Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

10 травня 2017р. позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В позовній заяві зазначає, що є власником 2/3 частин квартири № 52 за адресою: Чернівецька о6ласть, м.Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», будинок № 10. Власником 1/3 частина цієї ж квартири є його дружина [PERSON] На даний час в зазначеній квартирі зареєстрований внук його дружини [PERSON], хоча останній фактично в ній не проживає понад 10 років. Вказує, що реєстрація місця проживання відповідача в квартирі створює йому незручності та обмежує його права на користування квартирою. З огляду на зазначене, просить суд визнати відповідача [PERSON] такими, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS]. Ухвалою суду від 18.05.2017р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено співвласника квартири - [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити в повному обсязі (а.с. 20, 29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 21, 27); жодних заяв чи клопотань суду не подав, заперечення на позов не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] у судове засідання не зявилась, проте подала письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності у звязку із незадовільним станом здоровя, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 28). Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що на даний час позивач [PERSON] є власником 2/3 частин квартири № 52 за адресою: Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», будинок № 10, що підтверджується інформаційною довідкою № 87033518 від 15.05.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 15-16), а також відміткою на свідоцтві про право власності на житло від 02.09.1994р. (а.с. 7). Власницею 1/3 даної квартири є також третя особа [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02.09.1994р. (а.с. 7). При цьому, одним із попередніх власників 1/3 частин вищезгаданої квартири був відповідач [PERSON], який її в подальшому відчужив [PERSON], а та в свою чергу [PERSON], що підтверджується записами на свідоцтві про право власності на житло від 02.09.1994р. Згідно довідок №1744 від 04.05.2017р. та № 1803 від 12.05.2017р., виданих Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради Чернівецької області, на даний час [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS] (а.с. 8, 19). В підтвердження того, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, позивач [PERSON] надав суду акт обстеження сімї від 03.05.2017р., складений комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області та мешканців будинку № 10 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний» [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Як зазначено у позовній заяві, реєстрація місця проживання відповідача як онука дружини позивача створює незручності та обмежує права позивача на користування квартирою, а відповідач в добровільному порядку знятися із реєстрації не бажає; місце його фактичного проживання позивачу невідоме. Доказів, які б спростовували твердження позивача [PERSON], відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обєктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Згідно ч. 1 ст. ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 156 ЖК Української РСР за згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сімї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла, їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Особи, які не є членами сімї власника квартири, відповідно до ст.158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. У ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не проживає у квартирі № 52 за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», будинок № 10 без поважних причин понад десять років, жодних домовленостей, в тому числі договорів, між власниками квартири та відповідачем щодо збереження за ним права на проживання в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підставний та підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved