Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

12 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою в якій просить встановити факт родинних відносин між [PERSON] [INFO] та її рідною сестрою [PERSON] [INFO], уродженкою [INFO], померлою 09.03.2016 року відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО №955497, виданого 06.09.2016 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Заява мотивована тим, що позивач є кровною сестрою [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], яка померла 09.03.2016 року. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. 07.09.2016 року позивач звернулася до приватного нотаріусу [PERSON] з заявою про відкриття спадкової справи та подальшого отримання спадщини від померлої сестри, однак за відсутності безпосередніх документів, що підтверджують родинні звязки з сестрою нотаріус вимагає надати судове рішення про встановлення факту родинних відносин із [PERSON] Відновити відповідні документи, що підтверджують родинні відносини із сестрою не вбачається можливим на теперішній час. Позивач та її померла сестра народилися в м.Торезі Донецької області, в якому на теперішній час органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тривалий час не здійснюють свої повноваження. Місто Шахтарськ входить до територіального складу Донецької області та знаходиться в зоні проведення бойових дій. Отримати відповідні витяги з єдиного державного реєстру реєстрації актів цивільного стану Міністерства Юстиції України неможливо, оскільки зазначені періоди не вносились до державного реєстру. Рішення про встановлення родинних відносин позивачу необхідно для звернення до нотаріальної контори. Інших спадкоємців немає, заповіту померла не складала. В судове засіданні заявник не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. В судове засідання представник заінтересованої особи не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Зясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06.09.2016 року у справі №234/13539/16-ц встановлено факт смерті [PERSON], [INFO], яка народилась в м. Торезі Донецької області, громадянки України, яка померла 09 березня 2016 року в м. Шахтарську Донецької області\~від\~хронічної серцево - судинної недостатності, яка на час смерті була зареєстрована за адресою: [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії І-НО № 065460, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м Шахтарську Шахтарського міськрайонного управління юстиції 20.06.2006 року, [PERSON], [INFO], батьки вказані [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження серії І-АБ № 075547, виданого міським бюро реєстрації актів цивільного стану Донецької області 24 лютого 1968 року, [PERSON] та [PERSON], [INFO], одружились 24 лютого 1968 року, про що зроблений актовий запис № 90, після одруження [PERSON] присвоїла прізвище «Черман». На підтвердження фактів, викладених в заяві, заявник подала довідку про народження [PERSON], видану Торезським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки № 449/23-131 від 20.09.2016 року, з якої вбачається, що [PERSON] народилась 01 січня 1939 року, її батьками записані [PERSON], [PERSON]. Проте вказана довідка видана органом, що розташований на окупованій території. Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим ЄСПЛ. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Згідно свідоцтва про одруження серії І-УР № 625346, виданого 14 червня 1960 року, [PERSON] та [PERSON], [INFO], одружились 14 червня 1960 року, про що зроблений актовий запис № 50, після одруження [PERSON] присвоїла прізвище «Наумова». Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2016 року, виданої приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сестри [PERSON] у звязку з відсутністю документів, що підтверджують родинний зв'язок. Таким чином, заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved