overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

12.11.2014 року Вознесенська міська рада звернулася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою. В обґрунтування даної заяви зазначено, що [INFO] померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS]. Протягом одного року з часу відкриття спадщини остання ні ким не була прийнята та в будинку ніхто не проживає. Посилаючись на наведені обставини та з метою збереження житлового фонду та запобіганню подальшому руйнуван ню будинку, заявник, відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1277 ЦК України, просив суд ви знати спадщину відумерлою та передати її у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала в повному обсязі. Надала пояснення аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої особи - Першої Вознесенської державної нотарі альної контори - в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємо відносини сторін, тому суд вважав можливим розглядати справу без участі представника заінтересованої особи. Заслухавши показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 13.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, запис в книзі реєстрації смертей № 430 від 13.08.2013 року. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS], відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 12.01.1961 року Вознесенською державною нотаріальною конторою. З показань свідків [PERSON], [PERSON], довідки Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області за № 1464/01-09 від 02.12.2014 року вбачається те, що після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, іншим чином належне їй майно в порядку спадкування спадкоємцями не приймалося. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Тому суд вважає, що є всі підстави для визнання спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] відумерлою. Також, положення ч. 3 ст. 1277 ЦК України передбачають, що наслідком визнання спадщини відумерлою є перехід спадкового майна у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. За такого заява є обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

12.11.2014 року до Корсунь-Шевченківського суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 31.07.1999 року, Стеблівською селищною радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, актовий запис № 9. Від даного шлюбу сторони мають дітей - малолітню дочку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Після розірвання шлюбу прізвище позивачу змінити на дошлюбне - [PERSON]. Свій позов позивач мотивує тим, що сім'я розпалася в серпні 2013 року, зникли почуття, перестали розуміти один одного. З вересня 2013 року позивач з дітьми живуть окремо від чоловіка. Подальше спільне життя та збереження сім'ї не можливе. Час на примирення сторонам не потрібен. Спір про поділ майна у сторін та місце проживання дітей відсутній. У судове засідання позивач з'явився, позов підтримав повністю. Відповідач у судове засідання з'явився, позов визнав повністю. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що сторони одружилися 31.07.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], яке видане Стеблівською селищною радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, актовий запис № 9 (а.с.5). З вересня 2013 року позивач з дітьми живуть окремо від чоловіка. Подальше спільне життя та збереження сім'ї не можливе. Час на примирення сторонам не потрібен. Спір про поділ майна у сторін та місце проживання дітей відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Частина 1 ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, і це має істотне значення, а тому позов задовольняється і шлюб розривається. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

12.11.2014 року до Любашівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що 10 грудня 2013 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від спільного проживання в шлюбі вони дітей не мають. За час шлюбу постійно виникали сварки, скандали, непорозуміння. Оскільки примирення між ним та відповідачкою неможливе ні за яких умов, то він просив суд розірвати їх шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про можливість розгляду справи в його відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про день ічас розгляду справи була повідомлена належним чином, письмових заперечень не надала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Як видно з позовної заяви, в сім'ї позивача склались ненормальні стосунки. За час шлюбу постійно виникали сварки, скандали, непорозуміння, тривалий час вони не проживають разом. Примирення між ними неможливе ні за яких умов. Із свідоцтва про укладення шлюбу видно, що сторони дійсно уклали шлюб між собою 10 грудня 2013 року в Відділі держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Савранського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 83 (а.с. 6). Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Спору щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя у сторін, на момент звернення до суду, немає. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

12.11.2014 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, який зареєстровано 10 січня 1987 року Чаплинською селищною радою Царичанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Через непорозуміння та різні погляди на життя сімейно-шлюбні стосунки припинилися і на даний час у позивача є інша сім'я. Позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу у її відсутності. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] у судове засідання надав заяву, у якій позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить розглядати справу у його відсутності. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. При розгляді справи судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини: Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 1 від 10 січня 1987 року, складений Чаплинською селищною радою Царичанського району Дніпропетровської області, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]» (а.с. 5). Згідно з довідкою про склад сім'ї, від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Матеріалами справи встановлено, що шлюб на час розгляду справи фактично перестав існувати. Головною причиною розпаду сім'ї є непорозуміння та різні погляди на життя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що розірвання шлюбу є дійсною волею подружжя, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, на день розгляду справи примирення між ними не відбулося, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати. Відповідно до ч. 8 ст. 235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач [PERSON] виявила бажання залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

12.11.2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що з відповідачем по справі вона знаходиться у шлюбі з 11.11.2000 року, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 53. Від спільного шлюбу із відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини з відповідачем припинені з вересня 2014 року через різні погляди на сімейне життя, розбіжності поглядів на вирішення питань, пов'язаних з життєвими та сімейними проблемами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просить розірвати шлюб з відповідачем (а.с. 14). Відповідач по справі [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу з позивачкою не заперечує (а.с. 15). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, задовольнити із наступних підстав. Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них такі правовідносини. 11 листопада 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 53, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6). Від шлюбу подружжя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 7). Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з вересня 2014 року шлюбно - сімейні відносини фактично припинилися, до цього часу примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу є дійсною волею сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, з'ясувавши фактичні відносини між подружжям, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Судові витрати сплачені в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

12.11.2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 11 668 грн 86 к. за житлово-комунальні послуги (а.с.1-2) просив його задовольнити. Представник позивача не прибув в судове засідання, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення(а.с.38). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився (а.с.37). Жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Судом достовірно встановлено, що власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON] що підтверджується Формою № 3 від 14.07.2014 року (а.с.5). Згідно розрахунку заборгованості за відповідачами рахується заборгованість у сумі 11 668 грн 86 к. (а.с.6-7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Виходячи із системного аналізу ст.33, 36, 119 ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі як порушника його прав та відповідно заявити позовні вимоги, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації-107 Голосіївського району» Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

12.11.2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 13 961 грн 12 к. за житлово-комунальні послуги (а.с.1-2) просив його задовольнити. Представник позивача не прибув в судове засідання, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення(а.с.74). Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, до суду не з'явились (а.с.71-73). Жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Судом достовірно встановлено, що власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON] та зареєстровані [PERSON], [PERSON] що підтверджується Формою № 3 від 14.07.2014 року (а.с.5). Згідно розрахунку заборгованості за відповідачами рахується заборгованість у сумі 13 961 грн 12 к. (а.с.6-7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Виходячи із системного аналізу ст.33, 36, 119 ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі як порушника його прав та відповідно заявити позовні вимоги, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації-107 Голосіївського району» Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

12.11.2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 15 749 грн 85 к. за житлово-комунальні послуги (а.с.1-2) просив його задовольнити. Представник позивача не прибув в судове засідання, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення(а.с.38). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився (а.с.37). Жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Судом достовірно встановлено, що власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON] що підтверджується Формою № 3 від 14.07.2014 року (а.с.5). Згідно розрахунку заборгованості за відповідачами рахується заборгованість у сумі 15 749 грн 85 к. (а.с.6-7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Виходячи із системного аналізу ст.33, 36, 119 ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі як порушника його прав та відповідно заявити позовні вимоги, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації-107 Голосіївського району» Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

12.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18.10.1997 року уклав шлюб з [PERSON], який 13.03.2013 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області був розірваний. Під час шлюбу, за спільні кошти ними була придбана квартира [ADDRESS], відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріальною округу від 21.04.2008 року. Після припинення шлюбних відносин, відповідачка відмовляється у позасудовому порядку врегулювати питання поділу вказаної квартири, уникає спілкування з ним, не бажає переоформити квартиру на сина. Оскільки, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тому у позовній заяві просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Представник позивача за нотаріальною довіреністю в судове засідання не з*явився, надав суду заяву у якій просив справу слухати за його відсутністю, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з*явилася. Заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 60,68,69,70 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, сторони мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 18.10.1997 року по 13.03.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу, за спільні кошти, ними була придбана квартира [ADDRESS], відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріальною округу від 21.04.2008 року. (а.с. 5). Тому, правовий режим майна сторін, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Колишнє подружжя може бути співвласниками протягом невизначеного строку, аж до поділу майна (ст. 68 СК України.) Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що квартира [ADDRESS] - є спільною сумісною власністю, колишнього подружжя [PERSON]. Тому, суд вважає, що є правові підстави, відповідно до ст. ст. 60, 68, 69, 70 СК України, для задоволення позову.

Outcome: approved