Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

10 жовтня 2016 року позивач [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Заяву мотивував тим, що він на підставі довіреності виданої йому у м. Празі 9.09.2016 року гр. [PERSON] має право представляти інтереси останнього, зокрема у суді по відшкодуванню шкоди, яка полягає в тому, що 08 липня 2016 року належний йому на праві користування автомобіль [NUMBER], який надав йому у користування власник автомобіля [PERSON] був припаркований на узбіччі дороги загального користування навпроти його будинку № 272 у с. Син. Поляна, Міжгірського району і біля 20 години відповідач [PERSON], який вів свого коня втратив контроль над конем і кінь вирвавшись від відповідача понісся по дорозі заплутався в ременях упряжі і почав копитами бити по його машині, внаслідок його заподіяно машині значні механічні пошкодження. Згідно звіту оцінювача автотоварознавця вартість відновлювального ремонту складає 26 331 грн. 92 коп. Посилаючись на зазначені обставини, а також на понесені ним витрати по покрасці автомобіля, придбанні комплектуючих частин до автомобіля, оплаті оцінювачу за звіт просив стягнути загальну суму 29 851 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю з підстав та обґрунтувань зазначених в позовній заяві. Відповідач та його представник позов заперечили повністю зіславшись на вину самого позивача у заподіянні йому шкоди, внаслідок неправомірних дій та на відсутність у позивача права на подання до суду позову. Свідок [PERSON] підтвердила в суді факт заподіяння конем [PERSON] механічних пошкоджень автомобілю, який був у користуванні [PERSON] Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, перевіривши подані докази до справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 08 липня 2016 року біля 20 години навпроти будинку №272 у с. Син. Поляна, Міжгірського району на узбіччі дороги загального користування був припаркований автомобіль марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер [NUMBER] власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія ІВТ № 006626 від 10.02.2006 р. є [PERSON] і який на праві користування був наданий останнім позивачу [PERSON] (передано [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу). В цей час відповідач [PERSON] вів по дорозі свого коня і втративши контроль над конем відпустив такого (кінь вирвався) і кінь понісся по дорозі налетів на припаркований автомобіль, заплутався в упряжі і почав бити копитами по машині, внаслідок чого машині були нанесені механічні пошкодження. 11 липня 2016 року оцінювачем - автотоварознавцем [PERSON] був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу належного [PERSON], а 14.07.2016 року складено Звіт № 02/07 про визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля. Згідно вказаного Звіту № 02/07 вартість відновлювального ремонту складає 26 331 грн. 92 коп. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні погодився із вказаною вартістю 26 331 грн. 92 коп. відновлювального ремонту автомобіля. Після заподіяння конем відповідача механічних пошкоджень автомобілю і визначення розміру заподіяних збитків [PERSON] в добровільному порядку відмовився відшкодовувати власнику автомобіля шкоду. 9 вересня 2016 року [PERSON] у м. Прага видав [PERSON] довіреність згідно якої останньому надано право від імені та в інтересах [PERSON] звертатися до суду із заявою про відшкодування шкоди. Тому, 10.10.2016 року [PERSON] в інтересах [PERSON] і звернувся до суду про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно положень ч. ч. 1 і 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до розяснень (пунктів 1 і 5) Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166 і 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки ( видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших обєктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливості повного контролю за ними з боку людей. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідач [PERSON] визнав в суді, що кінь, який заподіяв механічні пошкодження автомобілю [PERSON] 08.07.2016 року у с. Син. Поляна, Міжгірського району належить йому. Суд відхиляє доводи [PERSON], що кінь заподіяв механічні пошкодження автомобілю з вини позивача [PERSON], який нібито намагався зупинити його коня, що нісся по дорозі галопом біля автомобіля, оскільки таке належними доказами не є доведеним і спростовується як поясненнями [PERSON] так і поясненнями свідка [PERSON], а також і поясненнями самого [PERSON], який після заподіяння конем пошкоджень автомобілю намагався улагодити конфлікт з [PERSON] та добровільно відшкодувати шкоду пропонуючи певну суму грошового еквіваленту, а після виклику на місце події поліції відмовився від добровільного відшкодування шкоди. Позивач для відновлення попереднього стану автомобіля поніс певні затрати, про що подав суду докази, зокрема накладну № 398 від 15.09.2016 року про оплату ФОП [PERSON] за покрасочний матеріал та покраску автомобіля, квитанцію до прибуткового касового ордера № 92 від 14.07.2016 р. про оплату 750 грн. оцінювачу -автотоварознавцю, експрес-накладну № 59998033791587 «Нова пошта», якою підтверджується отримання [PERSON] запчастин до пошкодженого автомобіля. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про відшкодування заподіяної шкоди є доведеним на суму 27 081 грн. 92 коп. із якої сума 26 331 грн. 92 коп. це вартість відновлювального ремонту автомобіля відповідно до Звіту № 92/07 від 14.07.2016 р. і яку визнав та не заперечив в суді сам відповідач [PERSON] та сума 750 грн. оплата оцінювачу - автотоварознавцю [PERSON] відповідно до квитанції прибуткового касового ордера № 92 від 14.07.2016 р. Решта різниці суми від заявленого позову ( 29 851 грн.) до задоволеної суми позову ( 27 081, 82 грн.) в розмірі 2769 грн. 08 коп. належними доказами не є доведеною і підлягає відхиленню. Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати понесені останнім на правову допомогу адвоката та на сплату судового збору.

Outcome: approved