Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

11.11.2020 позивач звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, який уточнив шляхом зменшення позовних заяв відповідною заявою від 12.01.2021. З урахуванням зменшених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 27 803,04 грн, а також понесені ним судові витрати зі сплати судового збору та оплати професійної правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2018 між сторонами був укладений договір безвідсоткової позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 77 000,00 грн під розписку. За вказаним договором позики, відповідач мав повернути позику протягом двадцяти чотирьох місяців з дня підписання договору, частинами не менше ніж 3200,00 грн кожного місяці до 30 квітня 2020 року. Після передачі коштів відповідач виконував свої зобов`язання за договором та частково повернув позику. Однак з часом [PERSON] перестав сплачувати, не відповідав на дзвінки, почав уникати зустрічей. Відповідачем залишилась невиплаченою сума заборгованості у розмірі 27 803,04 грн. У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених майнових прав із даним позовом. Ухвалою суду від 01.12.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до розгляду. Встановлено строк для надання відповідачем відзиву. 13.01.2021 ухвалою суду до розгляду прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, у якій позивачем остаточно визначено розмір заборгованості за договором позики. У судове засідання з`явилась представник позивача адвокат Гордієнко Н.В., яка підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі на підставах, вказаних у позову. Просила провести заочний розгляд справи. зазначила, що не підтримує вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До суду надав клопотання та заяву, у яких просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.33,46). Відповідач у судове засідання втретє не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду, призначеного на 13.01.2021 та 02.03.2021 був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.24,44). Клопотань про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав відзиву чи заперечень проти зазначених у позові обставин. Отже, за письмової згоди позивача та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі суд, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.04.2018 [PERSON] [PERSON] надано у позику грошові кошти у розмірі 77 000,00 грн, що підтверджується договором позики (безвідсоткової) від 30.04.2018 та розпискою до договору позики від 30.04.2018 (а.с.4-6). За умовами п.2.2. вказаного договору позики (безвідсоткової) від 30.04.2018, повернення зазначеної у договорі суми позики може відбуватися протягом 24 місяців з дня підписання даного договору частинами (в розстрочку) не менше ніж по 3200,00 грн кожного місяця - до квітня 2020 року. Зазначена сума безпроцентної позики може бути повернута позичальником достроково (а.с.4). На виконання договору позивач передав обумовлені кошти у розмірі 77 000,00 грн відповідачу під розписку (а.с.6). На виконання умов договору позики, [PERSON] здійснював виплати з метою погашення заборгованості. За період з 01.05.2018 по 28.11.2019 відповідач частково погасив заборгованість перед [PERSON] у загальному розмірі 49 196,96 грн, що підтверджується розпискою [PERSON] та розрахунком заборгованості (а.с.7, 28). Після 28.11.2019 відповідач перестав здійснювати виплати на погашення заборгованості. Станом на день розгляду справи [PERSON] зобов`язання щодо повернення позики у повному обсязі не виконано, заборгованість позивачу не повернута. Спір у справі виник із боргових правовідносин та його вирішення врегульовано нормами Цивільного кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10.12.2018 у справі N 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі N 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі N 604/1038/16. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи з вимог статей 1046, 1047 ЦК України, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що укладення договору позики підтверджується самим змістом договору позики (безвідсоткової) від 30.04.2018, в якому визначені всі істотні умови договору позики, зокрема, дата та місце укладення, предмет договору - грошові кошти 77000 грн, порядок та строки повернення позики, наслідки невиконання умов договору (а.с.4-5), а факт реального передання позичальнику грошових коштів - розпискою, виданою на підставі зазначеного договору (а.с.6). Згідно розписки, складеної 30.04.2018, [PERSON] на підставі договору позики від 30.04.2018 отримав від [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 77 000,00 грн та зобов`язався їх повернути відповідно до умов договору, а саме протягом 24 місяців з дня підписання договору частинами (в розстрочку) не менше ніж по 3200,00 грн кожного місяця до 30.04.2020. Зазначена сума безпроцентної позики може бути повернута достроково (а.с.6). Надаючи оцінку розписці, наявній у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що вона містить відомості про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів саме у позику на строк до 30.04.2020, про що зазначено відповідачем у розписці. Жодних заперечень щодо вказаної розписки відповідачем до суду не надано. З урахуванням викладеного, суд вважає встановленим факт, що між сторонами виникли правовідносини щодо договору позики. Згідно ч.1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У встановлений договором строк - 30.04.2020, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав та не повернув позивачеві суму позики у повному обсязі.Таким чином, 01.05.2020 позивач набув права вимоги щодо повернення несплаченої частини позики, отриманої [PERSON] . Судом встановлено, що розмір позики, яку відповідачем не повернуто позивачу становить 27 803,04 грн. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати боргового зобов`язання у повному обсязі. Факт неповернення коштів у розмірі 27 803,04 грн відповідачем не заперечується та не спростовується. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 27 803,04 грн є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми у своїй сукупності для задоволення позовних вимог позивача. Вирішуючи питання розгляду судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцію № 0.0.1893988134.1 від 04.11.2020 (а.с.1). Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який сплачений позивачем за подання позову в розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з відповідача на його користь. Зважаючи на те, що представник позивача у судовому засідання не підтримала вимог щодо стягнення судових витрат з оплати послуг за надання професійної правничої допомоги та враховуючи відсутність у матеріалах справи жодних доказів понесення відповідачем таких витрат, з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved