Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

12.07.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] . У належному йому будинку зареєстровані відповідачі, що не є членами сім`ї позивача та які з листопада 2018 року не проживають за вказаною адресою без поважних причин. Позивач сплачує всі витрати, пов`язані з утриманням будинку. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.10.2021 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Позивач в підготовче засідання не прибув, надав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Представник відповідачів адвокат Варавін С.Д. надав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі та без участі відповідачів. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України\~у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. 18.07.2013 року, зареєстрованих в реєстрі за №5065, №5070, належить будинок [ADDRESS] . Згідно з довідками №12578/01-32 від 01.09.2021, №12594/01-32 від 25.08.2021, виданих Автозаводською районною адміністрацією Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за адресою: м.Кременчук, вул.Махоркова, буд. 7, зареєстровані [PERSON] , 1977 року народження, і [PERSON] , 2010 року народження. Відповідно до акту від 18.02.2021, складеного представниками КГ ЖЕП «Автозаводське» зі слів свідків [PERSON] і [PERSON] за адресою [ADDRESS] , [PERSON] і [PERSON] з листопада 2018 року не проживають. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~з ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Статтею\~150\~ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. ст.\~316,\~317 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог\~ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до вимог\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Передбачений\~ст. 391 ЦК України\~спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем (правова позиція Верховного суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15). Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачі порушують право власності позивача та позбавляють його можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд та позивач обмежений у реалізації своїх прав, щодо нерухомого майна, тому суд проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог\~ст.ст. 76, 81 ЦПК України\~докази та оцінивши їх у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 908 грн. 00 коп. на відшкодування понесених ним витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved