Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

12.12.2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх його заробітків (доходу) на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що відповідач є батьком її дочки [PERSON], яка навчається на денній формі навчання в Одеському національному університеті імені І.І.Мечникова, у зв'язку з чим вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач у добровільному порядку її не надає хоча і має таку можливість, а тому позивачка, посилаючись на приписи ст.199 СК України, звернулася до суду з вказаним позовом (а.с.1). Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, а справу просила розглянути за її відсутності (а.с.25). Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.13, 19, 24), про причини своєї неявки суд не повідомив, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також ч.1 ст.224 цього Кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, згоду позивачки на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Встановлено, що відповідач і позивачка є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Савранського району Одеської області 24.12.1996р. (а.с.4). [PERSON] навчається на другому курсі факультету романо-германської філології Одеського національного університету імені І.І.Мечникова на денній формі навчання за програмою підготовки бакалавра, термін навчання з 01.09.2013р. по 30.06.2017р. (тобто на момент закінчення навчання їй виповниться 20 років), що підтверджується довідкою цього навчального закладу від 16.12.2014р. №06.05.281 (а.с.8), у зв'язку з чим [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Також встановлено, що [PERSON] проживає зі своєю матір'ю (позивачкою), а відтак відповідно до ч.3 ст.199 СК України позивачка має право на звернення до суду з вказаним позовом. Як встановлено ч.ч.1, 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач є батьком повнолітньої дочки [PERSON], яка продовжує навчання, та приймаючи до уваги, що останній не скористався своїм правом, передбаченим ст.128 ЦПК України, щодо надання заперечення проти позову, а відтак не довів, що не має можливості надавати матеріальну допомогу, суд вважає за можливе задовольнити вказаний позов. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України). Суд роз'яснює, що згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд також роз'яснює, що відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На підставі п.6 ст.214, ч.ч.1, 2 ст.79, ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 цього Закону суд стягує з відповідача до Спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 243,60грн..

Outcome: approved