Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

10 серпня 2021 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 17 серпня 2013 року Виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис №89. Спільних дітей не мають. Спільне життя не склалося у зв`язку з розбіжностями характерів, повне непорозуміння, призвели до того, що шлюб фактично розпався, примирення неможливе. Ухвалою Василівського районного суду від 19 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про отримання судової повістки, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2013 року, який було зареєстровано Виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис №89, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.08.2013 року (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Право на подачу позову одним із подружжя передбачено ст.110 Сімейного кодексу України, ст.111 Сімейного кодексу України на суд покладено обов`язок вживання заходів щодо примирення подружжя, що може бути можливим у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, за ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач вважає подальше спільне проживання в шлюбі неможливим, зважаючи, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved