Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

10 червня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], яке належить їй на праві власності, обґрунтовуючи це тим, що відповідач є чоловіком її дочки, але півтора року він фактично не проживає за вказаною адресою, кошти на оплату комунальних послуг не надає, чим порушує її права як власника. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, наполягала на його задоволенні, виклала факти зазначені у позовній заяві, просила суд провести заочний розгляд справи, оскільки відповідач не з'явився у судове засідання без поважних на те причин. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце засідання повідомлявся належним чином, причини не явки не повідомлені. /а.с.12, 16/ Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач у судове засідання не з'явився, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, що є сусідом позивачки і достовірно знає, що її зять [PERSON] вже тривалий час, більше року точно, не проживає в [ADDRESS]. Судом після заслуховування пояснень позивача та допиту свідка, з'ясовано всі обставини на які позивач посилається та досліджено докази, якими вона їх обґрунтовує. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. За змістом ч.1 ст.405 ЦК, яка прямо вказує на наявність права користування житлом лише у членів сім'ї власника, які проживають разом з ним, а згідно частини 2 названої статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] є одноосібним власником будинку [ADDRESS], і таке право вона набула 31.10.2013 року отримавши будинок у спадок. /а.с.5/ З довідок виконавчого комітету Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області вбачається, що відповідач дійсно рахується зареєстрованим [ADDRESS], але комісійний акт сільської ради свідчить, що [PERSON] з 2008 року за вказаною адресою не проживає і в будинку відсутні його особисті речі. /а.с.4, 9, 21/ Отже, достовірно встановлено факт непроживання відповідача з 2008 р. у будинку [PERSON] Оскільки між сторонами не було іншої домовленості то відповідач втратив право користування житлом, що належить на праві власності позивачу. Відповідно ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. N1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. При таких встановлених судом обставинах справи, з наведених вище підстав та міркувань, суд дійшов висновку про наявність підстав для судового захисту прав [PERSON] і задоволення її позову у повному обсязі. Згідно вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує другій стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову до суду сплатила судовий збір в сумі 243,60 грн, який підлягає стягненню з відповідача. /а.с.1/

Outcome: approved