Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

11.04.2014 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та прохає суд стягнути з [PERSON], ідентифікаційний номер - [NUMBER], на користь [PERSON], ідентифікаційний номер - [NUMBER], суму авансу 16000,00 грн.. стягнути з [PERSON], ідентифікаційний номер - [NUMBER], на користь [PERSON], ідентифікаційний номер - [NUMBER], судовий збір в сумі 243,60 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали і прохали її задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 16000,00 грн. авансу, який було передано йому 25.09.2013 року згідно розписки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечували, пояснивши суду, що грошові кошти, які відповідач отримав від позивача, вважають, пішли на витрати, які відповідач поніс у ході необхідних дій для передачі позивачу магазину. Оскільки порушення зобовязання сталося з вини [PERSON], то аванс залишається у [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Згідно вимог ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надав [PERSON] розписку від 25.09.2013 року про те, що він отримав від [PERSON] в якості авансу 16000,00 грн. за продаж належного відповідачу магазину, розташованого за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 4, буд. 24 «Г». Це підтверджується розпискою від 25.09.2013 року, яка наявна в матеріалах справи. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сума 16000,00 грн., яку отримав [PERSON] є авансом, а не завдатком (оскільки в самій розписці зазначено, що дана сума є авансом, а не завдатком), то суд вважає, що дану суму слід повернути [PERSON]. На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу і він не виконує забезпечувальної функції. Тобто аванс виконує функцію попередньої оплати. Тому [PERSON], як особа яка видала аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору. В своєму позові, позивач також прохає суд стягнути з відповідача на його користь сплачену ним суму судового збору в розмірі 243,60 грн.. Перевіривши матеріали справи,

Outcome: approved