Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

11 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «ВІСТЕК» (далі за текстом - ПрАТ «ВІСТЕК»), в якій просить стягнути з відповідача на його (позивача) користь заборгованість по заробітній платі в сумі 30 015,36 гривень, а також компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 252,45 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував з відповідачем у трудових відносинах та 22 жовтня 2019 року за угодою сторін був звільнений. Під час звільнення відповідач надав йому трудову книжку, однак розрахунок по заробітній платі не провів, внаслідок чого утворилась заборгованість з виплати заробітної плати в загальній сумі 30 015,36 гривень, з яких: 2148,45 гривень - заробітна плата за травень 2019 року, 6787,11 гривень - заробітна плата за червень 2019 року, 7710,13 гривень - заробітна плата за липень 2019 року, 5731,33 гривень - заробітна плата за серпень 2019 року, 2803,39 гривень - заробітна плата за вересень 2019 року, 4834,95 гривень - заробітна плата за жовтень 2019 року. Оскільки ПрАТ «ВІСТЕК» у добровільному порядку заборгованість не погашає, [PERSON] вимушений звернутись до суду з даним позовом, у якому просить також стягнути з відповідача передбачену статтями 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам витрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 252,45 гривень. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 00 хвилин 14 січня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 14 січня 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 10 лютого 2020 року за клопотанням представника відповідача. 03 лютого 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого представник відповідача зазначає, що частково погоджується із вимогами позовної заяви, оскільки за цей час підприємством сплачено [PERSON] заборгованість частково у сумі 8935,56 гривень, у зв`язку з чим залишок заборгованості складає 21 079,80 гривень. Крім того, генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» [PERSON] у відзиві зазначено, що відповідач не заперечує щодо суми компенсації в розмірі 252,45 гривень (а.с. 29). До судового засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом вручення судової повістки безпосередньо у суді. Позивачем 14 січня 2020 року подано до суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) представник відповідача до судового засідання не з`явився. 10 лютого 2020 року до початку судового засідання від генерального директора ПрАТ «ВІСТЕК» Новікова О.М. на адресу суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії [NUMBER] позивач з 24 грудня 2016 року по 22 жовтня 2019 року у ПрАТ «ВІСТЕК» обіймав посади контролера на контрольному-пропускному пункті та спеціаліста з організації майнової та особистої безпеки в службі безпеки (а.с. 6-7). 22 жовтня 2019 року трудові відносини між сторонами було припинено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП згідно наказу № 155 к/бр від 22 жовтня 2019 року, що вбачається з наявного у трудовій книжці серії [NUMBER] запису за порядковим номером 6 (а.с. 7). Згідно довідки № 1305/23 від 27 листопада 2019 року, виданої генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» Новіковим О .М. та головним бухгалтером ПрАТ «ВІСТЕК» [PERSON] , розмір грошових виплат, які [PERSON] повинен був отримати при звільненні 22 жовтня 2019 року, складає 30 015,36 гривень, з яких: 2148,45 гривень - заробітна плата за травень 2019 року, 6787,11 гривень - заробітна плата за червень 2019 року, 7710,13 гривень - заробітна плата за липень 2019 року, 5731,33 гривень - заробітна плата за серпень 2019 року, 2803,39 гривень - заробітна плата за вересень 2019 року, 4834,95 гривень - заробітна плата за жовтень 2019 року (а.с. 9). З доданого позивачем до позову розрахунку компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату вбачається, що розмір компенсації за травень 2019 року складає 0,00 гривень, за червень 2019 року - 33,94 гривень (6787,11 гривень х 0,5%, де 6787,11 гривень - розмір заборгованості з заробітної плати за вказаний місяць, 0,5% - коефіцієнт інфляції), за липень 2019 року - 84,81 гривень (7710,13 гривень х 1,1%, де 7710,13 гривень - розмір заборгованості з заробітної плати за вказаний місяць, 1,1% - коефіцієнт інфляції), за серпень 2019 року - 80,24 гривень (5731,33 гривень х 1,4%, де 5731,33 гривень - розмір заборгованості з заробітної плати за вказаний місяць, 1,4% - коефіцієнт інфляції), за вересень 2019 року - 19,62 гривень (2803,39 гривень х 0,7%, де 2803,39 гривень - розмір заборгованості з заробітної плати за вказаний місяць, 0,7% - коефіцієнт інфляції), за жовтень 2019 року - 33,84 гривень (4834,95 гривень х 0,7%, де 4834,95 гривень - розмір заборгованості з заробітної плати за вказаний місяць, 0,7% - коефіцієнт інфляції), а усього за вказаний період - 252,45 гривень (а.с. 10-11). З доданих відповідачем до відзиву: платіжного доручення № 2304 від 13 грудня 2019 року, реєстру № 334 від 13 грудня 2019 року перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди № 3283413, платіжного доручення № 2378 від 27 грудня 2019 року, реєстру № 338 від 24 грудня 2019 року перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди № 3283413 вбачається, що відповідачем перераховано позивачу заборгованість з заробітної плати в загальному розмірі 8935,56 гривень (1000 гривень 13 грудня 2019 року та 7935,56 гривень 27 грудня 2019 року) (а.с. 30, 31-32, 33, 34-35). Згідно довідки № 31/23 від 16 січня 2020 року, виданої генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» Новіковим О .М. та головним бухгалтером ПрАТ «ВІСТЕК» [PERSON] , розмір грошових виплат, які [PERSON] повинен був отримати при звільненні 22 жовтня 2019 року, складає 21 079,80 гривень, з яких: 7710,13 гривень - заробітна плата за липень 2019 року, 5731,33 гривень - заробітна плата за серпень 2019 року, 2803,39 гривень - заробітна плата за вересень 2019 року, 4834,95 гривень - заробітна плата за жовтень 2019 року (а.с. 9). Таким чином, судом встановлено, що станом на теперішній час фактичний розрахунок при звільненні з позивачем згідно положень ст. 47 та ст. 116 КЗпП України ПрАТ «ВІСТЕК» проведений не в повному обсязі, зокрема не виплачено заробітну плату за період з липня 2019 року по жовтень 2019 року в сумі 21 079,80 гривень. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входять: -Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. -Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. -Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Згідно пункту 2 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що компенсації підлягають зокрема грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно пункту 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем проведено не було, при цьому, відповідачем визнається, що у строки, встановлені частиною 1 ст.116 КЗпП України, він не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства, як при звільненні, так і на час розгляду справи судом. Оскільки [PERSON] згідно доданих до відзиву платіжних доручень та реєстрів перерахування станом на день ухвалення рішення виплачено заробітну плату за період з травня 2019 року по червень 2019 року в розмірі 8935,56 гривень, що не спростовано позивачем, з відповідача підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати за період з липня 2019 року по жовтень 2019 року в сумі 21 079,80 гривень. Крім того, з ПрАТ «ВІСТЕК» на користь [PERSON] підлягає також стягненню компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 252,45 гривень, розрахунок якої суд вважає вірним, оскільки він здійснений позивачем відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, і визнається відповідачем. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 5 пункту 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З урахуванням зазначеного, заборгованість по заробітній платі за період з липня 2019 року по жовтень 2019 року у сумі 21 079,80 гривень та компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 252,45 гривеньвизначена судом без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки такі утримання відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як позивач у справі про стягнення заробітної плати. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 592,58 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 21 332,25х840,80/30 267,81=592,58, де 21 332,25 гривень - сума задоволених позовних вимог; 840,80 гривень - сума судового збору, яка підлягала сплаті за подання до суду позовної заяви; 30 267,81 гривень - ціна позову, 592,58 гривень - судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial