Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

11 грудня 2020 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, та понесені нею судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 30.06.2017 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, у якому [INFO] народилась донька\~ [PERSON] . На утриманні їх сім`ї були ще дві дитини позивача: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через те, що відповідач зловживає спиртними напоями, не цінує сімейні відносини,\~ постійно свариться і не поважає позивача як жінку, що відображається на стосунках в сім`ї. Поведінка позивача викликає багато сварок та суперечок, свідком яких нерідко стають діти, що відображається на їх психологічному стані. Позивач зазначає, що на час звернення її з позовом до суду відповідач відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія №43». В січні 2021 року закінчується строк відбування покарання відповідача, проте, вони з відповідачем втратили статус сім`ї, спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам її та інтересам її дітей, примирення вважає неможливим. Мотивуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання доньки позивач зазначила, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання їх спільної дитини, тому просить суд стягнути аліменти на утримання доньки. Також позивач зазначила, що відповідач є особою працездатного віку, не інвалід, він не має іншої родини та інших неповнолітніх дітей, осіб на утриманні, які потребують його обов`язкового утримання та у нього відсутнє будь-яке нерухоме та рухоме майно. 06 січня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження\~ про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за місцем його реєстрації. 04 березня 2021 року до суду повернуто поштове повідомлення направлене судом до ДУ «Харківська виправна колонія №43» та 17 березня 2021 року направлене судом за місцем реєстрації відповідача без вручення. Станом на 13 квітня 2021 року відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 30 червня 2017 року Шосткинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу відповідач змінив прізвище на « [PERSON] » /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] /а.с. 7/. Згідно довідки про склад сім`ї ТОВ «Жилкомсервіс» від 10 гудня 2020 року, неповнолітня [PERSON] , зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. Відповідно до довідки Державної установи «Харківська виправна колонія (№43)» від 05.08.2019 року № 5/12/1-1470/П1, [PERSON] засуджений 19 вересня 2018 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 29 травня 2019 року. В ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» відбував покарання з 29 липня 2019 року. Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки за час подружнього життя між сторонами не досягнуто взаєморозуміння. Подружжя спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного. Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Крім того, судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обов`язку утримання малолітньої дитини. У відповідності до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, Ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та держави.

Outcome: approved