Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

10 липня 2020 року позивач звернулася до суду із позовом в якому просила суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Свій позов обґрунтовувала тим, що їй на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим органом приватизації Броварського міськвиконкому 27 квітня 1993 року на підставі розпорядження від 27.04.1993р. за № 490 та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Журавською В.В. 04.06. 2019 року, реєстровий номер 1-957. На день звернення із позовом до суду в квартирі зареєстровано двоє осіб: позивач та її онук [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що вона зареєструвала [PERSON] за адресою свогопроживання на прохання його матері, а її доньки [PERSON] у 2000 році. Надалі, ні безпосередньо під час реєстрації, ні у подальшому [PERSON] у належній їй квартирі не проживав і не проживає. Факт не проживання відповідача за адресою реєстрації посвідчується актом обстеження житлово-побутових умов від 10 лютого 2009 року, складеним депутатом Броварської міської ради Шевчуком ВолодимиромСтепановичем , та актом від 16 червня 2020 року, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області Сенько Лідією Іванівною за участю сусідів по будинку [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що реєстрація відповідача в належній їй на праві власності квартирі станом на теперішній час суперечить її інтересам з тих підстав, що після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , єдиним джерелом доходу залишилися пенсія, тому для неї вкрай необхідно мати право на субсидію. Наявність реєстрації відповідача у належній їй квартирі веде до необґрунтованого збільшення нарахування оплати за окремі види комунальних послуг та позбавляє її права на субсидію. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2020 року Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06 жовтня 2020 року. В судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі, суду надала пояснення аналогічні його змісту, просила позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] є онуком [PERSON] . В квартирі у [PERSON] останній не проживає вже понад 15 років, її не провідує, не приїжджає, де він проживає чи перебуває їм не відомо. Суд вислухавши позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , встановивши обставини у справі та письмові докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим органом приватизації Броварського міськвиконкому 27 квітня 1993 року на підставі розпорядження від 27.04.1993р. за № 490 та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Журавською В.В. 04.06. 2019 року, реєстровий номер 1-957. (а.с. 8-10) Згідно довідки від 22 липня 2020 року за № 06-11/2645, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . (а.с.20, 13) Факт не проживання відповідача за адресою реєстрації посвідчується актом обстеження житлово-побутових умов від 10 лютого 2009 року, складеним депутатом Броварської міської ради Шевчуком ВолодимиромСтепановичем , та актом від 16 червня 2020 року, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області Сенько Лідією Іванівною за участю сусідів по будинку [PERSON] та [PERSON] . (а.с.11,12) Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме враховуючи, що [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає понад один рік й не користується квартирою, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved