Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

11 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з Державного підприємства «Українська залізнична швидкісна компанія» та Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на його користь спричинену йому матеріальну шкоду в сумі 296 грн. 12 коп. Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 25 лютого 2014 року позов [PERSON] до Державного підприємства «Українська залізнична швидкісна компанія» та Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення матеріальної шкоди - задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Українська залізнична швидкісна компанія» на користь [PERSON] 296 грн. 12 коп., судові витрати 243 грн. 60 коп. Не погодившись з рішенням суду відповідач Державне підприємство «Українська залізнична швидкісна компанія», звернувся до апеляційного суду із апеляційної скаргою, в якій просив скасувати рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом було неповно з'ясовано та недоведено обставини, що мають значення для справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги [PERSON], на підставі того, що відповідачем ДП «Українська залізнична швидкісна компанія», не були здійснені необхідні заходи щодо інформування позивача про пред'явлення документу при посадці у поїзд, оскільки всі відомості, щодо Зміни Правил перевезення пасажирів,багажу вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України були доведені до пасажирів у встановленому законом порядку. Також апелянт зазначає, що позивачем не надано до суду будь яких доказів, що йому було відмовлено у здійсненні посадки, а також доказів того, що позивач не скористався даною послугою. Апелянт вказує на те, що позивач на законних підставах мав право на повернення платежу за невикористаний проїзний документ. Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення телефонограми від 18.04.2014р. (а.с. 79). Відповідач Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця» до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення телефонограми від 18.04.2014 р. (а.с. 80). Представник відповідача ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» до судового засідання не з'явився, направивши до суду клопотання про розгляд цивільної справи за його відсутністю. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства «Українська залізнична швидкісна компанія» підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив с того, що позивач, придбавши квиток на потяг № 154 маршрутом Київ-Донецьк на 20.07.2013 року, уклав договір перевезення. Доказів того, що відповідачем були здійсненні необхідні заходи щодо інформування позивача про пред'явлення документу (паспорту), суду не надано, тому суд прийшов до висновку про порушення відповідачем умов договору перевезення, а тому настання відповідальності за завдані позивачу збитки. Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможна виходячи з наступного. Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Ст. 910 ЦК України встановлено, що за договором перевезення пасажира одна сторона перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд. Укладення договору перевезення пасажира підтверджується видачею квитка. Згідно ч. І ст. 919 ЦК України перевізник зобов'язаний доставити пасажира до пункту призначення у строк, встановлений договором. Відповідно до п. 19 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом оформлення проїзних документів у квитковій касі здійснюється із внесенням до проїзних документів прізвища та імені пасажира із слів особи, яка здійснює оплату проїзного документа. А відповідно до п. 22 вказаного Порядку посадка в поїзд здійснюється за пред'явленням проїзного документа та документа, який посвідчує особу. Відповідно до положень Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України Пасажири без проїзних документів чи з недійсними проїзними документами, з прізвищем та іменем у проїзному документі, які не відповідають даним документа, що посвідчує особу (за винятком допущених описок не більше трьох знаків), без документів, що посвідчують особу, з ручною поклажею більше встановлених норм та перевищенням розмірів, установлених для ручної поклажі, у вагон не допускаються. Згідно із наказом Мінінфраструктури від 25.01.2013р. №44 були внесені зміни до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Вказаними змінами було регламентовано посадку в поїзд осіб, що здійснюють поїздку за повними проїзними документами за пред'явленням проїзного документа та документа, який посвідчує особу. Зазначені зміни до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України були зареєстровані відповідно до встановленого Порядку офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності в Міністерстві юстиції України від 01 квітня 2013 року за №529/23061. Згідно із Указом Президента України від 13 грудня 1996 року «Про опублікування актів законодавств України в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» наказ Мінінфраструктури від 25.01.2013 №4 було опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 16.04.2013 №27, що заснований і видається Міністерством юстиції, є щотижневим офіційним виданням, у якому публікуються нормативні акти міністерств, інших центральних органів виконавчої влади. Отже, Зміни до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України були доведені до пасажирів у встановленому законом порядку. Тобто обов'язковою умовою для здійснення посадки до поїзду осіб, які здійснюють поїздку за повними проїзними документами, є додаткове пред'явлення документу, що посвідчує особу (згідно із переліком, визначеним у п. 7.2 Правил) Відповідно до п. 7.2 Правил, документами, які посвідчують особу та необхідні для здійснення посадки до поїзда, є паспорт громадянина України, паспорт громадянина Ук4раїни для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ для виїзду за кордон особи, яку визнано біженцем, та особи, яка потребує додаткового захисту, довідка про звернення за захистом в Україні, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, картка мігранта, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, паспортний документ іноземця та особи без громадянства. Згідно з п. 50 «Про Порядок обслуговування громадян залізничним транспортом» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 №252 у приміщеннях вокзалів на станціях пасажирам та громадянам повинна надаватися візуальна інформація щодо розкладу руху пасажирських поїздів, вартості проїзду та перевезення багажу і вантажобагажу від станції відправлення до станцій, потік пасажирів до яких є найбільшим; правил перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу; графіка роботи і спеціалізації квиткових, багажних кас, камер схову, багажних, вантажобагаж них сховищ, зберігання ручної поклажі тощо. Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивач не надав суду доказів того факту, що йому було відмовлено у здійсненні посадки на швидкісний електропоїзд №154 сполучення Київ-Донецьк та не надано доказів, що позивач не скористався даною послугою, а також доказів щодо оскарження позивачем дій, як посадових осіб залізниці та дій провідника, який не допустив його до посадки на електропоїзд. Крім того, відповідно до п. 19.1Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, повернення платежів за невикористані проїзні документи провадиться у будь-якому пункті продажу проїзних документів залізниць України з пред'явленням у касу повернення платежів проїзного документа та документа, що посвідчує особу (паспорта, військового квітка, студентського квітка, посвідчення водія, службового посвідчення). Повернення проїзних документів до відправлення поїзду може здійснюватися як особисто, так й іншими особами. Повернення проїзного документа однієї особи після відправлення поїзда здійснюється на підставі документа, що посвідчує особу, прізвище та ім'я якої зазначено в проїзному документі. Прізвище, ім'я, по батькові та місце проживання особи, що повертає проїзний документ, вносяться до відомості в разі ручного повернення або записуються на зворотному боці допоміжного бланка «Експрес» при поверненні з використанням автоматизованих систем. Таким чином, у разі не здійснення поїздки позивач мав право на повернення платежів за невикористані проїзні документи, порядок та повернення яких визначено розділом 19 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає,що позивач, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не довів фактів порушення з боку відповідачів його права на отримання своєчасної та достовірної інформації про послугу, не довів факт неотримання ним послуги щодо транспортування залізничним транспортом. Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача спричиненої матеріальної шкоди в сумі 296 грн. 12 коп. не доведені та не підлягають до задоволення. Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та прийшов помилкового висновку, про задоволення позову, висновки суду суперечать вищевикладеним вимогам матеріального Закону, а доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. За таких обставин рішення суду щодо задоволення позовних вимог, як таке, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Outcome: dismissed