Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

11.07.2016 р. та уточнено 19.09.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про стягнення з відповідачів солідарно майнової в сумі 30785,40 грн. та стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 7000 грн., завданої злочином внаслідок ДТП, яке відбулося 13.07.2013 р. по вул.23 Лютого в м.Кривому Розі. Вказує, що 13.07.2013 р. водій [PERSON] рухаючись на автомобілі «ВАЗ 21070», Реєстр.№АЕ0143 АА по вул.23 Лютого в м.Кривому Розі, здійснив проїзд перехрестя з вул.Сурікова на заборонений (червоний) сингал світлофора. Допустив наїзд на автомобіль «Шкода-Суперб», Реєстр.№АЕ4108 СА який належить позивачу [PERSON]; внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Постановою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 15.10.2013 року [PERSON] було визнано винним в даному ДТП за ст.124 КУпАП. Крім того винуватість [PERSON] підтверджується постановою слідчого Тернівського ВП Криворізького ВП від 05.01.2016 р. якою встановлена вина відповідача в отриманні ним тілесних ушкоджень. Відповідальність заподіювача шкоди, була застрахована згідно договору в [PERSON] «УАСК АСКА» згідно поліса №АВ/4442093. Згідно висновку автотоварозначого дослідження від 16.08.2013 р. розмір майнової шкоди завданої внаслідок ДТП становить 30785,40 грн. Згідно ст.ст.1187, 1188, 1167 ЦК України просить стягнути вказану суму солідарно з [PERSON] і [PERSON] «УАСК АСКА», а моральну шкоду стягнути з [PERSON] Розмір шкоди обгрунтовує порушенням звичайного способу життя, повязаного з необхідності керування автомобілем позивачем, ігнорування відповідачем обовязку відшкодування шкоди. Просить також стягнути 2900 грн. витрат на правову допомогу та 551,20 грн. сплаченого судового збору. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позов підтримав, вказує що постанова судді по справі про адміністративне правопорушення є доказом вини відповідача, та позивач звільняється від обовязку доведення цієї обставини. Позивач [PERSON] не звертався до страховика [PERSON] «УАСК АСКА» з вимогою про страхове відшкодування. Обрав спосіб захисту своїх майнових прав шляхом звернення до суду з позовом як до винуватця ДТП, так і до страховика, які повинні нести солідарну відповідальність. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, вказує, що згідно ухвали слідчого судді від 16.11.2016 р. проводиться досудове розслідування за фактом ДТП між водіями [PERSON] та [PERSON] яке відбулося 13.07.2013 р. по вул.23 Лютого в м.Кривому Розі. Постанова слідчого від 05.01.2016 р. про закриття провадження по справі відносно [PERSON] скасована судом, тому належні джокази винуватості [PERSON] відсутні. Відповідач [PERSON] «УАСК АСКА» 07.08.2017 р. направило до суду письмові заперечення з клопотанням про розгляд справи в відсутності представника. Посилається на порушення строків звернення за виплатою страхового відшкодування позивачем. Норми ст.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. [PERSON] дізналося про вимоги позивача 26.09.2016 р. отримавши копію позовної заяви. Вислухавши представників сторін, оцінивши письмові заперечення як підставу для застосування строків позовної давності відповідно до правил ст.267 ч.3 ЦПК України, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судомвстановлено, що згідно постанови судді Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 15.10.2013 року, а.с.70, адміністративна справа відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП провадженням закрита за давністю накладення адміністративного стягнення. Встановлено, що 13.07.2013 р. водій [PERSON] рухаючись на автомобілі «ВАЗ 21070», Реєстр.№АЕ0143 АА по вул.23 Лютого в м.Кривому Розі, здійснив проїзд перехрестя з вул.Сурікова на заборонений (червоний) сингал світлофора. Допустив наїзд на автомобіль «Шкода-Суперб», Реєстр.№АЕ4108 СА який належить позивачу [PERSON]; внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а водій [PERSON]Вю отримав тілесні ушкодження. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.1187, 1188 п.1, 1167 ЦК України, - згідно яких, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, володільцем джерела підвищеної небезпеки яким є особа, яка володіє вказаним джерелом на відповідній правовій підставі /власність, договір підряду, оренди тощо/. Володілець джерела підвищеної небезпеки зобовязаний також відшкодувати і моральну шкоду, заподіяну з його вини вказаним джерелом. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування нею шкоди, зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою /страховим відшкодуванням/. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 16.08.2013 р. а.с.7-13, вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Шкода-Суперб», Реєстр.№АЕ4108 СА який належить позивачу [PERSON] складає 30785,40 грн. Огляд авто проводився 07.08.2013 р. без другого учасника ДДТ [PERSON] і представника [PERSON] «УАСК АСКА». Між [PERSON] «УАСК АСКА» та [PERSON] як належним володільцем транспортного засобу «ВАЗ 21070», Реєстр.№АЕ0143 АА було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.04.2013 р. №АВ/4442093 р. зі строком дії до 01.04.2014 р. та страховою сумою при пошкодженні майна 50000 грн. при нульовій франшизі п.п.4-5 Договору а.с.140, що визнається сторонами в судовому засіданні. Таким чином цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована [PERSON]. Тобто за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник\~особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується\~володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187\~ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено\~такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами. До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~«Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі\~Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22, 31, 33, 35, 36-37 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Передбачають вказані норми також, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника. Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання\~первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування\~виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим\~страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.\~\~ Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Тобто право потерпілого є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий ([PERSON]І.) не був. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не\~зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином позивачу [PERSON] як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань\~деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав, на що вказував суд раніше. Способ захисту свого права обраний позивачем [PERSON], щодо солідарного стягнення шкоди з [PERSON] і [PERSON] «УАСК АСКА» не відповідає правовідносинам які склалися. Солідарну відповідальність згідно норм ст.1190 ЦК України несуть особи спільними діями яких завдано шкоди. В даному випадку страховик може самостійно виплатити страхове відшкодування, здійснивши свій обовязок за договором, або [PERSON] може нести відповідальність самостійно, або в частині яка не покрита страховим відшкодуванням. Розглядаючи позов про відшкодування матеріальної шкоди диспозитивно в межах позову відповідно до ст.11 ЦПК України, суд позбавлений можливості для його задоволення. Крім того з позовом до [PERSON] і [PERSON] «УАСК АСКА», позивач звернувся 19.09.2016 р. при тому що ДТП відбулося 13.07.2013 р. з перебігом строку понад 3 роки та 2 місяці. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист. [PERSON] на захист виникло у позивача 13.07.2013 р., та [PERSON] до звернення до суду не звернувся до страховика з заявою про страхове відшкодування, не звернувся до суду з позовом впродовж 3 років 2 місяців, що є також підставою для відмови в позові. Позов про стягнення моральної шкоди до [PERSON] суд вважає не обґрунтованим належними доказами. Як зазначалося судом правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.1187, 1188 п.1, 1167 ЦК України, - згідно яких, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Володілець джерела підвищеної небезпеки зобовязаний також відшкодувати і моральну шкоду, заподіяну з його вини вказаним джерелом. Тобто доказуванню підлягає винуватість осіб учасників ДТП. Суд вважає, що позивач [PERSON] не надав суду достатніх належних доказів вини виключно відповідача [PERSON] в ДТП. Так при встановленні цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду (моральну) суд повинен врахувати не тільки винуватість [PERSON], а й відсутність грубої необережності в діях (бездіяльності) самого [PERSON] або наявність вини в його діях. Згідно постанови суддіТернівського районного суду м.Кривого Рогу від 15.10.2013 року, а.с.70, адміністративна справа відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП провадженням закрита за давністю накладення адміністративного стягнення. В провадженні Тернівського ВП КВП перебуває кримінальне провадження внесене в ЄРДР 13.07.2013 р. під №12013040760002135 за фактом отримання тілесних ушкоджень [PERSON] при обставинах ДТП по якому слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження а.с.5. На вказану постанову як на доказ посилається сторона позивача. Але вказана постанова скасована ухвалою слідчого судді від 14.09.2016 р. а.с.67-68, та не може слугувати доказом по справі. Більш судом при розгляді матеріалів кримінального провадження встановлено що слідчий невмотивовано, та без достатньо перевірених слідчим шляхом обставин, прийшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження відносно [PERSON] та його невинуватості. Слідчим не визначено яким чином рухався [PERSON], та як він діяв як водій, чому визнаний невинуватим, в межах яких норм ПДД України діяв в постанові не викладено, хоча диспозиція ст.286 КК України передбачає саме порушення Правил як підставу для відповідальності. В ході досудового розслідування з [PERSON] був проведений слідчий експеримент, але дані отримані в ході його проведення слідчим в постанові не аналізувались. Слідчий експеримент з [PERSON] не проводився, як не проводились одночасні допити між свідками, одночасний допит потерпілого та свідків по обставинам проїзду [PERSON] перехреста на заборонений сигнал світлофора. Не опитувався брат потерпілого зі свідком [PERSON], яка пояснювала, що їй пропонувалися гроші щодо свідчення обставин проїзду перехрестя учасниками ДТП. На час розгляду цивільного спору судом кримінальне провадження не закінчено, тому до його розгляду суд позбавлений в повній мірі визначитись зі ступенем вини учасників, як підставою для відповідальності за завдану моральну шкоду. На підставі ст.ст. ст.ст.1187, 1188 п.1, 1167, 1194 ЦК України, ст.2,6,35,37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed