Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

10.10.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Донецькміськводоканал» про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди, посилаючись на наступні обставини. Він є пенсіонером, трудовий стаж якого складає 50 років, «Заслужений будівник України», має урядові нагороди. За адресою: [ADDRESS] разом з дружиною мешкає вже тридцять років, справно сплачував і сплачує Донецькому міськводоканалу за споживання холодної води та водовідведення спочатку за діючими нормами та тарифами, а з березня 2009 року по показникам квартирного лічильника. З установою лічильника щомісячна сплата за воду зменшилась майже вчетверо, до 2 х з половиною всередньому м3 щомісячно. Проте, за січень 2009 року неочікувано повідомленням міськводоканал зобов'язує його сплатити борг в розмірі 113,61 гривні, в лютому 115,24 гривні, в березні 107,51 гривні при тарифі в 69,81 гривні в місяць. Такі ж вимоги сплати декілька разів мали місце в 2010, 2011, 2012 роках, остання вимога сталася в лютому цього року в розмірі 118,15 гривень при показнику лічильника тільки 38 гривень. Зазначив, що спочатку він вважав, що це якесь непорозуміння, а потім, коли вимоги стали надходити з погрозами відключення води і каналізації, він звернувся до відділу збуту води міськводоканалу за роз'ясненням обставин появи і зросту «боргу». У відповідь він одержав тільки чергову вимогу з погрозами. Тоді він був змушений звернутися за допомогою у припиненні конфлікту до керівництва «Донецькміскводоканалу», потім в Донецький міськвиконком, потім до прокурора міста Донецька і до департаменту ЖКГ Донецької Облдержадміністрації, та від усіх цих інстанцій він одержав однакові відповіді, які готувалися керівником «Водозбуту» Ворошиловського району Драмачовою Е.Н., на дії якої він і скаржився. Зміст відповідей - без пояснень і розмов негайно сплатити борг. Тільки Департамент ЖКГ Облдержадміністрації порадив йому звернутися до суду. 2 жовтня 2013 року після неодноразових звернень він одержав від «Водозбуту» акт звірки сплат, в якому сказано, що «заборгованість» сталася через розрахунки на основі показників єдиного загальнодомового лічильника в їх домі. Вважає, що достовірний акт обстеження скласти неможливо, коли течі існують цілий місяць, а на час обстеження їх ліквідують, або закриттям запірних улаштувань на час обстежень течі «не виявляється». В такому великому домі 12 під'їздів ,412 квартир, де пориви і течі трубопроводів - це постійні явища, розрахуватися за водоспоживання розподілом показника єдиного лічильника на одну особу мешканця достовірно і справедливо - неможливо. Неможливо тому, що розподіл за принципом «на одну особу» не забезпечує достовірність обліку наявності тих самих осіб, завжди їх кількість зменшені від дійсності, коли майже 25 % квартир постійно тимчасово здаються їх власниками, які мешкають за іншими адресами, «під найом», коли кількість тимчасово мешкаючих щомісяця змінюється і ніде не реєструються. Це неможливо ще й тому, що в частині квартир розташувалися підприємці. До будинку підключено двохповерховий гастроном, з цих обставин достовірний облік споживання води є під великим сумнівом. Це неможливо і тому, що значна частина квартир оснастилася джакузі, душевими кабінами, навіть басейнами, і розрахунки «на особу» дають значні привілеї за рахунок пенсіонерів власникам таких квартир. За такими обставинами, всі прагнення мешканців його стану по економії води та коштів на оплату послуг ЖКГ діями «Міськводоканалу» зводяться нанівець. Простий аналіз та розрахунки по вимогам сплат в 113, 115, 107 або 118 гривень за місяць при тарифі в той час - 3, 69 гривні за 1 м3 води говорять про те, що місяцями без винятку на протязі всіх днів за кожну годину вони з дружиною (пенсіонери віком 80 та 78 років) маючи тільки стандартні ванну, унітаз раковину та умивальник, «споживали» по 15 відер холодної та гарячої води щоденно погодинно, що не вкладується не в який глузд. Такі астрономічні показники домового лічильника говорять не про споживання води мешканцями, а про дійсні марні втрати води в системі водопостачання. Сантехнічні системи будинку на протязі більш ніж 30 років не мали жодного планового, профілактичного ремонту, застарілі та зношені труби не забезпечують надійність від аварій, поривів, течій, які трапляються майже не кожний день, та часто роботи по ліквідації цих хибних явищ затягуються по декілька днів, а то й місяців. Так в грудні 2012 року в 5 під'їзді будинку сталася жахлива ситуація, смердяче повітря, запарованість . Негайне звернення до домоуправи № 9, потім до Міськжитлоуправління нічого не дало. Комісією з трьох мешканців під'їзду було виявлено повна відсутність вкрадених каналізаційних чавунних труб. Все сміття зливались прямо до долу підпілля, на магістральній трубі водопостачання, фонтанувала величезна теча, на все це було складено акта. Копію акта - додаю. Та і після цього тільки в лютому 2013 року каналізація була відновлена, а на місце пориву труби встановлено «хомут» - тимчасовий засіб ліквідування течі. Наявність багаточисельних «хомутів» на трубах, чисельних місць, де сталеві неспроможні труби замінено під час ліквідації аварії на пластикові яскраво свідчать про дійсний жахливий стан сантехнічних мереж, а спроби складання актів про їх належний стан та відсутність течій при розрахунках по єдиному домовому лічильнику треба розцінювати як «фікції», окозамилювання на грані злочину. Повна відповідальність за належний стан трубопроводів та запірних улаштувань будинків полягає на Донецьке Міське Житлове Управління, куди і повинен звертатися «міськводоканал» за відшкодуванням марних втрат, виявлених домовими лічильниками, а не розподіляти ці втрати на мешканців будинків. Просив захистити його від неправомірних вимог відповідача та прийняти рішення про скасування об'єктивно не існуючого боргу в розмірі 352,37 грн. як зазначено в повідомленні «Міськводоканалу», винести рішення про часткове відшкодування відповідачем моральних витрат, а саме витрат на лікування та придбання ліків у розмірі 3000 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягав на задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача Мащенко Є.В., що діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав, пояснив, що витрати на ліки та причинний зв'язок між спричиненою шкодою позивачу та діями відповідача позивачем взагалі ніяким чином не доведені. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Позивач мешкає за адресою: м. Донецьк, пр. Дзержинського, 2/152, та користується послугами КП «Донецькміськводоканал». Згідно акту від 02 жовтня 2013 року, складеного контролером служби «Водосбут» КП «Донецькміськводоканал» [PERSON], при проведенні звірки по оплаті за адресою: [ADDRESS], з дати встановлення квартирного водоміру - 16.03.2009 року, виявлено, що абонент має заборгованість до встановлення квартирного водоміру в сумі 210,28 грн., що склалася внаслідок того, що абонент сплачував тарифне нарахування, а не нарахування по загальнодомовому водоміру, встановленому з серпня 2008 року (а.с.11). Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Проте позивач просить захистити його права шляхом скасування боргу, однак суд не наділений такими повноваженнями. Таким чином, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Щодо стягнення на користь позивача з відповідача грошових коштів у розмірі 3000 грн. в якості моральної шкоди, суд також приходить до висновку про неможливість задоволення вказаних вимог, з огляду на наступне. Відповідно до статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свобод та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка ї завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених даної статтею. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У той же час, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, позивачем не доведено ані протиправності дій відповідача, ані його вини, ані причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та заподіяною позивачу шкодою, ані наявності інших правових підстав для відшкодування шкоди, у зв'язку із чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до КП «Донецькміськводоканал» про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed