Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

10.07.2020 позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом, який в подальшому було уточнено. В обґрунтування своїх уточнених вимог від 19.10.2020 позивач зазначив, що [INFO] помер його рідний дід - [PERSON] , [INFO] . Спадкоємцями за законом були: його дружина [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] . До складу спадщини увійшов житловий буд. [ADDRESS] . [INFO] померла його рідна бабуся - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на будинок за адресою: [ADDRESS] та на 1/3 частину буд. [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом на момент смерті [PERSON] були її діти: [PERSON] та [PERSON] . Спадщина була прийнята [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки він проживав у вказаному будинку, здійснював ремонт. [INFO] помер його батько - [PERSON] , після смерті відкрилася спадщина: 7/18 частин буд. [ADDRESS] та 1/3 частини буд. [ADDRESS] . 18.09.2018 він звернувся до приватного нотаріуса ЗМНО Салтан В.В. для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, однак через відсутність оригіналів документів, що підтверджує право власності на вказаний будинок, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва. Крім того, 28.09.2020 [PERSON] , разом з відзивом на позовну заяву було надано копію свідоцтва про право на спадщину від 26.08.2020, чим було порушено його право на спадщину, адже є спір про частки на спадкове майно. У зв`язку із цим позивач просить визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.08.2020, зареєстроване в реєстрі за № 208, видане державним нотаріусом Першої запорізької нотаріальної контори Нестеренко О.М. на користь [PERSON] та визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/3 частину будинку за адресою: [ADDRESS] , право власності на 7/18 частин будинку за адресою: [ADDRESS] . 29.09.2020 відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву. В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом зазначила, що після смерті її матері [INFO] - [PERSON] відкрилась спадщина. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповідала [PERSON] . До складу спадкового майна увійшло: 1/3 частка житлового буд. [ADDRESS] та житловий буд. [ADDRESS] . Вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового буд. [ADDRESS] , проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий буд. [ADDRESS] було відмовлено, через відсутність документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно. У зв`язку із цим просить визнати за нею право власності на житловий буд. [ADDRESS] з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці площею 600 м2, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] матері - [PERSON] . В обґрунтування заперечень на позовну заяву та уточнену позовну заяву та виходячи із заперечень, викладених на відповідь на відзив [PERSON] , [PERSON] зазначила, що визнає позов частково, а саме: у зв`язку із тим, що житловий буд. [ADDRESS] був особистою власністю [PERSON] , який не складав заповіт, а отже його дружина - [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] були його спадкоємцями за законом та мали право на спадщину в рівних частках, тобто по 1/3 кожному. У випадку, якщо буде доведено у судовому порядку, що [PERSON] мав право на обов`язкову частку у спадщині як інвалід другої групи, то він може додатково мати право на 1/12 частку житлового буд. [ADDRESS] після померлої [INFO] матері - [PERSON] . Щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий буд. [ADDRESS] , то [PERSON] був зареєстрований та проживав у буд. [ADDRESS] , жодних належних та допустимих доказів того, що він робив там ремонт, позивачем не надано. Крім того, житловий буд. [ADDRESS] не входить до складу спадкового майна після померлої [INFO] [PERSON] - матері, так як є самочинно збудованим та по теперішній час немає власника. Ухвалою суду від 28.07.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрите загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання на 29.09.2020. Ухвалою суду від 29.09.2020 було задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 12.01.2021 позовні вимоги об`єднані в одне провадження. Ухвалою суду від 16.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Працевитий Г.О., у повному обсязі підтримали доводи первісної позовної заяви, просили їх задовольнити. Заперечували щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] . У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Крамаренко А.А., у повному обсязі підтримали доводи зустрічної позовної заяви, просили їх задовольнити. Заперечували щодо первісних позовних вимог [PERSON] . Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Свідок з боку позивача за первісним позовом [PERSON] зазначила, що вона є кумою померлого [PERSON] , який є батьком позивача [PERSON] . Приблизно з 1979 року померлий [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] у времянці, оскільки будинок, який [PERSON] разом із своїм батьком почав будувати, не придбаний для проживання, оскільки він складається із стін та даху, комунікації, внутрішнє облаштування в будинку відсутнє і на даний час. За життя [PERSON] не хворів, сам себе обслуговував. Свідок з боку відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтвердила лише той факт, що [PERSON] є її сусідкою, яка постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Свідок з боку відповідача за первісним позовом [PERSON] підтвердив в судовому засіданні, що померлий [PERSON] за життя проживав за адресою: [ADDRESS] у времянці, оскільки будинок, який він разом із своїм батьком почав будувати, не придбаний для проживання. За життя [PERSON] перебував на обліку в психоневрологічному диспансері, оскільки мав проблеми із здоров`ям. За рік до своєї смерті [PERSON] зловживав спиртним. [PERSON] , яка є сестрою померлого [PERSON] , доглядала його, варила йому їсти. Свідок з боку відповідача за первісним позовом [PERSON] зазначила в судовому засіданні, що вона є колишньою дружиною [PERSON] , з яким розлучилась ще у 1983 році. Під час шлюбу вона проживала із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у времянці. На той час лише планувалось будівництво будинку, який в подальшому будувався силами [PERSON] , його батька та чоловіка [PERSON] . Приблизно у 2015 році вона на ринку випадково зустріла [PERSON] , який мав неохайний вигляд, був у стані алкогольного сп`яніння. З його слів вона дізналась, що йому жити допомагає його сестра - [PERSON] . Суд, з`ясувавши пояснення сторін, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя 02.06.1957 був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Номер актового запису 982 (т. 1 а.с. 15-16). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] (т. 1 а.с. 11). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] (т.1 а.с. 9). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України та свідоцтва про народження, серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] були записані батьками [PERSON] та [PERSON] . Зміна прізвища зі « [INFO] » на [INFO] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] (т. 1 а.с. 13-14, 72, 128 - зворотній бік). 15.05.1987 [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, все, що буде належати на день смерті, і на що матиме право, заповідала [PERSON] (т. 1 а.с. 54). Згідно з виписки із акту огляду МСЕК серія АД № 053473 [PERSON] мав ІІ групу інвалідності безстроково. Дата огляду 15.06.2006. За висновком про умови та характер праці - непрацездатний (т. 1 а.с. 242-243). З відповіді в.о. начальника Управління соціального захисту населення № 01-17/257 від 07.10.2020 вбачається, що [PERSON] за життя мав другу групу інвалідності, дата настання інвалідності 08.10.1976, з 15.06.2006 подовжено по довічний термін (т. 2 а.с. 6). Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, який був чинний на момент смерті [PERSON] та [PERSON] , для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Нормами статті 534 регулювалося спадкоємство за заповітом. Згідно зі ст. 535 цього Кодексу неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). Абзацом 1 ст. 551 цього ж кодексу встановлено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 ЦК), право на прийняття належної йому частики спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Зі спадкової справи № 339, спадкодавець - [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що 18.07.2001 із заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 188). Згідно довідки департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-07/3/6683 від 21.05.2020 за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , в період з 23.10.1967 по 04.05.1995 (помер [INFO] ). Разом з ним на день смерті були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в період з 23.08.1994 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , в період з 05.02.1982 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , в період з 12.11.1991 по 11.04.2018 (помер [INFO] ) (т. 1 а.с. 193-зворотній бік). Зі спадкової справи № 338, спадкодавець - [PERSON] , яка померла [INFO] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до Першої Запорізької державної нотаріальної контори 18.07.2001 звернулася [PERSON] (т. 1 а.с. 123). Згідно довідки департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-07/3/6684 від 21.05.2020 за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , в період з 11.09.1970 по 22.07.2001 (померла [INFO] ). Разом з нею на день смерті були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] в період з 23.08.1994 та по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , в період з 05.02.1982 та по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , в період з 12.11.1991 по 11.04.2018 (помер [INFO] ) (т. 1 а.с. 73). З урахуванням наведеного, після померлого [INFO] [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] , [PERSON] , адже на момент відкриття спадщини вони проживали разом із спадкодавцем. Після померлої [INFO] [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном її діти - [PERSON] , [PERSON] , адже на момент відкриття спадщини вони проживали разом із спадкодавцем. 10.12.1955 було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] придбав один незакінчений будовою житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 17-20). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право приватної власності на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] (т. 1 а.с. 177). Рішенням виконавчого комітету Ради депутатів трудящих Орджонікідзевського району міста Запоріжжя від 08.12.1968 був прийнятий в експлуатацію житловий одноквартирний буд. [ADDRESS] (т. 1 а.с. 21-23). Згідно відповіді ТОВ «ЗМБТІ» № 3028 від 20.05.2020 з матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що при проведенні поточної технічної інвентаризації 05.02.1986 був встановлений факт зносу житлового будинку літ. А, належного [PERSON] та факт самочинного будівництва на земельній ділянці фундаменту лінійним розміром 10,80*10,75м, користувачем якого в матеріалах інвентаризаційної справи зазначена [PERSON] (т. 1 а.с. 79). Згідно рішення нарсуду Заводського району м. Запоріжжя від 15.10.1984 був встановлений факт спадкування - житлового буд. [ADDRESS] [PERSON] (т. 1 а.с. 92). З архівної довідки Запорізького обласного державного нотаріального архіву № 1596/01-21 від 06.08.2020 вбачається, що свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON] в архіві не зберігається і видати його копію немає можливості (т. 1 а.с. 93). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] (т.1 а.с. 10). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього кодексу, тобто спадкування здійснюється за законом. Так, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Із вимог ст. 1268 та ст. 1269 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 2 ст. 1270 ЦК України). Зі спадкової справи № 28/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 15.03.2018 [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] (т. 1 а.с. 138 - зворотній бік). На підставі ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23). Позивачем за первісним позовом [PERSON] в порушення вимог, передбачених ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не долучена в якості доказів постанова приватного нотаріуса ЗМНО Салтан В.В. про відмову у вчиненні нотаріальних дій. В копіях зі спадкової справи № 28/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] також відсутня така постанова (т.1 а.с. 138-148). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2020, яке було видане [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку, спадкоємцями у свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] зазначені: дочка [PERSON] , [INFO] , на 1/3 частку, дружина [PERSON] , 1930 р.н., на 1/3 частку та [PERSON] , [INFO] , на 1/3 частку. Спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво, складається з житлового буд. [ADDRESS] , з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 600 м2, що належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя 10.12.1955, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.08.2020 (т. 1 а.с. 52). 26.08.2020 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , а саме на 1/3 частку житлового буд. [ADDRESS] , з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 600 м2, що належало [PERSON] - чоловіку, який помер [INFO] , спадкоємцем якого була дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права (т. 1 а.с. 55). На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні [PERSON] не довів належними та допустимими доказами, що його права на отримання спадщини за законом після померлого батька [PERSON] були порушені, адже, як вже було зазначено, в матеріалах цивільної справи відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Крім того, іншому спадкоємцю, а саме [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину, яка складається зі спірного житлового буд. [ADDRESS] , а отже позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/3 частину буд. [ADDRESS] та на 7/18 частин буд. [ADDRESS] не підлягають задоволенню. Так само, не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині визнання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.2020, зареєстроване в реєстрі за № 208, видане державним нотаріусом Першої запорізької нотаріальної контори Нестеренко О.М. на користь [PERSON] , виходячи з наступного. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Так, обґрунтовуючи вимоги, позивач [PERSON] , не заперечуючи право [PERSON] на спадкування після померлої матері [PERSON] зазначає, що його батько [PERSON] був інвалідом ІІ групи, відповідно, на підставі ст. 535 ЦК УРСР мав право на обов`язкову частку у спадковому майні після померлої матері - [PERSON] . Однак, з копії спадкової справи № 338, спадкодавця [PERSON] вбачається, що до Першої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] не звертався, довідок про наявність у нього інвалідності не надавав. Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, вона підлягає перерозподілу між ними (ч. 1 ст. 1280 ЦК України). Частиною 1 ст. 1300 ЦК України визначено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Отже, під час видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.2020, зареєстроване в реєстрі за № 208 на користь [PERSON] , державним нотаріусом Першої запорізької нотаріальної контори Нестеренко О.М. були дотримані всі норми чинного законодавства, підстав для визнання даного свідоцтва недійсним у повному обсязі не має. Наявні лише підстави для перерозподілу спадщини між спадкоємцями, однак із таким вимогами позивач не звертався. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий буд. [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] - матері, суд доходить до наступних висновків. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.08.2020 було відмовлено [PERSON] , [INFO] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 15.05.1987 за реєстром № 3-2146 на житловий буд. [ADDRESS] , місце 15) у м. Запоріжжі у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно (т.1 а.с. 57). Згідно ч. 1 ст. 105 ЦК УРСР, яка була чинною станом на 05.02.1986, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Статтею 376 УК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Доводи представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Працевитого Г.О., про те, що зазначений будинок є об`єктом незавершеного будівництва, а не є самочинно збудованим, не доведено жодним належним та допустимим доказом. Як було зазначено раніше, згідно відповіді ТОВ «ЗМБТІ» № 3028 від 20.05.2020 з матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що при проведенні поточної технічної інвентаризації 05.02.1986 був встановлений факт зносу житлового будинку літ. А, належного [PERSON] та факт самочинного будівництва на земельній ділянці фундаменту лінійним розміром 10,80*10,75м, користувачем якого в матеріалах інвентаризаційної справи зазначена [PERSON] (т. 1 а.с. 79). За змістом ч. 1 ст. 181 ЦК України земельна ділянка, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення та зміни їх призначення відносяться до нерухомого майна. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03.08.2004, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень законодавства, що регламентує спадкові правовідносини з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова № 7). Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в Листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 № 12/5-126 в якому роз`яснюється: -оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; -по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу (постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449), яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували будинки (будівлі) до 05.08.1992, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки (будівлі), збудовані до 05.08.1992, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. В матеріалах справи відсутній висновок БТІ про технічний стан будинку, який був побудований замість житлового будинку літ. А, який на праві власності належав [PERSON] , а також докази звернення спадкодавців, або спадкоємців із заявами до компетентних державних органів про прийняття спірного об`єкта до експлуатації. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позовів слід відмовити.

Outcome: dismissed