Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

11 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить будинок № 133 по вул.Українська в м.Костянтинівка Донецької області. На сьогоднішній час у зазначеному будинку зареєстрований син позивача, відповідач по справі [PERSON], який з червня 2014 року за місцем реєстрації не мешкає, його речі в будинку відсутні, будь-якої участі в утриманні будинку, зокрема в оплаті комунальних послуг, не приймає, позивачу місцезнаходження відповідача не відомо. Позивач через те, що відповідач зареєстрований у будинку, змушена нести зайві витрати на утримання квартири, в тому числі витрати на оплату житлово-комунальних послуг. В теперішній час у позивача виникла необхідність зняти з реєстрації відповідача, який добровільно з реєстрації не знявся, а тому позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 133 по вул.Українська в м.Костянтинівка Донецької області. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. У судове засідання відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю, відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку № 133 по вул.Українська в м.Костянтинівка Донецької області на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2002 року, нотаріально посвідченим та зареєстрованим в реєстрі за № 321 (а.с.23). Факт реєстрації відповідача [PERSON] у зазначеному будинку підтверджується відомостями про реєстрацію Відділу реєстрації Костянтинівської міської ради № вих. 3873/09 від 22 жовтня 2018 року (а.с.10-12). Згідно з актом про не проживання і відсутність особистих речей, складеним 10 жовтня 2018 року, [PERSON] фактично не проживає в [INFO]з грудня 2015 року (а.с.7). У добровільному порядку після припинення проживання у вказаній квартирі відповідач місце реєстрації не змінив, на вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку не відреагував, у звязку з чим позивач у справі несе додаткові витрати по утриманню житла, зазнає складнощів при оформленні субсидії та позбавлений можливості у випадку необхідності розпорядитися своєю власністю за власним розсудом. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] більше року не мешкає в будинку № 133 по вул.Українська в м.Костянтинівка Донецької області, факт його реєстрації в будинку позбавляє позивача права користуватися майном повною мірою, призводить до зайвих витрат на оплату житлово-комунальних послуг, тощо.

Outcome: approved