Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

10 лютого 2021 року позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна подружжя, посилаючись на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2007 року. За час шлюбу за спільні кошти придбали автомобіль KIA CEED легкового комбі-В, номер кузова [NUMBER] / [NUMBER] , рік випуску 2008, об`єм двигуна 1591, бензин, дата реєстрації 25.04.2008 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, позивач просить визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю, визнати за ним право власності на Ѕ частину автомобіля та стягнути з відповідача компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в розмірі 85674,00 грн, а також судові витрати стягнути з відповідача за первісним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 21 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна подружжя та просила постановити рішенням, яким визнати автомобіль KIA CEED, реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного автомобіля. Судові витрати просила стягнути з відповідача за зустрічним позовом. 26 квітня 2021 року відповідачем за зустрічним позовом було подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого вказав, що фактично [PERSON] підтверджує факт того, що автомобіль був придбаний під час шлюбу і є спільною сумісною власністю. Вказує, що наразі він юридично є одноособовим власником автомобіля, але в подальшому, після того, як [PERSON] компенсує йому Ѕ частину вартості автомобіля, то до неї перейде право повної приватної власності на транспортний засіб. В судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Не заперечував щодо задоволення зустрічної позовної заяви. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та її представник підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити. Первісний позов визнали частково, просили відмовити у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації вартості Ѕ частини автомобіля, оскільки [PERSON] перебуває у декретній відпустці і такої суми коштів не має, проте вона не заперечує проти спільного продажу автомобіля та розподілу коштів. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.04.2007 року, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2017 року був розірваний. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] 25.04.2008 за [PERSON] зареєстрований автомобіль KIA CEED, тип: легковий комбі-В, номер кузова [NUMBER] / [NUMBER] , рік випуску 2008, об`єм двигуна 1591, бензин, дата реєстрації 25.04.2008 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до вимогст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, транспортний засіб, а саме: автомобілі KIA CEED, реєстраційний номер [NUMBER] визнаються судом сумісно нажитим майном подружжя. Даний факт не заперечується та визнано сторонами. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач за первісним позовом просив визнати за ним право власності на Ѕ частину автомобіля, а також стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію вартості Ѕ частини його вартості. Відповідач за первісним позовом заперечували проти стягнення з неї компенсації вартості Ѕ частини спірного автомобіля та пропонувала продати автомобіль і розподілити кошти. Згідно ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. З огляду на те, що придбаний у період шлюбу автомобіль KIA CEED, реєстраційний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, зазначений автомобіль підлягає розподілу в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України. Вимога позивача за первісним позовом про стягнення компенсації вартості Ѕ частини вартості автомобіля задоволенню не підлягає, оскільки сторони не дійшли згоди щодо присудження грошової компенсації. Крім того, у разі якщо сторони дійдуть згоди щодо грошової компенсації одному з співвласників вартості 1/2 частини автомобіля, сторони мають можливість звернутися до суду в порядку ст. 365 ЦК України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зустрічна позовна заяву підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно дост. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи предмет позову та те, що майно розподілено між сторонами в рівних частинах, судовий збір був сплачений в розмірі від вартості Ѕ частини спірного автомобіля, підстави для розподілу судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України відсутні.

Outcome: partial