Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

12.06.2018 року позивач звернулася\~ до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 05.07.1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.05.2012 року шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають трьох дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з нею, вона самостійно їх утримує, виховує та забезпечує всім необхідним, а відповідач ухиляється від обовязку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], аліменти на користь інших осіб не сплачує, інших неповнолітніх дітей немає. Також, старший син, [PERSON], продовжує навчання у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на факультеті «Землекористування», на денній формі навчання, через те не має можливості працювати, а відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина не надає. У зв'язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], до закінчення навчання, сина [PERSON] та доньки [PERSON], [INFO] до досягнення повноліття у розмірі 50% з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дати подачі позову. 21.08.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст. 128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї за зареєстрованою у встановленому порядку адресою місця проживання, згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС Київської області\~ (а.с. 17), та розяснено його право подати відзив на позовну заяву та всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. 07.09.2018 року позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, на час навчання, але не більше як до осягнення ним 23 років та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] копію заяви про уточнення позовних вимог від 07.09.2018 року отримав 18.09.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с. 29, 30). Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав та клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін станом на 19.10.2018 року до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05.07.1997 року по 21.05.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №1003/4579/2012 ( а.с. 35). Від шлюбу сторони мають трьох дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією рішення суду від 11.05.2012 року ( а.с. 13, 14, 35). З довідки про місце проживання та склад сімї № 4761 від 08.08.2018 року (а.с.22) вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована і проживає за адресою: [INFO], також з нею зареєстровані і проживають\~ її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно із довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання (а.с. 17), відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], що також підтверджується копією паспорта (а.с. 7-8). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;\~ 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~ 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу)\~ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» дітей віком до 6 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Отже, враховуючи, що відповідач здорова та працездатна особа, інших осіб не утриманні немає, в добровільному порядку ухиляється від утримання неповнолітніх дочки та сина, відзив проти позову, належні та допустимі докази в підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти не надав, проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей не заперечує, суд, максимально враховуючи інтереси дітей,

Outcome: approved