Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

11 червня 2015 року, позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем з 02 вересня 2006 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому виконкомом Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 11. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів подружжя. Шлюбні відносини фактично припинились у травні 2013 року. Позивачка в судове засідання не зявилася, але від її представника надійшла через канцелярію суду заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги позивачки підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за їх відсутності. Також зазначив, що після розірвання шлюбу позивачка бажає відновити своє дошлюбне прізвище «Лупол» та у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 02 вересня 2006 року виконкомом Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 11. Від спільного життя мають неповнолітню дочку: [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з травня 2013 року, проживають окремо, позивачка відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивачка категорично налаштована на розірванні шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає відновити своє дошлюбне прізвище «Лупол», що підтверджується її письмовою заявою. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь позивачки [PERSON] На підставі ч.1 ст.24, ст. 105 ч.3, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved