Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

12.02.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтувала тим, що 07.10.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 31. В шлюбі мають дітей: доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинили через непорозуміння та різні погляди на сімейне життя та з літа 2019 року спільно не проживають та спільно господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливими, оскільки між ними втрачено почуття взаємної любові, поваги та підтримки один одного. Просить шлюб укладений з відповідачем розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача [PERSON] . [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача, позовні вимоги визнають повністю. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.10.2011 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 31 /а.с. 4/. Сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] /а.с. 12/ та [PERSON] , [INFO] /а.с. 13/, які проживають разом з позивачкою. Шлюбні відносини сторони фактично припинили через різні погляди на сімейне життя та непорозуміння в наслідок чого проживають окремо. Спільне господарство сторони не ведуть. Спорів майнового характеру сторони не мають. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те,\~що шлюбні\~відносини сторони\~фактично припинили\~та поновлювати\~не бажають,\~любов та\~повага між\~ними відсутні і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх малолітніх дітей, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, в наслідок чого шлюб підлягає розірванню, а позовна заява підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином позивачка має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] ». При поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 420 грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 420 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved