Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

11.12.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що на підставі рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01.08.2018 року з нього на користь відповідача щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , до досягнення дитиною повноліття. Однак, після ухвалення рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01.08.2018 року змінився його сімейний стан, [INFO] у нього народився син. 30.01.2019 року Заводським районним судом м. Запоріжжя було винесено судовий наказ про стягнення з нього на утримання сина [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх його доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 26.12.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя справу передано за підсудністю на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. 21.01.2020 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження по справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. 13.04.2020 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя підготовче провадження закрито, задоволені клопотання відповідача та представника позивача про виклик в судове засідання свідків. Позивач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.До суду надав відповідь на відзив відповідача, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач і її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що посилання позивача на рішення Заводського районного суду від 30.01.2019 року не говорить про зміну його майнового стану, оскільки він починаючи з моменту народження сина утримував його, але робив це добровільно, винесений судовий наказ вказує лише про стягнення аліментів у примусовому порядку. Вважає, що позов не має законних підстав та є таким, що значно зачіпає інтереси їхньої неповнолітньої доньки. Зменшення розміру аліментів призведе до того, що [PERSON] не зможе відвідувати курси англійської мови, заняття ментальної арифметики та займатися спортивними танцями, що порушить права дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, суду пояснила, що позивач є її рідним братом, який вже багато років не приймає участі в утриманні і вихованні своєї доньки [PERSON] . У її брата [PERSON] є ще одна дитина - [PERSON] . Зі своїм сином та співмешканкою [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , проживає з моменту коли перестав жити однією сім`єю з [PERSON] . В гостях у брата була у вересні і жовтні 2019 року і бачила, що він мешкає зі [PERSON] однією сім`єю. Зі слів родичів їй відомо, що її брат і на теперішній час проживає разом зі своїм сином та [PERSON] Свідок [PERSON] у судове засідання не з`явилася, представник позивача, відповідач та її представник не наполягали на її обов`язковій участі, вважали за можливе розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 21.11.2006 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01.08.2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 6, 34). Згідно інформації наданої Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11.03.2020 року за № 03/21.19-04-24, 20.04.2018 року на підставі спільної заяви батька та матері дитини про визнання батьківства до актового запису про народження [PERSON] були внесенні відповідні зміни (а.с.74). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 20.04.2018 року Шевченківським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно судового наказу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2019 року по справі №332/211/19 з позивача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Згідно контракту, [PERSON] з 30.08.2017 року проходить військову службу у Збройних силах України (а.с. 8). На підставі довідки-розрахунку заборгованості по аліментам вих.№8457 від 11.02.2020 року, виданої державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] станом на січень 2020 року становить 213,71 гривень (а.с.63). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту ухвалення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Позивач продовжує проходити військову службу за контрактом, згідно довідки-розрахунку по аліментам, виданої державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11.02.2020 року, розмір доходу боржника з моменту ухвалення рішення суду від 01.08.2018 року навпаки збільшився. Так, на момент надання довідки державним виконавцем, розмір щомісячного доходу [PERSON] складає більше 12000,00 гривень. Що ж стосується посилання позивача в якості підстави позову на те, що у нього після ухвалення рішення суду від 01.08.2018 року змінився сімейний стан, а саме народився син, то суд їх до уваги не приймає. Так, на момент ухвалення рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2018 року вказана обставина вже існувала, що підтверджується змінами до актового запису про народження [PERSON] стосовно визнання батьківства, які були внесенні ще 20.04.2018 року, але позивач про це суд не повідомив. Також слід врахувати, що [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував, про що зазначено у самому рішенні суду. Крім того, доказів звернення з заявою про перегляд рішення суду не надав. При цьому суд враховує покази допитаного у судовому засіданні свідка, згідно яких [PERSON] мешкає разом із [PERSON] відразу після розлучення із [PERSON] , займається вихованням сина [PERSON] із народження. Суд вважає, що зменшення розміру аліментів за судовим рішенням від 01.08.2018 року призведе до порушення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку [PERSON] . Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в аспекті наведених норм права, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів зміни обставин, які існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів. Також, позивачем не надано доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed