Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

12.07.2018 р. позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, відповідно до якого прохала суд визнати відповідача [PERSON],[INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою [ADDRESS] та зняти її примусово з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона є власником квартири за адресою [ADDRESS]. За вказаною адресою прописані троє осіб: [PERSON] (позивач), [PERSON] (дочка позивача) та [PERSON] (мати позивача). [PERSON] понад вісім років фактично не проживає за вказаною адресою у звязку з виїздом на постійне проживання до РФ. Наявність реєстрації відповідача чинить перешкоди позивачу, як власнику житла, користуватися ним на власний розсуд, а саме перешкоджає в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг, вартість яких розраховується, в тому числі, виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Вказане і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.08.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом всіх учасників справи. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.10.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 05.11.2018 року позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити. 18.09.2018 р. від відповідача [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої остання прохала суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позову і приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено,\~що позивач\~[PERSON]\~є власником квартири за адресою [ADDRESS], згідно зі свідоцтвом про право на спадщину НАО №947051, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2846, що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41318005 (копія наявна в матеріалах справи). Згідно з довідкою про склад сімї від 10.07.208 р., виданою головою ЖБК «Протон-1» встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (позивач), [PERSON] (дочка позивача) та [PERSON] (мати позивача), однак [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою з 01.01.2010 року, оскільки перебуває за межами України. Згідно з заявою [PERSON], посвідченої 18.06.2018 р. нотаріусом Гуковського нотаріального округу Ростовської області, остання надала свою згоду на знаття її з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Таким чином, наявними у справі письмовими доказами, підтверджується, що за адресою реєстрації відповідач не проживає з 2010 року, тобто понад 8 років. Разом із тим, показами свідка [PERSON] також підтверджено факт непроживання [PERSON] за вказаною адресою з 2010 року у звязку із виїздом за кордон. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. \~ \~ \~ \~Місцем проживання, згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. \~ \~ \~ \~Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З викладеного слідує, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України\~ та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання особи такою, що втратила право користування житлом. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial