Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

11 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 20 червня 2006 року у Старотаразькій сільській раді Кременецького району Тернопільської області, актовий запис № 08. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони різні по характеру люди, з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства. У 2013 році відповідач поїхав до своїх рідних в Тернопільську область та більше не повертався. Такі обставини призвели до того, що між ними втрачено всі фізичні та духовні зв'язки, шлюбні стосунки між ними фактично припинені, проживають окремо, примирення між ними та збереження шлюбу є неможливим. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Однак, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином, однак причину неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, заперечень суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 20 червня 2006 року укладено шлюб у Старотаразькій сільській раді Кременецького району Тернопільської області, актовий запис № 08 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], (а.с.7)). Шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують, тривалий час проживають окремо. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved