Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

12 вересня 2014 року [PERSON] звернувся в Тернопільський міськрайонний суд з позовом до Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» в особі філії Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» у м.Тернопіль, [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що близько 11 год. 00 хв. 05 грудня 2013 року водій [PERSON], керуючи службовим транспортним засобом марки «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER], був неуважний, що призвело до порушення ПДР України, а саме: припаркувавши автомобіль, не вжив усіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, в результаті чого транспортний засіб «ГАЗ» здійснив самовільний рух та в'їхав в припаркований автомобіль марки «Фольксваген», д.н.з [NUMBER], що належить позивачу, чим порушив вимоги п.2.3 (б; 15.12 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] було пошкоджено, вартість відновлюваного ремонту якого становить 7960 грн. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2013 року [PERSON] було визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Останній, як вбачається із записів в його трудовій книжці, перебував у трудових відносинах із відповідачем. Окрім того, неправомірними діями відповідачів позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок ДТП він протягом тривалого часу не міг користуватися своїм автомобілем. Їх відмова у відшкодуванні завданих збитків призвела до того, що позивач був вимушений позичити гроші під відсотки на ремонт авто, внаслідок чого у нього були серйозно порушені стосунки у родині. Постійні суперечки із відповідачами про те, хто повинен сплачувати відшкодування, призводять до стресів та нервових розладів, стан здоров'я позивача погіршився, у нього з'явилися депресивні настрої, утвердилася зневіра у життєвій та правовій справедливості, тому завдану моральну шкоду позивач оцінює у 2000 грн. За вказаних обставин, [PERSON] просить стягнути з Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» в особі філії Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» у м.Тернопіль та [PERSON] на користь [PERSON]: 2000,00 грн. у якості відшкодування завданої йому моральної шкоди та 7960,00 грн. у якості відшкодування вартості пошкодженого автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з [NUMBER]. 17 листопада 2014 року представником позивача подано зміни і уточнення до позовної заяви, в яких він просить стягнути з Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС-МОВА», [PERSON] на користь [PERSON] 2000,00 грн. у якості відшкодування завданої йому моральної шкоди та 7960,00 грн. у якості відшкодування вартості пошкодженого автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з [NUMBER]. 16 січня 2015 року за клопотанням представника позивача була здійснена заміна первісного відповідача Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» в особі філії Дочірнього підприємства «САВСЕРВІС КАРПАТИ» у м.Тернопіль на товариство з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» в особі філіалу товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА». Крім цього, 29 січня 2015 року представник позивача подав до суду заяву про залишення без розгляду позову в частині стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] моральної та матеріальної шкоди. Ухвалою суду від 29 січня 2015 року позов [PERSON] в частині вимог до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишено без розгляду. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти заочного рішення не заперечує. В обгрунтування своєї позиції надав письмові пояснення, в яких просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» в особі філіалу товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВОС 041617, виданого 1 ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області, власником транспортного засобу марки «Фольксваген», д.н.з [NUMBER], є [PERSON]. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2013 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 340 грн. З мотивувальної частини постанови вбачається, що [PERSON] 05 грудня 2013 року об 11 год. 00 хв. в м.Тернополі по вулиці Бродівська, керуючи транспортним засобом «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER], був неуважний, що призвело до порушення ПДР, а саме: припаркувавши автомобіль, не вжив усіх заходів, щоб не допустити його самовільний рух та в'їхав в припаркований автомобіль марки «Фольксваген», д.н.з [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3. б), 15.12. Правил дорожнього руху України. В силу ч.1 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України). Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 1 ВРЕР УДАІ УМВС України в Тернопільській області, ГАЗ 3302, реєстраційний номер [NUMBER], фургон малотонажний-В, належить ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА». Із записів у трудовій книжці [PERSON], останній на час вчинення ДТП, яке мало місце 05 грудня 2013 року, перебував у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА» в особі філіалу товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА». Згідно полісу №АЕ/0549715 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ 3302», державний номерний знак [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ТДВ СК «НАСТА». 04 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА» із заявою, в якій вказав банківські реквізити для перерахування компенсації суми франшизи за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів. Як слідує з платіжного доручення №320932 від 17 листопада 2014 року, ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА» оплатило суму франшизи за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 500,00 на рахунок [PERSON]. Згідно видаткової накладної №17 від 20 січня 2014 року, [PERSON] оплатив ПП [PERSON] 2980,00 грн. за обшивку передньої дверки та склопідіймача переднього автомобіля марки «Фольксваген Джетта». З акту виконаних робіт від 26 лютого 2014 року, наданого ПП [PERSON], слідує, що [PERSON] (Замовник) прийняв, а ПП [PERSON] (Виконавець) виконав ремонт автомобіля марки «Фольксваген Джетта» на загальну суму 4980,00 грн. В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Шкода, завдана джереломпідвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України). Згідно з роз'ясненнями п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі (п.14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 грудня 2013 року, [PERSON], що на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «САВСЕРВІС-МОВА», було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль «Фольксваген Джетта». В розмір завданої матеріальної шкоди позивачем включено вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 7960,00 грн. Пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути проявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання страховою компанією повідомлення відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, та з урахуванням листа №7091/13-22 від 15 липня 2014 року, наданого на звернення [PERSON] Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, суд вважає, що в даному випадку завдану позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду, слід стягувати з товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» в особі філіалу товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА». За вказаних обставин, з відповідача в користь [PERSON] слід стягнути 7460,00 грн. (за мінусом виплаченої франшизи в розмірі 500 грн.), у якості відшкодування вартості пошкодженого автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з [NUMBER]. При визначенні розміру завданої [PERSON] моральної шкоди судом враховано, що у відповідності до положень ст.ст.16, 23 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини володільця джерела підвищеної небезпеки, було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, що стверджується вищезазначеними матеріалами справи. Спричинена [PERSON] моральна шкода полягає у наступному: внаслідок ДТП позивач протягом тривалого часу не міг користуватися своїм автомобілем, відмова відповідача відшкодувати завдані збитки призвела до того, що позивач був вимушений позичити гроші під відсотки на ремонт авто, через що у нього були порушені стосунки у родині. Постійні суперечки із відповідачем про те, хто повинен сплачувати відшкодування, призводять до стресів та нервових розладів, стан здоров'я позивача погіршився, у нього з'явилися депресивні настрої, утвердилася зневіра у життєвій та правовій справедливості. Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, слід стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» в особі філіалу товариства з обмеженою відповідальністю «САВСЕРВІС-МОВА» в користь позивача 2000,00 грн. у якості відшкодування завданої йому моральної шкоди В силу ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial