Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

10.07.2019р. до Святошинського районного суду м.Києва звернулась позивач з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньоі дитини, яка продовжує навчання та додаткових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між [PERSON] та [PERSON] - громадянином Російської Федерації укладено шлюб. Від даного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . З січня 2015р. спільне життя не склалось, тому відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відповідач сплачував аліменти до досягнення сином повноліття. На дату звернення до суду, відповідач з сином не спілкується, проживає на території Російської Федерації, не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги на утримання та навчання повнолітнього сина. [PERSON] навчається в Інституті міжнародних відносин Київського національного університету ім..Тараса Шевченка. [PERSON] навчається на третьому курсі та закінчує навчання 30.06.2021р. У зв`язку із вищевикладеним, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання спільного повнолітнього сина - [PERSON] , який продовжує навчання у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 01.09.2017р. на період його навчання до 30.06.2021р. та стягнути додаткові витрати, пов`язані з у розмірі 92 400,00 грн. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, якою просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся в порядку ст.501 ЦПК України. Суд, враховуючи ч.1 ст. 223 ЦПК України, вжив всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача та ухвалив заочний розгляд справи у відповідності до ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] навчається в Інституті міжнародних відносин Київського національного університету ім..Тараса Шевченка. [PERSON] навчається на третьому курсі та закінчує навчання 30.06.2021р. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Навчання в університеті потребує додаткових матеріальних витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача нього на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 10.07.2019 року і до 30 червня 2021 року до закінчення начання в університеті, але не пізніше, ніж до досягнення ним 23 річного віку, а також стягнути на користь позивача додаткові витрати, пов`язані з оплатою навчання у розмірі 69 300,00 грн.

Outcome: partial