Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

1. 06 липня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаря М.О., третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про скасування рішення, припинення права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що у комунальній власності перебуває земельна ділянка по [ADDRESS] . 22.05.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. було ухвалене рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухоме майно, побудоване за вказаною адресою. Право власності було зареєстроване на підставі реєстраційного посвідчення КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 15.04.2003, яке насправді не видавалося. Крім того, оскільки вказана земельна ділянка не виділялася під будівництво спірного нерухомого майна, воно є самочинним. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора про набуття [PERSON] права власності, припинення його права власності на спірне нерухоме майно, зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку шляхом приведення її у попередній стан, що існував до самочинного будівництва (а.с.а.с. 2 - 7). 2. 18 січня 2021 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що при зверненні до нього [PERSON] надав усі документи, визначені законом, отже підстав для відмови йому у реєстрації права власності не існувало (а.с.а.с. 56 - 61). 3. 19 січня 2021 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 51). 4. У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, пояснивши, що у комунальній власності перебуває земельна ділянка по [ADDRESS] . 22.05.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. було ухвалене рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухоме майно, побудоване за вказаною адресою. Право власності було зареєстроване на підставі реєстраційного посвідчення КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 15.04.2003, яке насправді не видавалося. Крім того, оскільки вказана земельна ділянка не виділялася під будівництво спірного нерухомого майна, воно є самочинним. 5. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. до суду не з`явився, звернувшись з клопотаннями про розгляд справи за його відсутності (а.с.а.с. 61, 98, 99). 6. [PERSON] до суду також не з`явився, був повідомлений належним чином. 7. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 8. Судом встановлено, що територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради належить земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] . 9. 10 січня 2019 року ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» було складено технічний паспорт, згідно з яким [PERSON] 2003 року за вказаною вище адресою було побудовано нежитлову будівлю літ. А-1 площею 38,7 м2 (поз. 1-2) (а.с.а.с. 108 - 112). 10. 26 травня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. на підставі заяви [PERSON] було ухвалене рішення №52380912 про реєстрацію за останнім права власності на спірне нерухоме майно (запис №36626991) (а.с.а.с. 10, 11, 101, 105). 11. Згідно з матеріалами реєстраційної справи №2087113212101 реєстрація права власності була здійснена на підставі реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам, від 15.04.2003, виданого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації. Підставою для видачі реєстраційного посвідчення стало рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.01.2003 №1-138 (а.с. 107). 12. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. 13. Згідно зі статтею 1 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) місцеві ради як представницькі органи місцевого самоврядування наділяються правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. 14. За правилами, встановленими частиною 1 статті 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК), землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. 15. Ураховуючи зміст приведених норм у їх сукупності, суд цілком погоджується з доводом позовної заяви про презумпцію належності земельних ділянок на території м. Дніпра (у тому числі, земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості) територіальній громаді міста в особі позивача. 16. Частиною 1 статті 122 ЗК встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 17. За приписами абзацу першого частини 1 статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 18. Відповідно до пунктів «а», «в», «є» частини 1 статті 12 ЗК до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. 19. Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВРвирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції місцевих рад. 20. Порядок реалізації права власності, права користування землею фізичними особами визначається відповідними положеннями ЗК, Цивільного кодексу України (далі - ЦК) тощо. 21. За правилами, встановленими частиною 1 статті 376 ЦК, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 22. Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне нерухоме майно, не була відведена ані [PERSON] , ані іншій особі, для цієї мети, отже, у розумінні закону, побудоване на ній майно є самочинним. 23. Частинами 2, 4 статті 376 ЦК встановлено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. 24. За приписами пунктів «а», «б» частини 1 статті 211 ЗК громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: укладення угод з порушенням земельного законодавства; самовільне зайняття земельних ділянок. 25. Відповідно до статті 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. 26. Аналіз встановлених судом фактів дає підстави дійти висновку про те, що оскільки спірна земельна ділянка була зайнята самовільно, існують усі підстави для застосування приписів приведених вище норм. 27. Оцінюючи спірні правовідносини у частині, що пов`язана із діями державного реєстратора, суд виходить з такого. 28. Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 10 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. 29. За правилами, встановленими абзацом першим статті 36 Закону №1952-IV,якщо під час проведення державної реєстрації прав у державного реєстратора виникає сумнів щодо справжності поданих документів, такий державний реєстратор зобов`язаний повідомити про це правоохоронні органи. 30. Судом було встановлено, що реєстраційне посвідчення, яке стало підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на спірне майно, має ознаки фальшування і насправді не видавалося. 31. Так, згідно з листом КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 01.07.2020 №6800 станом на 31.12.2012 інвентаризація спірного об`єкта не проводилась, і вказане реєстраційне посвідчення - не видавалося (а.с. 9). 32. Крім того, з матеріалів реєстраційної справи №2087113212101 вбачається, що при зверненні до державного реєстратора Стеценко Р.В. надав лист КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 20.05.2020 №5138 (за підписом державного реєстратора Усманова С.В.), згідно з яким у розпорядження останнього перебуває інвентаризаційна справа на спірний об`єкт. При цьому КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради нібито підтвердило факт видачі 15.04.2003 [PERSON] реєстраційного посвідчення (а.с. 92). 33. Між тим, згідно з листом КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 12.03.2021 №2739, підписаним начальником виробничого відділу Усмановим С.В., [PERSON] з жодними запитами до підприємства не звертався, і останнє жодних інформаційних довідок (зокрема, від 20.05.2020 №5138) не складало (а.с. 93). 34. Додатково про факт фальшування документів, що були надані державному реєстратору для реєстрації за [PERSON] права власності, свідчить те, що за інформацією архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради 2003 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради рішення з номером 1-138 (яке нібито є підставою для видачі реєстраційного посвідчення від 15.04.2003) не ухвалювалися. 35. На думку суду, державний реєстратор в силу статі 10 Закону №1952-IVмав витребувати від КП «ДМБТІ» інформацію щодо видачі реєстраційного посвідчення від 15.04.2003, а від виконавчого комітету Дніпровської міської ради - відомості щодо ухвалення у січні 2003 року рішення №1-138. 36. Статтею 391 ЦК встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 37. Аналіз встановлених у судових засіданнях фактів та обставин свідчить про те, що на належній позивачеві земельній ділянці, самовільно зайнятій [PERSON] при будівництві самочинного майна, тепер розташована нежитлова будівля літ. А-1 площею 38,7 м2 (поз. 1-2). Викладене, безумовно, підтверджує факт вибуття у незаконний спосіб з володіння позивача земельної ділянки та наявність для позивача перешкод у користуванні та розпорядженні нею. 38. З огляду на викладене суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити у повному обсязі. 39. Розв`язуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд у порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідачів компенсацію таких витрат загальною сумою 6 306,00 грн у рівних частках по 3 153,00 грн (а.с. 1). 40.

Outcome: approved