Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

12.01.2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції звернулось до суду із вказаним позовом з вимогою стягнути на свою користь солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 011/0008/154646 від 24.07.2013 року в розмірі 22141,77 грн. та сплачений позивачем судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 011/0008/154646 від 24.07.2013 року, згідно умов якого позивач надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 50000 грн. до 24.07.2014 року під 26 процентів річних, а останній зобов'язався його повернути. Станом на час розгляду справи відповідач свої зобов'язання у повній мірі не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 22141,77 грн. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 29283/356464/356464 від 24.07.2013 року. 13.03.2015 року на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач, зменшивши розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, просив солідарно стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість (пеню за прострочення сплати кредиту та відсотків) в розмірі 2647,13 грн. Представник позивача Куриш В.І. подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 24.07.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 011/0008/154646, згідно умов якого позивач надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 50000 грн. до 24.07.2014 року під 26 процентів річних, а останній зобов'язався його повернути. Згідно п. 5.2 кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком. За змістом п. 11.2.1 кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався сплатити на користь позивача за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за договором - пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. В порушення зазначених положень кредитного договору, відповідач [PERSON] грошові зобов'язання з повернення кредиту у встановлені порядок та строки належним чином не виконав. Станом на 27.02.2015 року відповідач [PERSON] згідно наданих позивачем розрахунків має заборгованість по сплаті пені за порушення кредитних зобов'язань в розмірі 2647,13 грн. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Положеннями ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Для забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 29283/356464/356464 від 24.07.2013 року. Згідно п. 1.1 вказаного договору поруки поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд приходить до висновку, що викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження дослідженими судом письмовими доказами, відповідачі несуть відповідальність за порушення кредитних зобов'язань як солідарні боржники, а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, що визначений у заяві про зменшення позовних вимог, то з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у повному обсязі та в рівних частинах, тобто по 121,80 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 536, 549, 554, 610, 612, 629, 1054, ЦК України,

Outcome: approved