Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

11.03.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про витребування земельної ділянки, у якій просив витребувати від відповідача [PERSON] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку, що знаходиться за адресою: на [ADDRESS] площею 0,53 га (в межах червоних ліній площею 0,13 га) (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147), а також покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що рішенням Київської міської ради №90/1067 від 30.11.2000 року [PERSON] передано в оренду на 10 років земельну ділянку, яка знаходиться на [ADDRESS] площею 0,53 га (в межах червоних ліній площею 0,13 га) (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) для будівництва, обслуговування та експлуатації тимчасової відкритої автомобільної стоянки. На підставі вказаного рішення між позивачем та третьою особою у справі укладено договір оренди земельної ділянки від 06.07.2001 №66-6-00018. Згідно з п. 14.4.3. протоколу постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Київської міської ради від 10.04.2018 №9/71 Договір оренди земельної ділянки поновлено строком на 10 років до 16.07.2021 року. Листом від 30.07.2018 року Київська місцева прокуратура №4 повідомила позивача про відчуження зазначеної земельної ділянки. 27.02.2020 року приватним нотаріусом Разумовською М.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51371184, яким за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку. Підставою для прийняття вказаного рішення стало свідоцтво №126 від 27.02.2020 року, а підставою для видачі даного свідоцтва став акт про реалізацію нерухомого майна виданий приватним виконавцем Лановенко Л.О. Реалізація земельної ділянки відбулась в системі електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ), за результатами проведення яких переможцем визнано відповідача [PERSON] . До цього земельна ділянка була у власності відповідача [PERSON] і підставою набуття права власності на цю земельну ділянку була аналогічна процедура. Торги з реалізації арештованого майна проведено в межах здійснення виконавчого провадження №56379296 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Швець Р.О. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 7000000,00 грн. у зв`язку з невиконанням умов договору позики. Разом з тим, право власності на земельну ділянку за [PERSON] було зареєстроване на підставі неіснуючого рішення Київської міської ради №543/778 від 24.12.2013 року. При цьому, згідно листа Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20.12.2019 року №5395/17.2-09 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в АР Крим до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено актовий запис про смерть [PERSON] [INFO] року. Отже, [PERSON] не міг ані отримати будь-яке рішення Київської міської ради, ані укладати будь-які договори у період з 2013 року по теперішній час. У зв`язку із наведеним Київською міською прокуратурою №4 18.12.2017 року відкрите кримінальне провадження №12017100040016793 за ст. 356 КК України за фактом протиправних дій невстановлених осіб, які самовільно зайняли земельну ділянку. Оскільки рішення Київської міської ради №543/778 від 24.12.2013 року не приймалось, а земельна ділянка не передавалась у власність будь-яким фізичним або юридичним особам, позивач вважає, що земельна ділянка повинна бути повернута у власність територіальної громади м. Києва. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Позивачем не приймалось жодних рішень щодо передачі у власність земельної ділянки будь-яким фізичним або юридичним особам, у зв`язку з чим спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, тому виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею. Спірна земельна ділянка перебуває у власності відповідача [PERSON] та вибула з володіння територіальної громади м. Києва не з її волі шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку на підставі неіснуючого рішення Київської міської ради та подальшої повторної реалізації спірної земельної ділянки на торгах. Ухвалою суду від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 16.03.2020 року частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. 21.04.2020 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі зі змісту яких вбачається, що третя особа підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає, що 15.05.2001 року між позивачем та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки на [ADDRESS] площею 0,4141 га для будівництва, обслуговування та експлуатації тимчасової відкритої автомобільної стоянки (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) строком до 16.07.2011 року. На орендованій земельній ділянці третьою особою у справі збудовано будівлю площею 909,8 кв.м., яка зареєстрована в реєстрі 14.11.2017 року за індексним номером 38129508. Належно виконуючи умови договору оренди третя особа повідомила Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради про намір продовжити договір на такий самий строк. При цьому, орендодавець надав усі погодження на розробку відповідної технічної документації. З 2001 року по теперішній час третя особа користується спірною земельною ділянкою на якій розміщено належний їй на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна та справно сплачується орендна плата. 10.04.2018 року постійною комісією Київради з питань містобудування та землекористування було прийняте рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки з ФОП [PERSON] . Під час підготовки пакету документів, необхідних для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (а саме оренди земельної ділянки) стало відомо, що земельна ділянка вибула із комунальної власності та 20.02.2018 року право власності на земельну ділянку було перереєстроване за [PERSON] згідно рішення Київської міської ради №543/778 від 24.12.2013 року. Фактично такого рішення ніколи не приймалось, а тому земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, тому відсутні будь-які правові підстави для реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . В подальшому відносно спірної земельної ділянки було вчинено ряд правочинів. 16.07.2018 року приватний нотаріус Швець Р.О. зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] від 16.07.2018 року. 27.02.2020 року приватний нотаріус Разумовська М.А. прийняла рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] . Фактично позивач передав третій особі в платне користування спірну земельну ділянку ще в момент укладення договору оренди - 15.05.2001 року, тобто 19 років тому, і з цього часу земельна ділянка ніколи не вибувала з фактичного користування третьої особи. На земельній ділянці третьою особою збудований об`єкт нерухомого майна, який знаходиться під цілодобовою охороною. Відповідачі ніколи не приходили на спірну земельну ділянку, де знаходяться збудовані третьою особою гаражні бокси та стоянка. Навіть якщо припустити, що відповідачі приходили на земельну ділянку то вони могли побачити, що на ній збудовані об`єкти нерухомого майна, які зареєстровані в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Крім того, на спірній земельній ділянці активно велася підприємницька діяльність - ремонт авто та платне паркування. В діях відповідачів вбачається наявність умислу, направленого на незаконне заволодіння спірною ділянкою, шляхом укладення групою осіб ряду фіктивних правочинів, з метою створення уявлення про добросовісність відповідачів при придбанні спірної земельної ділянки. Основною ознакою недобросовісності відповідачів при придбанні спірної земельної ділянки є те, що ділянка з 2001 року по теперішній час не вибувала з користування третьої особи, а отже правочини щодо відчуження землі не були виконані, адже не відбулась фактична передача земельної ділянки. Ухвалою суду від 09.06.2020 року задоволені клопотання представника позивача та третьої особи про витребування доказів. Ухвалою суду від 09.06.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. 23.06.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог і згідно змісту уточненої позовної заяви позивач просить витребувати від відповідача [PERSON] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку, що знаходиться за адресою: на [ADDRESS] площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) і покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати. Ухвалою суду від 10.07.2020 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 10.07.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 03.09.2020 року задоволено клопотання третьої особи про витребування доказів. Ухвалою суду від 15.12.2020 року частково задоволене клопотання третьої особи про виклик свідків. Ухвалою суду від 15.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про витребування доказів. Ухвалою суду від 15.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про витребування доказів. Ухвалою суду від 15.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що спірна земельна ділянка була передана позивачем в оренду третій особі у справі для розміщення автостоянки і у 2001 році укладений відповідний договір оренди, а в подальшому вказаний договір був поновлений. Надалі прокуратура повідомила позивача про відчуження земельної ділянки. Відповідачі отримували право власності на спірну земельну ділянку в межах здійснюваних виконавчих проваджень. При цьому, згідно наявних в матеріалах справи даних перший начебто власник спірної земельної ділянки [PERSON] помер [INFO] , отже не міг отримувати на своє ім`я рішень Київської міської ради. Відповідач [PERSON] на теперішній час є власником спірної земельної ділянки, однак ця ділянка вибула з володіння Київської міської ради поза її волею. У даній категорії спорів позивач має довести, що майно вибуло з його володіння поза його волею, а відповідачі мають довести, що вони добросовісні набувачі. Представник зазначає, що стороною позивача доведено вибуття земельної ділянки з власності територіальної громади м. Києва поза її волею, тож спірна земельна ділянка має бути витребувана у останнього власника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що в лютому 2020 року з сайту ДП «СЕТАМ» відповідачу стало відомо про продаж спірної земельної ділянки, відповідна пропозиція зацікавила відповідача, він здійснив необхідний внесок та став переможцем електронних торгів, а після перерахування всієї ціни земельної ділянки став її власником. У березні 2020 року відповідач звернувся до поліції, оскільки виявив, що на земельній ділянці щось будується і у той час відповідачу стало відомо про наявність позову. Представник вказує, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем та про будь-які питання пов`язані зі спірною земельною ділянкою відповідач не знав і не міг знати. До придбання спірної земельної ділянки відповідач в натурі її не оглядав ураховуючи стислий термін проведення аукціону 19.02.2020-21.02.2020 і ознайомлювався лише з фотографіями ділянки розміщеними на сайті ДП «СЕТАМ». В подальшому земельна ділянка була оглянута в натурі і виявлено, що на ній хтось будується, що і стало підставою для звернення до поліції. Представник вказує, що жодних обтяжень земельної ділянки не було і ніякого нерухомого майна на ній у реєстрі представник не бачив, тож відповідач придбав цю земельну ділянку. Відповідач законно набув земельну ділянку, тому у задоволенні позову має бути відмовлено. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 19.03.2021 року, позовні вимоги не визнав. (В судове засідання призначене на 31.05.2021 року сторона відповідача [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомили). Представник зазначав, що заперечує проти позову і взагалі-то згідно змісту позовних вимог, позовних вимог саме до [PERSON] позивачем не пред`явлено. Згідно положень ст. 388 ЦК України витребування у добросовісного набувача може бути у разі наявності відплатного договору, а у даній справі спірна земельна ділянка придбавалась з прилюдних торгів, при цьому за змістом ч. 2 ст. 388 ЦК України не можна витребувати майно, яке реалізоване в порядку встановленому для виконання судових рішень. За таких обставин представник вважав, що витребувати спірну земельну ділянку неможливо. Відповідач побачив з сайту що реалізується земельна ділянка та вирішив придбати її з прилюдних торгів. До придбання земельна ділянка [PERSON] оглядалась, але візуально не можна встановити межі цієї земельної ділянки, тож і не можна сказати що на ній щось побудовано було. Представник також вважав, що у відповідача не було і не могло бути жодних пересторог, адже майно купувалось на прилюдних торгах, відповідно перевірки здійснювались нотаріусом і приватним виконавцем. Третя особа у справі [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник третьої особи у справі в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір оренди спірної земельної ділянки і у 2017 року він побудував на ній автостоянку на 909,8 кв.м. Договір оренди укладався на 10 років, потім був продовжений, а у квітні 2018 року з`ясувалось, що земельна ділянка вже належить відповідачам. 20.02.2018 року право власності на земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] . Жодна особа на земельну ділянку не з`являлась, а лише відбувались її перепродажі, натомість третя особа сплачує орендні платежі. Від [PERSON] земельна ділянка перейшла до [PERSON] , а від нього вже до [PERSON] , однак жоден з них ніколи на земельній ділянці не був. Ознакою недобросовісності відповідачів є те, що земельна ділянка не вибувала з користування [PERSON] . Оскільки волевиявлення власника на відчуження земельної ділянки не було, він має право на витребування цього майна і у даному випадку визнавати недійсними будь-які правочини немає потреби, адже це не є ефективним способом захисту, що підтверджується усталеною практикою Верховного Суду. Стосовно спірної ділянки укладалось багато правочинів, які діяли по кілька днів, з метою надання праву власності законних ознак, але стосовно [PERSON] рішення Київською міською радою не приймалось і він є померлим, тож взагалі не міг отримувати будь-яке рішення. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка приватний виконавець Варава Р.С. суду показав, що ним дійсно здійснювалась реалізація спірної земельної ділянки в межах виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів. [PERSON] звернувся до приватного виконавця із виконавчим написом і в межах здійснення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого напису свідком було арештовано та реалізовано земельну ділянку. Приблизно через рік до свідка звернулась невідома йому фізична особа разом з адвокатом та вони розповіли, що придбали земельну ділянку в межах виконавчого провадження здійснюваного приватним виконавцем Лановенко і розпитували свідка про те, що йому відомо щодо цієї земельної ділянки. Матеріалів виконавчого провадження свідок цим особам не надавав, оскільки вони не були стороною ВП. До свідка надходив запит цього адвоката, але приватний виконавець відповів, що всі документи були вилучені прокуратурою. Невідома свідку особа та його адвокат казали, що ними була придбана ця земельна ділянка, сплачені за неї кошти, а прокуратура наклала на неї арешт, потім зняла, а тепер у них витребовують земельну ділянку. Відповідне виконавче провадження знаходилось у провадженні свідка десь у 2018-2019 роках, всі документи були для роботи і вся необхідна інформація. Свідок зазначив, що в його провадженні перебуває близько 500 виконавчих проваджень. Зазвичай особа, яка бажає звернутись до свідка з приводу здійснення примусового виконання зв`язується з ним попередньо телефоном. Яким саме чином [PERSON] подавав документи свідок не пам`ятає. Але у своїй роботі свідку цікаві саме документи і якщо всі документи в порядку, свідок відкриває виконавче провадження. Чи бачився свідок з Драгомирецьким особисто, він не пам`ятає. Земельна ділянка належала боржнику, тож свідок наклав на неї арешт і на думку свідка, він зробив все правильно. Свідок вказує, що виїжджав на земельну ділянку, там були якісь місця під автомобілі, але ж це не об`єкти нерухомості. Також свідок зазначив, що представники Київської міської ради звертались зі скаргою на дії свідка щодо арешту земельної ділянки десь у 2018-2019 роках, але Мінюст відмовив у задоволенні скарги, оскільки його дії як приватного виконавця були законні. Крім того, свідок показав, що окрім цієї судової справи його ні до якої іншої судової справи не залучали та його дії не оскаржували. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали суду про витребування доказів ПН КМНО Черниш Ю.В. надіслав копії витребуваних судом документів (Т. 2, а.с. 103-111). Із цих документів вбачається, що 10.04.2018 року ПН КМНО Черниш Ю.В. посвідчив договір позики грошей за №762, який був укладений між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 09.06.2010 року Київським РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в Криму, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), як позичальником, на суму 7000000,00 грн. (Т. 2, а.с. 105). У змісті вказаного договору зазначено, що договір підписаний сторонами у присутності нотаріуса Черниш Ю.В., особи сторін нотаріусом встановлено та їх дієздатність перевірено. 20.04.2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Черниш Ю.В. із заявою про вчинення виконавчого напису на вказаному договорі позики (Т. 2, а.с. 106). На зворотному боці а.с. 106, Т. 2 міститься рукописне повідомлення [PERSON] від 20.04.2018 року про те, що він не заперечує проти вчинення виконавчого напису, оскільки не має коштів для розрахунку. В межах вчинення відповідного виконавчого напису приватний нотаріус Черниш Ю.В. отримав витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 20.04.2018 року по типу обтяжень - усі типи, і стосовно [PERSON] та [PERSON] інформації про обтяження не виявлено (Т. 2, а.с. 107). Для вчинення відповідного виконавчого напису нотаріусу було подано паспорт та картку фізичної особи - платника податків [PERSON] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , місце народження - м. Сімферополь, АР Крим, паспорт виданий Київським РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в Криму 09.06.2010 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 18.07.2012 року, а також довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру [PERSON] видану ДПА у Київському районі в м. Сімферополі від 29.06.2006 року (Т. 2, а.с. 108-111). 20.04.2018 року приватний нотаріус Черниш Ю.В. вчинив виконавчий напис за номером 812 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у загальному розмірі 7070000,00 грн. (Т. 2, а.с. 104). На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів ПН КМНО Швець Р.О. надіслав до суду копії документів щодо оформлення ним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та документів від 16.07.2018 року №4366 (Т. 2, а.с. 49-68). Як вбачається зі змісту поданих приватним нотаріусом документів, відповідач [PERSON] став переможцем електронних торгів із сумою 7020817,00 грн. проведених ДП «СЕТАМ» 12.07.2018 року за заявкою приватного виконавця Варави Р.С. щодо земельної ділянки розташованої на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147), яка належить боржнику на підставі рішення Київської міської ради №543/778 від 24.12.2013 року (Т. 2, а.с. 52-60). 16.07.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. був складений акт про реалізацію нерухомого майна у ВП №56379296 в ході виконання виконавчого напису №812 від 20.04.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів у розмірі 7070000,00 грн. (Т. 2, а.с. 51). У вказаному акті зазначено, що передана на реалізацію земельна ділянка розташована на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) та належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради №543/778 від 24.12.2013 року. Відповідно до протоколу електронних торгів проведених ДП «СЕТАМ» 12.07.2018 року, переможцем торгів став [PERSON] 16.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. видане свідоцтво про те, що на підставі акту про реалізацію нерухомого майна, виданого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Р.С. 16.07.2018 року нотаріус посвідчує, що [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147), яка придбана [PERSON] за 7020817,00 грн. та раніше належала [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради №543/778 (Т. 2, а.с. 50). На виконання ухвали суду про витребування доказів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. надав до суду копії документів стосовно вчинення ним договору іпотеки та реєстрації відповідного обтяження (Т. 2, а.с. 181-209). Зі змісту вказаних документів вбачається, що 26.07.2018 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики грошових коштів на суму 500000,00 грн. (Т. 2, а.с. 200). Дружина [PERSON] - [PERSON] 26.07.2018 року надала свою згоду чоловікові на укладення відповідного договору позики та укладення іпотечного договору щодо земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) (Т. 2, а.с. 201-203). 26.07.2018 року ПН КМНО Єременко Л.О. посвідчив іпотечний договір №581 між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець), предметом якого стала земельна ділянка на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) (Т. 2, а.с. 182-184). При вчиненні відповідних реєстраційних дій ПН КМНО Єременко Л.О., зокрема, отримав: - - Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2018 року згідно якого земельна ділянка на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) належить на праві власності [PERSON] (Т. 2, а.с. 191); - Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.07.2018 року, згідно якого державна реєстрація земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) була здійснена 29.10.2013 року Головним управлінням Держземагентства у м. Києві, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки виготовило 23.10.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Деметра плюс», [PERSON] (Т. 2, а.с. 193); - Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 26.07.2018 року стосовно іпотекодержателя, іпотекодавця та дружини іпотекодавця, згідно якого інформація про обтяження рухомого майна відсутня (Т. 2, а.с. 204); - Інформацію з Єдиного реєстру боржників від 26.07.2018 року, згідно якого інформація стосовно [PERSON] та [PERSON] відсутня (Т. 2, а.с. 205); - Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.07.2018 року згідно якої право власності на земельну ділянку на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) зареєстроване 16.07.2018 року за [PERSON] на підставі свідоцтва №4366 виданого ПН КМНО [PERSON] 16.07.2018 року (Т. 2, а.с. 206). 26.12.2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Єременко Л.О. із заявою в якій повідомляв, що [PERSON] повністю поверну йому кошти отримані за договором позики, а тому прохав нотаріуса припинити іпотеку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та заборону щодо земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) (Т. 2, а.с. 207). Обтяження земельної ділянки у вигляді заборони на нерухоме майно та відповідна іпотека була припинена нотаріусом 26.12.2019 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 26.12.2019 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 26.12.2019 року (Т. 2, а.с. 208-209). На виконання ухвали суду про витребування доказів ДП «СЕТАМ» надав суду копії документів стосовно реалізації з прилюдних торгів земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147), що відбулись 21.02.2020 року (Т. 2, а.с. 1-26). Зі змісту вказаних документів вбачається, що 08.11.2019 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області був виданий виконавчий лист у справі №589/2266/19 за рішенням суду від 02.09.2019 року, згідно якого суд розглянув справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 3000000,00 грн. (Т. 2, а.с. 4). За вказаним виконавчим листом приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. було відкрите виконавче провадження №60822990 постановою від 06.12.2019 року (Т. 2, а.с. 5-6). 06.12.2019 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. в межах ВП №60822990 прийнято постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника [PERSON] (Т. 2, а.с. 7-8). 23.12.2019 року приватний виконавець Лановенко Л.О. в межах ВП №60822990 виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої описано та накладено арешт на земельну ділянку на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) (Т. 2, а.с. 9-11). Постановою від 03.01.2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №60822990 приватний виконавець Лановенко Л.О. призначив суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Юніверсал Бізнес Солюшнс» суб`єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №589/2266/19 виданого 08.11.2019 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області (Т. 2, а.с. 12-13). Земельна ділянка була оцінена і з її висновками ознайомлені боржник [PERSON] та стягувач [PERSON] (Т. 2, а.с. 14-16). 20.01.2020 року приватний виконавець Лановенко Л.О. склав заявку №376 до ДП «СЕТАМ» про реалізацію арештованого майна, згідно якої в провадженні приватного виконавця перебуває ВП №60822990 від 06.12.2019 року з примусового виконання виконавчого листа №589/2266/19 виданого 08.11.2019 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 3000000,00 грн. Майном боржника [PERSON] , яке описане та арештоване приватним виконавцем в межах ВП №60822990 і підлягає реалізації на електронних торгах є земельна ділянка на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) (Т. 2, а.с. 2-3). За змістом протоколу проведення електронних торгів №467135 від 21.02.2020 року переможцем торгів з продажу земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) став учасник 14 запропонувавши ціну у розмірі 3548266,90 грн. (Т. 2, а.с. 24-26). На виконання ухвали суду про витребування доказів приватний нотаріус КМНО Разумовська М.А. надіслала суду копії документів на підставі яких право власності на спірну земельну ділянку було зареєстроване за відповідачем [PERSON] (Т. 2, а.с. 32-47). Зі змісту вказаних документів вбачається, що 27.02.2020 року приватний виконавець Лановенко Л.О. склав акт про проведені електронні торги у ВП №60822990 при примусовому виконанні виконавчого листа №589/2266/19 виданого 08.11.2019 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 3000000,00 грн., згідно якого переможцем електронних торгів від 21.02.2020 року з продажу належної боржнику [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) став [PERSON] , і останній вніс грошові кошти за купівлю вказаної земельної ділянки в повному об`ємі 27.02.2020 року в розмірі 3370853,55 грн. (Т. 2, а.с. 34). На підставі вказаного акту приватного виконавця про проведені електронні торги від 27.02.2020 року у ВП №60822990 приватний нотаріус КМНО Разумовська М.А. видала 27.02.2020 року Свідоцтво №126, яким посвідчила, що [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147), яку він придбав за 3548266,90 грн. та яка раніше належала [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] виданого 16.07.2018 року ПН КМНО Швець Р.О. (Т. 2, а.с. 33). За змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2020 року, 27.02.2020 року приватний нотаріус КМНО Разумовська М.А. здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) за [PERSON] на підставі виданого нею свідоцтва №126 від 27.02.2020 року (Т. 2, а.с. 47). Наведені письмові докази свідчать, що фактично позивач вимагає витребувати від останнього власника [PERSON] спірну земельну ділянку, яку відповідач набув на електронних торгах в межах примусового виконання рішення суду про стягнення з відповідача [PERSON] , як боржника у ВП №60822990, заборгованості в сумі 3000000,00 грн. Узагальнюючі дані описаних судом доказів та інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірної земельної ділянки від 22.01.2020 року та від 05.03.2020 року (Т. 1, а.с. 9-13) свідчать про наступне: - 20.02.2018 року право власності на спірну земельну ділянку було зареєстроване за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] виданий 09.06.2010 року Київським РВ Сімферопольського МУГУ МВС України в Криму) на підставі рішення Київської міської ради від 24.12.2013 року №543/778; - 16.07.2018 року право власності на спірну земельну ділянку було зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] виданого 16.07.2018 року приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О.; - 26.07.2018 року відносно спірної земельної ділянки була зареєстрована іпотека (Іпотекодавець - [PERSON] , Іпотекодержатель - [PERSON] ), яка припинена 26.12.2019 року за заявою іпотекодержателя у зв`язку з виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором позики; - 10.08.2018 року зареєстроване обтяження спірної земельної ділянки у вигляді арешту на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2018 року у справі №755/1974/18 та 02.10.2019 року відповідне обтяження припинене на підставі постанови прокурора Київської місцевої прокуратури №4 про закриття кримінального провадження від 12.09.2019 року; - 27.02.2020 року право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] виданого 27.02.2020 року приватним нотаріусом КМНО Разумовською М.А. у зв`язку з придбанням [PERSON] спірної земельної ділянки на електронних торгах в межах виконавчого провадження №60822990 при примусовому виконанні виконавчого листа №589/2266/19 виданого 08.11.2019 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 3000000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Разом з тим, ч. 2 ст. 388 ЦК України визначено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. При цьому, набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння. Відповідно до положень ч. 5 ст. 12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Отже, фактично за змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач уважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. У суду відсутні підстави для обґрунтованого висновку про те, що відповідач [PERSON] є недобросовісним набувачем, адже земельна ділянка придбана ним за відплатним правочином за ціною більше ніж три з половиною мільйони гривень, а з протоколу проведення електронних торгів вбачається, що вони не були формальними, протягом майже двох годин учасники надавали свої пропозиції і за цей час вартість земельної ділянки збільшилась більш ніж на один мільйон гривень з 2552710,00 грн. до 3548266,90 грн. Придбаваючи майно на електронних торгах, організованих державним підприємством, в межах здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, набувач обґрунтовано вважає передбачену законом процедуру такою, що запобігає порушенню прав як набувача, так і інших осіб. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Частиною другою статті 78 ЗК України та статтею 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною першої статті 153 ЗК України зазначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно з частиною другою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, від 15 травня 2019 року, справа № 678/301/12, провадження № 14-624цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України слід зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є приватний/державний виконавець та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці: державна виконавча служба/приватний виконавець та організатор електронних торгів, а також покупець - переможець електронних торгів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі проведених електронних торгів на примусове виконання виконавчого листа №589/2266/19, виданого 08.11.2019 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3000000,00 грн. богу за договором позики. Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відчуження майна з торгів наступному власнику є правочином купівлі-продажу, який може визнаватись недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою, шостою статті 203 ЦК України на підставі частини першої статті 215 ЦК України. Не має значення те, чи вибуло майно з володіння власника внаслідок його продажу в порядку виконання судового рішення, чи таке майно спочатку вибуло поза волею власника та перебувало в чужому незаконному володінні іншої особи. Правило частини другої статті 388 ЦК України виключає будь-яку можливість витребування власником свого майна від особи, яка придбала майно в порядку, встановленому для виконання судового рішення, а також від особи, якій таке майно згодом було відчужено. Позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних (публічних) торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. У даній конкретній справі не підлягають застосуванню висновки Верховного Суду, згідно з яких власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними, за умови встановленої законом заборони на витребування майна набутому у порядку примусового виконання судового рішення та презумпції дійсності електронних торгів. Природа правовідносин, які виникли у цій справі, передбачає що відповідно до змісту вище вказаних норм ЦК України, спосіб захисту, який відповідає вимогам закону і є одночасно ефективним, передбачає визнання електронних (прилюдних) торгів недійсними та витребування квартири від останнього її власника (віндикація). У ситуації, яка виникла у цій справі, недостатнім є заявлення вимоги про витребування майна від останнього власника, оскільки є умова її набуття особою - відповідачем в порядку виконання судового рішення. Отже, положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. При цьому, застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, слід мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. До спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 388 ЦК України, яка містить заборону витребування майна від добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, ураховуючи також відсутність даних та посилань сторони позивача про оскарження нею відповідних електронних торгів та визнання їх недійсними. Частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Висновки суду щодо неможливості витребування спірного майна в повній мірі узгоджуються з правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року в справі №367/2022/15-ц та постановах Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі №344/6425/17, від 12.02.2020 року у справі №359/9424/17, від 23.09.2020 року у справі №638/5388/14-ц, від 20.09.2020 року у справі 201/12925/17, від 23.12.2020 року у справі №639/7253/18. Зокрема, Верховний Суд, як у згаданих постановах так і у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 285/3414/17 (провадження № 61-38274св18) зазначив, що, застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Із матеріалів справи також вбачається, що 15.05.2001 року між Київською міською радою та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,4141 га, строком на 10 років (Т. 1, а.с. 22-24). Згідно Витягу з протоколу №9/71 засідання постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування від 10.04.2018 року, вирішено поновити [PERSON] на 10 років договір оренди земельної ділянки від 06.07.2001 року №66-6-00018 на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (Т. 1, а.с. 25). За змістом Витягу з протоколу засідання постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування №9171 від 10.04.2018 року вирішено поновити з [PERSON] договір оренди земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,4141 га (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) на 10 років (Т. 1, а.с. 26). Поряд із цим, наявність у третьої особи договору оренди земельної ділянки укладеного з Київською міською радою та побудована на ній орендарем нерухомого майна, не може бути підставою для задоволення вимоги Київської міської ради про витребування земельної ділянки від відповідача [PERSON] . Своїм листом №5395/17.2-09 від 20.12.2009 року Відділ державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві повідомив Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про те, що в результаті пошуку реєстрації смерті в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, було встановлено, що актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в АР Крим (актовий запис про смерть №3338 від 12.08.2004 року) (Т. 1, а.с. 27). На зміст вказаного листа позивач посилається як на одну з обставин, які свідчать, що рішення Київської міської ради про передачу земельної ділянки в грудні 2013 року у власність [PERSON] не приймалось, оскільки останній помер у 2004 році та відповідно не міг отримувати будь-які рішення ради чи укладати договори. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , 10.04.2018 року був присутній при посвідченні приватним нотаріусом КМНО Черниш Ю.В. договору позики грошей, як сторона цього договору, і подав нотаріусу копію свого паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, а нотаріус зазначила у цьому договорі, що він підписаний сторонами у її присутності і нотаріусом встановлено особи сторін та перевірено їх дієздатність (Т. 2, а.с. 105, 110-111). Відповідно до положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Сторона позивача самого актового запису про смерть №3338 від 12.08.2004 року [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , або повного витягу з Єдиного державного демографічного реєстру стосовно вказаної особи (які відповідно містять більше ідентифікуючих особу даних) суду не надала та із клопотаннями про витребування таких доказів до суду не зверталась, тож відсутні правові підстави для обґрунтованого висновку про те, що рішення Київської міської ради №543/778 від 24.12.2013 року (факт прийняття якого позивач взагалі заперечує) стосувалось саме того [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , при цьому з урахуванням положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про визнання у встановленому законом порядку незаконними/протиправними дій нотаріуса Черниш Ю.В. при посвідченні договору позики грошей за участі позичальника [PERSON] в частині встановлення осіб сторін договору або що насправді [PERSON] не був присутнім при посвідченні договору, або що паспорт чи довідка про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного коду є підробленими тощо. За таких умов позивачем не доведено тієї обставини, що померлий [PERSON] та [PERSON] на ім`я якого було оформлене рішення Київської міської ради №543/778 від 24.12.2013 року є однією і тією самою особою. Як вбачається з матеріалів справи, Київська місцева прокуратура №4 своїми листами від 30.07.2018 року та від 22.04.2019 року повідомляла Київську міську ради, що 18.12.2017 року відкрите кримінальне провадження №12017100040016793 за ст. 365 КК України щодо факту протиправних дій невстановлених осіб, які самовільно зайняли земельну ділянку. За поданням Департаменту земельних ресурсів, Київська міська рада не приймала рішень про передачу цієї земельної ділянки у власність чи користування. У міському земельному кадастрі відсутні інформація щодо державної реєстрації зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї. 20.02.2018 року право власності на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради №543/778 від 24.12.2013 року. Разом з тим, встановлено, що на пленарних засіданнях Київської міської ради не приймалось рішення про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] , тому прокуратура має намір звернутись до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про витребування майна в інтересах Київської міської ради, у зв`язку із чим підготовлено проект позовної заяви (Т. 1, а.с. 28-30). При цьому, вбачається, що прокурор в інтересах держави в особі Київської міської ради так і не звернувся з відповідним позовом до Дніпровського районного суду м. Києва, натомість кримінальне провадження закрите постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 про закриття кримінального провадження від 12.09.2019 року та 02.10.2019 року припинене обтяження у вигляді арешту спірної земельної ділянки, що було зареєстроване 10.08.2018 року на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2018 року у справі №755/1974/18. Позивачем не надано суду копії вказаної постанови про закриття кримінального провадження, хоча перешкод для отримання копії відповідного процесуального документу та подання її до суду не вбачається, адже у такого роду кримінальних провадженнях Київська міська рада мала мати статус потерпілої сторони. Жодних даних які б свідчили про звернення позивача про прокуратури з метою отримання постанови та фактичного не надання її копії прокурором чи відмови у наданні матеріали справи не містять. Оскільки зміст відповідної постанови прокурора до відома суду не доведений, підстави закриття кримінального провадження не відомі, відсутні правові підстави для обґрунтованого висновку про те, що органами досудового слідства дійсно було встановлено факт не прийняття Київською міською радою рішення №543/778 від 24.12.2013 року, адже кримінальне провадження могло бути закрите як з підстав не доведення відсутності прийняття Київською міською радою вказаного рішення, так і з інших підстав. При цьому позивач заперечуючи факт прийняття Київською міською радою рішення №543/778 від 24.12.2013 року будь-якими іншими належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, в розумінні положень ст. 76 ЦПК України, такої обставини не підтвердив, хоча цієї можливості позбавлений не був, адже мав право подати суду результати власної службової перевірки за датою та номером рішення, інформацію з приводу взагалі проведення у вказану дату рішення пленарних засідань ради тощо. На думку суду, зазначення у листі виконавчого орану КМР (КМДА) №006-1964 від 09.08.2018 року на адресу [PERSON] про те, що відповідно до листа керуючого справами Київської міської ради Хацевича І.М. від 01.08.2018 №225-СК-2830 поінформовано, що в управлінні організаційного та документального забезпечення діяльності Київської міської ради не зареєстровано рішення Київської міської ради від 24.12.2013 року №543/778 (Т. 1, а.с. 110) не може бути достатнім доказом дійсного неприйняття та/або підроблення такого рішення, ураховуючи також, що вказаний лист як письмовий доказ суду не надано та відповідно в матеріалах справи зазначений лист відсутній. Як зазначив у своїй постанові від 27.12.2019 року Верховний Суд (справа №358/180/17 щодо витребування земельної ділянки в контекст доведення факту неприйняття рішення ради), згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Ураховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю та безпідставністю, з огляду на те, що спірна земельна ділянка придбана [PERSON] на електронних торгах в межах здійснення примусового виконання рішення суду і відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що Київською міською радою відповідні торги були оскаржені та визнані недійсними. Не заявлялись вимоги про визнання недійсними електронних торгів і у цьому спорі. Крім того, недоведеною є обставина неприйняття Київської міською радою рішення про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] . Також суд зауважує, що у даній справі [PERSON] не є належним відповідачем, адже позивачем жодних вимог до цього відповідача завлено не було, а позовні вимоги стосувались лише витребування земельної ділянки на користь територіальної громади м. Києва від останнього власника спірного майна - відповідача [PERSON] . Відповідно до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову вжиті ухвалою суду від 16.03.2020 року заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку розміщену на розі вулиць Райдужної та [ADDRESS] , площею 0,4141 га. (кадастровий номер 8000000000:66:148:0147) підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed