Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

12.01.2021 року заступник генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» Шикова В.В. звернулась до суду з заявою, в якій просить продовжити застосування примусової госпіталізації у психіатричному стаціонарі [PERSON] на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] був госпіталізований до лікарні 12.08.2020 року о 21:30 год. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем БШМД № 204 [PERSON] , який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, а також його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від його матері. На підставі цих відомостей [PERSON] 12.08.2019 року був оглянутий лікарем психіатром [PERSON] , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 08.01.2021 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїдної форми, безперервного типу перебігу, внаслідок якого становить безпосередню небезпеку для себе і оточуючих (постійні галюцинації, дезорганізація мислення, повна відсутність критики до хвороби), крім того є безпорадним і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби (неможливість забезпечити себе на елементарному біологічному та соціальному рівні). Потребує продовження застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Рішенням Московського районного суду м. Харкові від 16.01.2020 року у відношенні [PERSON] застосовано госпіталізацію до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» у примусовому порядку на строк протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію, але не більше ніж 6 місяців. Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 30.07.2020 року продовжено у відношенні [PERSON] примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 13.01.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено на 18.01.2021 року на 11 годин 00 хвилин, вирішено питання про призначення [PERSON] представника (адвоката), за ініціативою суду витребувано додаткові докази по справі. У судовому засіданні представник лікарні лікар-психіатр Герасимов Д.А. підтримав заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи. Зазначив, що станом на час розгляду справи [PERSON] продовжує представляти небезпеку для себе та оточуючих, а також є безпорадним і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби. Пояснив, що його лікування можливе виключно в умовах стаціонару, оскільки в нього зберігається активна галюцинаторна симптоматика, в нього постійні прояви галюцинацій, порушення мислення, пацієнт одинокий, за своїм психічним станом пацієнт не може себе самостійно забезпечувати, соціальний аспект хворого не захищений, психічний стан хворого може представляти небезпеку як для себе, так і для оточуючих. Близьків родичів крім батька не має. Працівниками лікарні були спроби вийти на звязок із батьком пацієнта, який проживає за межами м. Харкова, але останній раз батько виходив на зв`язок з пацієнтом півтора року тому, тобто контакт з рідним батьком втрачений. Представник лікарні заперечував можливість амбулаторного лікування [PERSON] . Також зазначив, що раніше [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні на підставі його добровільної згоди. Проте в зв`язку з тим, що на даний час позиція [PERSON] змінилась та він просить його виписати з лікарні, тобто його добровільна згода на подальше лікування відсутня, лікарня звернулась до суду з даною заявою. Під час перебування в лікарні його матір та вітчим померли. Після того, як померла мати [PERSON] з`явилися якісь невідомі особи, один з яких представився троюрідним братом [PERSON] , прийшов на побачення з останнім. [PERSON] повідомив, що вперше за 30 років його побачив. Особа, яка представлялась троюрідним братом [PERSON] почала конфліктувати зі співробітниками відділення лікарні та підбурювати [PERSON] не приймати ліки та наполягати на тому, щоб [PERSON] терміново виписували з лікарні. Разом з іншими невідомими особами виламували двері та знімали все на телефон. На дії особи, яка представилася троюрідним братом була викликана поліція працівниками лікарні та направлені звернення в поліцію та прокуратуру з цього приводу. Представник лікарні [PERSON] також зазначив, що відвідування невстановленими особами відбувалися неодноразово, поведінка їх була неадекватна, на що він реагував викликами поліції. Ніяких документів підтверджуючих родинні зв`язки не надавали. За таких обставин лікарня звернулась у 2019 році до Управління праці та соціального захисту населення Комінтернівського району м. Харкова із зверненням про забезпечення майнових прав пацієнта. Також, представник лікарні зазначив, що пацієнт повністю знаходиться на забезпеченні лікарні. На уточнюючі запитання прокурора представник лікарні зазначив, що медикаментозно, на сьогоднішній день, стабілізувати його психічний стан не можуть. На запитання адвоката [PERSON] представник лікарні відповів, що причиною за якою пацієнта було направлено до лікарні було його агресивна поведінка, він був доставлений бригадою швидкої допомоги по рапорту поліції. Швидку допомогу викликала мати. Однак, на запит суду до лікарні про надання відповіді з Управління праці та соціального захисту населення Комінтернівського району м.Харкова, лікарня повідомила, що відповідь від Управління не надходила. Також на запит суду лікарня надала копію електронної довідки про смерть матері [PERSON] із зазначенням про те, що квартира опечатана. Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви про продовження госпіталізації [PERSON] у лікарні в примусовому порядку. Представник [PERSON] - адвокат Какосян Т.М. в судовому засіданні підтримала позицію [PERSON] , який наполягав на амбулаторному лікуванні. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти його госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, наголосив, що не був вдома вже півтора роки та скучив за батьком, пропонував дати мобільний номер телефону свого батька. Також, запевнив що йому потроху допомагає батько, однак зазначив, що не бачив його з 2019 року. [PERSON] наполягав на амбулаторному лікуванні. Зазначив, що не вважає себе хворим. На уточнююче запитання прокурора, яким чином він буде влаштовувати свій побут, [PERSON] сказав, що вдома буде проживати один, для фінансового забезпечення буде користуватися допомогою батька та своєю пенсією по інвалідності, також пропонував мобільний телефон батька. На уточнююче запитання прокурора чи є у нього троюрідним брат [PERSON] сказав, що є два брати на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Стосовно троюрідного брата [PERSON] , останній повідомив що особа назвала себе його троюрідним братом на ім`я [PERSON] . [PERSON] раз його побачив у листопаді місяці 2019 року. На уточнююче запитання чи є у його дитячих спогадах ці брати, [PERSON] повторив, що є і назвав імена: [PERSON] та [PERSON] . На уточнююче запитання прокурора як вони виглядають, [PERSON] повідомив що не пам`ятає, хворим себе не визнає, але вживати ліки йому говорила його мати. На уточнююче запитання адвоката як ви попали в лікарню, [PERSON] сказав що його мати викликала лікарів, присутніх у залі судового засідання вільних слухачів (до рішення суду про перехід у закрите судове засідання), один з яких представився троюрідним братом, не знає. На уточнююче запитання адвоката чи знає він присутнього у залі суду (до слухання справи у закритому судовому засіданні) [PERSON] , [PERSON] сказав, що [PERSON] представився його троюрідним братом, на уточнююче запитання адвоката чи насправді [PERSON] є його троюрідним братом, [PERSON] відповів, що не знає. На уточнююче запитання адвоката чи зможе він лікуватися вдома, [PERSON] запевнив що може, останнім часом не працював, якщо лікар надасть ліки, то зможе вдома приймати дані ліки. На уточнююче запитання адвоката чи перешкоджає йому хтось з лікарні або не надає йому документів, [PERSON] запевнив що таких фактів не було. На уточнюючі запитання суду про те, де [PERSON] проживав до госпіталізації, останній повідомив про те, що проживав разом зі своєї матірю за адресою: [ADDRESS] . На уточнююче запитання суду про відношення персоналу лікарні впродовж лікування до [PERSON] , чи відчуває він якесь негативне ставлення з боку працівників лікарні, на що останній повідомив що відношення до нього нормальне, скарг на лікарів не висловлював, а тому у суду відсутня необхідність для вжиття заходів відповідно до ч. 4 ст. 342 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається із супровідного листка № 2449/204, [PERSON] 12.08.2019 року був доставлений до лікарні бригадою швидкої медичної допомоги з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] з попереднім діагнозом: шизофренія. Згідно акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 11/90 від 15.01.2021 року, складеного комісією лікарів лікарні, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми безперервного типу перебігу, в результаті чого представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (постійні галюцинації, дезорганізація мислення, повна відсутність критики до хвороби) та виявляється безпорадним (неможливість забезпечити себе на елементарному біологічному та соціальному рівні). Потребує продовження стаціонарного лікування та примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». З вказаного акту також вбачається, що [PERSON] психічно хворий з 2013 року, коли порушився сон, виникла галюцінаторно-параноїдна симптоматика, вперше був в стаціонарі в відділенні первинного психотичного епізоду. Симптоматика прогресувала, неодноразово знаходився на лікуванні в 14 відділенні. В останній час прогресує негативна симптоматика, відірваність від реальності, агресивна поведінка, не може себе обслуговувати, ходить в нижній білизні взимку по вулиці, вигукує незрозумілі фрази неіснуючою мовою. Остання госпіталізація в 2018 році. Теперішня госпіталізація з 12.08.2019 року по теперішній час, доставлений психіатричною бригадою швидкої допомоги з рапортом поліції (припинив вживати ліки, став агресивним та неадекватним, б`є людей, намагався підпалити квартиру). Психічний стан при надходженні у відділення контакту доступний формально, орієнтований вірно, на запитання відповідає охоче, але неадекватно, сам з собою розмовляє, постійно відволікається. Сміється, підтверджує, що постійно чує голоси, розмовляє з ними, радиться, тривожний, паралогічний, усвідомлення хвороби відсутнє. Поступово в результаті проведеного лікування стан поліпшився, але залишається нестійким, потребує постійного цілодобового догляду, контролю прийому медикаментів. В період перебування у відділенні [INFO] отримана електронна довідка про те, що померла мати хворого. Відділенням було написано звернення до опікунської ради про забезпечення майнових прав пацієнта, бо хворий мешкав в трикімнатній квартирі. До середини грудня 2019 року хворого ніхто не відвідував, станом здоров`я не цікавився. Потім став приходити громадянин, який назвався троюрідним братом, поводиться неадекватно, налаштовує пацієнта на відмову у прийманні ліків, створює своєю поведінкою конфлікти в відділенні, погрожує, викликає поліцію, що негативно відображається на стані пацієнта. 15.01.2020 року знову закликав хворого відмовитися від лікування, на зауваженні персоналу реагував агресією, погрозами. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Розолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта. Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу повинно розглядатися як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому, суд приходить до висновку щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного розладу, який обумовлює його безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, а також його неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, та необхідності лікування [PERSON] виключно в стаціонарних умовах. На момент звернення лікарні із даною заявою, його психічне захворювання достоверно доведено висновком комісії лікарів, який був досліджений в судовому засіданні, захворювання є тяжким психічним захворюванням, яке створює небезпеку як для оточуючих, так і для самого [PERSON] і захворювання залишається стабільно стійким, не зважаючи на його постійне лікування. Доводи [PERSON] щодо відсутності підстав для продовження госпіталізації суд не може визнати обґрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Так, вказані доводи спростовуються пояснення представника лікарні, даними акту психіатричного огляду особи з висновками комісії лікарів. У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого він представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, крім того, неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, та потребує в зв`язку з цим стаціонарного лікування. Оцінюючи доводи [PERSON] щодо наявності троюрідного брата на ім`я [PERSON] , який перебував у залі судового засідання до переходу слухання справи у закритому судовому засіданні, суд враховує таке. Як встановлено судом з пояснень [PERSON] , він крім імені зазначеної особи « [PERSON] » будь-якою іншою інформацією про вказану особу не володіє, раніше з ним був незнайомий, про родинні відносини між ними знає виключно зі слів [PERSON] , який став його відвідувати в Лікарні. Сказав, що в нього є браття, але на ім`я [PERSON] та [PERSON] . З рідним батьком контакт втрачений. За таких обставин суд не може визнати обґрунтованими доводи [PERSON] щодо можливості останнього самостійно задовольняти свої основні життєві потреби в разі виписки з лікарні. Враховуючи наведене, наявні передбачені законодавством України підстави для продовження госпіталізації [PERSON] до лікарні у примусовому порядку без його згоди.

Outcome: approved