Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

12.07.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення, згідно якого визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування ? частиною будинку [ADDRESS], який належить їй, [PERSON], на праві приватної власності. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на підставі договору дарування від 25.05.1993 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої ХДНК Кривошеіною І.М., реєстровий номер 3-2829, належить на праві приватної власності ? частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В вказаній частині житлового будинку вона зареєстрована та постійно мешкає. Згідно довідці в договорі дарування від 25.05.1993 року їй належать конкретні жилі приміщення в житловому будинку літ. А-1 та конкретні надвірні будівлі. Позивач зазначила, що вона з співвласником користуються окремо кожний своєю частиною житлового будинку з повною ізоляцією (окремий в'їзд та вхід, окремі подвір'я), що вбачається з довідки в договорі дарування від 25.05.1993 року та в технічному паспорті на житловий будинок. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, в шлюбі з яким вона перебувала з 06.07.1985 року по 20.08.2010 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2010 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Отже відповідач є колишнім членом її сім'ї. Як вбачається з домової книги, довідки комітету жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова № 133 від 11.07.2017 року в належній позивачу частині житлового будинку зареєстровані три особи: вона (власник), її колишній чоловік (відповідач [PERSON].) та їх повнолітній син - [PERSON], [INFO]. У січні 2010 року, ще до розірвання шлюбу, відповідач добровільно виїхав з частини будинку, при цьому він забрав всі свої особисті речі та ? частину спільного сумісного майна подружжя. Відповідач безпідставно залишається зареєстрованим в належній позивачу частині будинку до теперішнього часу. Ніяких домовленостей між нею та відповідачем про збереження за ним права користування житловою площею в належній їй на праві приватної власності частині будинку немає. Поважних причин його відсутності за місцем паспортної реєстрації немає. Позивач не чинила жодних перешкод відповідачу в користуванні нерухомістю, його рішення виїхати було добровільним та самостійним. Таким чином, відповідач упродовж 6 років без поважних причин не проживає за місцем його паспортної реєстрації. Позивач зазначила, що вона пропонувала [PERSON] знятися з паспортної реєстрації за адресою її нерухомості. Але в телефонній розмові останній заявив, що він не заперечує проти зняття його з паспортної реєстрації, але займатися цим він не хоче. Тому, оскільки відповідач самостійно не анулює свою реєстрацію за зазначеною адресою, позивач вимушена була звернутися з позовом до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом надання повідомлення до редакції газети «Слобідський край». Від нього не надійшла письмова відповідь на повідомлення суду, або клопотання з проханням відкласти слухання справи. В матеріалах справи достатньо наявних доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, а тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 25.05.1993 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої ХДНК Кривошеіною І.М., реєстровий номер 3-2829, належить на праві приватної власності ? частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано у КП «ХМБТІ» 27.02.1995 року за р. № 33084 (а.с.5-6). Згідно довідки в договорі дарування від 25.05.1993 року позивачу [PERSON] належать конкретні жилі приміщення в житловому будинку літ. А-1 та конкретні надвірні будівлі. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON], в шлюбі з яким вона перебувала з 06.07.1985 року по 20.08.2010 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.16). Як вбачається з домової книги та довідки комітету жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова № 133 від 11.07.2017 року, в належній позивачу частині житлового будинку зареєстровані три особи: позивач [PERSON] (власник), відповідач [PERSON] (колишній чоловік) та їх повнолітній син - [PERSON], [INFO] (а.с.17). У судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] у січні 2010 року, ще до розірвання шлюбу з позивачем, добровільно виїхав з частини будинку, при цьому він забрав всі свої особисті речі та ? частину спільного сумісного майна подружжя. Вищевикладені обставини підтверджуються актом майстера приватного сектору ділянки № 19 Новобаварського району м. Харкова від 11.07.2017 року (а.с. 18). У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] не мешкає. Їм це достовірно відомо, оскільки вони мешкають по сусідству та тісно спілкується з позивачем. Не вірити поясненням вищевказаних свідків, у суду немає ніяких підстав, оскільки вони є сторонніми особами, які не зацікавлені у розгляді справи на користь позивача. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. У ч. 2 ст. 405 ЦК України зазначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважних причин більш одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих доказів у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] без будь-яких поважних причин не мешкає за місцем реєстрації, не використовує житло за його призначенням, не приймає ніякої участі у сплаті за квартиру і комунальні послуги. Він формально зберігає паспортну реєстрацію в спірній частині житлового будинку, тим самим порушує права власника щодо користування, володіння та розпорядження власністю. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в зазначеній вище частині житлового будинку, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеним будинком. На підставі викладеного й

Outcome: approved