Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

11 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за розпискою від 01 вересня 2014 року в сумі 20\~000, 00 доларів\~\~США, що станом на день звернення до суду становить еквівалент 552\~972 грн. 00 коп. та судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 5\~950 грн. 12 коп.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 вересня 2014 року [PERSON] отримала в борг від позивача грошові кошти в розмірі 20\~000 доларів США, які зобов`язалась повернути [PERSON] в строк до 28 лютого 2020 року за адресою розташування приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального окгуру Київської області Ткач Є.В. (Київська область, м. Бориспіль, вул. Глибоцька, 1). На підтвердження наведеної сторонами домовленості відповідачем власноручно складено та підписано боргову розписку. Зобовязання [PERSON] в обумовлений сторонами строк добровільно не виконано, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушених прав. [PERSON] , при зверненні до суду з даним позовом, самостійно визначився з розміром і валютою боргу та просить стягнути на свою користь з [PERSON] 552\~972 грн. 00 коп., оскільки станом на 10 серпня 2020 року за офіційним курсом НБУ вартість 01 доллару США становить 27, 6486 грн.. Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено судове засідання. 16 листопада 2020 року від відповідачки надійшли письмові пояснення, якими вона визнала факт отримання боргу в розмірі 20\~000 доларів США, їх неповернення в обумовлений сторонами строк та не заперечувала щодо задоволення позову по суті. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явився, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Разом з тим, уповноважив представляти власні інтереси в суді [PERSON] , який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала і не заперечувала щодо їх задоволення. Зазначила, що через нестабільне фінансове положення наразі неспроможна повернути весь борг, але за наявності судового рішення у справі буде належно його виконувати. Також підтвердила факт власноручного написання боргової розписки, розмір отриманих грошових коштів, строк у який мала виконати зобов`язання. Суд, заслухавши надані сторонами пояснення та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що відповідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~вказано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, визнається і не заперечується сторонами, що 01 вересня 2014 року [PERSON] власноручно склала розписку про те, що нею отримано позиву від [PERSON] в розмірі 20\~000 доларів США, які вона зобов`язалась повернути в строк до 28 лютого 2020 року за адресою розташування приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального окгуру Київської області Ткач Є.В. (Київська область, м. Бориспіль, вул. Глибоцька, 1) (а.с. 6). Боргове зобов`язання в обумовлений сторонами строк не виконано, що підтверджується позовом [PERSON] та визнанням даної обставини [PERSON] .. Наведене, в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Разом з\~тим,\~судом враховано\~також і\~те,\~що сторонами\~не надано\~суду жодних\~доказів на\~спростування факту\~надання /\~отримання вищевказаної\~позики та\~її відсутності. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 1047 ЦК України\~встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання, відповідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~\~Кодексу,\~\~інших актів цивільного законодав-ства,\~\~а за відсутності таких умов та вимог -\~\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно положень\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі за № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від Позикодавця до позичальника. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2019 року у справі за № 369/3340/16-ц. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі за № 524/4946/16-ц. Зважаючи на встановлені вище обставини у справі, які визнано судом такими, що не підлягають доказуванню, судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики підтвердженого достовірною борговою розпискою та право відповідача вимагати виконання боргового зобов`язання. Відповідно\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Сторонами у справі, на виконання вимог ст. 76-81 ЦПК України, не подано до суду жодного доказу на спростування факту наявності боргу, його повного чи часткового виконання, наявності домовленості щодо відтермінування виконання зобов`язання чи встановлення додаткових умов. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики, оформлених розпискою від 01 вересня 2014 року, є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Зважаючи на це з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 20\~000 доларів США. Статтею\~\~533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17. Так, згідно\~ст. 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно ч. 1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст.\~524\~та ч. 2 ст.\~533 ЦК України\~допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно\~ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При зверненні до суду з позовом [PERSON] визначив суму за борговим зобов`язанням у валюті держави Україна в розмірі 552\~972 грн. 00 коп. Наведене обумовлено тим, що станом на 10 серпня 2020 року згідно за офіційного курсу НБУ вартість 01 долару США становить 27,6486 грн.. Зважаючи на вказане та вимоги ст. 13 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] належить сягнути грошові кошти в рахунок погашення договору позики від 01 вересня 2014 року в розмірі 552\~972 грн. 00 коп. Частиною 1 та п. 1 ч. 3 ст.\~133 ЦПК України\~визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 5\~529 грн. 70 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 266910013 від 10 серпня 2020 року (а.с. 5). Відповідно ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, з [PERSON] на користь позивача належить стягнути понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 5 529 грн. 70 коп. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved