Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

1. 25 січня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони від шлюбу мають малолітню дитину. Шлюб між сторонами розірвано, сторони мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільного господарства. Раніше дитина проживала з відповідачкою, і позивач за рішенням суду сплачував на її утримання аліменти. 05.08.2020 рішенням Дніпровського апеляційного суду місцем проживання дитини було визначено місце проживання її батька (позивача). Певний час після цього з позивача тривало стягнення аліментів. Позивач позбавлений можливості отримувати додаткові прибутки, а від належного виконання обов`язків з утримання дитини відповідачка ухиляється. Позивач просить стягувати з відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини її заробітку щомісяця, визначити кошти в сумі 11 601,00 грн, сплачені в якості аліментів у період від 01.06.2020 по 01.02.2021, як такі, що використані не за цільовим призначенням, стягнути їх у порядку статті 186 Сімейного кодексу України на користь дитини шляхом внесення на її рахунок у Державному ощадному банку України (а.с.а.с. 1 - 11). 2. 22 лютого 2021 року суд постановив ухвалу про відкриття у справі спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 43). 3. Копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідачка отримала 02.03.2021, відзив на позов не подала (а.с. 47). 4. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. 5. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з позивачем і перебуває на його утриманні (а.с.а.с. 19, 20). 6. Шлюб між сторонами розірвано, сторони мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільного господарства (а.с.а.с. 25, 26). 7. 14 листопада 2014 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки сторін (а.с.а.с. 27 - 29). 8. 05 серпня 2020 року Дніпровським апеляційним судом було ухвалено постанову про визначення місця проживання малолітньої дочки сторін разом з її батьком - позивачем. При цьому судом було встановлено, що на час розгляду справи малолітня [PERSON] мешкала разом з відповідачкою (а.с.а.с. 21 - 24). 9. За період від серпня 2020 року по листопад 2020 року включно на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2014 з позивача стягнуто аліменти в сумі 5 888,72 грн, про що свідчить довідка-розрахунок Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.12.2020 №207672. Доказів стягнення коштів за період від грудня 2020 року по 01.02.2021 позивачем не надано (а.с.а.с. 36, 37). 10. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 11. Згідно з частиною 3 статті 181, частиною 1 статті 182 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я і матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, жінки, батьків, доньки, сина, інші обставини, які мають суттєве значення. Розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня подання позову. 12. За правилами, встановленими частинами 1 - 3 статті 181 СК, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 13. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. 14. У цій справі судом не було встановлено, що між сторонами існує домовленість про сплату аліментів. 15. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне заявлений позов про стягнення аліментів задовольнити. 16. Розв`язуючи решту позовних вимог, суд виходить з такого. 17. За приписами частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі \-- ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 18. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 19. Згідно з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 20. За правилами, встановленими частиною 1 статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 21. Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), яка визначає, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. 22. При цьому за приписами частин 1, 2 статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 23. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. 24. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК та статті 5 ЦПК. 25. Крім того, стала судова практика визначає додатковий критерій належності обраного позивачем способу захисту порушеного права, згідно з яким такий спосіб має також бути ефективним, тобто таким, що тягне за собою настання для позивача реальних позитивних правових наслідків у вигляді повного або часткового поновлення порушеного права. 22. Судом встановлено, що позивач у справі також звернувся до суду з вимогами про визначення коштів в сумі 11 601,00 грн, сплачених в якості аліментів у період від 01.06.2020 по 01.02.2021, як таких, що використані не за цільовим призначенням, стягнення їх у порядку статті 186 СК на користь дитини шляхом внесення на її рахунок у Державному ощадному банку України. 23. На думку суду, вимога про визначення коштів як таких, що використані не за цільовим призначенням, не може бути задоволена, оскільки не відповідає приписам статті 16 ЦК та статті 5 ЦПК. 24. Позов у частині стягнення коштів також є безпідставним з огляду на таке. 25. Відповідно до статті 186 СК, на якій побудовано позов у цій частині, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. 26. Аналіз змісту приведеної норми свідчить про те, що у ній йдеться про нецільове витрачання стягнутих або добровільно сплачених аліментів, тобто їх використання не на потреби дитини. 27. Судом встановлено, що жодного доказу такого використання стягнутих на користь відповідачки аліментів позивачем надано не було. При цьому стягнення аліментів відбувалося у примусовому порядку в рамках відкритого виконавчого провадження. 28. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачки коштів у порядку статті 186 СК. 29. Згідно зі статтею 430 ЦПК суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. 30. У порядку статті 141 ЦПК з відповідачки на користь держави також необхідно стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн. 31.

Outcome: partial