Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~12.12.2017 року [PERSON] звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] постійно мешкала у Російській Федерації у Республіці Саха (Якутія) у період з 1996 по 2005 роки. У звязку із запланованим переїздом на постійне місце мешкання на територію України у вересні 2004 року у позивача виникла необхідність придбати житло у м. Словянську Донецької області. Попередньо погодивши зі своєю матірю [PERSON] придбання житла за адресою [ADDRESS] позивач 06 вересня 2004 року надіслала банківським переводом на адресу матері грошові кошти в сумі 6\~500 доларів США, що на той момент складало 189\~999,55 рублів, а також відправила поштою нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила мати [PERSON] придбати на імя позивача вищевказану квартиру. 22 жовтня 2004 року [PERSON] придбала на імя [PERSON], як позивачу було повідомлено відповідачем, квартиру [ADDRESS] за 6\~500 доларів США. Угода була посвідчена приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] У жовтні 2004 року [PERSON] надіслала поштою позивачу лист, в якому повідомила, що документи на вказану квартиру вона здала до БТІ для оформлення. Як зазначає позивач, правовстановлюючі документи на квартиру постійно перебували у відповідача та їхній зміст [PERSON] невідомий. На теперішній час від працівників поліції позивачу стало відомо про те, що вона не є власником вищевказаного житла, її мати придбала квартиру на оформила її на своє імя та наразі вживає заходи щодо виселення позивача та членів її сімї із даної квартири. [PERSON] того, з відомостей КП «БТІ м. Словянська» позивачу стало відомо, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач вказує про те, що вона зареєстрована у вказаній квартирі з 05 липня 2005 року та постійно в ній мешкає, всі особові рахунки зі сплати житлово-комунальних послуг на вищезазначену квартиру оформлені на її імя та сплачуються нею особисто у повному обсязі. На підставі чого просить суд визнати угоду купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладену між [PERSON] Олександровичем та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] 22 жовтня 2004 року, реєстраційний № 3814, дата реєстрації 17 листопада 2004 року, номер запису 17804 у книзі 28 недійсною; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не зявилась, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі за участю представника [PERSON] (а.с.16). У судових засіданнях, у яких позивач приймала участь, надала пояснення, в яких підтвердила обставини, що викладені у позові. Додатково зазначила, що разом із грошима, що були нею вислані матері для придбання квартири, вона надіслала нотаріально посвідчену довіреність, проте ні оригіналу, ні копій цього документу вона не має, оскільки відправила його поштою. Позивач у вказаній квартирі була зареєстрована та мешкала з 05.07.2005 року. Реєстрація позивача за вказаною адресою в паспортному столі відбувалася за участю її матері [PERSON] - відповідача по даній справі. У 2014 році позивачу стало відомо про те, що за адресою [ADDRESS] є заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг. Після цього вона звернулася до суду із позовом до колишнього чоловіка [PERSON] та [PERSON] про розподіл особових рахунків по сплаті за комунальні послуги та за користування житлом. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Вказав, що строки звернення до суду із даним позовом позивачем не було пропущено, оскільки вона зареєстрована та постійно мешкає у квартирі [ADDRESS] та довідалася про порушення своїх прав лише зі слів працівників поліції. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не зявилась, надала заяву,в якій вказала, що просить справу розглядати без її участі за участю її представника [PERSON] В заяві зазначила, що просить застосувати позовну давність до вищенаведених правовідносин, що утворилися між нею та [PERSON] (а.с.35). Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що квартира [ADDRESS] була придбана за грошові кошти [PERSON] Звернув увагу, що позивачем не надано до суду жодних доказів того, що вона надсилала грошові кошти у сумі 6\~500 доларів США на адресу матері, матеріали справи не містять первинних документів звернення до банківської установи щодо надіслання коштів та отримання [PERSON] зазначених грошей. Меморіальний ордер про надіслання грошей у сумі 6\~500 доларів США не є належним доказом по справі, оскільки у даному документі не зазначено цільового призначення платежу. Позивачем не надано підтверджуючого документу, а саме довіреності про уповноваження [PERSON] на вчинення будь-яких дій від імені [PERSON]. Вказав, що твердження позивача щодо оформлення особових рахунків на її імя не є доказом того, що зазначена квартира належить позивачу на праві власності. Зазначив, що позивач разом із сімєю мешкала у цій квартирі та користувалася житлово-комунальними послугами, за користування якими здійснювала оплату. Просив застосувати позовну давність до даних правовідносин, оскільки позивачу стало відомо про порушення її прав ще у 2014 році, а саме з дати 03.10.2014 року, моменту звернення до суду [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про розподіл особових рахунків по сплаті за комунальні послуги та за користування житлом. Більш того, у даному позові позивач вказує, що власником спірної квартири є її матір [PERSON] Вважає, що межі позовної давності були встановлені з 03.10.2014 року по 03.10.2017 року, отже позивачем було пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав. До суду з даним позовом позивач звернулася 12.12.2017 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2004 році позивач надіслала [PERSON] гроші у сумі 6\~500 доларів США та довіреність на придбання квартири [ADDRESS] на імя [PERSON] Правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру постійно перебували у відповідача [PERSON] Про те, що вказана довіреність була надіслана позивачем, свідку було відомо лише зі слів [PERSON] та зміст довіреності йому був невідомий. Вказав, що у 2014 році позивачем йому було повідомлено, що право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він мешкав у спірній квартирі [ADDRESS] з 2005 по 2008 роки. Йому відомо, що батьки, [PERSON] та [PERSON], надіслали бабусі, [PERSON], гроші для придбання для них квартири. Лише у 2014 році він довідався, що квартира на праві власності належить [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що квартира за адресою м. Словянськ, вул. Новосодівська, 5/44 була ним продана [PERSON] 22.10.2004 року приблизно за 6\~300 доларів США та при здійсненні правочину купівлі-продажу квартири [PERSON] казала, що кошти на придбання нерухомості їй було надіслано її донькою для придбання для неї квартири та вона діє за довіреністю від її імені. При укладанні договору купівлі-продажу вказаної квартири [PERSON] довіреності не надавала і в договорі вказана тільки вона, як покупець. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 2005 року у квартирі [ADDRESS] постійно мешкала позивач, [PERSON], разом із сімєю, а саме чоловіком та двома дітьми. Позивачем здійснювалася оплата житлово-комунальних послуг. Їй відомо, що у 2016 році [PERSON] неодноразово зверталася до поліції щодо мешканців квартири [ADDRESS]. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази по справі оцінюються судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77 - 80 ЦПК України). Згідно копії Меморіального ордеру № 01 від 06 вересня 2004 року [PERSON] було здійснено переказ грошових коштів у сумі 6\~500 доларів США, що становило 189\~999,55 рублів (а.с.9). 22 жовтня 2004 року між [PERSON], що діяв як продавець від свого імені та від імені [PERSON] та [PERSON], що діяла як покупець, було укладено Договір купівлі-продажу квартири № 44, що розташована в будинку № 5 по вул. Новосодівській у м. Словянську за ціною 32\~600 гривень, посвідчений приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки КП «БТІ м. Словянськ» № 3535-4/0.45/01 від 22 грудня 2016 року, право власності на квартиру № № 44, що розташована в будинку № 5 по вул. Новосодівській у м. Словянську станом на 01 січня 2013 року зареєстроване за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] (а.с.6). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно заочного рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 04 квітня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та після розірвання шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище «Павлюченко» (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НО № 444124 від 07 травня 2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, 07 травня 2016 року [PERSON] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 134. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище «Крінс» (а.с.13). Як зазначає позивач, з 05.07.2005 року вона зареєстрована у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією паспорта [PERSON] (а.с.11 зворот), постійно в ній мешкає, сплачує житлово-комунальні послуги, всі особові рахунки зі сплати житлово-комунальних послуг на вищезазначену квартиру оформлені на її імя. Проте, згідно копій квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг за березень та квітень 2016 року, за адресою [ADDRESS], особовий рахунок № 48473 відкрито на імя [PERSON] (а.с.42). Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про розподіл особових рахунків по сплаті за комунальні послуги та за користування житлом. В позові вказала, що власником вищевказаної квартири є її мати [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2004 року (а.с.38-40). 06 жовтня 2014 року за вищевказаним позовом було відкрито провадження по справі (а.с.40). 17 жовтня 2014 року ухвалою суду зазначений позов було залишено без розгляду на підставі заяви позивача (а.с.41). У звязку із виникненням суперечок щодо спірної квартири [ADDRESS], 15.11.2016 року за заявою [PERSON] було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Відповідачем було повідомлено, що позивач та [PERSON] мешкають у вищевказаній квартирі, звідки відмовляються зїжджати, змінили замок до вхідної двері без згоди власниці, чим порушують права [PERSON] на зазначену нерухомість (а.с.3). Щодо запитуваної інформації з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» стосовно меморіального ордеру від 06.09.2004 року про банківський переказ грошових коштів в сумі 6\~500 доларів США від імені [PERSON] на імя одержувача [PERSON], ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що меморіальний ордер не може бути наданий у звязку зі спливом терміну зберігання 5 років (а.с.55). Суд, вирішуючи справу по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини та з урахуванням заяви відповідача про сплив строків позовної давності, вважає за необхідне зазначити наступне. Строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Так, в розумінні статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов'язується з конкретною вимогою про захист окремого порушено права. У даному випадку така вимога стосується визнання недійсним договору у зв'язку з його невідповідністю на момент укладення такого договору нормам чинного законодавства. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 910/9452/17. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У правовій позиції Верховного Суду України, зробленій у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-2469цс16, зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 2205/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. \~ \~ \~ \~ Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. \~ \~ \~ \~Така правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14. \~ \~ \~ \~Частина четверта статті 263 ЦПК України наголошує, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що на момент звернення до Словянського міськрайонного суду 03 жовтня 2014 року позивач [PERSON] могла і зобов'язана була знати про стан своїх майнових прав. \~ \~ \~ \~Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема, позовною заявою про розподіл особових рахунків по сплаті за комунальні послуги та за користування житлом (а.с.38). \~ \~ \~ \~Проте позивач, яка на момент звернення до суду із вищевказаним позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності до [PERSON] не довела той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач довідалась про порушення свого права 03 жовтня 2014 року, а тому перебіг позовної давності починається саме з цього дня. Встановлено, що відповідач у спорі до ухвалення судом рішення надала заяву про застосування позовної давності. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ураховуючи, що позивач звернулась до суду 12 грудня 2017 року, не подала до суду доказів поважності причин пропуску строків позовної давності та відповідач до ухвалення рішення заявила про застосування позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. Оскільки позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 640 гривень 00 копійок (а.с.1), судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed