Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

11.03.2016 позивач ТОВ «Кредекс Фінанс» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави автомобіль - тип ТЗ: легковий седан; марка: Opel; Модель: ASTRA 1.6 І; номер кузова: [NUMBER]; рік випуску: 2007; реєстраційний номер: [NUMBER], - який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 07.11.2007 року, вартість якого, згідно договору застави № б/н від 08.11.2007 року за домовленістю сторін складає 134953,00 грн., шляхом визнання за ТОВ «Кредекс Фінанс» права власності на зазначений автомобіль, з наданням позивачу всіх повноважень, передбачених чинним законодавством України, передбачених для власника майна. Також позивач просить припинити право власності відповідача [PERSON] на предмет застави, та зобов'язати відповідача передати його позивачу, а також комплект ключів від цього автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номерні знаки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.11.2007 між АТ «Індустріально-експортний банк», назва якого змінена на ПАТ «Креді Агріколь Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №146/705644, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 24 051,03 доларів США для придбання автомобіля, з кінцевим терміном повернення до 07.11.2013 та зі сплатою процентів у розмірі 11,40% річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за даним договором між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] укладено договір застави від 08.11.2007, за умовами якого відповідач надав у заставу транспортний засіб. 26.12.2011 між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу №08/11, відповідно до умов якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги за кредитним договором та договором застави, у зв'язку з чим до ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшли права ПАТ «Креді Агріколь Банк» за вказаними договорами. Оскільки відповідач неналежним не виконав зобов'язання за кредитним договором та станом на 04.02.2016 має заборгованість у розмірі 224536,07 грн., як вказує позивач, ним набуто право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. В судове засідання представник позивача не з'явився, згідно поданої заяви просить розглянути справу у свою відсутність, на позовних вимогах наполягає і не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. При таких обставинах суд знаходить за можливе розглянути справу за відсутності сторін, в заочному порядку і винести рішення відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 08.11.2007 між АТ «Індустріально-експортний банк», назва якого змінена на ПАТ «Креді Агріколь Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №146/705644, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 24 051, 03 доларів США для придбання автомобіля, з кінцевим терміном повернення до 07.11.2013 та зі сплатою процентів у розмірі 11,40% річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за даним договором між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] укладено договір застави №б/н від 08.11.2007, за умовами якого відповідач надав у заставу транспортний засіб автомобіль - тип ТЗ: легковий седан; марка: Opel; Модель: ASTRA 1.6 І; номер кузова: [NUMBER]; рік випуску: 2007; реєстраційний номер: [NUMBER], який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 07.11.2007 року, вартість якого, згідно договору застави № б/н від 08.11.2007 року, за домовленістю сторін складає 134 953, 00 грн. 26.12.2011 між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу №08/11, відповідно до умов якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги за кредитним договором та договором застави, у зв'язку з чим до ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшли права ПАТ «Креді Агріколь Банк» за вказаними договорами. Згідно п. 2.3 договору застави, заставодержатель набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмета застави у випадку, якщо кредит, та/або відсотки, та/або штрафні санкції, які були забезпечені заставою, не будуть сплачені у строки, або будуть порушені інші умови, передбачені кредитним договором №146/705644 від 08.11.2007 або цим договором. Пунктом 3.3.3 договору застави передбачено, що у разі невиконання заставодавцем умов кредитного договору №146/705644 від 08.11.2007 або цього договору, заставодержатель має право, звернути стягнення на заставлений автомобіль і задовольнити за рахунок цього майна свої вимоги в повному обсязі, включаючи дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором (суму кредиту, відсотки за користування ним, пеню та інші платежі та санкції, передбачені вказаним кредитним договором, а також витрат, пов'язаних з утриманням заставленого майна і здійсненням забезпеченої заставою вимоги). Як вбачається з матеріалів справи відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Так, згідно п. 3.3.2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний погашати суму кредиту (частину коредиту) на рахунок, зазначений в п. 3.1.1 цього договору та сплачувати кредитору комісію та проценти, зазначені у п. 1.4, у строки зазначені в п. 2.3 цього договору. Пунктом 3.3.7 кредитного договору передбачено обов'язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом та комісію в порядку, визначеному п. 2.3 цього Договору, повернути в повному обсязі кредит, сплатити нараховані проценти та комісії за фактичний час його використання, можливі штрафні санкції, в порядку та у випадках, визначених цим договором. Разом з цим, згідно представленого позивачем розрахунку розмір заборгованості відповідача за кредитним договором від 08.11.2007 №147/705644 станом на 04.02.2016 складає 224 536,07 грн., та складається в тому числі з: заборгованості по кредиту у розмірі 114077,46 грн.; заборгованості по процентам у розмірі 45130,04 грн.; нараховані відсотки на дату подачі позову у розмірі 54252,24 грн., заборгованість з комісії 7654,02 грн., три проценти річних від простроченої суми 3422,31 грн. Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено положеннями про кредит параграфу 2 вказаної глави і не випливає із суті кредитного договору. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦКУкраїни, боржник вважається таким, що прострочив. В силу статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків. За змістом ст. 1 Закону України «Про заставу», ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. В силу положень ст.ст. 4, 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», застава рухомого майна є забезпечувальним обтяженням. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною шостою ст. 20 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом (ч. 1 ст. 23 Закону №1255-IV). Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що позивач набув право звернення стягнення на предмет застави за договором №б/н від 08.11.2007, а саме, на автомобіль - тип ТЗ: легковий седан; марка: Opel; Модель: ASTRA 1.6 І; номер кузова: [NUMBER]; рік випуску: 2007; реєстраційний номер: [NUMBER], оскільки як встановлено судом, відповідачем допущено прострочення виконання за основним зобов'язанням по кредитному договору. Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, в тому числі, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. Такий порядок визначений у ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», нормами якої передбачено, що обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов'язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. Боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення стягнення. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону. Разом з цим, згідно положень ч. 3 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо відповідне заперечення надійшло від боржника, набуття обтяжувачем, який ініціює звернення стягнення, права власності на предмет забезпечувального обтяження можливе на підставі рішення суду. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку, про набуття позивачем права звернення стягнення на предмет застави за договором №б/н від 08.11.2007, і позивач як обтяжувач відповідно до закону може задовольнити свою вимогу за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, а вибір способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження законом віднесено на розсуд останнього, - суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на заставлене майно - автомобіль тип ТЗ: легковий седан; марка: Opel; Модель: ASTRA 1.6 І; номер кузова: [NUMBER]; рік випуску: 2007; реєстраційний номер: [NUMBER]. Однак, з огляду на формулювання позовних вимог в цій частині позову, останні належить задовольнити частково. Так, не підлягають задоволенню вимоги позивача про надання всіх повноважень, передбачених чинним законодавством України для власника майна, оскільки такі правомочності набуваються особою у результаті набуття права власності на майно, про що і заявлено даний позов. Щодо позовних вимог про припинення права власності, суд враховує, що згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України, звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника є підставою для припинення права власності. В той же час, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що вимога позивача про припинення права власності відповідача на заставлене майно ґрунтується на положеннях закону та підлягає задоволенню з огляду на висновок суду про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на заставлене майно. Разом з цим, суд констатує, що законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. При цьому законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Так, положеннями ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено обов'язок боржника на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння останнього, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника. Частиною першою ст. 620 ЦК України встановлено, що у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кредекс Фінанс» зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження: автомобіль тип ТЗ: легковий седан; марка: Opel; Модель: ASTRA 1.6 І; номер кузова: [NUMBER]; рік випуску: 2007; реєстраційний номер: [NUMBER]. 11.01.2016 позивачем на адресу відповідача направлено лист за №10953572_11.01.2016 про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання з вимогою погашення заборгованості або передачею автомобіля, який є предметом застави, у володіння ТОВ «Кредекс Фінанс» разом із комплектом ключів від автомобіля, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. На час вирішення спору обидві вимоги позивача відповідачем не виконані. Разом з цим, кінцевим результатом звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження згідно ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є набуття обтяжувачем права власності на відповідне рухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача передати позивачу автомобіль, який являється предметом забезпечувального обтяження, а також комплекту ключів від цього автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та номерних знаків належить задовольнити з огляду на висновок суду про задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності. При цьому суд вважає, що захист прав позивача у такий спосіб буде ефективним, оскільки забезпечить можливість реалізації прав позивача як власника та усуне невизначеність в праві власності набутому позивачем у результаті звернення стягнення на заставлене майно. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що позовні вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс» належить задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у сумі 1378,00 грн. та 2145,00 грн. за вимогами про звернення стягнення на предмет застави та визнання права власності. Крім того, з відповідача на користь держави належить стягнути недоплачену частину судового збору в сумі 1378,00 грн. та 1378,00 грн. за позовними вимогами про припинення права власності та зобов'язання вчинити дії. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial