Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

12 вересня 2016 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок, третя особа Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 01 січня 1995 року помер його батько [PERSON]. Після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді права на земельну частку ( пай) площею 6.16 га та житлового будинку, розташованого по вул. Набережній,15 в с. Дубове Більмацького району Запорізької області. 28 березня 2001 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). Однак державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Таким чином, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на будинок. Позивач [PERSON] до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає на тих підставах, що викладені в позовній заяві. Представник Більмацької селищної ради до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечував. Третя особа представник нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань до суду не надав. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні докази вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 01 січня 1995 року помер спадкодавець [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 318403 від 02 січня 1995 року(а.с.5). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, у вигляді житлового будинку № 15 по вул. Набережній в с. Дубове Більмацького району Запорізької області, загальною площею 74,6 кв.м , на який відсутні будь-які правовстановлюючі документи. За життя [PERSON] на підставі дозволу на виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку у 1967 році збудував житловий будинок по вул. Набережній,15 в с. Дубове Більмацького району Запорізької області і проживав в ньому по день смерті 01 січня 1995 року, що підтверджується відповідними матеріалами справи. Проте [PERSON] не встиг оформити вказане спадкове майно у звязку зі смертю. Факт існування будинку в селі Дубове по вулиці Набережна,15 також підтверджується технічним паспортом КП «Куйбишевське БТІ» від 16 червня 2016 року(а.с.9-13). Після смерті [PERSON] позивач [PERSON], який є рідним сином померлого, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняв спадщину у вигляді зазначеного житлового будинку, однак державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1967 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності житлового будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності житлового будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що спірний будинок, як спадкове майно, належав спадкодавцю [PERSON] на законних підставах. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на житловий будинок переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їхнього цільового призначення. Згідно із статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до статті 1296 спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на вищевикладене, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Суд, враховуючи вищевказані обставини справи, а також те, що правовий режим майна, права та обов'язки осіб, які брали участь у будівництві, прийняття спадщини визначаються законодавством, яке діяло на той час, дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову. При цьому, позивач [PERSON] у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно позбавлений можливості оформити спадщину у інший спосіб. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved