Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

11.05.2019 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить позбавити батьківських прав відповідачів стосовно їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначити її опікуном онука, визначити його місце проживання, а також стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Позивач надала до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні у повному обсязі та зазначила, що її інтереси в судовому засідання буде представляти адвокат Білицький Є.М. Також позивачем надано до суду письмову заяву про призначення її опікуном неповнолітнього онука [PERSON] У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги, викладені у позові, повністю підтримав та пояснив, що [PERSON] знаходилася у шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 14.04.1987 року у відділі реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис за № 153. При розірвані з [PERSON] шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу з [PERSON] , у позивача є син, [PERSON] , який народився [INFO] . 03.08.2000 року [PERSON] , змініи своє прізвище на « [PERSON] ». 01.06.2002 року [PERSON] , уклав шлюб з [PERSON] , яка після одруження взяла прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який проживав разом із своїми батьками та позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення [PERSON] з [PERSON] у 2004 році онук залишився з бабусею. Спочатку батько [PERSON] висилав кошти на утримання дитини та інколи приїжджав до нього, але починаючи з 2014 року жодної допомоги позивачу не надавав та фактично ухилився від своїх обов`язків батька по вихованню та утриманню своєї дитини. Мати [PERSON] також на початку допомагала своєму сину матеріально та приїжджала до нього у гості, але с 2012 року взагалі перестала брати участь у його вихованні та надавати будь-яку допомогу на його утримання. Фактично онук [PERSON] знаходиться на її повному забезпечені та виховані. Приблизно у вересні 2015 року позивач переїхала до Вільнянського району Запорізької області, де проживає разом із своїм онуком. Зазначені обставини дуже засмучують [PERSON] , як жінку та бабусю [PERSON] , що його батькам байдуже щодо дитини, яку вони кинули напризволяще і вимусили її піти на крайні міри - звернутися до суду із позовом щодо позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, встановлення опіки над [PERSON] , а також визначення проживання онука з нею, та стягнення аліментів на його утримання. Від неповнолітнього [PERSON] до суду надійшла письмова заява призначити йому опікуном його бабусю [PERSON] , з якою він проживає зі дня свого народження та вважає свою матір`ю. Крім того, неповнолітній [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутністю з позовною заявою [PERSON] згоден та підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав у повному обсязі та зазначив, що його інтереси в судовому засідання буде представляти адвокат Тітов В.А. Представник [PERSON] - адвокат Тітов В.А., позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] з`явилася у судове засідання та визнала позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області враховуючи, що відповідачі визнали позовні вимоги, вирішення позову залишила на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] знаходилася у шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 14.04.1987 року у відділі реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис за № 153, та підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . При розірвані шлюбу з [PERSON] позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] є син, [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 03.08.2000 року [PERSON] змінив своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] . 01.06.2002 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яка після одруження взяла прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після укладання шлюбу відповідачі разом зі своєю дитиною проживали разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . 16.07.2004 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . 09.09.2011 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища серії [NUMBER] . Після розлучення батьки [PERSON] переїхали до Вільнянського району Запорізької області. Відповідачі на початку висилали кошти на утримання неповнолітнього [PERSON] , але починаючи з 2014 року жодної допомоги своїй дитині перестали надавати та фактично ухиляються від своїх обов`язків батька та матері по вихованню та утриманню своєї дитини. Неповнолітній [PERSON] знаходиться на повному забезпечені та виховані позивача. З вересня 2015 року позивач переїхала до Вільнянського району Запорізької області, де проживає разом із своїм онуком. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Відповідно до ч. 1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або місцем її перебування. Позивач орендує житло за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором оренди житла. Позивач звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, визнання опікуном неповнолітньої дитини, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідачі по справі жодним чином не були позбавлені інформації стосовно міста перебування позивача та [PERSON] , а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ними та прийманні їх участі в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на них законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4. ст. 155 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони:ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а саме у п.16 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Правовідносини щодо опіки, піклування врегульовані Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ч. 1 ст. 55 ЦК України). Опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ч. 1 ст. 243 СК України). Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 2 ст. 63 ЦК України). Відповідно ч. 3 ст. 63 ЦК України визначено, що фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного (ч. 4 ст. 63 ЦК України) Згідно ч. 1 ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини (ч. 2 ст. 244 СК України). Неповнолітній [PERSON] виявив бажання проживати із Позивачем, що підтверджується його письмовою заявою долученою до матеріалів справи. Цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України (ч. 4 ст. 249 СК України). Відповідно до статті3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року)(надалі по тексту - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до статті 27 цієї Конвенції, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини». Стаття 9 Конвенції «Про права дитини» говорить, що якнайкращі інтереси дитини мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. Відповідна позиція є цілком логічною, адже основним завданням суду в таких справах є визначення, з ким із батьків дитині дійсно буде краще. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Положення частини 8 статті 7 СК України містить: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини…». Аналогічну норму містить і частина 4 статті 11 Закон України «Про охоронудитинства», яка, крім того, визначає, що предметом основноїтурботи та основнимобов`язкомбатьків є забезпеченняінтересівсвоєїдитини. Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (ч. 1 ст. 56 ЦК України). Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно із Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року № 34/166/131/88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06. 1999 року за № 387/3680 (з усіма змінами та доповненнями), органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У відповідності з частинами 4, 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У зв`язку з цим зазначений орган необхідно залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Приймаючи до уваги, що [PERSON] проживає на території Вільнянського району Запорізької області необхідно обов`язково залучити в якості третьої особи по цій справі Орган опіки та піклування Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області. Відповідно до ч. 1,2,3,4,5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєїсім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Відповідачі здорові, працездатні та повністю забезпечені матеріально тому, як батьки, зможуть сплачувати аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на утримання [PERSON] . Відповідачі нікому не платять, стягнень по виконавчим документам з [PERSON] , та [PERSON] , не проводиться. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між нами не досягнуто. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, позивач змушена звертатися до суду із позовом, прохаючи задовольнити позов та стягнути з [PERSON] , та [PERSON] , аліменти у розмірі - 1/4частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 272 СК України визначено, що розмір аліментів, що стягуються з інших членів сім`ї та родичів на дітей і непрацездатних повнолітніх осіб, які потребують матеріальної допомоги, визначається у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів. Розмір аліментів визначається з урахуванням обов`язку всіх зобов`язаних осіб надавати утримання. При цьому сукупний розмір аліментів, що підлягає стягненню, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 272 СК України). Крім цього, відповідно до вимог Сімейного кодексу України (ст. 182-184), вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову або у фіксованому розмірі. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 1853 гривні. Відтак, ставка судового збору за поданнядо суду заяви, зокрема про стягнення аліментів становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 768,40 грн. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», відсплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторонни стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 50% суми судового збору, яка підлягає стягненню, тобто 768,40:2=384,20 грн., іншу частину компенсувати за рахунок держави. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що в інтересах [PERSON] , проживати із позивачем, яка є дієздатною особою, має необхідний матеріальний обсяг для всебічного та гармонійного розвитку дитини та за відсутності будь-якого піклування з боку його батьків, яким байдуже до його майбутнього. На підставі ст.ст.7, 19, 141, 150, 160, 161, 180, 181, 182, 191, 183, 184, 191, 243, 244, 249, 272 Сімейного кодексу України,ст.ст. 16, 55, 56, 63 ЦК України, ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 9 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: approved