Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

12.01.2015 року [PERSON] звернулася із позовом до Радехівського районного суду Львівської області із позовом про визначення часток у майні колгоспного двору у порядку спадкування. В обгрунтування позову вказуває, що 28.07.1989 року виконавчим комітетом Нивицької сільської ради було видано її бабі [PERSON] свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS]. Дане будинковолодіння належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. Згідно довідки від 01.12.2014 року №763 виданої Нивицькою сільською радою, вбачається, що станом на 01.07.1990 року у житловому будинку були зареєстровані та проживали, крім [PERSON], ще й [PERSON], відповідачі, [PERSON], [PERSON], та заявник [PERSON]. Таким чином розмір частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], враховуючи принцип рівності часток співвласників, починаючи з 15 квітня 1991 року по даний час становить 1/3, оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], втратили право власності на майно, що належить колгоспному двору, так як не менше трьох років підряд до дати 15 квітня 1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства даного колгоспного двору. [INFO] померла голова колгоспного двору [PERSON], про що виконавчим комітетом Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області 02.09.1992 року було зроблено відповідний актовий запис за № 11. [INFO] помер батько позивачем [PERSON], про що Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області 04 жовтня 2013 року було складено відповідний актовий запис за № 22. Після смерті батька [PERSON] позивач прийняла спадщину, однак її не може оформити, так як її батько не оформив спадкове майно після смерті [PERSON]. У процесі судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги в яких просила визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS], яке вона успадкувала після смерті свого батька, якому належало 2/3 частки. Представник позивача звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про час та місце слухання справи. Суду подали заяви про слухання справи без їхньої участі, проти задоволення позову не заперечують. Таким чином суд прийшов до висновку про можливість слухати справи без участі відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, [INFO] померла голова колгоспного двору [PERSON], про що виконавчим комітетом Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області 02.09.1992 року було зроблено відповідний актовий запис за № 11 (а. с.7). [INFO] помер батько позивача [PERSON], про що Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області 04 жовтня 2013 року було складено відповідний актовий запис за № 22 (а. с.8). 28.07.1989 року виконавчим комітетом Нивицької сільської ради було видано [PERSON] свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] (а. с.5). Дане будинковолодіння належало до колгоспного двору, головою якого була [PERSON]. Згідно довідки від 01.12.2014 року №763 виданої Нивицькою сільською радою, вбачається, що станом на 01.07.1990 року у житловому будинку були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с.6). Внаслідок укладення шлюбу прізвище позивача [PERSON] змінилося на [PERSON] (а. с.11). Пленум Верховного Суду України у абзаці 1, підпунктах «а», «б» абзацу 2 пункту 6 своєї постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив наступне: «Роз'яснити судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідачі [PERSON], [PERSON], втратили право власності на майно, що належить колгоспному двору, оскільки не менше трьох років підряд до дати 15 квітня 1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства даного колгоспного двору. Про наявність даних обставин, відповідачі не заперечують. Судом встановлено, що розмір частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], враховуючи принцип рівності часток співвласників, починаючи з 15 квітня 1991 року по даний час становить 1/3. Відповідно до частини першої статті 120 Цивільного кодексу Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно статті 112 ЦК УРСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). У відповідності до частини 2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв 1/3 частки спадщини після смерті [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, оскільки на момент її смерті [INFO] проживав разом із нею, однак спадкових прав не оформив. Частка майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] становить 2/3 від будинковолодіння. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] [INFO], належним чином прийняла спадщину його дочка позивач [PERSON] шляхом звернення у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини набувши право на спадкове майно. Спадкодавець [PERSON] приходиться [PERSON] рідним батьком (а. с.10). Необхідність звернення з позовом до суду позивач мотивує тим, що не може оформити спадкових прав смерті [PERSON], оскільки частки у майні колгоспного двору визначені не були, а також те, що спадкодавець [PERSON] не оформив спадкових прав після смерті [PERSON]. За таких обставин суд вважає, позов [PERSON] задовільнити та визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS].

Outcome: approved