Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

12.02.2015 р. позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 08.11.2014 р. [PERSON], отримав від ТзОВ «Тетіївський пряник» товар з накладною №7702 від 09.11.2014 р. де постачальником виступав ТзОВ «Тетіївський пряник», а отримувачем товару - [PERSON], місцем отримання є м. Харків вул. Танкопія, 7. Внаслідок невиконання [PERSON], видаткової накладної та недоставлянням вантажу за призначенням ТзОВ «Тетіївський пряник» спричинено майнову шкоду в сумі 30 946 грн. 05 коп. На вимогу товариства [PERSON], завданої майнової шкоди не повернув, тому позивач звернувся в Городоцький районний суд про стягнення з нього шкоди в судовому порядку, в розмірі 30 946, 05 грн. та стягнення судового збору. 21.07.2015 р. позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, просить про стягнення 30 946, 05 грн. - майнової шкоди, 13 724, 88 грн. - інфляційних витрат, 490, 90 грн. - 3% річних. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що відповідач взяв на себе зобов'язання провести доставку своїм транспортним засобом вантажу позивача до покупця [PERSON] в м.Харків. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, товар отримав на суму 30946.06 грн., проте за місцем призначення не доставив. Відповідач та його представник позов не визнали. [PERSON] пояснив суду, що надавав позивачу транспортні послуги по перевезенню товару. При цьому, також виконував функції експедитора. Не заперечуючи, що дійсно товар отримав і не доставив по адресу вказаному у видатковій накладній, оскільки за телефонною вказівкою логіста, було змінено маршрут та доставлено товар в інше місце, зазначене логістом. На підтвердження передачі товару документів не брав. Своєї вини в тому, що товар не був доставлений до місця призначення [PERSON] не вбачає. Вказує на те, що по відношенню до нього були вчинені шахрайські дії. Просив у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Позивач обрав способом захисту зобов'язання передбачені цивільним законодавством. Суд вважає, що спір витікає з цивільних правовідносин та регулюється правовими нормами передбаченими главою 64 ЦК України. Судом встановлено, що фактично між [PERSON] (відповідачем) та позивачем було укладено договір на надання транспортно-експедиційних послуг. Як вбачається з накладної №7702 від 09.11.2014 р. (а.с.5), та пояснень [PERSON] він, як перевізник, отримав від позивача товар (пряники) на суму 30 946, 05 грн., для перевезення такого в м. Харків вул. Танкопія,7 ([PERSON]). Отже, перебуваючи в статусі перевізника, відповідач взяв на себе зобов'язання по перевезенню вантажу до моменту видачі одержувачу. При цьому перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу при перевезенні. Факт прийняття вантажу відповідачем підтверджено видатковою накладною з описом товару та підписом водія [PERSON], яку останній визнає (а.с.5) ТзОВ «Тетіївський пряник» зверталося до [PERSON], з вимогами про повернення вартості втраченого вантажу. (а.с.7,10). Згідно ч.1,3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Відповідно до ч.1 ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Стаття 924 Цивільного кодексу встановлює відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти. Так, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами був укладений договір перевезення. Формою договору перевезення є також видаткова накладна (а.с.5). Твердження відповідача, щодо передачі товару ним не за призначенням за вказівкою логіста,суд не приймає, оскільки, як ствердив [PERSON], належних та допустимих доказів в нього немає про передачу товару, в суді таких не добуто, крім того отримавши претензії направлені йому позивачем (а.с.9-11) не відреагував на них та не заперечив. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконав покладені на нього обов'язки по договору перевезення, а саме не виконав доставку товару до пункту призначення вказаного в видатковій накладній, а тому повинен нести відповідальність за фактично завдану шкоду у відповідності до ст. 924 ЦК України, оскільки не довів в суді того, що втрата вантажу сталася не з його вини. Суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача інфляційних витрат, та трьох відсотків річних, оскільки до вказаних правовідносин застосовуються норми цивільно-правової відповідальності за договором перевезення встановлені ч.2 ст.924 ЦК України, де вказано, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. За положеннями ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial