Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

10 листопада 2017 року позивач звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, зареєстрованого 19 липня 2017 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1217. Позовні вимоги мотивовані фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, бюджету, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Зазначила, що не має наміру відновлювати сім'ю, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягала, строк на примирення просила не надавати. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги та позицію Пленуму Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. Позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1217. При цьому, як вбачається зі змісту вказаного свідоцтва про шлюб, відповідач є громадянином Російської Федерації, а тому визначаючись зі змістом закону, який має застосовуватися до спірних правовідносин, суд виходить з положень статті 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (ратифікованої Верховною Радою України, набула чинності для України 14 квітня 1995 року і застосовується у відносинах України з Російською Федерацією). Так за змістом цієї норми вказаного міжнародного договору якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Таким чином, в даному випадку підлягають застосуванню відповідні норми законодавства України. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з нормою ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону (у тому числі і нормі ч. 2 ст. 110 СК України) та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, ст. ст. 24, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-81, 83, 141, 206, 223, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved