Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

10 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 липня 1984 року між сторонами укладено шлюб. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на вирішення побутових та сімейних проблем. Сімейне життя між ними поступово погіршувало, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У 1998 році позивачка переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де проживає і зараз. З того часу сторони не підтримують зв`язок. Оскільки шлюб існує лише формально і перебування в шлюбі з відповідачкою суперечить інтересам позивача, [PERSON] просить суд задовольнити його позовну заяву. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, та прохав розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Згідно підтвердження про вручення документа Ленінського районного суду м. Красноярськ, складеного за дорученням про вчинення окремих процесуальних дій в межах надання міжнародної правової допомоги, відповідач про дату судового засіданні повідомлена, своєї думки стосовно позову не висловила. На підстав вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб виданого повторно 30 травня 2018 року серія [NUMBER] , 06 липня 1984 року Шосткинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №322, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6). Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки за час подружнього життя між сторонами не досягнуто взаєморозуміння, що створило умови, за яких подружжя тривалий час проживає окремо. Спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні відносини сторони не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання.

Outcome: approved