Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

12.02.2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що в січні 2016 року придбала у відповідача двокімнатну квартиру за [ADDRESS] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Проте, [PERSON] залишився зареєстрованим в даній квартирі, хоча однією із умов укладеного договору є те, що відповідач взяв на себе зобов'язання у десятиденний строк знятись з реєстрації, але взяті на себе зобов'язання не виконав. У зв'язку з його реєстрацією вона не може оформити субсидії та розпорядитись належною їй квартирою. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з»явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивача [PERSON], позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 27 січня 2016 року приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу Саварчук С.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 177. Згідно п. 9 вказаного договору [PERSON] зобов'язався в десятиденний строк знятись з реєстрації у відчуженій квартирі. Проте , до сьогоднішнього дня взяте на себе зобов'язання не виконав. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім того, відповідно до вимог ст. 391 вказаного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-Вр «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року». Умовами першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенцій, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власності володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Враховуючи вищевикладене, відповідача слід визнати таким , що втратив право на користування житловим приміщенням .

Outcome: approved