Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

11 березня 2021 року [PERSON] звернулась до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просила розірвати шлюб з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 16 листопада 1988 року сторонни перебувають у шлюбі, спільних неповнолітніх дітей немає. Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено, спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, відсутнє взаєморозуміння. Відповідач зловживає спиртними напоями, ображає та б`є позивачку. Шлюбні відносини між ними припинені 2007 року, поновлювати їх позивачка наміру не має. З огляду на викладене, позивачка просить її вимоги задовольнити в повному обсязі. 17.03.2021 року, ухвалою Дунаєвецького районного суду було відкрито провадження у справі та призначено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.04.2021 року, ухвалою Дунаєвецького районного суду, за клопотанням позивачки, було зупинено провадження у справі про розірвання шлюбу, у зв`язку з наданням [PERSON] та [PERSON] строку для примирення шість місяців. 05.10.2021 року, ухвалою Дунаєвецького районного суду було поновлено провадження у справі у зв`язку з тим, що закінчився визначений судом строк для примирення, від сторін не надійшло заяв про закриття провадження у справі, і у зв`язку із примиренням. Позивачка в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, розгляд справи просила проводити у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що поданий позов слід задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16 листопада 1988 року сторони зареєстрували шлюб в Гірчичянській сільській раді Дунаєвецького району, про що зроблено актовий запис №11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Спільні неповнолітні діти відсутні. Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національностіаборелігіїодружуватися і засновуватисім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруженняпід час шлюбу та під час його розірвання. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є порушенням інтересів позивачки. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved