Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

11.10.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту (а.с.2-5), який під час судового провадження по справі вточнив, надавши уточнений позов 19.12.2013 року (а.с.42-45). За заявою представника позивача Филипенок К.Ф. ухвалою суду від 14.01.2014 року первісний позов був залишений без розгляду, а провадження за уточненим позовом продовжено (а.с.70). У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Филипенок К.Ф. позовні вимоги за уточненим позовом підтримала та показала, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.12.2007 року відповідачка [PERSON] 11.02.2008 року отримала кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений кредитний Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, про що зазначено в Заяви позичальника, підписавши яку [PERSON] погодилася з умовами та правилами кредитування. Відповідачка користувалася кредитом, але з вересня 2010 року перестала погашати кредит, у зв'язку з чим за нею утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2013 року складає 24558,47 грн., де: 6691,97 грн. - заборгованість за кредитом, 16220,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов - 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1145,64 грн. штраф (процентна складова). З огляду на те, що договір відповідно до п.9.12 Умов є продовженим та діє до цього часу, представник позивача просить суд позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь банка кредитну заборгованість в розмірі 24558,47 грн., а також відшкодувати за її рахунок понесені судові витрати в розмірі 245,58 грн. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала та показала, що позивач необґрунтовано посилається на Умови надання споживчого кредиту та Правила користування платіжною карткою, оскільки останні нею як позичальником не підписані та видані їй не були, є нікчемними. Зазначені в Заяві певні Умови та Правила не ідентифіковані та не прив'язані до тих, що додані позивачем до позову. Про штрафні санкції під час оформлення кредитної картки її не проінформовано. Всі відомості, які має бланк заяви позичальника, не заповнені, зокрема не вказано розмір кредитного ліміту, валюта, пільги, проценти, тобто заява нею хоча й підписана, але вказане свідчить про те, що сторони не досягли згоди стосовно всіх суттєвих умов договору. Разом з тим вона погоджується, що дійсно користувалася карткою «Приватбанку», але заборгованість по ній повністю погасила та здала картку в банк, однак доказів з цього приводу немає, довідку про відсутність заборгованості вона не брала. Окрім цих кредитних правовідносин вона мала інші кредитні договори з «Приватбанком» та 22.04.2010 року внесла в касу банка 31022 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором №КТТ2AU08220098 від 25.04.2007 року, забезпеченим заставою автотранспорту. Однак вважає, що банк повинен був за рахунок вказаної суми попереш погасити заборгованість за платіжною карткою, оскільки п.4.11 Умов передбачено пріоритетне погашення беззаставних кредитів. В іншому випадку, допускаючи існування заборгованості по платіжній картці, вказує на те, що Заявою позичальника б/н від 12.12.2007 року строк позовної давності не визначений, у зв'язку з чим слід застосовувати загальний строк позовної давності в три роки, який позивач пропустив, оскільки після закінчення строку кредитного договору, який співпадає зі строком дії кредитної карти (2 роки, тобто до грудня 2009 року), чи після зафіксованого останнього платежу 30.09.2010 року, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 11.10.2013 року. На підставі наведеного, відповідачка [PERSON] просить суд застосувати до правовідносин строк позовної давності та в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12.12.2007 року відповідачці [PERSON] під час оформлення у ПАТ КБ «Приватбанк» споживчого кредиту було запропоновано придбати іншій банківський продукт - отримати платіжну картку «Універсальна», на що остання погодилася. (а.с.46) Згідно письмовій Заяві [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.12.2007 року, яка містить зокрема відомості про укладання кредитних правовідносин щодо користування платіжною карткою «Універсальна» (а.с.46), а також відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.47), підписаних відповідачкою, остання отримала кредит в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER] зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (2 роки) - грудень 2009 року. Погашення заборгованості здійснюється шляхом внесення коштів на карту клієнтом. Своїм підписом відповідачка [PERSON] підтвердив також той факт, що вона є ознайомленою та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які разом із заявою позичальника складають договір про надання банківських послуг (а.с.12-18, 46-48). Однак прийняті на себе зобов'язання відповідачка [PERSON] виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим за нею утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2013 року складає 24558,47 грн., де: 6691,97 грн. - заборгованість за кредитом, 16220,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов - 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1145,64 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а.с.6-9). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.526 та ст.525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.46-47), Договір сторонами підписаний, що свідчить про досягнення домовленості щодо всіх істотних умов. Позивач виконав прийняті на себе зобов'язання і надав відповідачці кошти, встановивши з 11.02.2008 року кредитний ліміт на картку в розмірі 7000 грн. (а.с.49) на умовах, визначених Договором. Відповідачка кредитною карткою користувалася, гроші з неї знімала, але прийняті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплати процентів виконувала неналежним чином, про що свідчить наявність заборгованості. Зазначений кредитний Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, про що зазначено в Заяви позичальника, підписавши яку [PERSON] погодилася з умовами та правилами кредитування. Також відповідачкою одночасно з Заявою підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Таким чином сторони досягли згоди стосовно всіх суттєвих умов договору. Згідно п.9.3 Умов картковий рахунок відкритий на необмежений термін, за виключенням випадків, передбачених п.п.9.6, 9.7. Настання випадків, зазначених у п.п.9.6, 9.7 Умов, у судовому засіданні не встановлено. При цьому, як вбачається з п.9.12 Умов, Договір діє протягом 12 місяців з дня його підписання. Якщо протягом даного строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. В судовому засіданні не було встановлено факту надходження від відповідачки [PERSON] до «Приватбанку» інформації про припинення договірних відносин. Відповідачкою не доведеного своїх доводів про повернення нею кредитної картки «Універсальна» банку та про відсутність заборгованості по ній. Таким чином, пролонгація договору полягає у продовженні його строку із збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконання, проведеним належним чином. За вказаних обставин Договір не припинив своєї дії та підстав для застосування, заявленого відповідачкою, строку позовної давності немає. Відповідно до п.8.6 Умов при порушенні Клієнтом (відповідачкою) строків платежів за любим з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, останній зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. (фіксована сума) + 5% (процентна складова) від суми позову. Виходячи з наведеного, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню у повному обсязі. Не спростовують вищевказаних висновків суду посилання відповідачки [PERSON] на невиконання банком обов'язків, зазначених у п.4.11 Умов (а.с.14). Згідно п.4.11 Умов - Клієнт, який допустив порушення виконання більш ніж одного кредитного зобов'язання перед банком, в тому числі, Клієнт, який поручився за виконання грошового зобов'язання іншого клієнта перед Банком, виконання грошових зобов'язань яким перед Банком були порушені, доручає приймати та розподіляти грошові засоби для погашення простроченої кредитної заборгованості за черговістю, що визначається самостійно Банком, з пріоритетом погашення беззаставних кредитних зобов'язань, для чого Клієнт доручає сформувати та надати на підписання необхідні касові документи. З огляду на внесення в касу «Приватбанку» в квітні 2010 року відповідачкою [PERSON] грошових коштів в сумі 31022 грн. за кредитним договором №КТТ2AU08220098 від 25.04.2007 року, забезпеченим заставою автотранспорту, що підтверджується копією квитанції (а.с.72а), остання вважає, що на підставі п.4.11 Умов частка цих грошей повинна була зарахована банком на погашення заборгованості за кредитною карткою. Однак відповідачкою не враховано те, що згідно п.4.11 Умов черговість розподілу грошей для погашення простроченої кредитної заборгованості визначається банком самостійно. Як вбачається з довідки «Приватбанку» (а.с.73), внесення відповідачкою [PERSON] вищевказаної грошової суми та її зарахування в рахунок погашення заборгованості за відповідним кредитним договором №КТТ2AU08220098 від 25.04.2007 року, призвело до повного виконання зобов'язань боржника за цим договором та стало підставою для зняття банком арешту з автомобіля ВАЗ 21104 номерний знак [NUMBER], який належав [PERSON], та виключення його з застави. Одночасно згідно копії повідомлення «Приватбанку» на адресу нотаріальної контори (а.с.74), банк не заперечував проти оформлення відповідачкою [PERSON] генеральної довіреності на розпорядження вказаним автомобілем на третю особу, що вказує на те, що сплачуючи банку певну грошову суму дії відповідачки були направлені саме на погашення заборгованості за конкретним договором, в наслідок чого вона бажала отримати з застави свій автомобіль. Таким чином банк правомірно не зарахував внесені відповідачкою гроші в сумі 31022 грн. для погашення заборгованості за кредитною карткою «Універсальна». Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду, в сумі 245,58 грн. (а.с.1) слід відшкодувати останньому за рахунок відповідачки.

Outcome: approved