Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

12.11.2019 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] та вирішити питання про судові витрати по даній справі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за час шлюбу з відповідачем вони придбали за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] . 06 січня 2018 року розірвали шлюб, тому просила визнати придбане майно спільною сумісною власністю та визнати за нею та відповідачем право власності по Ѕ частині вказаної квартири. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача позов визнала. Заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 14.10.1995 року по 06.01.2018 року. Під час подружнього життя за договором купівлі-продажу квартири від 12.05.2004 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином спірна квартира [ADDRESS] є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки представник відповідача визнала позов, тому суд вважає за можливе визнати за позивачем та відповідачем право власності по Ѕ частині квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання, ознайомлення з матеріалами справи та значенням справи для сторони. Оскільки представник позивача за договором надавав лише послуги по складенню позову, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 1200 грн. витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд не стягує понесені витрати за послуги по наданню консультацій з вивченням документів, а участі в судовому засіданні представник позивача не надавав. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved