Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

11.11.2019 позивач [PERSON] звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Лиманської міської ради Донецької області, про усунення перешкод у спілкуванні та визначення порядку участі у вихованні онуки(а.с.3-6). Ухвалою судді від 12.11.2019 позовну заяву залишено без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків(а.с.15-16). 25.11.2019 позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначила що 04.05.2005 іі син [PERSON] одружився з дочкою відповідача [PERSON] , під час якого народилася донька [PERSON] [INFO] . У зв`язку із тим, що сімейні стосунки не склалися, 09.02.2010 шлюб було розірвано. Дитина залишилась проживати з матір`ю. Через півроку після розірвання шлюбу колишня дружина сина одружилася з іншим чоловіком та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Мати [PERSON] не заперечувала її спілкуванню з онукою; позивач робила подарунки для онуки, вони багато часу проводили разом. [INFO] мати [PERSON] померла. Позивач вказує, що під час похорон, відповідач [PERSON] взяв онуку до себе та заявив намір позбавити її сина [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та 15.01.2019 звернувся до суду з відповідним позовом. З цього часу позивач повністю позбавлена можливості бачитись, спілкуватись та приймати участь у житті своєї онуки. Відповідач одноособово прийняв рішення про обмеження її спілкування з онукою, налаштований проти неї вкрай негативно, і такий настрій передає [PERSON] . Позивач не має можливості навіть дитині зателефонувати. На її звернення до органів опіки і піклування, поліції та прокуратури про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні онуки надійшли відповіді, які вказують на небажання цих органів влади діяти в інтересах дитини, позивачу запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав. За вказаних причин позивач змушена звернутись до суду та просить усунути перешкоди з боку відповідача [PERSON] щодо виховання та вільного спілкування з онукоюта за місцем її проживання раз на тиждень(у суботу), тривалістю не менше 10 год. з 09 год. до 19.00 год.(а.с.19-22). Ухвалою судді від 16.12.2019 провадження по справі відкрито та призначене підготовче засідання(а.с.50-51). 21.01.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю(а.с.59-63). Зазначив, що позивач [PERSON] наводить неправдиві та недостовірні відомості у своєму позові, оскільки він ніколи не забороняв онучці спілкуватися з позивачем, але сама [PERSON] цього не завжди хотіла, так само як і спілкуватися в телефонному режимі. Дії щодо досудового врегулювання цього спору з боку позивача не вчинялися, психологічного тиску та залякування дитини ніколи не було, а навпаки відповідач намагався забезпечити її спокійне життя, щоб вона вийшла з тяжкого періоду після хвороби а потім і смерті матері. Крім того, вимоги позивача щодо обов`язкового спілкування з дитиною не менше 10 годин без її погодження, є порушенням інтересів самої дитини, а подання позову до суду створює додатковий психологічний тиск як на відповідача так і на онуку. Ухвалою суду від 27.01.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду(а.с.71). 01.10.2020 в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Підтримав наведенні заперечення у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні представник третьої особи, діючий на підставі довіреності Голєв С.І.(а.с.107), вважав за необхідне прийняти законне рішення, яке б відповідало інтересам дитини, та не призвело до її психологічної та фізичної травм. Малолітня дитина [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що після смерті своєї матусі, тобто з грудня 2018року, вона проживає з бабусею та дідусем [PERSON] , які виховують, піклуються та утримують її. Крім того її вихованням та утриманням займається [PERSON] («папа [PERSON] »), чоловік її матері, з яким вони проживали однією сім*єю більш ніж десять років. Підтвердила, що а ні дідусь [PERSON] , а ні бабуся [PERSON] ніколи не забороняли та не перешкоджали їй спілкуватися з [PERSON] . З бабусею [PERSON] вона вже декілька років не спілкується і не бажає спілкуватися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні під присягою стверджував, що після смерті його дружини та матері малолітньої [PERSON] , [PERSON] , дитина проживає з дідусем та бабусею [PERSON] . Він також приймає участь у вихованні та утриманні дитини. Особисто він ніколи не чув і не бачив, щоб дідусь [PERSON] забороняв та перешкоджав [PERSON] спілкуватися з бабусею [PERSON] . Знає, що [PERSON] не бажає спілкуватися з останньою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні під присягою стверджувала, що є сусідкою позивачки [PERSON] . На протязі останніх двох років вона не бачила, щоб до [PERSON] приходила онучка [PERSON] . Охарактеризувала позивачку з позитивної сторони. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.06.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 64, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.06.2005(а.с.9). [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 23.10.2007, актовий запис № 215, батьками якої зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). 09.02.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 13.09.2011, актовий запис № 22(а.с.11). 12.08.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 112, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.08.2010. Прізвище після реєстрації шлюбу у дружини « [PERSON] » (а.с.12). [INFO] [PERSON] померла. Смерть зареєстровано у Лиманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1126, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Позивачем [PERSON] надано до суду акт обстеження умов його проживання, складений спеціалістами служби у справах дітей Лиманської міської ради 12.08.2019, де підтверджується факт створення належних умов проживання для онуки, а також документи, які підтверджують, що позивач має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи(а.с.25, 37-38). Позивач у період з квітня по липень 2019 року зверталася до органів опіки та піклування Лиманської міської ради, Слов`янського відділу поліції, Слов`янської місцевої прокуратури з заявами про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні з онукою, але позивачу було повідомлено про припинення розгляду заяв до винесення судового рішення по справі про позбавлення позивача батьківських прав та рекомендовано звернутися до суду(а.с.26-35). Ч. 4 ст. 19 СК України, визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Ухвалою судді від 16.12.2019 було зобов`язано виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Лиманської міської ради Донецької області надати письмовий висновок щодо доцільності розв`язання спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні онуки(а.с.50-51). Відповідно до повідомлення Органу опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради від 13.01.2020, у зв`язку із тим що позивач не з`явилася на засідання комісії з питань прав захисту дитини, рішення не було прийняте(а.с.58). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Норми Сімейного кодексу України, встановлюють особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів. Згідно ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною 3 статті 291 ЦК України фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства», враховує особу батька та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Оцінуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які загострили взаємовідносин між позивачкою та відповідачем, і така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування бабусі з онукою, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання онуки визначений сімейним законодавством у разі його порушення. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законом або договором. Як визначено у ч. 2 ст. 18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Суд також враховує висновок ЄСПЛ, який був зроблений у справі «Мамчур проти України» про те, що тривалість часу, проведеного дитиною з дідусем чи бабусею, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини. З урахуванням забезпечення фактору стабільності, який надає дитині можливості нормально розвиватись, враховуючи вік дитини, її режим дня, стан здоров`я, та необхідність забезпечення психологічно комфортних умов для дитини, звичайного ритму життя дитини та такий що буде сприяти її стабільному та нормальному розвитку, а тому якщо дитина буде категорично заперечувати проти побачень з позивачем та проведення з нею певного часу, ніхто не має права її до цього примушувати, тим більш за умови участі у таких спілкуваннях осіб, які є неприйнятними для дитини, і у присутності яких дитина відчуватиме пригнічення.

Outcome: partial