Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

10 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 27 лютого 2016 року у Мукачівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатські області, актовий запис № 70. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між ним та відповідачем не склалося через різні погляди на життя, виховання дитини, ведення спільного господарства та різний склад характерів. Дані обставини призвели до того, що між подружжям постійно виникали сварки та непорозуміння, між ними повністю зникло почуття любові та поваги, а відтак шлюб носить тільки формальний характер, а тому подальше його існування позивач вважає недоцільним. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 12.06.2019 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 13.06.2019 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач по первісному позову та відповідач по зустрічному позову [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити, зустрічний позов визнає. Відповідач по первісному позову та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, натомість подала заяву про розгляд справи без її участі, при цьому зустрічні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити, первісний позов визнає. Відповідно до ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 27 лютого 2016 року Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 70, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.05.2019 року (а.с. 6). У шлюбі у позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.08.2016 року (а.с. 7). Згідно із довідкою від 10.06.2019 року № 651, виданої виконкомом Івановецької сільської ради Мукачівського району, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] (а.с. 27). Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із частиною п`ятою ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З доводів позивача вбачається, що спільне життя між ними з відповідачем не склалося, подружжя спільного господарства не веде, а шлюб носить лише формальний характер. При таких обставинах, а також з урахуванням визнання первісного позову відповідачем, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому первісний позов підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням думки [PERSON] слід залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, враховуючи також визнання зустрічного позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом на утримання неповнолітньої дитини необхідно стягнути аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved