Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

10.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності. У належній йому ж на праві приватної власності квартирі зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] , який є колишнім чоловіком його матері [PERSON] . [PERSON] після розлучення з його матір`ю переїхав на інше місце проживання, адреса якого йому невідома. Оскільки відповідач, не проживає у спірній квартирі, не є його членом сім`ї, з ним вони не мали будь-яких домовленостей щодо його проживання та реєстрації. Знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач не бажає, чим прорушує його права власника. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належною йому на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник відсутні, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився , про дату та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання, однак судову повістку повернуто до суду відділом зв`язку з зазначенням причин «за закінченням терміну зберігання». З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням в заочному порядку, ухвливши заочне рішення на підставі даних матеріалів справи. Дослідивши матріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дежавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна сформованою 25.10.2018 року (а.с.5-6). У квартирі [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] (а.с.8,14). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись до суду, з позовом позивач стверджує, що відповідач у належному йому на праві приватної власності житловому приміщенні не проживає без поважних причин з моменту розірвання шлюбу з його матір`ю [PERSON] , а саме з січня 2014 року, витрати по утриманню житлового приміщення не несе. Зазначені позивачами обставини, як підстави позову підтверджені: актом про непроживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , від 16 липня 2018 року (а.с. 7). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на те, що відповідач у справі не проживає на житловій площі за місцем реєстрації без поважних причин, а наявність будь-яких інших домовленостей між сторонами у справі щодо можливостей проживання відповідача у належному на праві власності позивачу житловому приміщенні судом не встановлено, а за відсутності у судовому засіданні відповідача суд позбавлений можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved