Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

10 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування нерухомим майном, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку щодо вказаного майна. Ухвалою суду від 04 січня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 17 лютого 2021 року на 10 год. 40 хв. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 26 березня 2021 року ухвалою суду до участі у справі залучено співпозивачів - [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 05 травня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 червня 2021 року на 12 год. 40 хв. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачі є власниками будинку, що знаходиться за адресою :[ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який є членом сім`ї колишнього власника будинку. В свою чергу реєстрація відповідача створює позивачу певні перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. У зв`язку з цим, позивачі змушені звернутися до суду із даним позовом для захисту своїх прав. Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились. Натомість, позивачі подали до суду заяви, якими позов підтримали і просили задовольнити, проти заочного розгляду справи без фіксації судового процесу не заперечували. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками будинку, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,174 га з кадастровим номером 3220882903:02:014:0030, розташованої за адресою : [ADDRESS] , в рівних частках по 1/3 частці кожній, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 квітня 2020 року (а.с. 7-12) та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2020 року (а.с. 13-18). Наведене підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 235097345 від 02.12.2020 року (а.с. 19-21). Згідно довідки Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 2-11-125 від 28.04.2020 року, у вищевказаному будинку з 28.02. 2007 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). Крім того, згідно довідки Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 1240/2-15 від 23.12.2020 року, [PERSON] згідно запису в погосподарській книзі дійсно зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . (а.с. 31). Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] , будучи зареєстрованим в спірному будинку, там не проживає, перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ним право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Наведене вище свідчить про відсутність відповідача за адресою : [ADDRESS] без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню [PERSON] з даним позовом до суду. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Заяв чи клопотань від відповідача чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР, не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність [PERSON] спірному будинку поважною, не зазначено і до суду не подано. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користувач-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зважаючи на вказане, суд приходить переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідача у спірному будинку, а тому вимога [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно п.3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 2012 року №1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2109/22421, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зважаючи на вищезазначене, позовна вимога щодо зняття [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не підлягає задоволенню, оскільки підстава для припинення реєстрації місця проживання відповідача в квартирі виникне лише після набрання даним рішенням суду законної сили. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовнихвимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Наведене підтверджується квитанцією за № ПН3469731 від 27 жовтня 2020 року (а.с. 6). З урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial