Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

12.05.2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 06.12.2010 року помер його батько [PERSON]. Згідно запису погосподарської книги № 8 господарського обліку за життя [PERSON] належало домоволодіння № 35 по вул. Щорса в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді: - житлового будинку № 35 по вул. Щорса в с. Хороше, Петропавлівського району, Дніпропетровської області; - земельної ділянки площею 0,05 га кадастровий № 1223887100:05:001:0064 розташованої в с. Хороше, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, вул. Щорса, 35, переданої для ведення особистого селянського господарства; - земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий № 1223887100:05:001:0063 розташованої в с. Хороше, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, вул. Щорса, 35, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - земельної ділянки розташованої на території Хорошівської сільської ради площею 5,010 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - майнового свідоцтва № 200 на суму 5694 грн. За життя [PERSON] 23.07.2008 року склав заповіт, відповідно до якого земельну ділянку, розташовану на території Хорошівської сільської ради площею 5,010 га, майнове свідоцтво № 200 на суму 5694 грн. він заповів позивачу. Що стосується майна не охопленого заповітом, а саме: житлового будинку, та земельних ділянок біля будинку, то відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України позивач зазначає , що він має право на його спадкування за законом, як спадкоємець першої черги. Крім позивача, спадкоємцем за законом першої черги та спадкоємцем, який має право на обов'язкову частку у спадковому майні незалежно від заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України є непрацездатна дружина померлого і мати позивача [PERSON], яка відмовилася від прийняття обов'язкової частки у спадщині та відмовилася від спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON]. Таким чином, позивач вважає, що він є єдиним спадкоємцем за законом і за заповітом після смерті батька [PERSON]. 18.04.2016 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, та отримав свідоцтво про прийняття спадщини за законом у вигляді двох земельних ділянок. Позивач також звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 35 по вул. Щорса в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належав померлому [PERSON], але нотаріус постановою від 18.04.2016 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва, тому що йому необхідно було надати правовстановлюючий документ та витяг з реєстру прав власності на житловий будинок на імя померлого [PERSON]. Нотаріус йому розяснив, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. На теперішній час на вказане спадкове майно він не може отримати свідоцтво про право на спадщину та підтвердити свої майнові права спадкоємця через відсутність правовстановлюючого документа, в звязку з чим він вимушений звертатись до суду з позовом про визнання за ним як спадкоємцем права власності на спадкове майно. На підставі ст. ст. 328, 392, 398, 1216, 1223 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивач просить суд визнати за ним, [PERSON], право власності па спадкове майно у вигляді житлового будинку № 35 по вул. Щорса в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, господарські будівлі та споруди: сіни, позначені на плані технічної документації літерою «а», ґанок, літня кухня, сарай - літ. «Б», сарай - літ. «В», погріб - літ. «пд», ворота з хвірткою - №1-2, огорожа - №3-4, що розташовані за адресою вул. Щорса, 35 в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської областю. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав і просив задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 06.12.2010 року помер батько позивача [PERSON], свідоцтво про смерть серії 1-КИ № 370438, видане виконавчим комітетом Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 08 грудня 2010 року, актовий запис № 34, копія свідоцтва додана до позову (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно запису погосподарської книги № 8 господарського обліку за життя належало домоволодіння № 35 по вул. Щорса в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 06.06.2016 року за № 422 (а.с. 41). 23.07.2008 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 106, відповідно до якого земельну ділянку, розташовану на території Хорошівської сільської ради площею 5,010 га та майнове свідоцтво № 200 на суму 5694 грн. він заповів своєму сину позивачу (а.с. 14). Родинні стосунки позивача з померлим підтверджуються свідоцтвом про народження серії ІІ-УР № 041175, виданим 15.08.1959 року Хорошівським сільським РАГС Петропавлівського району, у якому померлий [PERSON] вказаний батьком позивача, копія якого у матеріалах справи (а.с. 12). Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст. 1274 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України позивач має право на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, на майно, яке не охоплене заповітом, а саме: житлового будинку, та земельних ділянок біля будинку. Після смерті батька позивач фактично вступив у володіння та користування спадковим майном. На день смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав у житловому будинку, розташованому по вул. Щорса, 35 в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] та його син позивач, що підтверджується довідкою Хорошівської сільської ради № 56 від 26.01.2011 року (а.с. 13). Отже, крім позивача, спадкоємцем за законом першої черги та спадкоємцем, який має право на обов'язкову частку у спадковому майні незалежно від заповіту є непрацездатна дружина померлого і мати позивача [PERSON], яка відмовилася від прийняття обов'язкової частки у спадщині та відмовилася від спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], що підтверджується її заявою поданої нотаріусу за місцем відкриття спадщини 26.01.2011 року № 36 та зареєстрованою секретарем Хорошівської сільської ради Петропавлівського району (а.с. 15). На підставі чого позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом і за законом після смерті батька [PERSON]. 18.04.2016 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, та отримав свідоцтво про прийняття спадщини за законом у вигляді двох земельних ділянок, що підтверджується копією свідоцтва НАІ 475472 від 28.04.2016 року, зареєстрованого в спадковому реєстрі за № 444 (а.с. 17), та копією свідоцтва НАІ 475473 від 28.04.2016 року, зареєстрованого в спадковому реєстрі за № 446 (а.с. 20). Позивач також звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 35 по вул. Щорса в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належав померлому [PERSON], але нотаріус постановою від 18.04.2016 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва, тому що йому необхідно було надати правовстановлюючий документ та витяг з реєстру прав власності на житловий будинок на імя померлого [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до розяснень, що містяться в ч.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховног Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, тому що нотаріус вважає, що у нього відсутній правовстановлюючий документ на це майно, в звязку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину і звернувся з позовом до суду. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. ЦК України не містить визначення такого об'єкта права власності як домоволодіння. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Довідкою Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 422 від 06.06.2016 року підтверджується, що житловий будинок по вул. Щорса, 35 в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області належав [PERSON] згідно погосподарської книги № 8 (а.с. 41). Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 22.04.2016 року ФОП [PERSON], цей садибний будинок побудований з 1959 р. по 1966 рік і складається з наступного: житловий будинок літ. «А»; сіни літ. «а»; ганок; літня кухня, сарай літ. «Б»; сарай літ. «В»; погріб літ. «пд.»; ворота з хвірткою № 1-2; огорожа «№3-4»; розташований по вул. Щорса, 35 в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с. 23-27). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Отже, садибний (індивідуальний) житловий будинок № 35 по вулиці Щорса в с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області належав на праві власності померлому [PERSON], який набув його відповідно до діючого на час закінчення будівництва законодавства, що не передбачало державної реєстрації права власності, позивач є спадкоємцем першої черги спадкового майна зазначеної особи у вигляді житлового будинку, і нотаріус безпідставно відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нього. Вартість спадкового домоволодіння складає 22943 грн., що підтверджується висновком про оцінку майна: житлового будинку літ. А загальною площею 48,3 кв. м. з погосподарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Петропавлівський район, с. Хороше, вул. Щорса, 35, виконаного субєктом оціночної діяльності на підставі договору від 22 квітня 2016 року № 11/16-ПТ-М (а.с. 29). Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір, про що до позову додана квитанція банку від 10.05.2016 року (а.с.1). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved