Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

11 серпня 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новомосковського районного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Новомосковського районного відділу земельних ресурсів, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шері ЛТД» про визнання права власності на нерухоме майно. 13 січня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Управління Держземагенції у Новомосковському районі Дніпропетровської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шері ЛТД» про визнання права власності на нерухоме майно. На обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 20 квітня 2010 року між нею та ТОВ «Шері ЛТД» був укладений договір позики, відповідно до якого вона надала ТОВ «Шері ЛТД» грошові кошти в сумі 28 000 грн., а ТОВ «Шері ЛТД», в свою чергу, зобов'язалося повернути їй зазначені кошти в строк до 20 квітня 2011 року. [PERSON] посилалася на те, що до теперішнього часу відповідач не повернув суму позики. На її звернення ТОВ «Шері ЛТД» повідомило їй, що грошових коштів для погашення заборгованості за договором позики підприємство не має, пропонує в рахунок погашення заборгованості прийняти у власність нежитлове приміщення (магазин) площею 57,15 кв.м. яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,010 га., на якій розташоване зазначене нежитлове приміщення. Між нею та ТОВ «Шері ЛТД» була укладена додаткова угода, відповідно до якої, в разі, якщо ТОВ «Шері ЛТД» не поверне своєчасно суму позики, вона, [PERSON] має право прийняти у власність нежитлове приміщення (магазин) площею 57,15 кв.м. яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,010 га., на якій розташоване зазначене приміщення. Позивач зазначила, що у відповідності до Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року № 75, підставою для реєстрації права власності на майно є рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Також, у відповідності до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд: -визнати за нею право власності на нежитлове приміщення (магазин) площею 57,15 кв.м. яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,010 га., на якій розташоване зазначене нежитлове приміщення; -зобов'язати Комунальне підприємство «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради зареєструвати за нею право на нежитлове приміщення (магазин) площею 57,15 кв.м. яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та видати відповідні правовстановлюючі документи; -зобов'язати Управління Держземагенції у Новомосковському районі Дніпропетровської області визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,010 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та видати відповідні правовстановлюючі документи. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Представник відповідача - Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, в судове засідання не з'явився. Представник відповідача - Управління Держземагенції у Новомосковському районі Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. Товариство з обмеженою відповідальністю «Шері ЛТД», як третя особа в своєму листі просило суд розглянути справу без участі його представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд приходить до наступного. На підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі У відповідності до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, крім іншого, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) безоплатно передає другій стороні (позикодавцеві) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики може бути надана розписка. Судом встановлено, що 20 квітня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Шері ЛТД» був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] надала ТОВ «Шері ЛТД» грошові кошти в сумі 28 000 грн., а ТОВ «Шері ЛТД», в свою чергу, зобов'язалося повернути зазначену суму грошових коштів в строк до 20 квітня 2011 року. Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач не повернув суму позики. 16 травня 2010 року ТОВ «Шері ЛТД» своїм листом повідомило [PERSON] що грошових коштів для погашення заборгованості за договором позики підприємство не має, Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору. У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що позивач має право звернутися до ТОВ «Шері ЛТД» з вимогою про стягнення сум позики. Судом встановлено, що 16 травня 2010 року ТОВ «Шері ЛТД» своїм листом запропонувало [PERSON] в рахунок погашення заборгованості прийняти у власність нежитлове приміщення (магазин) площею 57,15 кв.м. яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,010 га., на якій розташоване зазначене нежитлове приміщення. 26 травня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Шері ЛТД» була укладена додаткова угода до договору позики, відповідно до п.6.3 якої сторони домовилися, що в разі, якщо ТОВ «Шері ЛТД» не поверне своєчасно суму позики, вона, [PERSON] має право прийняти у власність нежитлове приміщення (магазин) площею 57,15 кв.м. яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,010 га., на якій розташоване зазначене приміщення. Так, відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно вимог законодавства України, правочини щодо нерухомого майна повинні бути посвідчені нотаріально. Судом встановлено, що договір щодо переходу прав власності на майно не був укладений нотаріально. На підставі ст.115 ЦК України, 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно до вимог ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У відповідності до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В зв'язку з тим, що договір між сторонами щодо нерухомого майна не був посвідчений нотаріально, у відповідності до ст. 220 ЦК України, зазначений договір є нікчемним, тому, таким, що не створює юридичних наслідків. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що підстав для визнання за позивачем права власності на спірне майно не виникло, в зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed