Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

10 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати з [PERSON] шлюб, зареєстрований 23 січня 2018 року Виконавчим комітетом Ніжинської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу буде проживати з матір`ю. Причиною звернення до суду з цим позовом стало те, що сім`я фактично розпалася. З січня 2019 року відповідач проживає окремо. Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Примирення з відповідачем неможливе, збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 09-00 год. 15 жовтня 2020 року. 15 жовтня 2020 року судове засідання відкладено на 14-00 год. 04 листопада 2020 року. У судове засідання 04 листопада 2020 року позивачка не з`явилася, при поданні позовної заяви просила розглядати справу за її відсутності та після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище [PERSON] . У судове засідання відповідач повторно не з`явився з невідомих суду причин, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, яке повернулося до суду; відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. З огляду на вказане суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Згідно із ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За вимогами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 23 січня 2018 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Ніжинської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області за актовим записом № 01, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 23 січня 2018 року серії [NUMBER] (а. с. 7). Сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 26 липня 2018 року серії [NUMBER] (а. с. 6). За твердженням позивачки, подружжя [PERSON] не підтримують сімейно-шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Докази на спростування таких тверджень у матеріалах справи відсутні. Перевіривши зміст позовної заяви, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має. При цьому враховується, що суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved