Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

11.06.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів на своє утримання в зв`язку з навчанням до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] 30.08.2019 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 18 жовтня 2019 року Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в зв`язку з навчанням в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, щомісячно, до закінчення навчання, або до досягнення 23-років. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: шлюб між її батьками [PERSON] і [PERSON] ,, розірвано про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане 15 червня 2005 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 194. Вона є донькою відповідача, з якого за рішенням Дніпровського суду м. Дніпродзержинська у 2005 році було стягнуто на корить її матері аліменти на її утримання в розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача. Вона проживає разом з матір`ю, не заміжня, не працює та є студенткою першого курсу «Дніпровський коледж Київського університету культури» за спеціальність: «Готельно-ресторанна справа», контрактна форма навчання, термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року. В зв`язку з навчанням їй необхідна матеріальна допомога від батька, так як її особистих коштів недостатньо для задоволення всіх потреб в зв`язку з навчанням. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу їй в зв`язку з навчанням відмовляється, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила. що її затрати в зв`язку з навчанням складаються з оплати за навчання, яка складає 11000.00 грн.. на рік, яка вноситься двома платежами, з оплати за гуртожиток в сумі 825 за місяць, на придбання канцелярських товарів, ксерокопіювання, оплату Інтернету та витрат на харчування, придбання одягу, тощо. Матеріальну допомогу їй в зв`язку з навчанням надає мати і дідусь. Вона зверталась до батькам з проханням надання матеріальної допомоги, але останній лише обіцяв надати таку допомогу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що він не заперечує в цілому надавати матеріальну допомогу донці в зв`язку з навчанням. Але в сумі не більше 300.00 грн., на місяць, так як він не має постійного місця роботи. На його утриманні перебуває неповнолітня дитина. Також протягом двох місяців він хворів, перебував у лікарні, а донька навіть не відвідала його. Також пояснив, що раніше він висилав матері позивачки грошові кошти на утримання доньки, але остання відмовлялась від їх отримання. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] ,. в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою відповідача та третьої особи [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, відповідно до якого [PERSON] і [PERSON] , записані її батьками. Після розірвання шлюбу між подружжям [PERSON] 15 червня 2005 року , позивачка залишилася проживати з матір`ю, з відповідача за рішенням суду на користь матері позивачки були стягнені аліменти на утримання доньки до виповнення 18 років. Судом встановлено, що на даний час позивачка є повнолітньою і є студенткою Дніпровського коледжу Київського університету культури. Навчається за контрактною формою фінансування, стипендії не отримує. Строк навчання до 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою навчального закладу. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що позивачка на даний проживає окремо від батьків в зв`язку з навчання . Відповідач сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею 18 років на користь її матері, що позивачем не заперечується. Повнолітня донька сторін скориставшись своїм правом на звернення до суду, просить стягнути аліменти на її утримання в зв`язку з навчанням з батька, мотивуючи свої вимоги тим, що потребує матеріальну допомогу на своє утримання в зв`язку з навчанням. Таким чином позивачем обрано спосіб захисту порушених прав у вигляді стягнення аліментів в частці від прибутку відповідача в зв`язку з навчанням, який передбачений нормами Сімейного кодексу України та з яким погоджується суд, так як порушуються права позивачки на матеріальне утримання від батьків в зв`язку з навчанням. Судом встановлено, що в зв`язку з навчанням позивачка несе витрати на оплату за навчання, за проживання в гуртожитку, на проїзд, на харчування, на купівлю одягу, на придбання канцелярських товарів на продуктів харчування. Позивачка стипендію не отримує. Тому потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням. Вирішуючи питання про розмір стягуваних аліментів суд виходить з наступного. відповідачем не надано доказів про його матеріальний стан. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він не має постійної робити, а має лише тимчасові заробітки. Проте за віком відповідач є працездатною особою, тому має можливість працювати та отримувати прибуток, а відповідно і надавати матеріальну допомогу в зв`язку з навчанням доньки. Також відповідач має на своєму утриманні неповнолітню дитину. За даних обставини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки в зв`язку з навчанням в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу ) відповідача, яких на думку суду з урахування матеріальної допомоги матері буде достатньо для задоволення потреб позивачки в зв`язку з навчанням. Доводи відповідача про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі, суд не може врахувати при визначенні розміру аліментів, оскільки спосіб стягнення аліментів визначається позивачем (стягувачем аліментів) і позивач просить стягнути з відповідача аліменти у частці від його прибутку. Вимоги позивача в частині стягнення аліментів в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму, задоволенню не підлягають. Оскільки відповідно до ст. 182 СК України визначення мінімального розміру аліментів передбачено для дітей. Тобто для осіб, які не досягли 18-ти років. Позивач досягла 18 років і відповідно втратила статус дитини відповідно до положень ст. 6 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Згідно дати реєстрації, позов поданий до суду 11.06.2019 року тому з даної дати і підлягають стягненню аліменти з відповідача на утримання доньки в зв`язку з навчанням і до 30.06.2020 року, тобто до закінчення навчання. Відповідно до пп.1 п. 1 ст. 367 рішення суду в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 768 грн., 40 коп. На основі ст. 199, 200, 201, СК України,

Outcome: partial