Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

10.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики в розмірі 25 000 грн., 3 % річних в сумі 1 391,09 грн., інфляційних втрат в сумі 5 960,31 грн. та судових витрат. Заяву мотивує тим, що 11.03.15р. він позичив [PERSON] 25 000 грн. На підтвердження укладення договору позики останній надав боргову розписку, в якій відповідач зобовязався повернути кошти до 31.12.2015 року. Проте жодних коштів не повернув, ухиляється від виконання своїх зобовязань, строк дії договору сплив. Тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Також з врахуванням вимог ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні витрати за прострочення виконання зобовязання. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним в заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 11 березня 2015 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в розмірі 25 000 грн. Відповідно до боргової розписки , копія якої наявна в матеріалах справи , 11.03.15р. відповідач зобовязався повернути позивачу позичені кошти в розмірі 25 000 грн. до 31 грудня 2015 року. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Як встановлено, відповідач [PERSON] жодних коштів не повернув, добровільно не бажає виконувати зобовязання, строк дії договору сплив. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник , який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом. Станом на 10.11.17р., тобто на день звернення до суду , кількість прострочених днів від дня спливу строку зобовязання становить 677 днів, відповідно три відсотки річних буде становити 1 391,09 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, інфляційні втрати з січня 2016 року по вересень 2017 року становлять 5 960,31 грн. Таким чином, задовольняючи позов і стягуючи три проценти річних та інфляційні втрати, суд виходить із того, що боржник не може бути звільнений від передбаченої Законом відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 640 грн. сплаченого ним при подані заяви судового збору.

Outcome: approved