Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

11 листопада 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] В позовній заяві вказало, що відповідно до умов укладеного кредитного договору від 13 липня 2005 року, відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3600 грн. зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов'язання з договором не виконала, станом на 30 вересня 2013 року в неї виникла заборгованість в розмірі 15730 грн. 90 коп., з яких: 4165 грн. 07 коп. - заборгованість за кредитом, 10340 грн. 55 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи в розмірі 500 грн. та 725 грн. 28 коп. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь загальну суму заборгованості за договором в розмірі 15730 грн. 90 коп. та судові витрати. Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 серпня 2014 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3407 грн. 91 коп., з яких: 2221 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом, 936 грн. 37 коп. - заборгованість по відсоткам, 250 грн. - заборгованість по сплаті штрафу. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 229 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 11 серпня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача за довіреністю Тимошенко О.А. надав в судове засідання письмову заяву, в якій позовні вимоги банку підтримав у повному обсязі, а справу просив розглянути без його участі. Відповідачка [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову банку у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, а справу розглянути без її участі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить наступного. Судом встановлено. що 13 липня 2005 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідачці надано кредит в сумі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] типу «Mastercard» зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення. що відповідає строку дії картки ( а. с. 8 ). Зазначений договір було укладено шляхом підписання Заяви позичальника, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає кредитний договір. Відповідно до ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником. Із банківської виписки розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка здійснила останній платіж 23 червня 2009 року ( а. с. 60 ), а банк звернувся до суду лише 11 листопада 2013 року. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( частина четверта статті 267 ЦК України ). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.1, 5 ст.261 ЦК України ). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. З матеріалів справи вбачається, що право вимагати повернення кредиту згідно умов договору в ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 23 червня 2009 року, проте банк звернувся до суду лише 11 листопада 2013 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності. Належних доказів того, що сторони збільшили тривалість позовної давності за домовленістю сторін до п'яти років, як це передбачено ст.259 ЦК України, матеріали справи не містять. Оскільки позивач пропустив строк позовної давності, а відповідач надала заяву про її застосування, то позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості задоволенню не підлягають. З матеріалів виконавчого провадження та постанови старшого державного виконавця від 21 листопада 2014 року про його закінчення вбачається, що рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2014 року виконано в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу в розмірі 3637 грн. 31 коп., які перераховно розпорядженням від 14 листопада 2014 року № 45055117 ( а. с. 218-220 ). У відповідності з ч.2 ст.380 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. За такого позивача слід зобов'язати повернути відповідачеві безпідставно стягнуті кошти за скасованим рішенням.

Outcome: dismissed