Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

11 серпня 2016 р. позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ із вищевказаною позовною заявою до [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за №№1719,1720 та 1723, згідно яких відповідачі отримали грошові кошти у сумі 50\~000,00 гривень кожне на строк до 12.10.2012 р. Для забезпечення виконання зобовязань за договорами позики, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким [PERSON] відповідав за зобовязаннями [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у розмірі штрафних санкцій. У зазначений термін відповідачі борг не повернули. [PERSON] також відмовляється від сплати грошових коштів у вигляді штрафних санкцій. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачів суму боргу у розмірі 100\~045,28 грн. з кожного та 50\~045,28 гривень штрафних санкцій з поручителя. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його та відповідачів відсутність, позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його та відповідача відсутності, проти позовних вимог до [PERSON] заперечував, надав письмові заперечення посилаючись на наступне. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договором поруки, укладеним 12.10.2007 р. між [PERSON] та позивачем, а саме п.6.5 чітко визначено, що дія цього договору припиняється … якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до договорів позики, укладених 12.10.2007 р. між позивачем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], строк виконання зобовязання визначений до 12.10.2012 р. (п.2.1), про що також позивач зазначає у позові. Тобто, позивач має право вимагати від [PERSON] як поручителя виконання взятих на себе зобовязань за договором лише не пізніше 12.04.2013 р. (не пізніше 6 місяців від дня настання виконання основного зобовязання). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із матеріалів справи, 12 жовтня 2007 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за №№1719,1720 та 1723, відповідно до яких [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали від позивача грошові кошти у сумі по 50\~000,00 гривень кожний зі строком повернення до 12 жовтня 2012 р., що підтверджується укладанням зазначених договорів та їх нотаріальним посвідченням, а також проти цього не заперечують самі відповідачі, визнаючи позовні вимоги. Для забезпечення виконання зобовязань за договорами позики, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким [PERSON], відповідав за зобовязаннями [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у розмірі нарахованих штрафних санкцій (п.2.1. договору поруки). У зазначений термін відповідачі грошові кошти не повернули. Відповідач [PERSON] також відмовляється від повернення грошових коштів, посилаючись на припиненням договору поруки. Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно умов договору позики, відповідачі зобовязалися повернути отриманні грошові кошти в строк до 12.10.2012 р. Судом встановлено, що в зазначений термін грошові кошти повернути не були. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що в результаті неправомірних дій відповідачів у позивача виникло право вимагати повернення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, що складає суму боргу у розмірі 100 045,28 грн. з кожного. Для забезпечення виконання зобовязань за договорами позики, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким [PERSON], відповідав за зобовязаннями [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у розмірі штрафних санкцій (п.2.1. договору поруки). За положеннями пункту четвертого статті 559 ЦК України порука припиняється по закінченню строку, встановленого у договорі поруки. Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно пункту 6.5. Договору поруки від 12.10.2007 р. порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання виконання основного зобовязання, не предявить вимоги до поручителя. Судом встановлено, що вимогу до [PERSON] щодо повернення боргу, позивач предявив після закінчення шестимісячного строку, що вказує на припинення договору поруки. Таким чином, виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.559, 598 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати. Сам по собі факт прострочення строку звернення до поручителя з вимогою погашення боргу, є самостійною законною підставою припинення правовідносин поруки, яка не вимагає укладення договору. З припиненням договору поруки, припиняються права кредитора і обовязки поручителя, які існували в період дії договору поруки. Це означає, що жодних дій щодо реалізації права кредитора, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі, та з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договорами позики у розмірі 100 045,28 грн. з кожного. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON] суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] штрафних санкцій, задоволенню не підлягають, оскільки з припиненням договору поруки, припинилось право вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3001,36 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до змісту п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», що прийнята за наслідками аналізу законодавства щодо стягнення судових витрат, - солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, зважаючи на вказане, суд вважає за необхідним стягнення судового збору в рівних частинах з кожного із відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На підставі вищевикладеного ст.ст.525, 526, 559, 598, 625, 1046 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 79, 84, 88, 169, 179, 197, 212-215, 218, ЦПК України, суд

Outcome: partial