Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

11.09.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася з позовом до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,2230 га, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради. За життя батько позивачки 13.10.2010 року склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно він заповів позивачу. Через постійні хвороби, великі матеріальні витрати та втрату оригіналів документів на право власності на земельну ділянку позивач з пропуском строку звернулася до Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON]. Нотаріус своєю постановою від 17.08.2018 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, у зв'язку з пропуском нею строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України. На підставі ст. 1272 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позивач просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після смерті [PERSON], який помер [INFO], в розмірі 60 днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У судовому засіданні встановлено, що 11.09.2018 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 11.04.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,2230 га, кадастровий номер земельної ділянки № [NUMBER], цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданого 25.03.2009 року Петропавлівською районною державною адміністрацією (а.с.8). За життя батько позивача 13.10.2010 року склав заповіт, відповідно до якого усе належне йому майно він заповів позивачу [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 176 (а.с. 9). Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивач. Відомостей про наявність інших спадкоємців суду не надано. Родинний зв'язок позивача та спадкодавця підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER], виданим 13.01.1986 року відділом РАГС виконкому Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, де батьком позивачки зазначений [PERSON] та свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міського районного управління юстиції Дніпропетровської області, відповідно до якого [PERSON] після реєстрації шлюбу взяла собі прізвище свого чоловіка «[PERSON]» (а.с. 6-7). Позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини, через те, що позивач тривалий час хворіла (а.с. 11-17), а також через втрату нею свого паспорту, свідоцтва про народження та державного акту про право на земельну ділянку. Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 679 від 26.04.2018 року [PERSON] був зареєстрований сам та проживав за адресою [ADDRESS] (а.с. 18). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1222 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 17.08.2018 року позивач особисто звернулася до Петропавлівської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з питання оформлення своїх спадкових прав. Однак нотаріус своєю постановою від 17.08.2018 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини, що вбачається з копії постанови (а.с. 19). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1). Позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якому вказала, що строк на прийняття спадщини пропущений з поважних причин і суд може визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). У листі Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. У п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Суд бере до уваги також ту обставину, що у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейським Судом з прав людини розглядалися справи щодо порушення права власності, де об'єктами були майнові права, наприклад, набуте на підставі заповіту право на одержання орендної плати (ренти) за користування земельною ділянкою (ухвала щодо прийнятності заяви № 10741/84 S. v. the United Kingdom від 13 грудня 1984 р.). Отже, у разі відмови у вимозі позивачу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, на думку суду, буде допущене порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право фізичних та юридичних осіб на вільне володіння своїм майном. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. Позов є немайнового характеру, тому відповідно до вимог пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн., про що до позову додана квитанція банку від 12.09.2018 року (а.с.22). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved