Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

10 березня 2015 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду. Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що 18 лютого 2011 року керував технічно справним автобусом «[PERSON] 312Д», реєстраційний номер [NUMBER], що належить громадянину [PERSON] на праві особистої власності, та здійснював перевезення пасажирів за міським маршрутом № 295 «Майдан Праці вул. Миколаївське шосе» в місті Кривому Розі Дніпропетровської області. 18 лютого 2011 року приблизно о 15 годині 45 хвилин, одночасно з автобусом, під його керуванням, який рухався по магістральній вулиці Окружній в місті Кривому Розі, яка співпадає з автомобільною дорогою державного значення Н-ІІ «Дніпропетровськ Миколаїв», з боку вул. Купріна в напрямку вул. Ньютона в місті Кривому Розі, до Т-подібного виїзду з промислової зони, що примикає праворуч по ходу руху автобуса по обледенілому покриттю наближався технічно справний автомобіль «Мітцубісі Лансер», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. В наслідок невиконання вимог п.п.1.5, 2.3 б) і 16.12 ПДР України, дотримання яких є достатньою умовою для запобігання подій ДТП, водій [PERSON] в районі виїзду на дорогу по вул. Окружної з промислової зони, не надавши переваги в русі, допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автобусом під моїм керуванням, що рухався по головній дорозі вул. Окружна. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пасажири автобуса [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також водій правний автомобілю «Мітцубісі Лансер» [PERSON] були травмовані та отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалості розладу здоровя. За фактом дорожньо-транспортної пригоди 24.02.2011 року СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу № 581111008 за ст. 286 ч.1 КК України. Не зважаючи на отримані під час слідства докази того що [PERSON] виїхав на вулицю Окружна в місті [PERSON] з тупікового виїзду з промислової зони, тому жодним чином не можливо було розглядати місце ДТП як перехрестя двох рівнозначних доріг, старший слідчий СВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Звьоздкін С.А. 23 травня 2011 року притягнув його в якості обвинуваченого по кримінальній справі № 581111008 та обрав мені міру запобіжного заходу підписку про невиїзд, чим незаконно обмежив мої права та свободи. 23 серпня 2011 року старшим слідчим СВ Криворізького МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] за згодою начальника СВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] відносно нього, як особи яка скоїла злочин передбачений ч.2 ст. 286 КК України, було складено обвинувальний акт, який надіслано для узгодження до прокуратури міста [PERSON]. Виконуюча обовязки прокурора міста [PERSON] [PERSON], всупереч вимогам ст. 228 КПК України (в редакції 1960 року) належним чином не перевірила отриману від слідчого кримінальну справу та того ж дня, колу було складено обвинувальний акт затвердила його. 20 січня 2012 року, у звязку з тим що жодних доказів, які б вказували на те, що саме з його вини виникла дорожньо-транспортна пригода та були травмовані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не було знайдено Центрально Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було прийнято рішення про повернення прокурору міста [PERSON] кримінальної справи відносно нього для проведення додаткового розслідування. До того ж в постанові судді Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було чітко зазначено про необхідність вирішенні під час досудового розслідування питання про закриття відносно кримінальної справи. Не погодившись з прийнятим суддею Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням прокуратура міста [PERSON] звернулась до апеляційного суду Дніпропетровської області з апеляційною скаргою на постанову від 20.01.20112 року. 27 березня 2012 року апеляційний суд Дніпропетровської області залишив рішення суду першої інстанції без змін та справу повернув прокурору на додаткове розслідування Не зважаючи на прийняте судом рішення про необхідність проведення додаткового розслідування, ніяке розслідування слідчий не проводив, а займався тяганиною по справі, та намагався всіляко запевнити його, що суд не зважаючи на будь які виправдувальні докази визнає мене винним у ДТП та у вчинені злочину. Позивач разом з власником автобусу [PERSON] декілька місяців наполегливо вимагали від слідчого призначити судову транспортно трасологічну і автотехнічну експертизу в Харківському науково дослідному інституті судових експертиз ім. Засл. [PERSON] Бокаріуса. 05.07.2012 року слідчий Звьоздкін призначив вище зазначену експертизу, а 25.09.2012 року старший судовий експерт [PERSON] та ведучій судовий експерт [PERSON] надави висновок, відповідно до якого винним у ДТП є [PERSON], який порушив п.10.2, п.12.4 ПДР України, та чітко вказали що виїзд з території електричної підстанції на вул. Окружна в місті Кривому Розі [PERSON] не повинен був вважати перехрестям. Але ж отриманий слідчим Звьоздкіним неспростовний доказ провини [PERSON] не поставив крапку у переслідувані мене за ст. 286 ч.2 КК України. На будь які звернення до прокурорів різного рівні, надавались лише відписки, що слідство триває. Після отримання висновку експертів Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. [PERSON] Бокаріуса слідчий ще три місяці розмірковував у який ще науково дослідний інститут направити матеріали справи, що б не приймати рішення про мою невинуватість. 25 грудня 2012 року матеріали кримінального провадження № 12012040230000013 ( після набуття чинності нового КПК України ) знову були направлені до Київського науково дослідного інституту судових експертиз, вже для проведення комплексної експертизи. Через півроку після призначення експертизи по справі було отримано новий висновок експерта, у якому судовий експерт чітко зазначив не може відповідати на запитання які виходять за межі компетенції експертів авто техніків, а відносяться до компетенції слідчого. Після останньої експертизи позивач сподівався, що слідчий нарешті вирішить питання про закриття відносно нього кримінального провадження та притягне до кримінальної відповідальності особу яка скоїла злочин - [PERSON] Але ж 18 червня 2013 року слідчий Звьоздкін С.О., разом з старшим прокурором прокуратури міста [PERSON] [PERSON], вирішили довести свій злочинний намір до кінця та притягнути до кримінальної відповідальності не винну особу. 18.06.2013 року у кримінальному провадженні № 12012040230000013 його було повідомлено про підозру у скоєні злочину передбаченому ч.2 ст. 286 КК України і жодним чином на це рішення не вплинув висновок експертів з Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. [PERSON] Бокаріуса. Не зважаючи на цей неймовірний тиск з боку слідчих органів та органів прокуратури, позивач вирішив дійти до кінця і жодного разу не визнав себе винним. У липні 2013 року кримінальне провадження № 12012040230000013 з обвинувальним актом, затвердженим знову також старшим прокурором прокуратури міста [PERSON] [PERSON] надійшло до суду, але ж відповідно до ухвали Центрально Міського районного суду міста [PERSON] від 26 липня 2013 року та ухвали колегії суддів апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року обвинувальний акт було повернуто прокурору міста. У зв'язку з тим, що ОВС та прокуратура вважали доведеним мою провину у скоєні злочину передбаченому ст. 286 КК України, вони знову направили обвинувальний акт до суду, 06.12.2013 року вироком Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області мене було визнано невинним у скоєні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та виправдано за відсутністю в моїх діях складу злочину. Апеляційний суд Дніпропетровської області залишив Вирок Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області без змін. Касаційну скаргу старшого прокурора прокуратури міста [PERSON] [PERSON] колегія суддів Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ також залишила без задоволення. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності привело до порушень нормальних життєвих зв'язків позивача, погіршення стосунків із оточуючими особами, нанесло позивачу непоправної шкоди, відшкодування якої позивач оцінює 4000000 гривень, то б то відшкодування шкоди, завданої промовами прокурора в судовому засіданні, який кожного разу вказував, що позивач є злочинцем та вимагав мого покарання. - відшкодування шкоди, завданої позивачу переживанням про те, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, втратив роботу, втратив авторитет, надбаний на час роботи; - відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями орган досудового слідства, працівники якого тривалий час з надуманих підстав свідомо затягували слідство, не виконуючи вказівки суддів першої та апеляційної інстанції, погрожували позивачу; - відшкодування шкоди, завданої позивачу тривалим знаходженням під підпискою про невиїзд, а тому обмеженням мене у пересуванням країною, що до того ж перешкодило мені поїхати за викликом до рідної тітки до Німеччини в 2012 році; - відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями органу досудового слідства що найшло своє підтвердження в ухвалі Ценрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області який зобов'язав прокуратуру міста [PERSON] внести відомості відносно слідчого Звьоздкіна за фактом фальсифікації матеріалів кримінального провадження; Позивач [PERSON], представник позивача адвокат [PERSON] підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі послалися на обставини, що зазначенні в позові та на матеріали цивільної справи. Додатково позивач та представник позивача пояснили, що бажають з відповідача стягнути суму грошових коштів, а не зобовязати списати кошти. Представник відповідача Державної Казначейської служби України [PERSON], що дії на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в задоволенні позову та послалась на заперечення, що доданні до матеріалів справи. Представник Прокуратури Дніпропетровської області прокурор Іванченко П.П. зазначив, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, враховуючи ту обставину, що вироком Центрального Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2013 року, що залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року, [PERSON] визнано невинним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та виправдено його за відсутністю діях складу злочину, а тому позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 105600 гривень. Інші учасники судового розгляду до суду не зявились, судом повідомлялись про дату та час розгляду справи належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст.. 213 та ст. 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було розяснено, позивачу, представнику позивача, представнику відповідача та прокурору в судових засіданнях право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ст.286 ч.2 КК України (які були оглянуті в судовому засіданні), 24 лютого 2011 року було порушено кримінальна справа за ст.286 ч.1 КК України за подією дорожньо транспортної пригоди, що сталася 18 лютого 2011 року біля 16 годин 30 хвилин за участю громадянина [PERSON] Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідно до матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ст.286 ч.2 КК України (які були оглянуті в судовому засіданні), що постановою старшого слідчого СВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровської області, майор міліції [PERSON], від 27 квітня 2011 року відносно [PERSON] застосований запобіжний захід підписка про невиїзд та 27 квітня 2011 року від [PERSON] відібрана підписка про невиїзд. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ст.286 ч.2 КК України (які були оглянуті в судовому засіданні), вироком Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2013 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року, [PERSON] визнано невинним у скоєнні злочину, передбаченого статтею 286 ч.2 КК України та виправдано обвинуваченого за відсутністю в діях складу злочину. Враховуючи наданні докази суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] перебував під слідством та судом з 27 квітня 2011 року по 11 березня 2014 року, тобто 34 повних місяців. Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідно до судово психологічної експертизи №3954 від 30.09.2016 року, [PERSON] спричинення страждання (моральна шкода) за умов ситуації (незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України слідчим відділом Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровської області). Можливий розмір грошової компенсації за завдання страждання (моральну шкоду) [PERSON] становить 360 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч.1,2,7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом першим ч.1 ст.1 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції Закону N 4652-VI від 13.04.2012 року) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону№ 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року та відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися при застосуванні таких норм права. Відповідно до статті 8 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень. Тому, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (у редакції постанови КМ України від 30.01.2013 року № 45), визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Оскільки позивач [PERSON] перебував під слідством та судом з 27 квітня 2011 року по 11 березня 2014 року, тобто 34 повних місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 108 тисяч 800 гривень (мінімальна заробітна плата * кількість місяців), враховуючи принцип розумності та справедливості та обставини притягнення позивача до кримінальної відповідальності .

Outcome: partial