overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами: про розірвання в порядку ст.ст.651,652 ЦК України кредитного договору №А202RX98830077 від 06.11.2012 року (укладеного між нею та відповідачем), про припинення зобовязань за кредитним договором. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. У судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору №А202RX98830077 від 06.11.2012 року (у формі приєднання) відповідач надав позивачу кредит у розмірі 4938,85 грн, із сплатою процентної ставки у розмірі 0,12% річних до 05.11.2015 року. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.\~ Відповідно до ст.ст.651,652 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Позивач в обґрунтування позову не довів суду належними та допустимими доказами вчинення відповідачем істотного порушення договору, передбаченого ст.651 ч.2 ЦК України та наявності одночасно чотирьох умов для розірвання кредитного договору, визначених ст. 652 ч.2 ЦК України, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному розмірі.\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, вказуючи на те, що 02 грудня 2015 року помер його дід [PERSON], у звязку з чим відкрилась спадщина. Він має право на спадкування майна діда за законом. Однак у спадкодавця не було правовстановлюючого документа на вказане майно. У судове засідання сторони не зявились, при цьому позивач в позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач надіслав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Позивач [PERSON] народився 28.06.1978 року. Як вбачається зі свідоцтва про народження його батьками є: [PERSON], [PERSON]. 02.12.2015 року помер дід позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія 1-ЕЛ № 262319). Після смерті діда залишився будинок за адресою смт. Короп, вул. Берегова, буд. 41, Коропського району, Чернігівської області за яким не зареєстровано право власності. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом є його онук [PERSON], який прийняв спадщину подачею заяви до нотаріальної контори. Згідно рішення виконкому Коропської селищної ради № 19 від 25.10.1958 року будинок, який знаходиться за адресою смт. Короп, вул. Берегова, 41, Коропського району Чернігівської області належав [PERSON]. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 135/2016 суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, вказуючи на те, що 17 травня 2015 року помер його батько [PERSON], у звязку з чим відкрилась спадщина. Він має право на спадкування майна батька за заповітом, однак у спадкодавця не було правовстановлюючого документа на будинок. У судове засідання сторони не зявились, при цьому позивач в позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Позивач [PERSON] народився 22.06.1968 року. Як вбачається зі свідоцтва про народження його батьками є: [PERSON], [PERSON]. 17.05.2015 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія 1-ЕЛ № 255136). Після його смерті залишився будинок за адресою: с. Розльоти, вул. Перемоги, буд. 37 Коропського району, Чернігівської області, за яким не зареєстровано право власності. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом від 28.01.2003 року є його син [PERSON], який звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та прийняв спадщину. З довідки Розльотівської сільської ради від 08.06.2016 року № 107 вбачається, що будинок, який знаходиться за адресою с. Розльоти, вул. Перемоги, 37, Коропського району Чернігівської області згідно погосподарської книги був побудований в 1958 році [PERSON]. Оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлого батька, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 201/2015 суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору у розмірі 71710,78 грн, мотивуючи вимоги тим, що 07.08.2012 року між Публічним акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем був укладений договір кредиту №2/1044633, згідно якого позичальник отримав у банківській установі кредит у розмірі 52000 грн. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувалась повернути кредит та відсотки за користування кредитом у розмірі 10% річних, щомісячну комісію у розмірі 1,80% до 06.08.2015 року. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Право вимоги за вказаним кредитним договором з 30.12.2015 року згідно договору відступлення права вимоги №30/12-ФК-У перейшло у черговий раз до позивача, який є новим кредитором за вищевказаним зобов'язанням. У судове засідання представник позивача не прибув, у поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання без поважних причин не прибув. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 07.08.2012 року між Публічним акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем був укладений договір кредиту №2/1044633, згідно якого позичальник отримав у банківській установі кредит у розмірі 52000 грн. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувалась повернути кредит та відсотки за користування кредитом у розмірі 10% річних, щомісячну комісію у розмірі 1,80% до 06.08.2015 року. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Право вимоги за вказаним кредитним договором з 30.12.2015 року згідно договору відступлення права вимоги №30/12-ФК-У перейшло у черговий раз до позивача, який є новим кредитором за вищевказаним зобов'язанням. Відповідач станом на 22.11.2016 року заборгував за договором кредиту 71710,78 грн, що включає заборгованість по тілу кредиту - 29371,49 грн, несплачені проценти - 550,32 грн, комісія - 2808 грн, пеня - 10774,83 грн, штраф 520 грн та інфляційні втрати - 25273,10 грн і три проценти річних - 2413,04 грн, як передбачено згідно положень ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмірі 71710,78 грн, так як зобов'язання не виконується відповідачем. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору у розмірі 1378 грн, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 23922,71 грн. за кредитним договором № б/н від 19.12.2012 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 19.12.2012 року договору №б/н відповідач отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості в зв'язку з чим на 31.10.2016 року має заборгованість у сумі 23922,71 грн., яка складається: 2230,20 грн. - заборгованість за кредитом, 17177,14 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1115,37 грн. - штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, а справу просить слухати у його відсутність, згоден на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, заперечень та відповідних доказів по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями анкети-заяви позичальника № б/н від 19.12.2012 року, довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умов та правил надання банківських послуг підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. На обґрунтування своєї вимоги послалась на те, що 30 квітня 2014 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у сторін є двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери, різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння, через це часто виникали сварки, свідком яких нерідко ставали їхні неповнолітні діти, що негативно відбивалось на їх психоемоційному стані. Вона втратила до відповідача почуття поваги та любові, тому вважає, що примирення між ними неможливе. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини, вказані в позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судові засідання 29.12.2016 року та 18.01.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, із заявою про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що з 30 квітня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим 30.04.2014 року Сілецькою сільською радою Сокальського району Львівської області. Від подружнього життя у сторін є двою дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження [NUMBER] та [NUMBER] Сімейне життя в сторін не склалося, сторони окремо проживають з січня 2015 року , подружніх стосунків не підтримують, позивач у судовому засіданні 18.01.2017 року пояснила, що не має наміру далі проживати з відповідачем, тому не бажає перебувати у шлюбі з ним. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними необхідно розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Отже, позов задовольняється.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 липня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який вони зареєстрували у Новогалещинській селищній раді Полтавської області, актовий запис №14. Від спільного проживання та шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з позивачем і перебувають на утриманні останньої. Спільне життя з відповідачем не склалось через втрату спільних інтересів, сторони мають різні характери, проживають окремо. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань не подавав. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 31 липня 2009 року у Новогалещинській селищній раді Козельщинського району Полтавської області, актовий запис №14 (а.с.9). Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). Сторони припинили шлюбні відносини. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, є підстави для розірвання шлюбу. Позивач не скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст.113 Сімейного Кодексу України, тому суд не вирішує це питання. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

12.12.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що 18 лютого 2011 року зареєстровала шлюб з [PERSON] Від даного шлюбу дітей не мають.Спільне подружнє життя не склалося, бо мають різні погляди на життя. Подружні відносини припинили з січня 2012 року, так як відповідач знаходився в місцях позбавлення волі. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду від нього надійшло заява про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 18 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, за актовим записом № 35 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). Від даного шлюбу дітей не мають. Спільне подружнє життя не склалося, через різні погляди на сімейне життя. З позовної заяви вбачається, що подружжя припинило подружні стосунки в січня 2012 року, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення позивачка не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивачки, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач зазначила, що у разі розірвання шлюбу відновити їй дівоче прізвище «[PERSON]». Вказана вимога підлягає задоволенню. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

12.12.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, вказуючи на те, що 11 лютого 2004 року померла її мати [PERSON], у звязку з чим відкрилась спадщина. Вона має право на спадкування майна матері за заповітом, однак у спадкодавця не було правовстановлюючого документа на будинок. У судове засідання сторони не зявились, при цьому позивачка в позовній заяві просила розглянути справу без її участі. Відповідач надіслав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Позивачка [PERSON] народилася 06.01.1960 року. Як вбачається зі свідоцтва про народження її батьками є: [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 02.02.1980 року [PERSON] змінила прізвище на - [PERSON]. 11.02.2004 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія 1-ЕЛ № 189409. Після її смерті залишився будинок за адресою с. Атюша, вул. Молодіжна, буд. 39, Коропського району, Чернігівської області за яким не зареєстровано право власності. Спадкоємцями майна померлої [PERSON] за заповітом від 14.05.1998 року є її діти: [PERSON], яка подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини та [PERSON], яка прийняла спадщину подачею заяви. Згідно довідки Атюшівської сільської ради від 19.10.2016 року № 3-26/1733 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою с. Атюша, Коропського району, Чернігівської області, вул. Молодіжна, 39 згідно погосподарської книги побудований в 1960 році [PERSON]. Оскільки [PERSON] є спадкоємицею майна померлої [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 289/2004 суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на будинок. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved