Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

12.01.2015 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], просить про стягнення заборгованості за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 15.07.2014 р. у розмірі 13019,87 грн. Свої вимоги в основному мотивує тим, що відповідач, зобовязувався повернути кредит та плату за його користування. Станом на 25.11.2014 р. відповідачем порушені умови кредитного договору, заборгованість становить 25787,75 грн., з яких: 11993,95 грн. заборгованість за кредитом; 498,14 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 479,75 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом; 12815,91 грн. залишок за несплаченим штрафом. В судове засідання представник позивача не явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просить розглядати справу у його відсутності, задоволити (а.с.78). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог заперечив, вважає їх безпідставними і необгрунтованими. Покликається на те, що із змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить про стягнення заборгованості від 15.07.2014 р., яка залишається чинною до 31.07.2016 р., таким чином просить про дострокове стягнення заборгованості, крім того позивачем не було надіслано ніяких письмових претензій по оплаті заборгованості. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.509,ст. 526 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів законодавства України. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи, долученої до справи копій анкети заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг (а.с. 5-6), генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 15.07.2014 р. (а.с.7), витягу із умов і правил надання банківських послуг (а.с. 8-31), розрахунку заборгованості станом на 25.11.2014 р. (а.с. 4), видно, що 05.04.2011 р. між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №SAMDN50000043449919, відповідно до якого, позивач надав відповідач кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення відповідно до строку дії картки. 15.07.2014 р. між сторонами було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості за даним кредитним договором за цією угодою [PERSON], отримав кредит в розмірі 13\~019, 87 грн., який одразу було спрямовано на погашення заборгованості за кредитним договором від 05.04.2011р., у звязку з чим одразу утворилася не прострочена заборгованість за самою генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості , яка в подальшому була погашена відповідачем лише частково в розмірі 1860 грн., яка є лише частковим погашенням заборгованості. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що стягується достроково заборгованість за кредитним договором термін дії якого ще не закінчився, оскільки позивач просить про стягнення заборгованості за генеральною угодою про реструктуризацію боргу, відповідач допускав прострочення виконання зобовязання з повернення позики, про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с.4), виписка по картці (а.с.72-73,79). Так, позивач просить про стягнення заборгованості у сумі 12815,91 грн., як залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2. Генеральної угоди, проте згідно п.2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 15.07.2014 р. (а.с.7) сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникненні порушення по кредиту, позичальник сплачує банку штраф розміром 2211,29 грн., тому суд стягує з відповідача суму вказану у п.2.2. Генеральної угоди. Обставин, які б спростовували вищенаведене щодо суми заборгованості й долучених розрахунків судом не здобуто, відповідач доказів на підтвердження заперечень по суті позову суду не надав, отже суд приходить до переконання про часткове задоволення позову. Суд, в порядку ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача в користь ПАТ КБ «Приват Банк» 243.60 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За наведеного та

Outcome: partial