Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

10 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Володимир-Волинського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову вказала, що з 24 листопада 2006 року вона, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, [PERSON]. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, а тому рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 березня 2013 року шлюб між ними розірвано. Вони стали проживати окремо один від одного, діти проживають разом з нею та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча зобов'язаний надавати. Їй одній утримувати дітей дуже важко, так як вона не працює, доходів в неї інших немає. Відповідач офіційно не працює, однак отримує тимчасові заробітки, має мінливий нерегулярний дохід. Ніякі стягнення за виконавчими документами з відповідача не проводяться, стан здоров'я в нього задовільний, а тому вона змушена звернутись у суд із позовом про стягнення з нього аліментів. У позові зазначила, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісяця до повноліття дітей. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 січня 2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження 01 лютого 2019 року з викликом сторін. Позивач [PERSON], як і відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви сторін, де [PERSON] та [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності. При цьому, позивач позовні вимоги зменшила просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, в розмірі по 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, а відповідач зменшені позовні вимоги визнає, також зазначає, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей,сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі по 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних правта обов'язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України (далі - СК України). У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Так, дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20 вересня 2007 року, видане виконкомом Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25 вересня 2014 року, видане виконкомом Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час розгляду справи було встановлено, що неповнолітні діти, син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] проживають разом з матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Вказана обставина сторонами не заперечувалась та підтверджується довідкою про склад сім'ї виданою Зарічанською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області № 1607 від 04 липня 2017 року. В силу статті 51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Стаття 59 Закону України «Про освіту» передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Отже, батьки зобов'язані, постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім'ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини. Спірні правовідносини регулюються ч.1 ст. 184 СК України, за якою підставою для присудження аліментів у твердій грошовій сумі є те, що відповідач є працездатною особою Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VIII установлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році, зокрема для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», для забезпечення найкращих інтересів дитини та підставі встановлених фактів, оцінки наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що надасть можливість забезпечувати дитині нормальний життєвий рівень. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей, рівень матеріального забезпечення платника аліментів, відсутність у нього аліментних обов'язків щодо інших дітей, визнання відповідачем позову, виходячи з наданих суду доказів, суд вважає можливим визначити суму аліментів в твердій сумі в розмірі по 1200 гривень на кожну дитину щомісячно з дня звернення до суду та до повноліття дітей, чи зміни матеріального стану платника аліментів. В силу ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved