши позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки підтверджений наступними доказами: відповідно розписки від 12.02.2014р., позивач надав своєму знайомому - відповідачу по справі [PERSON], суму позики в розмірі 57688,00 грн. /а.с.7/. Відповідно цієї розписки відповідач зобов'язався повернути позивачу суму позики до 17.02.2014р. Як пояснив позивач, та відповідач проти цього також не заперечував у судовому засіданні, 17.02.2014 року [PERSON] повернув позивачу 5000 грн та зобов'язався повернути залишок до 21.02.2014 року /а.с.7/, однак на теперішній час залишкова сума позики в розмірі 52688,00 грн. відповідачем в добровільному порядку не повернута. Хоча в судовому засіданні відповідач визнав позов у повному обсязі, пояснив, що не зміг віддати позику через те, що він знаходиться під слідством /а.с.18/, та згоден сплатити дану суму за рішенням суду, про що надав письмову заяву /а.с.17/. Відповідно до ст.1046 та ст.1049 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, при цьому, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в обумовлений договором строк. Суд вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими і не суперечать представленим по справі доказам. Згідно до ст.15 ЦК України, громадянин має право захищати свої інтереси, які не суперечать принципам цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач має право на отримання від відповідача суми заборгованої позики, а також, стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем при зверненні з позовом до суду: позика - 52688,00 грн., сума судового збору - 526,00 грн., а всього - 53214,00 грн. У зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, т.я. знайшли своє підтвердження вищевказаними доказами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

12.02.2014 р. ТОВ за договором фінансового кредиту № ХМ 01-00238 надало [PERSON] кредит у розмірі 600 грн. строком до 05.04.2014 р.. [PERSON] умови кредитного договору щодо вчасного повернення кредитних коштів не виконує, виник борг в розмірі 1789,60 грн., який ТОВ просить стягнути із відповідача, а також судовий збір. Представник позивача позов підтримав, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Так, згідно копії договору фінансового кредиту № ХМ01-00238 від 12.02.2014 р. ТОВ надало [PERSON]. кредит в розмірі 600 грн.. Згідно наданої позивачем довідки заборгованість по кредиту [PERSON] станом на 20.06.2014 р. становить 1789,60 грн., з них 600 грн. боргу за кредитом, 168 грн. боргу за процентами, 921,60 грн. пені, 100 грн. штрафу. Таким чином судом встановлено невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. В зв'язку з цим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

12.02.2015 до суду подано позов [PERSON] до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, в якому позивач просить суд встановити той факт, що [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO], а також визнати за позивачем право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 55,10 кв. м., житловою площею 24,0 кв. м. що розташовані в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Позивачем подано суду заяву, в якій позивач позов підтримав та просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засіданні повторно не з'явився, причин неявку суду не повідомлено, тому суд розглянув справу за відсутності представника відповідача. Дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON], про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER], актовий запис № 187 від 28 вересня 1999 року, вчинений Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], яке належало їй на підставі договору дарування, посвідченого 26 березня 1952 року державним нотаріусом 6-ої міської нотаріальної контори Червоно-Баварського району м. Харкова на ім'я «[PERSON]». Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], вчиненим на підставі актового запису № 1170 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 14 лютого 1940 року міським відділом записів актів громадянського стану м. Харкова і виданим 27 травня 1987 року, [PERSON] значиться в зареєстрованому шлюбу з [PERSON] з 14 лютого 1940 року. [INFO] [PERSON] помер в госпіталі від ран і був похований в м. Кюстрен ( Германія), що підтверджується повідомленням. Оскільки в свідоцтві про народження позивача прізвище матері значиться як «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть як «[PERSON]», позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи той факт, що в наданими документами підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією самою особою, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із батьком позивача [PERSON] з 14 лютого 1940 року, на підставі ст. ст. 256-259 ЦПК України суд вважаю можливим встановити той факт, що [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO]. Зазначений факт має юридичне значення, оскільки на підставі ст. ст. 529, 549 ЦПК України в ред. 1963 року позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері і прийняв спадщину, а тому суд визнає за позивачем право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 55,10 кв. м., житловою площею 24,0 кв. м. що розташовані в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Враховуючи наведене, суд повністю задовольняє позовні вимоги.

Outcome: approved