Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

10 лютого 2016 р. Товариство звернулося до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовували тим, що 25.12.2007 р. між публічним акціонерним товариством „УкрСиббанк (далі Банк) та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11277263000, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 13 430 доларів США. Відповідач зобовязаний був щомісячно здійснювати погашення кредиту згідно графіку та умовами договору. В цей же день, з метою забезпечення виконання зобовязань за вищезгаданим кредитним договором, між Банком та [PERSON] укладено договір Застави, за яким він надав в Заставу належне йому майно, а саме, автомобіль марки DAEWOO NEXIA, 2007 року, сірого кольору, шасі № XWB3D31UD8A144558, державний реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 79\~790 грн. 20 квітня 2015 р. між Банком та Товариством укладено Договір факторингу, за яким до останнього перейшло право грошової вимоги по кредитним зобовязанням [PERSON] Вказали, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує, внаслідок чого утворився борг у сумі 555\~594,41 грн. З посиланням на ці обставини та статті 19, 20, 27 Закону України «Про заставу», статей 10 і 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» просили звернути стягнення на предмет застави шляхом передачі його у власність Товариству та зобовязати [PERSON] передати Товариству автомобіль з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. В судове засідання представник Товариства не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] будучи неодноразово повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання тричі, 22.02., 10.03. і 25.03.2016 року без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 25 грудня 2007 р. між Банком та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11277263000, відповідно до якого Банк надав боржнику споживчий кредит для купівлі автомобіля в сумі 13 430 доларів США, з процентною ставкою 13,00 річних, на строк 84 місяці, тобто з терміном повернення до 24 грудня 2014 року. Пунктом 2.1. Договору, для забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед Банком, останнім передано у заставу, а Банком прийнято автомобіль марки DAEWOO, модель NEXIA, 2007 року випуску, сірого кольору, тип ТЗ Легковий седан-В, шасі № XWB3D31uD8A144558, кузов XWB3D31uD8A144558, державний реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 79\~790 грн. [PERSON] зобовязаний був погашати борг відповідно до Графіку, що є додатком до Договору. [PERSON] отримав у Банку грошову суму визначену Договором шляхом її перерахування на його поточний рахунок. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК визначено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 20 квітня 2015 р. між Банком та Товариством укладено договір факторингу № 17, за яким останньому передано Банком права вимоги боргу [PERSON] за кредитним договором № 11277263000 від 25 грудня 2007 року. Судом зясовано, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором перед Банком не виконував. Так, зі змісту реєстру заборгованостей наданого Товариством видно, що у [PERSON] перед Банком станом на 20 квітня 2015 р. існує заборгованість за кредитними договором № 11277263000 у сумі 26\~384,44 доларів США, що еквівалентно 555\~594,41 грн, з яких: - заборгованість за основною сумою 13\~430 доларів США, що еквівалентно 282\~804,29 грн; - заборгованість за нарахованими процентами 92,14 доларів США, що еквівалентно 1\~940,25 грн; - заборгованість за простроченими процентами 12\~862,30 доларів США, що еквівалентно 270\~849,86 грн. Згідно з статей 546 і 589 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. В силу ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. За правилами абзацу 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу (ст. 27 Закону країни «Про заставу»). Таким чином, з урахуванням наявності боргу відповідача за невиконаним ним кредитним Договором у Товариства відповідно до розділу 8 Договору, в якому сторони узгодили звернення стягнення на заставне майно шляхом його передачі у власність, наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет застави. За правилами ст. 88 ЦПК з відповідача на користь Товариства слід стягнути судовий збір сплачений при подачі позову до суду.

Outcome: approved