Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

12.02.2019 року позивач 0 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якому, на підставі ст. ст. 608, 1219, 1282 ЦК України, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики № б/н від 14.03.2011 року у розмірі 16 023 грн. 83 коп. та судові витрати у розмірі 1 921 грн. В обґрунтування позову зазначив наступне. 14.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір № б/н про надання кредиту у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до цього договору [PERSON] отримала дані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальниця [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] на час смерті [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , отже є спадкоємицею. Ухвалою від 20.02.2019 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274\~ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Разом з позовною заявою надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник позивача згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.03.2011\~року [PERSON] підписала анкету-заявку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в КБ «Приватбанк», на підставі якої вона отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З Анкети-заяви позичальника вбачається, що позичальник надала свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 10, 11-44). [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1251 (а.с. 47). Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 31.05.2015 року, за вищевказаним кредитним договором існувала заборгованість у розмірі 7\~739 грн. 26 коп. (а.с. 5). Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 01.01.2019 року за вищевказаним кредитним договором існувала заборгованість у розмірі 16\~023 грн. 83 коп. (а.с. 6-9). Тобто, позивач після смерті боржника [PERSON] продовжував нараховувати заборгованість останній за вищевказаним кредитним договором, що суперечить діючому законодавству України. Позивач розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором на день смерті [PERSON] , а саме станом на 13.02.2017 року, суду не надано. Про відкриття спадщини після смерті позичальниці [PERSON] позивачу було відомо, у зв`язку з чим, як вбачається з матеріалів справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 22.07.2017 року направив претензію кредитора до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори в порядку ст. 1281 ЦПК України по кредитному договору № б/н, укладеного між позивачем та [PERSON] 17.05.2014 року (а.с. 50). При цьому, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н, укладеного між ним та [PERSON] 14.03.2011 року. Тобто, позивач, як кредитор претензію за кредитним договором № б/н від 14.03.2011 року до нотаріальної контори та спадкоємця не направляв та не пред`являв. Крім того, в матеріалах справи є лист-претензія, адресована відповідачу [PERSON] лише 12.11.2018 року, тобто поза межами передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України шестимісячного строку (а.с. 52). В даній претензії позивач зазначив вимоги щодо стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н укладеного 17.05.2014 року, хоча до суду звернувся з вимогою про стягнення заборгованості саме за кредитним договором від 14.03.2011 року. Про відкриття спадщини після смерті позичальниці [PERSON] позивачу було відомо. З матеріалів спадкової справи заведеної після померлої [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори 05.07.2017 року звернувся спадкоємець за законом першої черги донька померлої [PERSON] , [INFO] . Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про отримання спадщини після померлої не зверталися. В спадковій справі також є претензія кредитора від 05.04.2018 року, надіслана до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори в порядку ст. 1281 ЦК України, в якій зазначено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.03.2017 року та від 17.05.2014 року. Претензії кредитора щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.03.2011 року матеріали спадкової справи не містять. Також відповідно до спадкової справи, спадкоємиця [PERSON] та її донька [PERSON] були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Спадкоємиці належали 77/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Однак, в договорі дарування від 05.10.1994 року прізвище спадкоємиця зазначено на українській мові як « [PERSON] », а в паспорті громадянина України та свідоцтві про смерть на українській мові «Многодєтна». Чи видавалося свідоцтво про право на спадщину [PERSON] , після померлої [PERSON] в спадковій справі не зазначено. Відповідно до\~ст.\~1258\~ЦК\~України,\~спадкоємці\~за\~законом одержують\~право\~на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 та в постанові по справі №759/12484/15-ц від 11.03.2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно\~з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Також, згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення\~ст. 1282 ЦК України\~спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Крім того, позивач просить суд стягнути заборгованість, яка розрахована станом на 01.01.2019 року, а не на день смерті спадкодавця. Судом встановлено, що станом на 22.07.2017 року, позивачу було відомо про відкриття спадщини після померлої [PERSON] , однак позивач звернувся з письмовою вимогою саме до спадкоємця [PERSON] лише 12.11.2018 року та з вимогами про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 17.05.2014, а позовні вимоги пред`являє про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 14.03.2011 року (а.с. 52). Тобто, позивач претензію як кредитор по спадкоємця [PERSON] не пред`явив в межах передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку, який є присічним, при цьому, не встановлена вартість майна, прийнятого спадкоємицею у спадщину. Відсутність вартості майна, отриманого у спадщину, визначення його ринкової вартості на час відкриття спадщини, що в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги, а тому у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити з вищезазначених підстав. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то ці витрати не підлягають компенсації.

Outcome: dismissed