Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

11.09.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11.03.2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час проживання в шлюбі ними набуто спільне майно, а саме: квартира [ADDRESS] загальною площею 49,5кв.м., ринкова вартість якої становить 717 750грн. Крім цього, в спільній сумісній власності подружжя перебував автомобіль марки Renault Traffic 2005р.в., який відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2019р. № 4641/2019/1616100 відчужив без відома та без згоди позивачки за 177 000грн. Просить поділити майно та визнати за нею право власності на 1/2 квартири [ADDRESS] , стягнути з відповідача в її користь 1/2 частину вартості автомобіля Renault Traffic 2005р.в. Провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження ухвалою від 17.09.2019 року. 03.10.2019 року відповідач по справі подав відзив на позов, яким позовні вимоги визнав частково. Згідний на поділ квартири [ADDRESS] у рівних частинах. Щодо стягнення з нього 88 500грн. у відшкодування 1/2 частину вартості автомобіля Renault Traffic 2005р.в. заперечив. Просить у цій частині у позові відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданій до суду позовній заяві. Додатково пояснив, що позивачці не було відомо про продаж автомобіля. Письмової згоди вона не надавала. Їй не відомо на що відповідач витратив отримані від продажу автомобіля кошти, ці кошти їй відповідач не давав, в інтересах сім`ї вони не використовувалися. На даний час шлюб з відповідачем є розірваним. Представник відповідача визнав позов в частині визнання права власності позивачки на 1/2 частину квартири, пояснивши, що з цього приводу спір відсутній, відповідач готовий в позасудовому порядку оформити право власності позивачки на половину квартири, проте позивачка цього робити не бажає. Також представник зазначив, що позивачці було відомо про продаж автомобіля, відповідач жодних дій з приводу відчуження майна подружжя не без відома та згоди позивачки не вчиняв. Кошти від продажу автомобіля були витрачені на лікування позивачки. Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.03.2000р., що стверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.12.2019р. шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2000р. серії АВМ № 412168 [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] загальною площею 49,5кв.м. Дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно звіту з незалежної оцінки майна складеного ТОВ «Центр експерт груп» на підставі оцінки, проведеної 05.09.2019р., ринкова вартість квартири становить 717 750грн. Крім цього, в спільній сумісній власності подружжя перебував автомобіль марки Renault Traffic 2005р.в., який придбаний [PERSON] та зареєстрований за ним 21.02.2017р. Даний факт стверджується довідкою з Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області №31/13-л-206/з від 10.09.2019р., наданою на підставі адвокатського запиту Лемехи Р.І . Відповідач за договором купівлі-продажу від 14.08.2019р. № 4641/2019/1616100 відчужив даний автомобіль гр. [PERSON] за ціною 177 00грн. Дата перереєстрації автомобіля згідно вищевказаної довідки - 14.08.2019р. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положеннями ч.1 і ч.2 ст.65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Однак ч.3 ст.65 СК України встановлено що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічний принцип рівності часток співвласників у спільній сумісній власності закріплений у ч.2 ст.372 ЦК України. Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При вирішенні питання поділу між сторонами в рівних частках квартири [ADDRESS] , яка є об`єктом спільної сумісної власності, суд враховує те, що відповідачем дана позовна вимога визнавалася повністю. Суд, у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України, приймає визнання позову відповідачем в частині поділу квартири [ADDRESS] по 1/2 частині. Вирішуючи позовні вимоги позивачки про відшкодування вартості 1/2 частини автомобіля RENAULT TRAFIK 2005р.в. суд дійшов такого висновку. Згідно Постанови Верховного Суду України в №554/8023/15-ц від 203.07.2019р.: у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.01.2019р. у справі №643/4589/15-ц зробив висновок про те, що позивач управі вимагати стягнення з відповідача 1/2 частини коштів, які були отримані в результаті відчуження автомобіля, набутого подружжям за час шлюбу, без згоди іншого співвласника. Судом встановлено, що автомобіль RENAULT TRAFIK 2005р.в. набутий подружжям під час шлюбу, отже є їх спільною сумісною власністю. Укладення договорів відчуження транспортних засобів підлягає державній реєстрації. Відповідач за договором купівлі-продажу від 14.08.2019р. № 4641/2019/1616100 відчужив даний автомобіль гр. [PERSON] за ціною 177 00грн. Дата перереєстрації автомобіля згідно вищевказаної довідки - 14.08.2019р. Отже, відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення цього договору купівлі-продажу необхідна була письмова згода позивачки [PERSON] . Така згода позивачки відсутня. Представник відповідача у судовому засіданні ствердив, що позивачка знала про продаж автомобіля і давала згоду на це, оскільки до вересня 2019р. вони з відповідачем вели спільний бюджет та проживали як сім`я в одній квартирі. Кошти від продажу автомобіля були витрачені на лікування позивачки. Однак, жодних доказів на підтвердження згоди позивачки на продаж автомобіля відповідачем і його представником не надано. Покликання на те, що отримання від реалізації автомобіля кошти були використані в інтересах сім`ї та позивачки є голослівними. При цьому, суд враховує, що позов про поділ майна подано в суд 11.09.2019р. Крім того, позивачка звернулася в Залізничний районний суд м.Львова з позовом про розірвання шлюбу і рішенням суду від 18.12.2019р. шлюб між сторонами розірвано. Ці обставини свідчать про взаємовідносини сторін на той час та підтверджують покликання позивачки про відсутність її згоди на продаж автомобіля. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки половини коштів, отриманих від продажу автомобіля. При вирішенні питання судових витрат суд керується положеннями ст.ст.141,142 ЦПК України, зокрема поведінку сторони під час розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Суд враховує, що в підготовчому та судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що [PERSON] не заперечував і не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірної квартири і готовий на оформлення цього права в позасудовому порядку, та небажання сторони позивача на таке врегулювання в позасудовому порядку. Тому суд вважає, що частину судового збору, яка припадає на оплату вимог про визнання права власності на половину квартири слід покласти на сторони в рівних частках, які становлять по 1351,87грн. Частина судового збору в розмірі 885,0грн. по вимозі про стягнення половини вартості автомобіля підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Крім цього з відповідача слід стягнути на користь позивачки половину витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved