Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

11 червня 2018 року позивач, через свого представника [PERSON] , звернулася до суду із позовом, який в ході розгляду уточнила, про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 15.10.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А., на підставі договору дарування від 21 березня 2017 року , реєстр. № 443, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., вона набула право власності на 39/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згодом вона дізналася, що за життя її покійний батько разом з іншим співвласником вказаного житлового будинку [PERSON] , приватизували земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] . Позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, однак їй було відмовлено, оскільки правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні та відсутні заяви про факт прийняття цієї земельної ділянки іншими спадкоємцями, про що нотаріусом було 29.08.2018 видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 395/01-16. Тож позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 червня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 03 серпня 2018 року о 09 год. 00 хв. 21 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, який згодом уточнила та просила суд припинити право спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником 61/100 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 серпня 2016 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Соловйовою Н.Є., реєстр. № 3-265, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . До складу спадкового майна, що залишилось після смерті матері увійшла також і земельна ділянка [NUMBER] , площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , яка належала на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 22 серпня 2016 року позивачу видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неможливістю визначити обсяг спадкового майна, тож вона вимушена звернутися до суду із цим позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2018 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року клопотання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] про забезпечення доказів задоволено, витребувано з Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська,24/1), відомості щодо звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка проживала по [ADDRESS] , а також про складання [PERSON] заповітів та на чиюсь користь. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2019 року клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] про забезпечення доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. (Харківська область, Харківський район, смт . Пісочин, вул. Полтавське шосе, б. 281), відомості щодо звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який проживав по [ADDRESS] , а також про складання [PERSON] заповітів та на чиюсь користь. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2019 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 27 лютого 2019 року об 09 год. 40 хв. Представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] також підтримав, проти їх задоволення не заперечував. Відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за її відсутності, свої зустрічні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Від третьої особи представник у судове засідання не з`явився, відзивів на позови, інших клопотань та заяв від третьої особи до суду не надходило, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Інших заяв та клопотань від учасників судового розгляду до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., реєстр. № 1231, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] набула право власності на 39/200 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на 39/200 часток житлового будинку видане [PERSON] . На підставі договору дарування від 21 березня 2017 року , реєстр. № 443, укладеного за матір`ю [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., [PERSON] набула право власності на 39/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Тож [PERSON] є власником 39/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яке було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав, про що свідчать Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2017 № 82949696 та Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.08.2016 № 66773174 та від 21.03.2017 № 82950049. Власником 61/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 серпня 2016 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Соловйовою Н.Є., реєстр. № 3-265, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.12.2017 № НВ-6305390962017 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2018 № 146694833, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , співвласникам 14.04.2015 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 36234315. 29.08.2018 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку після смерті батька, оскільки правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні та відсутні заяви про факт прийняття цієї земельної ділянки іншими спадкоємцями, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 395/01-16. Державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Соловйовою Н.Є. 22 серпня 2016 року [PERSON] видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на спірну земельну ділянку, у зв`язку з неможливістю визначити обсяг спадкового майна. Згідно інформації Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 23.01.2019 № 74/01-16, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернулась її донька [PERSON] , із заявою про відмову у прийнятті спадщини згідно заповіту звернулась [PERSON] , інших заяв в шестимісячний строк не було зареєстровано. 22 серпня 2016 року за реєстровим № 3-265 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на 61/100 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки за вказаною адресою, відмовлено, у зв`язку з неможливістю визначити обсяг спадкового майна. У справах Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області зберігається заповіт від імені [PERSON] , посвідчений 12 жовтня 2004 року за реєстровим № 1-1879, яким все своє майно вона заповіла [PERSON] . Згідно інформації, наданої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. від 22 лютого 2019 року № 59/01-16, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] із заявами про прийняття спадщини звернулись онуки спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та донька [PERSON] , які є спадкоємцями за заповітом, посвідченим Луніною Т.А. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15.10.2014, реєстровий № 1013, дружина спадкодавця [PERSON] відмовилась від своєї обов`язкової частки у спільному майні подружжя на користь доньки [PERSON] , подавши заяву 17.03.2016. За заповітом, посвідченим Луніною Т.А. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15.10.2014, реєстровий № 1013, частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] заповів доньці [PERSON] , онукам - транспортні засоби. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадку входять всі права та обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст. 1268-1270, 1272ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу- 6 місяців з моменту відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду. Згідно ст. ст. 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання за ним права власності на нерухоме майно, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Таким чином, під час судового розгляду було встановлено, що покійні спадкодавця [PERSON] , померлий [INFO] та [PERSON] , померла [INFO] приватизували земельну ділянку, на якій розташовані житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , яка була зареєстрована за ними на праві спільної сумісної власності. Оскільки частки цієї земельної ділянки не були визначені між співвласниками, тож і у органів нотаріату не було підстав для видачі свідоцтв про право на спадщину спадкоємцям. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , у зв`язку з відмовою матері від спадщини на її користь, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , у зв`язку з відмовою від прийняття спадщини за заповітом [PERSON] ,[PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, зареєстрували право власності на свої частки у житловому будинку, що було доведено наданими суду доказами у їх сукупності, тож суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved