Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

11 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд (з урахуванням відмови від частини позовних вимог) стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 94870 доларів США, три відсотки річних в розмірі 414806,83 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 18 березня 2010 року [PERSON] , [PERSON] (солідарні кредитори) та [PERSON] , [PERSON] (солідарні боржники) уклали договір позики. Позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 920575 грн, що еквівалентно 115000 доларів США за курсом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» в Куйбишевському відділенні Донецького філіалу банку у м.Донецьк на 18 березня 2010 року. Строк повернення коштів 18 березня 2011 року. Відповідач повернув частково грошові кошти в еквіваленті 15000 доларів США. Додатковою угодою від 19.07.2013 року сторони підтвердили наявність боргу та встановили термін повернення коштів не пізніше 31 грудня 2013 року. Додатковою угодою 24.07.2013 до Договору позики сторони домовились, що [PERSON] стає єдиним боржником за Договором. Відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків згідно умов договору позики від 18.03.2010, у зв`язку з чим у нього наявна заборгованість перед позивачем у розмірі, який еквівалентний 94870 доларів США за офіційним курсом НБУ. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.223,280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] 18.03.2010 року уклали договір позики №б/н (Договір), згідно умов якого позикодавці передали позичальникам грошові кошти у розмірі 920575 грн, що еквівалентно 115000 доларів США, зі сплатою 3% річних та строком повернення до 18 березня 2011 року. Згідно п. 2 Договору Позичальник зобов`язується повернути гроші у розмірі, еквівалентному 100000 доларам США за курсом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» у будь-якому відділенні зазначеного банку у м. Донецьку за вибором Позикодавця на момент повернення. При цьому, якщо на момент повернення грошей вказаний курс не можливо буде встановити за будь-яких причин, гроші повертаються у розмірі, що еквівалентний 100000 (ста тисячам) доларам США за курсом НБУ на момент повернення плюс 3%. Відповідач частково повернув грошові кошти в еквіваленті 15000 доларів США. Додатковою угодою б/н від 19.07.2013 року до Договору сторони підтвердили наявність вказаного боргу та встановили термін повернення грошових коштів не пізніше 31 грудня 2013 року. Додатковою угодою б/н від 24.07.2013 року до Договору сторони домовились, що [PERSON] (відповідач) стає єдиним боржником за Договором, тому що він витратив запозичені гроші в сумі еквівалентній 100 тис. доларам США, на себе та свою сім`ю. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.10.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] частину грошових коштів по Договору позики №б/н від 18.03.2010 в розмірі 1065 доларів США 00 центів, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] частину грошових коштів по Договору позики №б/н від 18.03.2010 в розмірі 1065 доларів США 00 центів. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.08.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором позики 18.03.2010 року у розмірі 3000 доларів США. Відповідач не виконав умови договору належним чином. Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Пунктом 14 постанови пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі від 18.12.2009 N14 роз`яснено, зокрема, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК (435-15) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Курс одного долару встановлений Національним банком України на день ухвалення рішення складає 28,2673 грн. Отже сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 94870 доларів США, еквівалентно 2\~681 718,75 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, 2 681 718,75 х 3 : 100 : 365 х 1896 = 417907,29 грн, де 2681718,75 гривень - сума простроченого боргу, 3 - три проценти річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, 365 - кількість днів у році, 1896 - різниця між датою виникнення прострочення зобов`язання та датою подачі позову до суду, 417907,29 гривень - сума 3% річних від суми заборгованості за період з 01.01.2014 року по 11.03.2019 року. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах позовних вимог, а саме з відповідача підлягають стягненню грошові кошти - 2\~681 718,75 заборгованості за тілом кредиту, 414 806,83 грн 3% річних. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved