Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

\~\~ 11.03.2016 до суду надійшов даний позов, в якому позивач просить ухвалити рішення, яким зобовязати СФГ «Восход» анулювати запис про звільнення з роботи з 25.11.2010 в трудовій книжці [PERSON] та внести новий запис про звільнення з роботи з 20.01.2011. Свій позов представник позивача мотивує тим, що 15.05.2010 позивач був прийнятий на роботу в СФГ «Восход», с. Лебедин Шполянського району Черкаської області, різноробочим. Позивач є багатодітною матірю тому він почав оформляти пільгову пенсію в листопаді 2010 року. 16.12.2010 в Управлінні Пенсійного фонду в Шполянському районі прийняли документи позивача, і протоколом №546 від 24.12.2010 позивачу була призначена пенсія з 16.12.2010, у розмірі 1050 грн. на підставі п. «ж» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На час призначення пенсії позивач не був звільненим з роботи. Позивач пропрацював до 09.01.2011, так як 09.01.2011 народив дитину. Заяву на звільнення позивач подав після 20.01.2011. Пенсійний фонд виплачував позивачеві пенсію до січня 2015 року, після чого виплати були припинені у звязку з тим, що згідно з актом УПФ у Шполянському районі за №25 за результатами документальної перевірки достовірності довідки про стаж, поданої для призначення (перерахунку) пенсії, було встановлено, що на момент призначення пільгової пенсії 24.12.2010 позивач не працював та не був задіяний в сільськогосподарському виробництві, так як в трудовій книжці зявився запис про звільнення позивача від 25.11.2010, згідно з наказом №14 від 25.11.2010. Оскільки відповідач вніс в трудову книжку позивача неправильний запис про звільнення, він позбавив позивача права на пільгову пенсію, тому позивач і звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та представник позивача зявились, свій позов\~підтримали повністю, надали пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] бєднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в судове засідання зявися, проти задоволення позову не заперечував. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], 25.11.2010 була звільнена з роботи різноробочою на току за згодою сторін за наказом №14 від 25.11.2011, що підтверджується копією трудової книжки серії ВА №041185 (а.с.7). Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-СР №124009 від 01.02.2011, виданим виконавчим комітетом Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області, [PERSON] народилась 09.01.2011, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №129 від 16.02.2016, до складу сімї [PERSON]/зареєстрованих за адресою [INFO], входять: власник [PERSON], дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON], та дочка [PERSON] (а.с.9). Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.09.2015 встановлено, що запис про звільнення [PERSON] з 25.11.2010 в трудовій книжці станом на 16.12.2010 взагалі був відсутній. (а.с.10-12). Згідно довідки СФГ «Восход» від 18.11.2017 №34 накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи за 2010 рік на СФГ «Восход» немає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що на день народження [PERSON], 09.01.2011, позивач працював в СФГ «Восход». Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він працює бухгалтером у СФГ «Восход» та здійснює записи в трудові книжки, в січні 2011 трудову книжку йому принесла позивачка для внесення запису про звільнення, дату звільнення як правило вказував керівник господарства, коли саме здійснював запис про звільнення позивача та коли повернув трудову книжку свідок не памятає, наказ про звільнення видавав керівник. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є: угода сторін. Частиною 1\~ст. 47 КЗпП\~встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст.\~47,\~48 КЗпП України\~трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно з п. п. 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому за підписом в журналі обліку. Відповідальність за ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до\~Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї\~Інструкції. Згідно з ч. 4\~ст. 235 КЗпП України\~у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з п.1 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 06 квітня 2016 року ухвалив постанову у справі 6-409цс16, і зробив правовий висновок про те, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Моментом, коли позивач дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, а саме про те, що в її трудову книжку був внесений неправильний запис про звільнення, є день, коли позивач отримала від відповідача свою трудову книжку, з якої вона дізналась про порушення свого права. Як вказує позивач, дана подія сталася після 20.01.2011. Таким чином, на момент подання позовної заяви про анулювання запису та внесення нового запису про звільнення до трудової книжки місячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав для позивача вже минув. Однак, суд вважає, що наявні підстави для поновлення строку для звернення до суду, оскільки позивач є багатодітною матірю шестеро дітей, та в січні 2011 народила доньку та не мала змоги звернутися до суду. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не вручив позивачу копію наказу про звільнення, а також не видав у день звільнення трудову книжку, дата отримання трудової книжки визначена позивачем як 20.11.2011, причини пропуску звернення до суду суд вважає поважними, а тому позову має бути задоволений та анулюваний запис про звільнення з роботи позивача з 25.11.2010 та внесений новий запис про звільнення з роботи з 20.01.2011 Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі 36, 232, 233 КЗпП України,

Outcome: approved