Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

11 вересня 2020 року перший заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та [PERSON] та [PERSON] , в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14.06.2019 року №4006/0/14-19-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4823383700:01:000:0661) для ведення особистого селянського господарства в межах території Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Витребувати у [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4823383700:01:000:0661) вартістю 106 893 гривні в межах території Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та стягнути з відповідачів судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] повторно звернувся до органу виконавчої влади за отриманням безоплатно з земель державної чи комунальної власності земельної ділянки одного і того ж виду призначення, при цьому вже використавши раніше максимально визначений Земельним кодексом розмір даного виду земельної ділянки, а відповідач Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, не перевірив використання [PERSON] раніше цього права, внаслідок чого земельна ділянка площею 2 га, в межах території Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в порушення ч.1\~ст.121\~Земельного кодексу\~України незаконно вибула з земель державної власності. У своєму\~відзиві на\~позовну заяву\~відповідач \~Управління Держгеокадастру\~в Миколаївській\~області посилалося\~на зловживання\~своїм правом\~з отримання\~земельної ділянки\~відповідачем [PERSON] , який не повідомив про використане ним право на отримання безоплатно земельної ділянки одного й того ж виду в максимальних розмірах, а перевірка такої інформації на Управління вимогами ЗК України не покладена та не передбачена законом. Управління Держгеокадастру, приймаючи рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його подальшого затвердження, керувалося вимогами ЗК України та діяло відповідно до своїх повноважень. Головне управління визнає обставини, викладені у позовній заяві, проте не погоджується з правовою оцінкою, наданою цим обставинам позивачем. Посилаючись на викладене просить відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо визнання незаконним та скасування наказу начальника Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14.06.2019 року №4006/0/14-19-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4823383700:01:000:0661) для ведення особистого селянського господарства в межах території Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (а.с. 55-60). Прокурор [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в межах доводів позовної заяви. Відповідач Управління Держгеокадастру у Миколаївській області свого представника до суду не направив, у відзиві на позовну заяву зазначив про розгляд справи без участі представника (а.с. 60). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. У зв`язку з відсутністю відповідача за відомою суду адресою, його сповіщення про дату, час та місце судового засідання здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади (а.с.87,91). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. У зв`язку з відсутністю відповідача за відомою суду адресою, його сповіщення про дату, час та місце судового засідання здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади (а.с.81). За вказаного, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представників. В судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1ст.116 Земельного кодексу України (далі ЗК), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За положеннями ч.3 цієї ж статті, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст.116 ЗК передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Вказані норми, визначені ст.121 ЗК, та норма земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить не більше 2,0 гектара. Зі змісту наданих письмових доказів слідує, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) вже отримував у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 1223581300:02:001:0971 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, отриманої ним на підставі рішення Богданівської сільської ради від 20.02.2019 року №722-40/VII (а.с. 13-14, 26-31). Отже, з отриманням вище вказаної земельної ділянки [PERSON] використав в повному обсязі, тобто в граничних нормах (ст. 121 ЗК), своє право на безоплатне отримання земельної ділянки з земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства. Однак, відповідно до заяви [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах території Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області видано наказ за номером 4006/0/14-19-СГ від 14.06.2019 року, яким надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4823383700:01:000:0661 із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства. Розташовану в медах території Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (а.с. 20). При цьому у своїй заяві [PERSON] зазначив, що право на безоплатну приватизацію по вище вказаному цільовому призначенню не використав. Також до заяви додана довідка учасника АТО (а.с.23). Жодна з вказаних земельних ділянок не належать до земельної частки (паю), отже положення ч.2 ст. 121 ЗК на дані правовідносини не розповсюджується. Відповідно до постанови КМУ від 7 червня 2017 року №413 «Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», визначено стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Суть даної постанови зводиться до того, що обласні органи Держгеокадастру при розпорядженні земельними ділянками державної власності зобов`язані враховувати пріоритет їх передачі учасникам антитерористичної операції. Згідно даної\~постанови,\~Держгеокадастр та\~його територіальні\~органи під\~час передачі\~земельних ділянок\~сільськогосподарського призначення\~державної власності\~у власність\~у межах\~норм безоплатної\~приватизації повинні: визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області. Тобто учасники\~АТО мають\~пріоритетне,\~а не\~додаткове право\~на отримання\~земельної ділянки. Згідно ст. 15-1 ЗК України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Частиною 4 статті 122 ЗК передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно підпункту 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, вказаний орган розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Виходячи з положень, наведених вище норм матеріального права, прийняте відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області рішення, зокрема наказ від 14.06.2019 року №4006/0/14-19-СГ про затвердження проекту землеустрою та передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, не ґрунтується на нормах закону, адже суперечить вимогам ст.121 Земельного кодексу України та рівності прав громадян в отриманні державного чи комунального майна у власність, а тому, відповідно до положень ст. 155 ЗК України, ст.393 ЦК України, має бути визнаний незаконним та скасований. Також без витребування земельної ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, не може бути досягнуто захисту і відновлення порушеного права. Як встановлено судом, спірна земельна ділянка була продана [PERSON] відповідачу [PERSON] за договором купівлі-продажу №1528 від 28.08.2019 року (а.с. 16-17). Згідно ч. 1\~ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно п. 21 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей\~387,388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей\~387,\~388 ЦК. Відповідно до п. 22 Постанови від 07.02.2014\~№ 5, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті\~387,\~388 ЦК). До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої\~статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Враховуючи вище викладене, задоволенню також підлягають і вимоги про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 4823383700:01:000:0661 площею 2 га в межах території Партизанської сільської ради Вітовського району Миколаївської області вартістю 106893 грн. у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. При зверненні до суду, прокурором за двома вимогами сплачено суму судового збору 4204 грн., а також судовий збір за заявою про забезпечення позову 1051 грн. Відповідно до\~приписів ч.\~1\~ст.141\~ЦПК України\~з відповідачів\~в рівних\~частках належить\~стягнути судові\~витрати по\~справі на\~користь прокуратури\~Миколаївської області. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що спір стосовно вище вказаної земельної ділянки виник з дій саме відповідачів [PERSON] та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про що зазначено вище, суд вважає необхідним судові витрати покласти в рівній частці на даних відповідачів.

Outcome: approved