Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

12.03.2016 року позивач звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про припинення права власності. 23.09.2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги та обґрунтувала їх тим, що 14.09.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №0301/0907/71-360, за умовами якого остання отримала на строк до 13.09.2032 року грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 72000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» уклали іпотечний договір від 14.09.2007 року №0301/0907/71-360-Z-01, згідно пункту 2 якого, іпотекодавець передала в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру №28, яка знаходиться у м. Дніпропетровську, по вул. Барто Агнії, буд.5. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» укладено договір факторингу №15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до якого останнє прийняло на платній основі права вимоги щодо погашення заборгованості на підставі кредитного договору №0301/0907/71-360 та іпотечного договору №0301/0907/71-360-Z-01, укладені між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] 18.11.2010 року ПАТ «Сведбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська до [PERSON] з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 05.09.2011 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська в рамках забезпечення позову ухвалою суду заборонено вчиняти дії повязані з будь-яким відчуженням квартири 28, яка знаходиться у м. Дніпропетровську, по вул. Агнії Барто, 5 та заборонити КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» та нотаріусам оформлення документів, повязаних із відчуженням квартири №28, яка знаходиться у м. Дніпропетровську, по вул. Агнії Барто, б.5. 01.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності спірного майна. Позивач вважає вищезазначені дії незаконними та такими, що порушують ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виходячи з наступного. Також позивач згоду на відчуження квартири не давала, крім того, на час переоформлення права власності на квартиру у вказаній квартирі проживав та був зареєстрований неповнолітній [PERSON], [INFO]. Крім того, позивач вважає недійсним договір факторингу №15 від 28.11.2012 року укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія [PERSON]» в частині відступлення права вимоги [PERSON] з тих підстав, що вона не є субєктом господарювання. Просила суд припинити право власності ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним договір факторингу №15 від 28.11.2012 року укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія [PERSON]» в частині відступлення права вимоги за кредитним портфелем [PERSON] В судовому засіданні представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з підстав, викладених у позовній заяві, та просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволення в повному обсязі. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та представник третьої особи - ПАТ «Сведбанк» в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, що є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 14.09.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №0301/0907/71-360, за умовами якого остання отримала на строк до 13.09.2032 року грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 72000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом. (а.с.9-12) З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» уклали іпотечний договір від 14.09.2007 року №0301/0907/71-360-Z-01, згідно пункту 2 якого, іпотекодавець передала в іпотеку, належну їй на праві приватної власності квартиру 28, яка знаходиться у м. Дніпропетровську, по вул. Барто Агнії, буд 5 (а.с.13). 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» укладено договір факторингу №15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до якого останнє прийняло на платній основі права вимоги щодо погашення заборгованості на підставі кредитного договору №0301/0907/71-360 та іпотечного договору №0301/0907/71-360-Z-01, укладені між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] (а.с. 14-18). 18.11.2010 року ПАТ «Сведбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська до [PERSON] з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.20-21). 05.09.2011 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська в рамках забезпечення позову ухвалою суду заборонено вчиняти дії повязані з будь-яким відчуженням квартири 28, яка знаходиться у м. Дніпропетровську, по вул. Агнії Барто, 5 та заборонити КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» та нотаріусам оформлення документів, повязаних із відчуженням квартири 28, яка знаходиться у м. Дніпропетровську, по вул. Агнії Барто, 5 (а.с.22-24). 01.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності квартири №5 по вул. Агнії Барто в м. Дніпропетровську за ТОВ «Факторингова компанія «[PERSON] плюс». (а.с.69-89). Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд виходить з наступного. 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Згідно п.2 ч.1 ст.263 ЦК України поняття мораторій визначається як відстрочення виконання зобовязання, а відтак встановлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавця підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Т.ч. положеннями ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземні валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника. Спірна квартира підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті та використовується як місце постійного проживання позичальника, а загальна площа не перевищує 140 кв.м.. При цьому в матеріалах справи відсутні дані щодо проведення перевірки щодо відповідності вказаного обєкту нерухомого майна вищенаведеним положенням. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно щодо обєкта нерухомого майна, 20.09.2011 року на спірну квартиру було зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2011 року (а.с.23-24). Згідно п.5 ч.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, повязаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною девятою ст. 15 цього Закону. Таким чином, наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Відповідно до ч.2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках встановлених законом. Оскільки дії щодо внесення відомостей про державну реєстрацію були вчинені з порушенням норм діючого законодавства, що в даному випадку є підставою для припинення права власності на майно. Що стосується вимог позивача щодо визнання недійсним договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимог чи заперечень. Оскільки позивач не є стороною в договорі факторингу №15 від 28.11.2012 року та його укладання не порушує її прав, свобод чи інтересів, її вимоги про визнання його недійсним задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне припинити право власності відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру [ADDRESS], оскільки воно було набуте з порушенням норм чинного законодавства, що є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Outcome: partial