Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

11.08.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягнути з ДП Рибгосп « Галицький» середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим,що у відповідача працював на посаді капітана-механіка. 15.05.2014 р. його звільнено з роботи у зв'язку з припиненням діяльності підприємства за ст. 40 п.1 КЗпП України. На його пропозицію виплатити йому всі виплати які належать йому при звільненні директор попросив його покинути територію рибгоспу. Згодом через пошту він отримав трудову книжку і вирішив перевірити свою зарплатну карточку де на ній грошей не було. Відповідно до КЗпП України власник або уповноважений ним орган при відсутності спору про розмір сум повинен виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За його розрахункjv середньомісячний розмір заробітної плати складає 2085 грн.45 коп. Отже за весь період затримки виплати розрахунку заборгованість становить 6256 грн.35 коп. Окрім того йому завдано моральної шкоди так як порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Просить також стягнути з відповідача 10 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Окрім того суду пояснив, що на даний час відповідачем виплачено заборгованість по заробітній платі і просить постановити рішення, яким стягнути з ДП Рибгосп « Галицький» на його користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6 256 грн.35 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав і суду пояснив,що заробітна плата яка повинна була бути виплачена позивачу не була вчасно виплачена так як підприємство немає коштів на такі виплати через припинення своєї діяльності. На даний час всі розрахунки з позивачем проведені. Щодо стягнення моральної шкоди то таку позивачем шкоду позивач суду не довів. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Положеннями ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з положеннями п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду Укораїни від 24.12.1999 р. № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму № 13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постанови КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Положеннями п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, встановлено, що у всіх інших випадках, не пов'язаних з обчисленням середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки, збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У відповідності до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених у цьому пункті виплат, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У відповідності до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПУ України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень , крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно трудової книжки позивача [PERSON] в період з 8.12.1983 року по 15.05.2014 року працював у ДП « Рибгосп Галицький». Звільнений з роботи 15.05.2014 року у зв'язку з припиненням діяльності, п.1 ст. 40 КЗпП України ( а.с.5). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами 15.05.2014р. при звільненні позивача, який в цей день працював, йому не були виплачені всі суми, що належать йому від підприємства у день звільнення. У відповідності до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню З довідки Рибгосп « Галицький» від 21 серпня 2014 р. за № 46 вбачається,що станом на 20.08.2014 р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] виплачена в повному обсязі. ( а.с. 13). В судовому засіданні не здобуто, а представником відповідача не надано доказів того, що затримка розрахунку при звільненні [PERSON] і строки затримки мали місце з вини позивача. Дані обставини дають суду підстави вважати, що розрахунок з позивачем не проведено і затримано саме з вини відповідача, тобто ним порушено вимоги ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача, що у відповідності до ст. 117 КЗпП України є підставою для виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, тобто з 16.05.2014 року по 19.08.2014р. Судом встановлено, що сумарний розмір заробітної плати позивача в березні та квітні 2014 року становив 3071,66 грн. Розмір середньоденної заробітної плати позивача за обраховуваний період складає 102,39грн. та обчислюється наступним чином: 3071,66 грн. (заробіток за 2 місяці, що передували звільненню) х 30 (кількість робочих днів за 2 місяці, що передували звільненню) = 102,39 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється з - 16.05.2014 року по день виплати ,19.08.2014 року, що становить 66 днів. Тому, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16.05.2014 року по 19.08.2014 року складає 6757.74 грн. та обчислюється наступним чином: 102,39 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 66 (кількість робочих днів за період затримки розрахунку) = 6757,74 грн. У відповідності до постанови КМ України від 22.12.2010 р. № 1170 на відшкодування, нараховані працівникові за затримку розрахунку при звільненні, не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Таким чином з відповідача ДП Рибгосп « Галицький» на користь [PERSON] слід стягнути 6757,74 грн.середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що невиплата позивачу тривалий період часу заборгованості по заробітній платі після звільнення його з роботи призвела до душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього та стан його здоров'я, суд вважає, що частково підлягає до задоволення позов в частині стягнення моральної шкоди. Визначаючи розмір такої шкоди,

Outcome: partial