overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

12.02.2014 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про надання права на шлюб, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та має намір вступити з ним в шлюб, однак своє право реалізувати не може, оскільки не досягла шлюбного віку, тому просить надати їй право на шлюб. У судове засідання заявниця та заінтересовані особи не з'явились, до його початку надішли заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявниця заяву підтримує, заінтересована особа [PERSON] заяву підтримує, представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] і має повних 17 років. Згідно довідки пологового будинку Чернігівської міської ради [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в жіночій консультації №2 пологового будинку з 10.01.2014 року з приводу вагітності ( а.с. 4). Звернення до суду викликане тим, що органи РАЦС не можуть зареєструвати шлюб без надання права на його реєстрацію судом. Відповідно до ст. 22 СК України, особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у 18 років. Згідно ч. 2 ст. 23 СК України, за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як вбачається із ч. 3 ст. 234 ЦПК України справи про надання права на шлюб розглядаються в порядку окремого провадження. Беручи до уваги, що шлюб заявниці з [PERSON] відповідає її інтересам, суд приходить до висновку, що заява про надання права на шлюб підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

12.02.2014 року [PERSON] звернулась з цим позовом до суду, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не виконує добровільно обов'язки надавати кошти на утримання дочки [PERSON], [INFO], просила постановити рішення за яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити вимоги позову (а.с.15). Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не подав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч.2 ст.158, ч.2 ст.197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. Заслухавши пояснення, суд вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню з таких міркувань. Встановлено, що [PERSON], являючись батьком [PERSON], [INFO] добровільно не виконує свого законного обов'язку по утриманню дитини, яка проживає з матір'ю [PERSON] (а.с.а.с.5,7). Відомості про доходи [PERSON] відсутні. Спірні правовідносини регулюються ст. ст. 180, 181 п.3, 182, 184 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; при ухилянні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей присуджуються в частці від ходу за рішенням суду, розмір якої не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , якщо ж платник аліментів має нерегулярний дохід, суд за заявою платника, одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, встановлені обставини свідчать, що відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню дитини, чим порушує її права, то кошти на утримання дитини потрібно стягувати з нього примусово. з урахуванням визначеного прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України одночасно із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивачки, необхідно присудити документально підтвердженні витрати на правову допомогу в сумі 200 грн., які є менші гранично визначених законом. (а.с.8). На підставі ст. ст. 180, 181 п.3, 182, 183 п.1 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

12.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини де вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], дитина проживає з нею. Відповідач на утримання дитини матеріальну (грошову) допомогу не надає, самій матеріально тяжко утримувати дитину, тому змушена звернутися до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 02 жовтня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (копії) серії [NUMBER]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Казанківської селищної ради Миколаївської області дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи майнове становище відповідача [PERSON], який не працює та з врахуванням вимог ст. 182 СК України, суд визначає розмір аліментів, які має сплачувати відповідач на утримання однієї неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

12.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем перебуває у цивільному шлюбі з 2008 року. За час стосунків з відповідачем народилась донька [PERSON], [INFO], яка на теперішній час мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, інших джерел доходів не має. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає в достатньому обсязі, хоча працює, має постійний заробіток та можливість надавати допомогу на утримання дитини. Також відповідач сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], 2000 року народження. Позивачка просить у судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у зазначеному в позові розмірі. Третя особа була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, однак до судового засідання не з'явилася, про причини неявки суд не інформувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Неповнолітня дитина знаходиться на утриманні матері, батько дитини матеріально не утримує доньку в достатньому обсязі. Згідно ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ст. 182, 183, Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини своїх доходів на утримання доньки, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам ст. 182 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

12.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 17.06.2000 року, який зареєстровано виконкомом Родинської міської ради Донецької області, актовий запис №21. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з початку серпня 2010 року, спільне господарство не ведеться. Сімейне життя не склалося через постійні сварки, непорозуміння один до одного, тому вона вважає примирення неможливим та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судовому засіданні на позові наполягала. Відповідач до суду не з'явився по невідомій суду причині, повідомлявся належним чином, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 17.06.2000 (а.с. 5), від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами припинені з початку серпня 2010 року, сімейне життя не склалося через постійні сварки, непорозуміння один до одного, тому суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний між сторонами. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

12.02.2014 року заявник. звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності Державного акту на право приватної власності на землю серія ЧН - 251, який виданий на земельну ділянку площею 0,10 га (яка розташована в [ADDRESS]) для обслуговування житлового будинку і господарських будівель на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №219 від 17.10.1995 року, так як в написанні його прізвища була допущена помилка - замість «[PERSON]» він значиться як «[PERSON]». В судове засідання заявник не прибув, в поданій заяві від 11.03.2014 року просить суд здійснити розгляд справи у його відсутність. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не прибули без поважних причин. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Заявник на підставі паспорта громадянина України, довів факт, що йому належить Державний акт на право приватної власності на землю серія ЧН - 251, який виданий на земельну ділянку площею 0,10 га (яка розташована в [ADDRESS]) для обслуговування житлового будинку і господарських будівель на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №219 від 17.10.1995 року, оскільки в ньому невірно зазначено по батькові заявника, а тому встановлені судом обставини є підставами для задоволення заяви (а.с.5-7).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

12.02.2014 року заявники звернулися до Охтирського міськрайонного суду м. Охтирка із спільною заявою про розірвання шлюбу, який зареєстровано 19 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського району управління юстиції міста Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис № 706. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог заявники посилаються на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам кожного, тому звернулись до суду з такою заявою. В судове засідання заявники не з'явилися, але надали заяви в яких заяву підтримали в повному обсязі та просили суд розірвати шлюб між ними. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб, 19 листопада 2005 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського району управління юстиції міста Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис № 706 (а.с. 4). Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Між подружжям досягнуто згоди про місце проживання дитини, про її утримання і виховання, про що укладено письмовий договір (а.с.7-8) На підставі п.1 ст.109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яка участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно ст. 109 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

12.02.2014 року між сторонами укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 23079,97 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 11.01.2016р. банк звернувся до суду зі вказаною вище позовною заявою. Обгрунтовуючи вимоги тим, що оскільки відповідач зобовязання по кредитному договору не виконує, порушує умови договірних зобовязань, то і просив з нього стягнути 16889,42 грн, які складаються з 11196,65 грн заборгованості за кредитом, 1614,60 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 3578,16 грн заборгованості по комісії за користування кредитом, 0,01 грн штрафу. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав (а.с. 37). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд дійшов висновку за можливе розглядати справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні достеменно встановлено і це стверджується матеріалами справи, що 12.02.2014 р. між банком і [PERSON] було укладено Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 23079,97 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.7) Згідно представленого розрахунку, станом на 10.11.2015 р. заборгованість за кредитним договором становить 16889,42 грн, яка складається з 11196,65 грн заборгованості за кредитом, 1614,60 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 3578,16 грн заборгованості по комісії за користування кредитом, 0,01 грн штрафу (а.с 4). Суд з вказаним розрахунком згоден, оскільки він відповідає зібраним по справі доказам. Відповідач умови договору не виконує, так як заборгованість по кредиту не погашає. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, а згідно ст. 527, 530 цього Кодексу боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, а якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Отже, з відповідача на користь позивача і необхідно стягнути 16889,42 грн, а на підставі ст. ст.79, 88 ЦПК України ще і 1218 грн витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернувся в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1998 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] Зазначає, що тривалий час між ними виникають непорозуміння та суперечки, існують розбіжності в інтересах та поглядах на життя , що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З 2006 року він з відповідачем спільно не проживає, у 2008 році між нии укладено нотаріально посвідчений договір про утримання та виховання дітей . Вважає, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дити, тому просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явивася, подав заяву про слухання справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та згідний на розірвання шлюбу. Так як в судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ст.197 ЦПК України, не здійснювалось. Враховуючи ставлення сторін до заявленого позову, проаналізувавши обставини та матеріали справи суд вважає, що подана відповідачем заява про визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд приймає подане відповідачем визнання позову та вважає, що позов підлягає до задоволення. Таке рішення обґрунтовується також встановленими судом обставинами, а саме: згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.10.1998 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2075. Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON] [INFO], який проживає разом з відповідачем. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з 2006 р., спільне господарство не ведеться, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. Сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Дані обставини унеможливлюють перебування їх у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

12.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що перебуває з відповідачкою у шлюбі, який був зареєстрований 02.09.2011 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 907. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2013 року. Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки сторони мають зовсім різні погляди на життя. Через різні склади характерів і різні погляди на сімейні стосунки в сім'ї виникали непорозуміння та сварки які привели до розпаду сім'ї. Вважає, що сім'ю з відповідачкою зберегти неможливо. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з відповідачкою, аліменти на утримання дитини сплачуються за рішенням суду. Просив шлюб розірвати. У попередньому судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на розірванні шлюбу з відповідачкою. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка у попередньому судовому засіданні у повному обсязі визнала заявлені позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. У відповідності зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 02.09.2011 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 907 (а.с. 10). У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини у квітні 2013 року, з цього ж часу спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість задоволення позову і розірвання шлюбу між сторонами. На підставі вищевикладеного, ст. 112, 113 СК України,

Outcome: approved