Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

10 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить надати багаторазовий дозвіл неповнолітньому [PERSON], [INFO], та малолітній [PERSON], [INFO], на тимчасові в'їзди до тимчасово окупованої території та виїзду з указаної території на територію України, з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дітей у супроводі їхньої матері - [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], [INFO], строком на 3 роки, починаючи перебіг строку з часу постановлення рішення по справі. Позов обґрунтований тим, що 07 вересня 2007 року сторони уклали шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не спілкується з ними. Позивач позбавлена можливості отримати згоду батька дітей [PERSON], [PERSON], оскільки відповідач та позивачка знаходяться на тимчасово окупованій території де не працюють нотаріуси для оформлення дозволу про виїзд дітей, а тому для того, щоб мати можливість дітям які постійно хворіють та потребують санаторно-курортного лікування та оздоровлення, просить суд надати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які народилися в м. Донецьку, Україна, багаторазовий дозвіл на тимчасові в'їзди до тимчасово окупованої території та виїзду з указаної території на територію України, з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дітей у супроводі їхньої матері - [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], [INFO], строком на 3 роки, починаючи перебіг строку з часу постановлення рішення по справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказуючи, що вирішення позову залишає на розсуд суду. З'ясувавши позицію позивача, представника позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони з 07 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7, зворот, а.с.9, зворот). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2018 року (а.с.37). Від спільного проживання сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с.12), [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.13), які мешкають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до п.5.1.1 та п.5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до абзацу третього ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що батьками малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Діти мешкають разом з матір'ю окремо від відповідача та знаходиться на її повному утриманні. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача [PERSON] повністю відповідають інтересам її малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], оскільки діти мають бути забезпечені належними умовами виховання, розвитку, мати можливість на оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку. Оскільки стосунки з відповідачем позивач не підтримує, вона позбавлена можливості отримати добровільну згоду відповідача на виїзд/в'їзд на тимчасово непідконтрольну територію України з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, тому суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги.

Outcome: approved