Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

11 вересня 2018 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON], заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви зазначено, що з метою призначення пенсії за віком він звернувся з заявою до Межівського сектору обслуговування громадян (сервісний центр) Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Втім вони виявили помилковість запису його по батькові у трудовій книжці, де зазначеного його, як «[PERSON]». Крім цього була виявлена помилка та неповнота написання його імені та по батькові в архівних довідках відділу трудового архіву Межівської районної ради, а саме де його зазначено як «[PERSON]» та «[PERSON]», а також в дипломі про закінчення повного курсу середнього професійно-технічного училища №1 м. Дніпропетровська про здобуття професії арматурник-електрозварювальник помилково зазначено по-батькові як «[PERSON]». Правильність запису його по батькові українською мовою як «[PERSON]» він підтверджує документальними доказами. Виправити цей недолік він самостійно не може у зв'язку з тим, що підприємство де видавалась трудова книжка вже не існує. Заявник просить суд встановити факт належності йому правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки [NUMBER] заповненої 27 березня 1980 року на ім'я «[PERSON]»; архівних довідок відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області [NUMBER] від 30 серпня 2018 року, [NUMBER] від 30 серпня 2018 року та [NUMBER] від 06 вересня 2018 року, де помилково зазначено як «[PERSON]» та «[PERSON]»; диплому серії [NUMBER], виданого 20 липня 1978, реєстраційний [NUMBER] про закінчення повного курсу середнього професійно-технічного училища №1 м. Дніпропетровська та здобуття професії арматурника - електрозварювальника третього розряду, де помилково зазначено по батькові, як «[PERSON]». У судове засідання заявник не з'явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні уточненої заяви наполягає. Представник заінтересованої особи - Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення уточненої заяви не заперечують, в прийнятті рішення цілком довіряють суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У судовому засіданні встановлено, що з метою призначення пенсії за віком [PERSON] звернувся з заявою до Межівського сектору обслуговування громадян (сервісний центр) Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, при ознайомленні з документами [PERSON] було встановлено, помилковість запису його по батькові у трудовій книжці, де зазначеного його, як «[PERSON]». Крім цього була виявлена помилка та неповнота написання його імені та по батькові в архівних довідках відділу трудового архіву Межівської районної ради, а саме де його зазначено як «[PERSON]» та «[PERSON]», а також в дипломі про закінчення повного курсу середнього професійно-технічного училища №1 м. Дніпропетровська про здобуття професії арматурник-електрозварювальник помилково зазначено по-батькові як «[PERSON]». Дослідивши у судовому засіданні, надані копії документів [PERSON] встановлено, що згідно: копії паспорту серія [NUMBER] виданого Межівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23.04.1997 року, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копії трудової книжки [NUMBER] заповненої 27 березня 1980 року на ім'я «[PERSON]», копії архівних довідок відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області [NUMBER] від 30 серпня 2018 року, [NUMBER] від 30 серпня 2018 року та [NUMBER] від 06 вересня 2018 року, а також копії диплому серії [NUMBER], виданого 20 липня 1978, реєстраційний [NUMBER] про закінчення повного курсу середнього професійно-технічного училища №1 м. Дніпропетровська та здобуття професії арматурника - електрозварювальника третього розряду, по батьковій заявника правильно необхідно вважати «[PERSON]». Перевіривши надані документи щодо особистості [PERSON], слід зазначити, що помилки та неточності в вищевказаних архівних довідках слід розглядати як механічні помилки працівників, які складали ці документи, на підставі яких були видані вказані довідки. Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. П. 1 Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику для правильного нарахування, перерахування та отримання пенсії, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає встановити факт належності [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], правовстановлюючих документів, а саме: трудової книжки [NUMBER] заповненої 27 березня 1980 року на ім'я «[PERSON]»; архівних довідок відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області [NUMBER] від 30 серпня 2018 року, [NUMBER] від 30 серпня 2018 року та [NUMBER] від 06 вересня 2018 року, де помилково зазначено як «[PERSON]» та «[PERSON]»; диплому серії [NUMBER], виданого 20 липня 1978, реєстраційний [NUMBER] про закінчення повного курсу середнього професійно-технічного училища №1 м. Дніпропетровська та здобуття професії арматурника - електрозварювальника третього розряду, де помилково зазначено по батькові, як «[PERSON]». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved