Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

12 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2011 року по цивільній справі № 2-1224/11, стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини – сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05.05.2011 року щомісячно. Через захворювання позивача опорно-рухового апарату, а саме перелом шийки стегна, [PERSON] було перенесено хірургічну операцію, за результатами якої останньому встановлено 2 групу інвалідності з 11 лютого 2014 року. В зв’язку з чим позивач не має можливості працювати, потребує постійного медичного лікування, і тому сплачувати аліменти у встановленому судом обсязі не має змоги. На підставі викладеного позивач просить суд змінити розмір стягуваних із нього аліментів з 1/4 до 1/6 частки на місяць з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 1-2). Поз ивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження (виданого повторно) серії 1-КИ № 316687 [PERSON] та стрельнікова [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] (а.с.5). Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2011 року по цивільній справі № 2-1224/11, стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини – сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05.05.2011 року щомісячно (а.с. 3). Відп овідно до довідки МСЕК АВ № 0250325 [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 11.02.2014 року (а.с.8). Довідкою виданою Самарським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 06.03.2014 року № 81/12 позивач дійсно щомісячно сплачує аліменти на сина згідно з виконавчим листом № 2-1224 від 16.05.2011 року (а.с.4). У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналізу ючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обовязку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 192 СК України, право на збільшення розміру аліментів, виникає тільки за наявності певних обставин, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбаченихСімейний кодексом України. Крім того, позивачем надано довідку про доходи, відповідно до якої дохід позивача за останні 6 місяців становить 4 489 грн. 93 коп. (а.с. 20). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Як вбачається з матеріалів справи матеріальний стан позивача змінився, а саме зменшився його розмір заробітної плати. Та ким чином, суд вважає що вимоги позивача щодо зменшення розміру аліментів є частково обґрунтованими та підлягають зменшенню до 1/4 усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку.

Outcome: approved