Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

11.07.2016 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що [PERSON], яка померла [INFO], є його матір'ю. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Він є спадкоємцем за законом першої черги та спадщину він прийняв фактично, оскільки був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем за однією адресою, на час відкриття спадщини та протягом шести місяців, про що свідчить будинкова книга. У зв'язку із тим, що доказом родинних та інших відносин спадкоємця зі спадкодавцем є свідоцтва, а у свідоцтві про смерть його матері її прізвище зазначено як «[PERSON]», проте згідно паспорту його прізвище зазначено як «[PERSON]». Спору про право немає. Факт родинних зв'язків підтверджується наявними матеріалами справи. Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник зацікавленої особи у судовому засіданні підтримав позицію заявника та не заперечував проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності 1/2 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житло [NUMBER] від 31.03.1993р. та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.04.2007р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.05.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, зокрема на 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У встановленому нотаріальному порядку заявник [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що доказом родинних та інших відносин спадкоємця зі спадкодавцем є свідоцтва, а у свідоцтві про смерть його матері її прізвище зазначено як «[PERSON]», проте згідно паспорту його прізвище зазначено як «[PERSON]». Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 16.05.1996р. заявник зазначений як [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER], виданого 14.07.1978 року прізвище заявника російською мовою вказане як «[PERSON]», та прізвище його мати російською мовою зазначено як «[PERSON]». Згідно свідоцтва про смерть спадкодавця, свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2007р. прізвище спадкодавця зазначено як «[PERSON]», проте у будинковій книзі, свідоцтві про право особистої власності на житло [NUMBER] від 31.03.1993р., прізвище спадкодавця російською мовою зазначено як «[PERSON]». Про факт родинних зв'язків також можна зробити висновок із того, що позивач зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Саме за вказаною адресою у будинковій книзі вказані [PERSON], [PERSON], та саме 1/4 частини квартири за вказаною адресою успадкувала [PERSON] згідно свідоцтва про право спадщину за законом від 10.04.2007р. після смерті [PERSON], яка згідно будинкової книги проживала разом із заявником. Із вказаних обставин вбачається, що [PERSON] та [PERSON] це є одна і та ж особа та є матір'ю [PERSON] У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами віднесено до компетенції суду. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище , ім'я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим заяву задовольнити, у тому числі, з огляду на те, що зацікавлена особа не заперечує проти задоволення вимог заявника, а вищевказані свідки та досліджені судом письмові докази підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO], як сином та матір'ю. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved