Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

11 березня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 14 червня 1985 року виконкомом виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 20. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1985 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя, в зв`язку з чим втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо з 1987 року спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сім`ї неможливе. Ухвалою суду від 08 травня 2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, виклик відповідача в судове засідання здійснений в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, а тому вона вважається такою, що повідомлена про місце, дату та час розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого повторно 28 лютого 2019 року, серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 14 червня 1985 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 20. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як вбачається з наданого акту про непроживання від 10 квітня 2019 року № 1-60/04.03 [PERSON] за місцем проживання позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] проживала у період з 1985 року по 1987 рік (а.с. 20). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо з 1987 року, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В своїй позовній заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідач в судове засідання не з`явилася без поважних причин, що є свідченням того, що вона також втратила будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю, у зв`язку з чим позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved