Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

\~11.07.2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], заінтересована особа: Служба у справах дітей Марківської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини та оформлення документів для виїзду за кордон за межі України та перетин лінії розмежування без згоди батька. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 01.08.2009 по 25.09.2012 року. Шлюб розірвано за рішенням Словяносербського районного суду Луганської області. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею і знаходиться на її утриманні, аліменти відповідач не сплачує більше двох років, добровільно матеріальної допомоги не надає. Відповідно до рішенння Словяносербського районного суду Луганської області від 11.01.2013 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку та на утримання позивачки у розмірі 1/8 частини до досягнення донькою трирічного віку. Відповідач аліменти не сплачує врезультаті чого утворилася заборгованість. З 2012 року малолітня донька має захворювання дихальних шляхів, в результаті чого проходить періодичні курси лікування. Після проведеного оперативного втручання аденоктомії у 2014 році у доньки розвинувся астено-вегетативний синдром патологічне порушення роботи вегетативної системи. Лікарями рекомендовано проходження санаторно-курортного лікування за кордоном. Через відсутність дозволу батька на виготовлення документів та тимчасовий виїзд позивач не може виконати рекомендації лікарів та провести курс оздоровлення та лікування дитини. У зв'язку з цим вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, до судового розгляду надала заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі. Свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-порталі «Судова-влада України» та оголошенням в газеті «Урядовий курєр» № 180 від 24.09.2016. Представник служби у справах дітей Марківської РДА [PERSON] до судового розгляду справи надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, рішення винести на розсуд суду. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 30.09.2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] до 25.09.2012, про що свідчить заочне рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.10). 30.03.2011 року від шлюбу народилась дитина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-ЕД №263069 (а.с.7). Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивач разом із неповнолітньою донькою зареєстровані за адресою: [INFO]. [PERSON] бажає повезти дитину на оздоровлення за кордон, однак вона не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, оскільки відповідач ухиляється від дачі дозволу на виїзд дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон без згоди другого з подружжя визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. \~Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. \~Аналізуючи зазначені законодавчі та нормативні акти, а також міжнародні документи, імплентовані у законодавство України можна зробити висновок про те, що у резолютивній частині рішення необхідно зазначати про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, а також про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, оскільки надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавить батька можливості брати участь у вихованні дітей та можливості спілкування з ними. \~\~Судом встановлено, що позивач разом зі своєю донькою має намір тимчасово виїхати за межі території України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя. \~\~На підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що відсутність батька дитини і даних щодо місця його знаходження робить неможливим отримання від нього письмової згоди на виїзд дитини за кордон, позбавляє дитину права всебічного та гармонійного розвитку, спілкування з родичами, а також враховуючи те, що дитина потребує лікування за кордоном, позивач прохає про виїзд дитини за межі України, суд вважає за можливе дозволити тимчасовий виїзд за кордон України, за виключенням виїзду на постійне місце проживання, без письмової згоди та супроводу батька дитини [PERSON], у супроводі матері [PERSON]. \~

Outcome: partial