Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

12.03.2019 року позивач звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, Комунального підприємства «Розвиток курортної зони», [PERSON] , Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання незаконним та скасування рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 22.03.2016 року №20 «Про передачу земельної ділянки у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони» та повернення земельної ділянки, визнання недійсним інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості від 02.09.2016 року №02/09-16, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЗП 142163614378 від 30.12.2016 року, ЗП 141181230887 від 03.05.2018 року, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, повернення земельної ділянки, знесення об`єкту. 20.08.2019 року до суду від керівника Мелітопольської місцевої прокуратури надійшла уточнена позовна заява до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, Комунального підприємства «Розвиток курортної зони», [PERSON] , Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання незаконним та скасування рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 22.03.2016 року №20 «Про передачу земельної ділянки у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони»», визнання недійсним інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості від 02.09.2016 року №02/09-16,укладеного між КП «Розвиток курортної зони» та [PERSON] , скасування декларацій ЗП 142163614378 від 30.12.2016 року про готовність об`єкта до експлуатації (крамнички (торговельного павільйону), ЗП 141181230887 від 03.05.2018 року про готовність об`єкта до експлуатації реконструкція торгівельного павільйону під магазин з прибудовою і надбудовою «А-2», подані [PERSON] , скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: на магазин з прибудовою і надбудовою «А-2», зобов`язання [PERSON] снести самочинно побудований магазин з прибудовою та надбудовою «А-2», визнання незаконним та скасування рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 06.06.2019 року №23 «Про передачу земельної ділянки в оренду [PERSON] », визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 14.06.2019 року між Кирилівською селищною радою Якимівського району Запорізтької області та [PERSON] , зобов`язання [PERSON] повернути територіальній громаді смт Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області земельну ділянку (т. 2 а.с.145-175). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Мелітопольською місцевою прокуратурою Запорізької області під час вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних відносин встановлено факт порушення Кирилівською селищною радою вимог Земельного та Водного кодексів України при передачі комунальному підприємству «Розвиток курортної зони» у постійне користування земельної ділянки площею 0,0155 га. Рішенням Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 року № 20 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0155 га, кадастровий номер 2320355400:11:001:0573 для розміщення об`єктів рекреаційного призначення, що розташована за адресою: [ADDRESS] та вказану земельну ділянку передано у постійне користування КП «Розвиток курортної зони». Право постійного користування зареєстровано державним реєстратором Якимівського районного управління юстиції Запорізької області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 31.03.2016 за № 14009919. За інформацією Кирилівської селищної ради від 22.06.2018 № 1091 проект землеустрою із встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на території смт. Кирилівка не затверджений. Згідно зі Схеми, виготовленої ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відстань спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2320355400:11:001:0573 від урізу води Азовського моря становить 153, 63 та 167, 41 метри та від урізу води Утлюцького лиману - [NUMBER] , 92 та 169, 17 метрів. Таким чином, спірна земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги та відноситься до земель водного фонду. Земельні ділянки водного фонду, зокрема і ті, що розташовані в межах прибережних захисних смуг на косі Федотовій у смт. Кирилівка, не можуть передаватись у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони», адже це підприємство не є відповідним державним підприємством, вичерпний перелік яких наведено у ст. 59 Земельного кодексу України. Таким чином, вказана земельна ділянка могла бути передана КП «Розвиток курортної зони» для розміщення об`єктів рекреаційного призначення виключно на умовах оренди, а з урахуванням положень ст. 134 Земельного кодексу України відповідне надання землі могло відбутися лише на конкурентних засадах за умови проведення аукціону. Нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки відповідно до витягу від 14.04.2016 становила 39598, 14 грн. З урахуванням вимог Податкового кодексу України плата за її використання КП «Розвиток курортної зони» на умовах постійного користування становить за рік становила 1187, 94 грн. (3% від 39598, 14 грн.). Натомість, у разі ж передачі на умовах оренди за наслідками проведеного аукціону розмір орендної плати не обмежений жодною процентною ставкою. Таким чином, з метою ухилення від проведення аукціону усупереч вимогам законодавства Відповідачі, зловживаючи своїми повноваженнями та правами, обрали саме -такий протиправний спосіб розпорядження спірною земельною ділянкою. Вказане об`єктивно підтверджується Статутом КП «Розвиток курортної зони», де серед цілей та предмету діяльності (розділ 2 Статуту) комунального підприємства взагалі не зазначено догляд за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтримання їх у належному стані. Таким чином, вказане комунальне підприємство навіть не має на меті здійснювати функції, притаманні певним спеціалізованим водогосподарським організаціям та установам. Між [PERSON] та КП «Розвиток курортної зони» 02.09.2016 укладено інвестиційний договір № 02/09-16. Згідно з умовами останнього, комунальне підприємство надає земельну ділянку для забудови інвестору, з подальшим оформлення права власності за інвестором. Отже при передачі у постійне користування земельної ділянки площею 0,0155 га, з кадастровим номером 2320355400:11:001:0573, Кирилівською селищною радою не враховано розмірів та меж прибережної захисної Азовського моря, а також суб`єкта, якому надається земельна ділянка, внаслідок чого порушено вимоги ст. 59 Земельного кодексу України та ст. ст. 85, 88 Водного кодексу України. Крім того, затверджений рішенням Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 № 20 проект землеустрою розроблений з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Так, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування КП «Розвиток курортної зони» погоджено лише з відділом містобудування та архітектури Якимівської райдержадміністрації і Відділом Держгеокадастру в Якимівському районі. Враховуючи те, що спірна земельна ділянка розміщена в межах прибережної захисної смуги Азовського моря та відноситься до земель водного фонду, проект землеустрою даної ділянки у порушення ст. 186-1 Земельного кодексу України не містить погоджень з відповідним структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також з відповідним центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Окрім того, у порушення ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» вказаний проект землеустрою не пройшов обов`язкову державну експертизу. 18.04.2019 Кирилівською селищною радою прийнято рішення № 13 відповідно до якого право постійного користування КП «Розвиток курортної зони» на спірну земельну ділянку припинено, відповідну інформацію внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, як зазначалось вище, за час дії рішення сесії від 22.03.2016 №20 між КП «Розвиток курортної зони» та [PERSON] укладено інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості від 02.09.2016. Таким чином, у порушення вимог Земельного кодексу України, не маючи будь-яких повноважень, КП «Розвиток курортної зони», уклавши спірний інвестиційний договір, фактично здійснило розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, право на розпорядження якою має виключно територіальна громада смт Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради. У подальшому, на підставі вказаного договору на спірній земельній ділянці здійснено будівництво крамнички (торгового павільйону) літ «А-1», площею 15,40 кв.м., право власності на який зареєстровано за [PERSON] 22.02.2017, номер об`єкта нерухомого майна 1181430623203. Рішенням виконавчого комітету Кирилівської селищної ради № 12 від 09.02.2017 «Про присвоєння адреси нерухомому майну вказаній крамничці літ «А-1» присвоєно адресу: [ADDRESS] . У послідуючому [PERSON] здійснено реконструкцію торгівельного павільйону під магазин з прибудовою і надбудовою та отримано декларацію ЗП 141181230887 від 03.05.2018 про готовність об`єкта (літ «А-2») до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Загальна площа об`єкта відповідно до декларації склала 228, 8 кв.м. Інформацію про зміни об`єкта нерухомого майна - магазин з прибудовою і надбудовою загальною площею 228,8 кв.м. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.05.2018. Як вбачається Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 30.12.2016 було зареєстровано декларацію ЗП 142163614378 про готовність об`єкта до експлуатації - крамнички (торговельного павільйону) та 03.05.2018 зареєстровано декларацію № 141181230887 про реконструкцію торговельного павільйону під магазин з прибудовою і надбудовою. Відповідно до п. 16 вказаної декларації № 141181230887 загальна площа будівлі літ. А-2 становить 228, 8 кв.м. Інформацію про саме таку площу магазину з прибудовою і надбудовою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.05.2018. Також, 21.12.2017 за № 93 Якимівською районною державною адміністрацією видано містобудівні умови та обмеження забудови спірної земельної ділянки, якими передбачено загальну площу забудови 212,5 кв.м. Пунктом 2 вказаних містобудівних умов та обмежень передбачено максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки - 86,2 %. Разом з цим, у ході огляду земельної ділянки 23.01.2019, який проведено у рамках кримінального провадження № 12016080000000318 за участі головного інспектора будівельного нагляду Департаменту ДАБІ у Запорізькій області, начальника відділу містобудування та архітектури Якимівської РДА -головного архітектора району, техніка першої категорії КП «Якимівське архітектурно-інвентаризаційне бюро», спеціаліста першої категорії відділу капітального будівництва та благоустрою Кирилівської селищної ради встановлено, що на спірній земельній ділянці розташована двоповерхова будівля, яка має площу забудови 19,5 м. на 9,61 м. Зовнішня площа першого поверху становить 163 кв.м., другого поверху - 187 кв.м. (включаючи терасу 33 кв.м.). Таким чином, фактична площа забудови земельної ділянки та фактична загальна площа будівлі літ А-2 значно (майже на 100 кв.м.) перевищує показники будівлі, які заявлено забудовником [PERSON] у декларації ЗП 141181230887. Враховуючи, що КП «Розвиток курортної зони» незаконного розпорядилась спірною земельною ділянкою шляхом укладення інвестиційного договору (від 02.09.2016 №02/09-16), а також те, що до декларації про готовність об`єкта до експлуатації були внесені недостовірні відомості, а вказані документи слугували підставою для реєстрації права власності, необхідно скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно номер запису про право власності 19175316, а саме: на магазин з прибудовою і надбудовою «А-2» загальною площею 228,8 кв.м., основною площею 213, 1 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Крім того, рішенням сесії Кирилівської селищної ради від 06.06.2019 № 23 [PERSON] надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,0155 га, кадастровий номер 2320355400:11:001:0573 для розміщення об`єктів рекреаційного призначення, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення сесії 14.06.2019 між Кирилівською селищною радою та [PERSON] укладено договір оренди даної земельної ділянки. Згідно з п.3 Договору оренди - на земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать орендарю ( [PERSON] ) на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №124098055. Відповідно до вказаного витягу таким об`єктом нерухомого майна, який належить орендарю є спірний магазин з прибудовою і надбудовою «А-2». Згідно з ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Таким чином, підставою для передачі в оренду [PERSON] вищевказаної земельної ділянки без проведення аукціону стало набуття останнім права власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, а саме: магазину з прибудовою і надбудовою «А-2» загальною площею 228,8 кв.м., основною площею 213, 1 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Будівництво вказаного магазину здійснювалось на підставі інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, який підлягає визнанню недійсним на підставі норм 203, 215 ЦК України, оскільки при його укладенні порушено норми ст.ст. 59, 60, 62, 83, 84 Земельного кодексу України, ст.ст. 85. 88, 90 Водного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», ст.ст. 4. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність». Таким чином, право власності на нерухоме майно (магазин) набуто з порушенням вимог законодавства. У зв`язку з цим, відсутня правова підстава для передачі земельної ділянки в оренду без конкурсу. Таким чином, вказана земельна ділянка з урахуванням положень ст. 134 Земельного кодексу України могла бути передана для розміщення об`єктів рекреаційного призначення виключно на умовах оренди лише на конкурентних засадах за умови проведення аукціону. Відтак, даний Договір оренди порушує права та інтереси власника вказаної земельної ділянки - територіальної громади смт. Кирилівка. Крім того, відповідно до п. 27 Договору оренди орендодавець гарантує, що на момент укладення договору земельна ділянка, що передається в оренду, під арештом не перебуває. Разом з цим, Договір оренди укладено 14.06.2019, а 13.06.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про арешт вказаної земельної ділянки. Таким чином, до Договору оренди внесено недостовірні дані. З урахуванням викладеного, спірний Договір оренди підлягає визнанню недійсним на підставі норм 203, 215 ЦК України, оскільки його укладено з порушенням норм ст.ст. 59, 60, 62, 83, 84, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 85. 88, 90 Водного кодексу України. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди спірної земельної ділянки у [PERSON] виникло та зареєстровано безпосередньо на підставі прийнятого Кирилівською селищною радою рішення від 06.06.2019 № 23. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім приватних та державних земельних ділянок. Спірна земельна ділянка перебуває в межах смт Кирилівка та у силу положень ст. 83 Земельного кодексу України є власністю територіальної громади смт. Кирилівка. Відповідно до інформації, наявної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником цієї земельної ділянки є Кирилівська селищна рада. Враховуючи, що рішення Кирилівської селищної ради від 06.06.2019 № 23, яким земельна ділянка площею 0,0155 га, з кадастровим номером 2320355400:11:001:0573 передана у оренду [PERSON] , підлягає визнанню незаконним та скасуванню, то відсутні правові підстави збереження земельної ділянки за останнім. Таким чином, спірна земельна ділянка має бути повернена її власнику -територіальній громаді смт Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради. Ухвалою суду від 21.03.2019 року було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.04.2019 року (том 1 а.с. 166). 17.10.2019 року ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції України Остапенко Є.О.про закриття провадження у цивільній справі №330/462/19 в частині позовних вимог про скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації, заявлених до суб`єкта владних повноважень центрального органу виконавчої влади Державної архітектурно-будівельної інспекції України, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Діденка В.Є. про закриття провадження у цивільній справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Кирилівської селищної ради №20 від 22.03.2016 року та в частині скасування реєстрації декларацій ЗП 142163614378 від 30.12.2016 року і ЗП 141181230887 від 30.05.2018 року. Відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Діденка Володимира Євгеновича про призначення судової будівельно-технічної експертизи (том 3 а.с. 46-48). 27.12.2019 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про залишення позовної заяви без руху та усунення недоліків позовної заяви. Запропоновано позивачу протягом десяти днів усунути недоліки позовної заяви, а саме: сплатити судовий збір в сумі 1921 гривня та додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (том 3 а.с.194). Недоліки позовної заяви були усунуті та доплачений судовий збір 19.03.2020 року ухвалою суду залучено [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору була залучена [PERSON] (том 4 а.с. 78-80). 07.07.2020 року ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду (том 5 а.с.6-8). 07.07.2020 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у даній цивільній справі (том 5 а.с.9-11). 07.07.2020 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у даній цивільній справі (том 5 а.с.12-14). 03.09.2020 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про закриття провадження у даній цивільній справі (том 5 а.с. 62-64). В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі, на підставах викладених в позовній заяві, та просить їх задовольнити, а також стягнути з відповідачів в судові витрати, які складаються з судового збору за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову в сумі 10565 гривень 50 копійок. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився повторно,будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи,останній раз про причини неявки не повідомив.18.04.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки прокурором при поданні позову було порушено правила предметної підсудності, прокурор не набув статусу позивача, так як належним чином не обґрунтував, що між сторонами виник певний спір, що відсутній орган, який має право звернення до суду з відповідним позовом, або, що існуючий орган неналежним чином виконує свої обов`язки щодо захисту інтересів держави (т. 1, а.с.193-199). Представник відповідача Кирилівської селищної ради в судове засідання не з`явився. 12.09.2019 року надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 22.03.2016 року №20 «Про передачу земельної ділянки у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони»», визнання незаконним та скасування рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 06.06.2019 року №23 «Про передачу земельної ділянки в оренду [PERSON] », визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 14.06.2019 року. Мотивуючи тим, що оспорюванні рішення та договір оренди відповідають проектній документації та нормам земельного та водного законодавства. Проект щодо відведення земельної ділянки для розміщення об`єктів рекреаційного призначення, площею 0,0155 га кадастровий номер 2320355400:22:001:0573 за адресою: [ADDRESS] , був розроблений у встановленому законом порядку та погоджений відповідними контролюючими органами. Жодних порушень та невідповідностей встановлено не було. Ніяких документальних даних про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду в проектній документації немає. Отже Кирилівська селищна рада вважає, що рішення сесії №20 від 22.03.2016 року «Про передачу земельної ділянки у постійне користування КП «Розвиток курортної зони» прийнтятто згідно чинного законодавства. Крім того, згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 18.04.2019 року КП «Розвиток курортної зони» добровільно відмовилося від права постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером 2320355400:22:001:0573 та передало її до комунальної власності Кирилівської селищної ради. Рішенням сесії Кирилівської селищної ради №23 від 06.06.2019 року «Про передачу земельної ділянки в оренду [PERSON] » було прийнято відповідності до всіх норм чинного законодавства. Також договір оренди землі від 14.06.2019 року, укладений між Кирилівсьокї селищною радою та [PERSON] повністю відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі» та нормам глави 58 ЦК України. Укладений зазначений договір був на виконання відповідного рішення органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки в орендк. Крім того, прокурором не підтверджено представництво інтересів держави (т. 2 а.с.210-212). Представник відповідача Комунального підприємства «Розвиток курортної зони» в судове засідання не з`явився. 13.09.2019 року до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якій він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 22.03.2016 року №20 «Про передачу земельної ділянки у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони»», визнання недійсним інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості від 02.09.2016 року №02/09-16, мотивуючи тим, що КП «Розвиток курортної зони» добровільно відмовилося від права постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером 2320355400:11:001:0573 площею 0,0155 га. Тобто з 18.04.2019 року КП «Розвиток курортної зони» відношення до даної земельної ділянки не має. Крім того інвестиційний договір №02/09-16 від 02.09.2016 року укладений між КП «Розвиток курортної зони» та [PERSON] був розірваний згідно додаткової угоди № 1 від 18.04.2019 року за згодою сторін (т.2 а.с.226-227). Представник відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції України Остапенко Є.О. в судове засідання не з`явилася, просить справу розглядати без участі його представника (т. 1, а.с.219, т.2 ас.с.115-116, т. 2 а.с.127-128, т.2 а.с.251). 15.04.2019 року до суду надійшов відзив відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції України на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині позовних вимог до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, у зв`язку з тим, що вимоги щодо скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації повинні розглядатися виключно в порядку адміністративного провадження (т. 1, а.с.180-182). Мотивуючи тим, що [PERSON] до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області була подана Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІП категорії складності об`єкт будівництва: «Будівництво крамнички (торгівельного павільйону) (літ. А-1) по [ADDRESS] , а також Декларація про готовність до експлуатації оюєкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) об`єкт будівництва: «Реконструкція торгівельного павільйону під магазин з прибудовою і надбудовою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ». 30.12.2016 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, після перевірки повноти даних було зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІП категорії складності об`єкт будівництва: «Будівництво крамнички (торгівельного павільйону) (літ. А-1) по [ADDRESS] » за № ЗП 142163614378. 03.05.2018 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, після перевірки повноти даних було зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) об`єкт будівництва: «Реконструкція торгівельного павільйону під магазин з прибудовою і надбудовою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] » за № ЗП 141181230887. Виходячи з приписів вищезазначених норм законодавства декларація про готовність об`єкта до експлуатації є виключно документом замовника, який несе відповідальність, за данні зазначені в поданій декларації. Державна архітектурно-будівельна інспекція України здійснює виключнореєстраційну функцію та вносить до реєстру данні зазначені у поданій декларації, тобто фактично відповідач здійснює реєстраційну функцію. Єдиною підставою для відмови у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є подання неповних даних у такій декларації. Отже, при реєстрації спірних декларацій Державна архітектурно-будівельна інспекція України діяла у межах наданих повноважень, та у відповідності до норм законодавства. Обов`язковою умовою для прийняття рішення про скасування реєстрації спірних декларацій про готовність об`єкта до експлуатації є доведення факту неправомірності дій відповідача при здійсненні реєстрації такої декларації. 17.09.2019 року до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якій вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині позовних вимог до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, на підставах, викладений у первинному відзиві. (т.2 а.с.246-248). 08.05.2019 року до суду надійшли відповіді Мелітопольської місцевої прокуратури на відзиви представника [PERSON] адвоката Діденка В.Є. та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, згідно якиї органом, який міг здійснювати захист інтересів держави у даних правовідносинах могля бути Кирилівська селищна рада. Разом з цим останні допустила незаконне виділення земельних ділянок на березі моря, тому селищна рада обґрунтовано визначена відповідачем у справі. Оскільки у одній справі одна й та ж особа не може бути одночасно позивачем та відповідачем, прокурор при здійсненні представництва інтересів держави набуває самостійного статусу позивача. Також предметом розгляду у дані справі є визнання незаконним рішення сесії Кирилівської селищної ради №20 від 22.03.2016 року «Про передачу земельної ділянки у постійне користування УП «розвиток курортної хони»». Відповідно, на підставі вказаного рішення сесії у комунального підприємства виникло речове право на земельну ділянку у вигляді права постійного користування земльною ділянкою. За таких обставин мають місце приватно-правові відносини. З фактичних обставин справи вбачається, що в цьому випадку виник спір про право, а саме право власності, набуте [PERSON] на нерухоме майно, на підставі оскаржених декларацій про готовність об`єкта до експлуатації (т. 1, а.с.235-248, т. 2 а.с. 1-6). 23.09.2019 року до суду надійшли відповіді на відзиви Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України та КП «Розвиток курортної зони» (т.3 а.с. 1-7, т. 3 а.с.8-13, т.3 а.с.14-18). 04.07.2019 року до суду від керівника Мелітопольської місцевої прокуратури надійшли письмові пояснення на клопотання про призначення експертизи, згідно яких проведення судової будівельно-технічноої експертизи з вказаними у клопотанні пританнями не стосується підстав позову та обставин, що мають значення для справи та порушення основних засад цивільного судочинства щодо розумності строків розгляду справи судом (т.2 а.с.98-99) Заперечення на відповіді позивача від відповідачів не надійшли. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та її представники в судове засіданні повторно не з`явилися в судове засідання. Надала письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора, мотивуючи тим, що прокурором заявлено 9 позовних вимог, об`єднавши їх в одній заяві, посилаючись на відстуність органу, який повинен здійснювати владні повноваження, прокурор не довів недійсність правочину інвестиційного договору, стосовно вимог про скасування декларацій про готовність об`єкта до експлуатації. Дані декларації вже були предметом розгляду іншої справи, яка розглядалася Запорізьким окружним адміністративним судом, і були скасовані вимоги про скасування реєстрації та знесення самочинно побудованого нерухомого майна не підлягають задоволенню,оскільки ані власник земельної ділянки Кирилівська селищна рада, ані користувач КП «Розвиток курортної зони» не пред`являли та пред`являють будь-яких вимог, які б свідчили про порушення їх прав зведенням нерухомого майна [PERSON] .. Стосвоно визнання незаконним рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 06.06.2019 року №23 «Про передачу земельної ділянки в оренду [PERSON] », визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 14.06.2019 року на момент укладання договору оренди земельної ділянки у відповідача [PERSON] було право власності на нерухоме майно, тому передача земельної ділянки без аукціону відбувалося згідно чинного законодавства. Крім того, у розгляді справи брали участь прокурори, які не мали на це повноваження.(т.4 а.с. 101-109), Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд вважає, що позовна заява законна, обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що рішенням Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 року № 20 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0155 га, кадастровий номер 2320355400:11:001:0573 для розміщення об`єктів рекреаційного призначення, що розташована за адресою: [ADDRESS] та вказану земельну ділянку передано у постійне користування КП «Розвиток курортної зони». Право постійного користування зареєстровано державним реєстратором Якимівського районного управління юстиції Запорізької області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 31.03.2016 за № 14009919 (т. 1 а.с.37). За інформацією Кирилівської селищної ради від 22.06.2018 року № 1091 проект землеустрою із встановлення меж прибережної захисної смуги Азовського моря та лиманів на території смт. Кирилівка не затверджений (т. 1 а.с.56). Згідно зі Схеми, виготовленої ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відстань спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2320355400:11:001:0573 від урізу води Азовського моря становить 153, 63 та 167, 41 метри та від урізу води Утлюцького лиману - [NUMBER] , 92 та 169, 17 метрів. Таким чином, спірна земельна ділянка перебуває в межах прибережної захисної смуги та відноситься до земель водного фонду (т. 1 а.с.54). Земельні ділянки водного фонду, зокрема і ті, що розташовані в межах прибережних захисних смуг на косі Федотовій у смт. Кирилівка, не можуть передаватись у постійне користування комунальному підприємству «Розвиток курортної зони», адже це підприємство не є відповідним державним підприємством, вичерпний перелік яких наведено у ст. 59 Земельного кодексу України. Таким чином, вказана земельна ділянка могла бути передана КП «Розвиток курортної зони» для розміщення об`єктів рекреаційного призначення виключно на умовах оренди, а з урахуванням положень ст. 134 Земельного кодексу України відповідне надання землі могло відбутися лише на конкурентних засадах за умови проведення аукціону. Нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки відповідно до витягу від 14.04.2016 року становила 39598, 14 грн. З урахуванням вимог Податкового кодексу України плата за її використання КП «Розвиток курортної зони» на умовах постійного користування становить за рік становила 1187, 94 грн. (3% від 39598, 14 грн.). Натомість, у разі ж передачі на умовах оренди за наслідками проведеного аукціону розмір орендної плати не обмежений жодною процентною ставкою. Таким чином, з метою ухилення від проведення аукціону усупереч вимогам законодавства Відповідачі, зловживаючи своїми повноваженнями та правами, обрали саме -такий протиправний спосіб розпорядження спірною земельною ділянкою. Вказане об`єктивно підтверджується Статутом КП «Розвиток курортної зони», де серед цілей та предмету діяльності (розділ 2 Статуту) комунального підприємства взагалі не зазначено догляд за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтримання їх у належному стані. Таким чином, вказане комунальне підприємство навіть не має на меті здійснювати функції, притаманні певним спеціалізованим водогосподарським організаціям та установам. 02.09.2016 року між [PERSON] та КП «Розвиток курортної зони» укладено інвестиційний договір № 02/09-16, відповідно до якого, комунальне підприємство надає земельну ділянку для забудови інвестору, з подальшим оформлення права власності за інвестором. Отже при передачі у постійне користування земельної ділянки площею 0,0155 га, з кадастровим номером 2320355400:11:001:0573, Кирилівською селищною радою не враховано розмірів та меж прибережної захисної Азовського моря, а також суб`єкта, якому надається земельна ділянка, внаслідок чого порушено вимоги ст. 59 Земельного кодексу України та ст. ст. 85, 88 Водного кодексу України (т. 1 а.с.114-116). Затверджений рішенням Кирилівської селищної ради від 22.03.2016 року № 20 проект землеустрою розроблений з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Так, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування КП «Розвиток курортної зони» погоджено лише з відділом містобудування та архітектури Якимівської райдержадміністрації і Відділом Держгеокадастру в Якимівському районі. Враховуючи те, що спірна земельна ділянка розміщена в межах прибережної захисної смуги Азовського моря та відноситься до земель водного фонду, проект землеустрою даної ділянки у порушення ст. 186-1 Земельного кодексу України не містить погоджень з відповідним структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також з відповідним центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Окрім того, у порушення ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» вказаний проект землеустрою не пройшов обов`язкову державну експертизу. 18.04.2019 року Кирилівською селищною радою прийнято рішення № 13 відповідно до якого право постійного користування КП «Розвиток курортної зони» на спірну земельну ділянку припинено, відповідну інформацію внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, за час дії рішення сесії від 22.03.2016 року №20 між КП «Розвиток курортної зони» та [PERSON] укладено інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості від 02.09.2016 року. Таким чином, у порушення вимог Земельного кодексу України, не маючи будь-яких повноважень, КП «Розвиток курортної зони», уклавши спірний інвестиційний договір, фактично здійснило розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, право на розпорядження якою має виключно територіальна громада смт Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради. У подальшому, на підставі вказаного договору на спірній земельній ділянці здійснено будівництво крамнички (торгового павільйону) літ «А-1», площею 15,40 кв.м., право власності на який зареєстровано за [PERSON] 22.02.2017 року, номер об`єкта нерухомого майна 1181430623203. Рішенням виконавчого комітету Кирилівської селищної ради № 12 від 09.02.2017 року «Про присвоєння адреси нерухомому майну вказаній крамничці літ «А-1» присвоєно адресу: [ADDRESS] (т. 1 а.с.146). У послідуючому [PERSON] здійснено реконструкцію торгівельного павільйону під магазин з прибудовою і надбудовою та отримано декларацію ЗП 141181230887 від 03.05.2018 про готовність об`єкта (літ «А-2») до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Загальна площа об`єкта відповідно до декларації склала 228, 8 кв.м. Інформацію про зміни об`єкта нерухомого майна - магазин з прибудовою і надбудовою загальною площею 228,8 кв.м. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.05.2018. Як вбачається Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 30.12.2016 було зареєстровано декларацію ЗП 142163614378 про готовність об`єкта до експлуатації - крамнички (торговельного павільйону) та 03.05.2018 року зареєстровано декларацію № 141181230887 про реконструкцію торговельного павільйону під магазин з прибудовою і надбудовою. Відповідно до п. 16 вказаної декларації № 141181230887 загальна площа будівлі літ. А-2 становить 228, 8 кв.м. Інформацію про саме таку площу магазину з прибудовою і надбудовою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.05.2018 (т. 1 а.с.130-145). 21.12.2017 року за № 93 Якимівською районною державною адміністрацією видано містобудівні умови та обмеження забудови спірної земельної ділянки, якими передбачено загальну площу забудови 212,5 кв.м. Пунктом 2 вказаних містобудівних умов та обмежень передбачено максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки - 86,2 %. У ході огляду земельної ділянки 23.01.2019 року, який проведено у рамках кримінального провадження № 12016080000000318 за участі головного інспектора будівельного нагляду Департаменту ДАБІ у Запорізькій області, начальника відділу містобудування та архітектури Якимівської РДА -головного архітектора району, техніка першої категорії КП «Якимівське архітектурно-інвентаризаційне бюро», спеціаліста першої категорії відділу капітального будівництва та благоустрою Кирилівської селищної ради встановлено, що на спірній земельній ділянці розташована двоповерхова будівля, яка має площу забудови 19,5 м. на 9,61 м. Зовнішня площа першого поверху становить 163 кв.м., другого поверху - 187 кв.м. (включаючи терасу 33 кв.м.). Таким чином, фактична площа забудови земельної ділянки та фактична загальна площа будівлі літ А-2 значно (майже на 100 кв.м.) перевищує показники будівлі, які заявлено забудовником [PERSON] у декларації ЗП 141181230887 (т.1 а.с.117-122). Враховуючи, що КП «Розвиток курортної зони» незаконного розпорядилась спірною земельною ділянкою шляхом укладення інвестиційного договору від 02.09.2016 року №02/09-16, а також те, що до декларації про готовність об`єкта до експлуатації були внесені недостовірні відомості, а вказані документи слугували підставою для реєстрації права власності, необхідно скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно номер запису про право власності 19175316, а саме: на магазин з прибудовою і надбудовою «А-2» загальною площею 228,8 кв.м., основною площею 213, 1 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Крім того, рішенням сесії Кирилівської селищної ради від 06.06.2019 року № 23 [PERSON] надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,0155 га, кадастровий номер 2320355400:11:001:0573 для розміщення об`єктів рекреаційного призначення, що розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с.193). На підставі вказаного рішення сесії 14.06.2019 року між Кирилівською селищною радою та [PERSON] укладено договір оренди даної земельної ділянки. Згідно з п.3 Договору оренди - на земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать орендарю [PERSON] на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №124098055. Відповідно до вказаного витягу таким об`єктом нерухомого майна, який належить орендарю є спірний магазин з прибудовою і надбудовою «А-2» (т. 2 а.с.177-184). Згідно з ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Таким чином, підставою для передачі в оренду [PERSON] вищевказаної земельної ділянки без проведення аукціону стало набуття останнім права власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, а саме: магазину з прибудовою і надбудовою «А-2» загальною площею 228,8 кв.м., основною площею 213, 1 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Будівництво вказаного магазину здійснювалось на підставі інвестиційного договору будівництва об`єкта нерухомості, який підлягає визнанню недійсним на підставі норм 203, 215 ЦК України, оскільки при його укладенні порушено норми ст.ст. 59, 60, 62, 83, 84 Земельного кодексу України, ст.ст. 85. 88, 90 Водного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», ст.ст. 4. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність». Таким чином, право власності на нерухоме майно (магазин) набуто з порушенням вимог законодавства. У зв`язку з цим, відсутня правова підстава для передачі земельної ділянки в оренду без конкурсу. Отже, вказана земельна ділянка з урахуванням положень ст. 134 Земельного кодексу України могла бути передана для розміщення об`єктів рекреаційного призначення виключно на умовах оренди лише на конкурентних засадах за умови проведення аукціону. Відтак, даний Договір оренди порушує права та інтереси власника вказаної земельної ділянки - територіальної громади смт. Кирилівка. Крім того, відповідно до п. 27 Договору оренди орендодавець гарантує, що на момент укладення договору земельна ділянка, що передається в оренду, під арештом не перебуває. Разом з цим, Договір оренди укладено 14.06.2019 року, а 13.06.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про арешт вказаної земельної ділянки. Таким чином, до Договору оренди внесено недостовірні дані. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди спірної земельної ділянки у [PERSON] виникло та зареєстровано безпосередньо на підставі прийнятого Кирилівською селищною радою рішення від 06.06.2019 року № 23. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім приватних та державних земельних ділянок. Спірна земельна ділянка перебуває в межах смт Кирилівка та у силу положень ст. 83 Земельного кодексу України є власністю територіальної громади смт. Кирилівка. Відповідно до інформації, наявної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником цієї земельної ділянки є Кирилівська селищна рада. З урахуванням викладеного, спірний Договір оренди підлягає визнанню недійсним на підставі норм 203, 215 ЦК України, оскільки його укладено з порушенням норм ст.ст. 59, 60, 62, 83, 84, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 85. 88, 90 Водного кодексу України. Враховуючи, що рішення Кирилівської селищної ради від 06.06.2019 року № 23, яким земельна ділянка площею 0,0155 га, з кадастровим номером 2320355400:11:001:0573 передана у оренду [PERSON] , підлягає визнанню незаконним та скасуванню, то відсутні правові підстави збереження земельної ділянки за останнім. Таким чином, спірна земельна ділянка має бути повернена її власнику - територіальній громаді смт Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради. За приписами\~статті 331ЦК України\~право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених\~статтею 31 цього Закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 376ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 60Земельного кодексуУкраїни\~межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. У відповідності до вимог ст.ст.\~88,\~90 Водного кодексуУкраїни\~у межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води. У межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних. Відповідно до\~ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~забудова території здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право забудови земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється в кілька етапів, серед яких первинним є отримання замовником вихідних даних, а саме: містобудівних умов і обмежень. Відповідно до\~ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у Державному реєстрі прав реєструються речові права на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Не підлягають державній реєстрації речові права на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення. Так, відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та п.41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається, серед іншого, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Отже, декларація про готовність об`єкта до експлуатації є документом, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Статтею 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~передбачено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом,зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461\~у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у зареєстрованій декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без затвердженого в установленому порядку проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю. Орган державного архітектурно-будівельного контролю скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного розпорядчого акта. Орган державного архітектурно-будівельного контролю також скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили. Велика Палата Верховного Суду у справі №815/4789/16 дійшла висновку, що спори, пов`язані зі скасуванням реєстрації декларації та правомірності набуття права власності на об`єктом нерухомості мають приватноправовий характер та повинні розглядатися за нормами\~ЦПК\~(постанова від 11.09.2019). Декларація про готовність об`єкта до експлуатації діє упродовж всього часу експлуатації будівлі та підтверджує його експлуатаційні характеристики, та не втрачає своєї чинності моментом реєстрації права власності на нього. Тому, не можна погодитись з позицією суду щодо того, що декларація вичерпує свою дію фактом виконання. Водночас, межі здійснення цивільних прав передбачені\~ст. 13 Цивільного кодексу України\~та фактично визначені договорами або актами цивільного законодавства. При цьому при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Виникнення права власності набувається на підставах, шо незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України). Таким чином, декларація про готовність об`єкта до експлуатації в розумінні\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~є юридичним фактом, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки, і в силу\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є підставою для проведення державної реєстрації прав на новозбудований об`єкт нерухомого майна, а отже може і має бути скасована через порушення вищевказаних вимог законодавства. Відповідно до ст. ст.\~19,\~20 Земельного кодексу України\~землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у т.ч. землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до\~ст. 21 Земельного кодексу України\~недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Згідно зі ст. 58 Земельного кодексуУкраїни\~та ст. 4 Водного кодексуУкраїни\~доземель водного фонду належать землі, зайняті:\~а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;\~в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України, ст.88 Водного кодексу України\~вздовжрічок, морів та навколо озер,водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережна захисна смуга вздовжморів, навколо морських заток і лиманів встановлюється шириною не менше двох кілометрів від урізу води.\~Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Так, згідно зі\~ст. 62 Земельного кодексу України\~та\~ст. 90 Водного кодексу України\~прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інщих лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого\~наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження щляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених\~статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено нормами закону (ст. 60 Земельного кодексу України,\~ст. 88 Водного кодексу України). Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених\~ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон. Надання у власність або користування земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахувань обмежень, зазначених у\~ст. 59 Земельного кодексу України, суперечить нормам ст. ст.\~83,\~84\~цього\~Кодексу. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 487/10128/14 (постанова від 12.06.2019) та у справах № 310/5834/13-ц (постанова від 23.05.2018) та № 469/1393/16-ц (постанова від 30.05.2018). Натомість, відповідно до ч. 6\~ст. 88 Водного кодексу України\~у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Оскільки прибережна захисна смуга не встановлена у визначеному порядку, тому її розмір врегульовано законом та складає 2 км від урізу води. Прокурор просить також повернути земельну ділянку до територіальної громади. При цьому, суд вважає, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції порушені не будуть, оскільки нею гарантується захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Тому для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. За правилами ст.\~59\~ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Однак громадяни та юридичні особи за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно одержати у власність лише замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Натомість землі водного фонду можуть передаватися цим суб`єктам тільки на умовах оренди для визначених законом потреб (ч. 4 ст. 59 ЗК України). Отже, стосовно землі водного фонду закон забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність землю відповідного цільового призначення окремо від дозволеного для передачі об`єкта замкненої природної водойми загальною площею до 3 га. Верховний Суд України у справі № 6-1376ц16 дійшов висновку, що витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідачів відповідає критерію законності:\~\~воно здійснюється у зв`яку з порушенням органом державної влади низки вимог ВК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. У тій справі касаційний суд встановив, що відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів. Такі висновки ВП ВС постановою від 30.05.2018р. у справі № 469/1393/16 підтримані та Велика палата не знайшла підстав для відступу від них. Враховуючи пряму заборону наведеними вище нормами законів фізичним особам мати у власності земельні ділянки прибережних захисних смуг вздовж морі та лиманів, є очевидним допущене порушення, у якому суспільний інтерес має в такому разі найвищий пріоритет та підлягає захисту у обраний позивачем спосіб. Таким чином, прибережна захисна смуга може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, а землі, на яких розташована прибережна смуга, не підлягають відчуженню. Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Відсутність такого проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативне визначеній смузі від урізу води. Відповідно до ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. Тобто, чинним законодавством передбачено можливість здійснення будівництва у прибережних захисних смугах лише певних, визначених законодавством, об`єктів та визначеними суб`єктами. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» спеціально уповноваженими державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органи на місцях. Передача\~\~ у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі суперечить нормам ст.ст.59,83,84 ЗК України. Таким чином, фізичні та юридичні особи, в тому числі й відповідачі у справі, не могли законно набути право приватної власності на спірні земельні ділянки. Натомість вони набули таке право власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідачів на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади низки рішень . Верховний Суд України у справі №6-1376ц16 дійшов висновку, що витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідачів відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми ст.388ЦК\~України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ВК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів. Висновки суду , також узгоджуються з висновками Верховного суду по справі № 469/13493/16-ц, провадження 14-71цс18 ( Постанова від 30 травня 2018 Р.) та рішенням ЄСПЛ у справі «Депаль проти Франції» (заява № 34044є/02) від 29 березня 2010 року., де на підставі всієї сукупності зроблених висновків ЄСПЛ вважав (п. 92), що покладений на заявника тягар у вигляді зносу будинку без відшкодування збитків не був особливим і надмірним. Розрив рівноваги між інтересами суспільства і заявника не мав місця.В рішенні по справі «Депаль проти Франції» зазначено, що «збереження прибережної зони, а особливо пляжів, «місць, відкритих для всіх», є прикладом місць, які вимагають особливого порядку облаштування. ЄСПЛ вважав у зв`язку з цим, що втручання держави в здійснення заявником своїх прав мало законну мету загального інтересу: заохотити вільний доступ до берегової смуги, необхідність якого встановлена із усією очевидністю». ЄСПЛ в рішенні вказував, що «політика облаштування території та охорони навколишнього середовища, де переважаюче значення має загальний інтерес, надає державі ширшу свободу розсуду, ніж це має місце при регулюванні виключно цивільних прав». Щодо підстав здійснення представництва прокурором встановлено, що органом, який міг здійснювати захист інтересів держави у даних правовідносинах могла бути Кирилівська селищна рада. Разом з цим, остання допустила незаконне виділення земельних ділянок на березі моря, тому селищна рада обґрунтовано визначена відповідачем у справі. Оскільки у одній справі одна й та ж особа не може бути одночасно позивачем та відповідачем, прокурор при здійсненні представництва інтересів держави набуває самостійного статусу позивача. За вказаних обставин доведення факту неналежного здійснення повноважень уповноваженим органом не вимагається, адже він не є позивачем і не міг самостійно звернутись з позовом про скасування своїх рішень. Таким чином, необхідність захисту прокурором інтересів держави у даних правовідносинах полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення територіальній громаді селища Кирилівка землі, що незаконно передана у користування. Також, позов прокурора ґрунтується на основоположних принципах доступу до правосуддя, які визначені ст.6 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод, ст. ст. 55, 64 Конституції України. Так, статтею 55 Конституції. України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, яке є обов`язковим до виконання на території України, передбачено, що відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України. Предметом спірних правовідносин є землі водного фонду, площа яких до 2014 року складала більше 1 млн. 250 тис. га, та які забезпечують екологічну рівновагу в масштабах країни. Основна функція земель прибережної захисної смуги - «природний буфер» між водним об`єктом та створеними людиною виробничо-господарськими та будівельними системами, які здатні негативним чином впливати на стан та якість вод. Одночасно законодавче встановлений їх статус покликаний на забезпечення безперешкодного доступу громадян до узбережжя водних об`єктів для загального водокористування. Упродовж 2015-2016 років Кирилівською селищною радою прийнято 22 рішення, якими КП «Розвиток курортної зони» передано у постійне користування земельні ділянки водного фонду у межах прибережно-захисної смуги Азовського моря та Утлюцького лиману, розташованих на Федотовій Косі та Косі Пересип, загальною площею 9,7 га. У подальшому комунальним підприємством укладались інвестиційні договори, на підставі яких здійснюється несанкціонована забудова земель на узбережжі Азовського моря. Передача таких земель не державним підприємствам (передбаченим ч. З ст. 59 Земельного кодексу України) позбавляє державу можливості досягнення вищевказаної мети, можливості контролювати стан використання таких земель, у тому числі пляжів, що є безпосереднім порушенням її інтересів. Також, статтею 59 Земельного кодексу України передбачено виключний перелік державних підприємств, яким землі прибережних смуг можна надавати в постійне користування. Іншим суб`єктам господарювання такі землі мають передаватись в оренду (ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України) та тільки для чітко визначеної мети. Крім того, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою повернути спірну земельну ділянку є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціальне значущого питання - передачі у користування особам земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення державі земельної ділянки. Положення ст. 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного кодексу України, які визначають ширину прибережної захисної смуги, в такій самій редакції діяли і на час виникнення спірних правовідносин, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів у актуальному стані є публічними та загальнодоступними. Повернення спірної земельної ділянки із користування відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми ст.ст. 216, 1212 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог Водного та Земельного кодексів України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Крім того, Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могли і повинні знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги Азовського моря та Утлюцького лиману, а тому вибула з володіння територіальної громади з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність [PERSON] під час набуття земельної ділянки. Вимоги прокурора про повернення спірної землі територіальній громаді обумовлені потребою захисту інтересів держави з метою забезпечення охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод (стаття 95 Водного кодексу України). Аналіз фактичних обставин позову та норм матеріального права свідчить про наявність порушення інтересів держави та територіальної громади смт. Кирилівка, а також про загрозу порушення таких інтересів, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для вжиття заходів представницького характеру органами прокуратури. Звернення прокурора до суду з позовом у цій справі спрямовано саме на захист інтересів держави у сфері земельних відносин щодо використання земельних ділянок водного фонду, які є власністю Українського народу. При цьому, захист інтересів держави включає також інтереси громади Кирилівської селищної ради як власника спірної земельної ділянки, якою незаконно розпорядився її представницький орган місцевого самоврядування - Кирилівська селищна рада. Саме у зв`язку з цим у Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області наявні підстави для представництва, які передбачені ч. 3 сг. 23 Закону України «Про прокуратуру». Таким чином, прокурором при зверненні з позовом до суду виконано вимоги ч.ч. 4, 5 ст. 56 ЦПК України щодо обґрунтування підстав для представництва. На цих підставах, суд дійшов висновку про те, що позов прокурора необхідно задовольнити. У відповідності до вимог ст.\~141\~ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Так, органом прокуратури при поданні позову було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 11526 гривень (том 1, а.с. 1), 3842 гривні 00 копійок (том 2 а.с. 144), 1921 гривня 00 копійок (том 3 а.с.200), та судовий збір за забезпечення позову в сумі 960 гривень 50 копійок, та у зв`язку з задоволенням позову ці витрати органу прокуратури слід компенсувати за рахунок відповідачів, стягнувши по 4562 гривні 38 копійок з кожного.

Outcome: approved