Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

11 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору про інвестування в будівництво та додаткових угод до договору, скасування свідоцтв про право власності та визнання права власності. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що він є вітчимом [PERSON] та маючи дохід від підприємницької діяльності звернувся до будівельної фірми ППФ «Асоль» з метою придбання квартири. 03 квітня 2005 року [PERSON] уклав з ППФ «Асоль» договори про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS] та додаткову угоду до цього Договору, відповідно до яких відповідач після введення будинку в експлуатацію отримує у власність двокімнатну квартиру №27, загальною площею 83,8 кв.м. вартістю 258375 грн., та два паркінги №37 та 38 загальною площею 18 кв.м. кожний вартістю 31800 грн. Грошові кошти для здійснення інвестиційних внесків надавались [PERSON] починаючи з 12 квітня 2005 року і по 14 листопада 2006 року. Втім, у зв'язку з затримкою у введенні будинку в експлуатацію у встановлені договором строки отримати правовстановлюючі документи у 2006 році вони не змогли. 21 жовтня 2006 року [PERSON] уклав з [PERSON] шлюб. Незадовго до подання позовної заяви позивачу стало відомо, що 21 рудня 2009 року після внесення всіх інвестиційних внесків між ППФ «Асоль», [PERSON] та [PERSON] укладені додаткові угоди до інвестиційних договорів, відповідно до яких [PERSON] введено як другого інвестора в рівних частинах та 20 січня 2010 року за актами приймання-передачі передане нерухоме майно, а 15 грудня 2010 року отримані свідоцтва про право власності на квартиру №27 та парковочні місця №37 та 38 в будинку [ADDRESS] на [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Посилаючись на те, що грошові кошти на придбання спірної квартири та двох паркінгів надавав позивач, про оформлення права власності на відповідачів у рівних частках йому нічого відомо не було, просив визнати недійсними інвестиційні договори, додаткові угоди та скасувати свідоцтва про право власності видані на ім'я відповідачів, визнати право власності на спірні об'єкти нерухомості за позивачем. Відповідач [PERSON] надав суду нотаріально посвідчену заяву від 15 січня 2016 року про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб ППФ «Асоль», виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним договору, скасування свідоцтв про право власності та визнання права власності по справі №522/24929/15-ц. У судовому засіданні [PERSON] подану заяву про визнання позову підтримав, пояснив, що квартира та два паркинги дійсно були придбані за грошові кошти його вітчима, у зв'язку з чим проти задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними додаткових угод та свідоцтв про право власності не заперечував. Представник [PERSON] позов не визнав у повному обсязі. 25 січня 2016 року подав заяву про застосування строків позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. В поданих запереченнях посилався на те, що договори укладені між ППФ «Асоль» та [PERSON] Копія довідки про сплату внесків за інвестиційним договором підтверджує, що інвестиційні внески сплачувалися [PERSON] відповідно до графіку виплат, грошові кошти вносились також [PERSON], позивач не є стороною договору та не навів обґрунтовані підстави для визнання за ним права власності на спірне майно. 12 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи ППФ «Асоль», виконавчий комітет Одеської міської ради, який в процесі слухання справи уточнив та просив суд визнати додаткову угоду №1 до Договору №47/стр від 03.04.2005 р., додаткову угоду №1 до Договору №46/п від 03.04.2005 р. та додаткову угоду №1 до Договору №47/п від 03.04.2005 р. недійсними, скасувати свідоцтва про право власності від 15.12.2010 р. на квартиру №27 за адресою: [ADDRESS], на парковочні місця №37 та №38 за адресою: [ADDRESS] та визнати право особистої власності на зазначене майно за [PERSON] 09 жовтня 2018 року представник [PERSON] звернувся з заявою про застосування строків позовної давності до зустрічного позову [PERSON], в якій вважає необхідним застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не просив суд поновити строк позовної давності та не навів причин його пропуску. Додатково зазначає, що джерелом придбання квартири були весільні подарунки [PERSON] та [PERSON], а тому посилання [PERSON] на те, що грошові кошті для здійснення інвестиційних внесків за договорами були надані [PERSON] його батьками (вітчимом та матір'ю) не відповідають дійсності, а договору дарування, як належного та допустимого доказу, надано не було. Представники третіх осіб Приватного підприємства фірми «Асоль», Виконавчого комітету Одеської міської ради у судові засідання не з'явились. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що предметом спору є право власності на двокімнатну квартиру №27 загальною площею 83,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та два паркінги №37 та 38, загальною площею 18 кв.м. кожний, що розташовані на автостоянці за цією ж адресою. Право власності на предмет спору зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному, на праві спільної часткової власності, на підставі інвестиційного договору та додаткових угод до цих договорів, які наразі оспорюються. [PERSON] є вітчимом відповідача [PERSON], що визнано сторонами у справі та, в порядку частини 1 статті 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2006 року (а.с.32). 3 квітня 2005 року між [PERSON] та ППФ «Асоль» був укладений договір №47/стр про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS] відповідно до якого ППФ «Асоль» зобов'язалась виконати будівельно-монтажні роботи на житловому будинку по [ADDRESS] та ввести житловий будинок в експлуатацію в 4-му кварталі 2006 року та після введення в експлуатацію будинку надати всі необхідні документи для передання інвестору двокімнатної квартири №27 загальною площею 83,8 кв.м. загальною вартістю 258 375 грн., а [PERSON] зобов'язався вносити грошові кошти на будівництво поетапно починаючи з третього квартала 2005 року закінчуючи четвертим кварталом 2006 року (а.с. 12- 14). 3 квітня 2005 року між [PERSON] та ППФ «Асоль» були укладені інвестиційні договори №46/п та №47/п, відповідно до яких ППФ «Асоль» зобов'язувалось передати у власність інвестора - [PERSON] парковочні місця №37 та №38 загальною площею 18 кв.м. кожне в житловому будинку, що будується за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язувався прийняти їх та сплатити інвестицію у розмірі 15900 грн. за одне парковочне місце (а.с.15-18). В цей же день між [PERSON] та ППФ «Асоль» укладено Додаткову угоду №1 до Договору №47/стр від 03.04.2005 року якою розділ 2 Договору доповнено п.2.8. щодо передачі двох гаражних місць №37 та 38 на підземній автостоянці цього ж дому загальною площею по 18 кв.м кожний, загальною вартістю 31 800 гривень (а.с.19). За інформацією наведеною у довідці виданої ППФ «Асоль» від 26 червня 2015 року внесення інвестиційних внесків [PERSON] за договором №47/стр від 03.04.2005 р. про інвестування в будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] здійснювалось сьома внесками у період з 12 квітня 2005 року по 14 листопада 2006 року (а.с.24). Відповідно до даних, що міститься у відповіді ППФ «Асоль» на запит від 30.10.2015 р. інвестиційний внесок за договором №46/п від 03.04.2005 р. та договором №47/п від 03.04.2005 р. був внесений [PERSON] одним внеском в сумі по 15900 грн. по кожному договору (а.с. 25). Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Частиною 1 статті 5 цього ж закону передбачено, що суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни та юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. З огляду на те, що в усіх наданих суду документах, інвестором спірного майна виступав [PERSON], а будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що інвестором спірної квартири та двох паркінгів виступала інша особа - [PERSON] матеріали справи не містять, підстав для задоволення позову [PERSON] суд не вбачає. Посилання представника позивача [PERSON] на те, що на час укладення договору інвестування, додаткової угоди до цього договору, внесення інвестиційних внесків, [PERSON] не мав самостійного заробітку, був студентом денної форми навчання Одеського державного економічного університету, трудову діяльність не здійснював, а отже не міг придбати спірне майно за власні кошти суд до уваги не приймає, оскільки, відповідно до пункту 6 статті 81 ЦК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Наявна в матеріалах справи довідка, видана ДПІ у Малиновському районі м.Одеси, про доходи [PERSON] за 2004 рік у розмірі 210 000 грн., за 2005 рік - 340 000 грн. (а.с.33-34), а також довідка, що видана приватним нотаріусом [PERSON] про здійснення продажу земельної ділянки за 227 475 грн. 06.09.2005 року (а.с.56) свідчить лише про отримання доходу позивачем [PERSON], який є достатнім для інвестування квартири та двох паркінгів, однак не піддержує факт здійснення та укладення договору інвестування [PERSON] Окрім того, представник [PERSON] не заперечувала той факт, що грошові кошті на інвестування спірної квартири та двох паркінгів передавались [PERSON] - [PERSON] для здійснення інвестування квартири та двох паркінгів. Таким чином, суд доходить до висновку, що [PERSON] є інвестором спірного майна та стороною договорів інвестування. Інвестиційні внески сплачувались [PERSON] відповідно до графіку виплат, що підтверджується наявними матеріалами справи та не спростовано сторонами. Задовольняючи зустрічну позовну заяву [PERSON] суд виходить з наступного. Договори інвестування квартири №27 загальною площею 83,8 кв.м. та два паркінги №37 та №38, загальною площею 18 кв.м. кожний, що розташовані на автостоянці за цією ж адресою укладенні між [PERSON] та ППФ «Асоль» 3 квітня 2005 року (а.с.12-19). За умовами договору інвестування №47/стр від 03.04.2005 р. оплата проводиться поетапно. Перший внесок інвестиції 30% від суми договору складає 76163 грн., інші 70% вартості квартири 177712 грн. перераховуються поквартальноо в рівних частинах в 6 етапах по 29618,67 грн. починаючи з третього кварталу 2005 року закінчуючи 4 кварталом 2006 року. Згідно відомостей що містяться у довідці ППФ «Асоль» інвестиційні внесок за договором №46/п від 03.04.2005 р. був внесений 12.04.2005 р. у розмірі 15900 грн. [PERSON] одним платежем. Інвестиційний внесок за договором №47/п від 03.04.2005 р. також був внесений [PERSON] також одним платежем у розмірі 15900 грн. (а.с.25) Щодо інвестиційних внесків за придбання квартири, то згідно графіку інвестування перший внесок був здійснений [PERSON] 12.04.2005 р. у розмірі 76163 грн., інші шість - у розмірі 29618,67 грн. здійснені [PERSON] 06.07.2005 р., 19.10.2005 р., 06.02.2006 р., 11.04.2006 р., 17.07.2006 р. та 14.11.2006 р. відповідно (а.с.24). 21 жовтня 2006 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції 21 жовтня 2006 року, актовий запис №1972 (а.с.32). Таким чином, договори інвестування укладались [PERSON] до укладення шлюбу, внесення внесків здійснювалось [PERSON] також до укладення шлюбу, а тому підстав вважати, що придбання квартири та двох паркінгів відбулось за рахунок коштів подружжя немає. Посилання [PERSON] на те, що джерелом придбання квартири були весільні подарунки суд оцінює критично, оскільки це спростовується матеріалами справи, а також не узгоджується з позицією відповідачки викладеної в запереченнях на позов [PERSON] в яких [PERSON] визнає факт сплати інвестиційних внесків [PERSON] відповідно до графіку виплат (а.с.58). Посилання відповідача [PERSON] на відеозапис зі свята шлюбу, коли вітчим [PERSON] [PERSON] заявив, що дарує молодятам ключі від нової квартири у будинку, що будується,- не створює для [PERSON], [PERSON] і [PERSON] ніяких наслідків, тому як цей факт не оформлювався в подальшому належним чином. За правилами частини 1 статті 57 СК України особистою власністю дружини, чоловіка є, зокрема: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Вищезазначені письмові докази, з урахуванням пояснень сторін свідчать про те, що саме [PERSON] купував спірну квартиру та два паркінга. Внесення останнього інвестиційного внеску відбулось 14 листопада 2006 року. Втім, у порушення умов інвестиційного договору житловий будинок введений в експлуатацію в 4-му кварталі 2006 року не був. Документи на право власності не оформлювались. 21 грудня 2009 між ППФ «Асоль», [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до договору №47/стр від 03 квітня 2005 року про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS], відповідно до якої сторони дійшли згоди ввести в договір №47/стр від 03 квітня 2005 року другого інвестора (в рівних долях) [PERSON] Також, 21 грудня 2009 між ППФ «Асоль», [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до договору №47/п від 03 квітня 2005 року про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS], відповідно до якої сторони дійшли згоди ввести в договір №47/п від 03 квітня 2005 року другого інвестора (в рівних долях) [PERSON] 20 січня 2010 року були оформленні Акти прийому-передачі квартири та двох паркінгів. 15 грудня 2010 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі договору №47/стр про інвестування у будівництво житлового будинку по [ADDRESS] від 03 квітня 2005 року, додаткової угоди №1 від 21 грудня 2009 року, акту прийому-передачі від 20 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON] видане свідоцтво про право власності [NUMBER], в рівних частках, на праві спільної часткової власності на квартиру №27 за адресою: [ADDRESS], що складається з приміщень загальною площею 83,8 кв.м, житловою площею 41,3 кв.м В цей же день Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі договору №47/п про інвестування у будівництво житлового будинку по [ADDRESS] від 03 квітня 2005 року, додаткової угоди №1 від 21 грудня 2009 року, акту прийому-передачі від 20 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON] видане свідоцтво про право власності [NUMBER], в рівних частках, на праві спільної часткової власності на парковочне місце №37 за адресою: [ADDRESS], що складається з приміщення загальною площею 18,0 кв.м, та свідоцтво про право власності [NUMBER] від 15.12.2010 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, на парковочне місце №38 за адресою: [ADDRESS], що складається з приміщення загальною площею 18,0 кв.м. Таким чином, оформлення право власності на спірну квартиру та два паркінги відбулось 15 грудня 2010 року, тобто більш ніж через чотири роки після внесення останнього інвестиційного внеску. Дослідивши ретельно та повно матеріали цивільної справи, судом було встановлено та ніким із сторін не спростовано, що зобов'язання інвестора за інвестиційним договором щодо сплати інвестиційних внесків були виконані до підписання Додаткових угод №1 від 21.12.2009 до договору №47/стр від 03 квітня 2005 року про введення нового інвестора - [PERSON], яка фактично скористалась правами інвестора щодо подальшого оформлення права власності на спірну квартиру та два паркінги без внесення жодного інвестиційного внеску. Досліджуючи питання правомірності введення нового інвестора - [PERSON] у договір інвестування з подальшим підписанням Актів прийму-передачі спірних квартири та двох паркінгів та у зв'язку з запереченням [PERSON] щодо приналежності йому підписів, що містяться у Додаткових угодах та Актах прийому-передачі, ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2016 року по справі призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставленні питання: - ким був виконаний підпис в оригіналі Додаткової угоди №1 до договору №47/стр від 03.04.2005 р. про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS]; Додаткової угоди №1 до договору №46/п від 03.04.2005 р. про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS]; Додаткової угоди №1 до договору №47/п від 03.04.2005 р. про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] чи іншою особою? - ким був виконаний підпис в оригіналі акту приймання-передачі, на підставі якого було отримано свідоцтво про право власності на: квартиру №27 ([NUMBER] від 15.12.2010 р.); на парковочне місце №37 ([NUMBER] від 15.12.2010 р.); на парковочне місце №38 ([NUMBER] від 15.12.2010 р.) - [PERSON] чи іншою особою? Відповідно до висновку №17-2884/01 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №522/24929/15-ц складеного 28 грудня 2017 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України підписи від імені [PERSON] у примірниках Додаткової угоди №1 до договору №46/п від 03.04.2005 р. про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS]; Додаткової угоди №1 до договору №47/п від 03.04.2005 р. про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS]; акту приймання-передачі, на підставі якого було отримано свідоцтво про право власності на: квартиру №27 ([NUMBER] від 15.12.2010 р.); на парковочне місце №37 ([NUMBER] від 15.12.2010 р.); на парковочне місце №38 ([NUMBER] від 15.12.2010 р.) виконані не самим [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його підписам. Щодо вирішення питання чи виконаний досліджуваний підпис від імені [PERSON] у примірнику «Дополнительного соглашения №1 у договору №47/стр от 3 апреля 2005 г. об инвестировании в строительство жилого дома по адресу [ADDRESS]» від 21 грудня 2009 року розміщений в середній частині документу, на лінії графлення, над друкованим записом «(подпись)», самим [PERSON] або іншою особою, згідно висновку №17-2884/01 судово-почеркознавчої експертизи, виявилось не можливим з причин викладених у дослідницький частині висновку. Відповідно до пункту 1а розділу «Дослідження» висновку №17-2884/01 судово-почеркознавчої експертизи (а.с.179 оборот) у досліджуваному підписі наявні такі діагностичні ознаки, як порушення координації рухів першої групи, що проявилося у дрібній звивистості на деяких участках штрихів, кутастості овалів, уповільнення темпу підпису (тупі початки та закінчення штрихів). При порівнянні досліджуваного підпису від імені [PERSON] із зразками почерку та підписів [PERSON] не вдалося виявити сукупності збіжних чи розбіжних ознак, достатньої для якого-небудь (позитивного чи негативного) висновку про тотожність виконавця. Зважаючи на укладення додаткових угод в один день та наявність сумнівів у експерта щодо підпису у примірнику «Дополнительного соглашения №1 у договору №47/стр от 3 апреля 2005 г.» та встановлення розбіжностей у підписах виконаних на Додатковій угоді №1 до договору №46/п від 03.04.2005 р. про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS]; та Додатковій угоді №1 до договору №47/п від 03.04.2005 р. про інвестування в будівництво житлового будинку по [ADDRESS], з урахуванням пояснень експерта допитаного у судовому засіданні, особистих пояснень відповідача [PERSON] та не визнання ним факту вчинення підпису на додаткових угодах, суд приходить до висновку про виконання підпису на всіх досліджуваних експертом документах не самим [PERSON] а іншою особою. Окрім того, факт підписання додаткових угод не самим [PERSON], а іншою особою підтверджується відсутністю підпису [PERSON] на примірниках документів, які подавались для оформлення свідоцтв про право власності, витребуваних з Виконавчого комітету Одеської міської ради. А саме, заяви подані 10.11.2010 р., від імені [PERSON] та [PERSON] до КП «Право» та юридичного департаменту Одеської міської ради містять підпис лише [PERSON]. Згідно частини 1 статті 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою - п'ятою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи, встановлені судом обставини що [PERSON] виступив інвестором та виконав умови договорів інвестування щодо внесення інвестиційних внесків, відповідач [PERSON] була введена як інвестор до договору після сплати інвестиційних внесків та за додатковими угодами підписаними не самим [PERSON], а іншою особою, наявні підстави для визнання цих угод недійсними. Суд не бере до уваги доводи [PERSON] щодо пропуску позовної давності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, передача квартири та двох паркінгів у власність відповідачів відбулась з порушенням строків зазначених в інвестиційних договорах та через тривалий час (більш ніж чотири роки) після внесення останнього інвестиційного внеску. Окрім того, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи Акти прийму-передачі спірної квартири та двох паркінгів підписані не [PERSON], а іншою особою, що спростовує посилання [PERSON] на факт обізнаності позивача про оформлення права власності на спірне майно. Відсутність підпису інвестора - [PERSON] на усіх примірниках додаткових угод та документів, які подавались для оформлення свідоцтв про право власності на спірні об'єкти нерухомості, поряд із наявністю підпису на зазначених документах [PERSON] підтверджує посилання [PERSON] про те, що про оформлення права власності на спірне майно йому відомо не було. Відповідач [PERSON] стверджує, що сварка між нею та батьками [PERSON] сталася у 2014 році і тоді їм стало відомо, що квартира оформлена на двоїх співвласників. Вказані обставини не доведені жодним доказом. Водночас, представники [PERSON] та [PERSON], послалися, що сварка сталася в літку 2015 року, після чого [PERSON] звернувся з запитами до будівельної компанії та отримав підтвердження, після чого одразу звернувся до суду (а.с.24-25). [PERSON] звернувся з зустрічним позовом в межах трирічного строку, а саме 12 червня 2018 року, після того, як його вітчим [PERSON] отримав відповідь від будівельної компанії від 30 жовтня 2015 року з додатком документів, з яких вбачалося введення співвласника [PERSON] Будь-яких доказів у підтвердження пропуску позивачем строку позовної давності [PERSON] не надано, а відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved