Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

10 червня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача із вищевказаним позовом, який обґрунтовано наступним. 24 січня 2001 року позивачці [PERSON] (дівоче прізвище, - [PERSON]), та її рідному брату, - [PERSON], а також сестрі позивачки, - (на той час малолітній) [PERSON], як дітям - сиротам Виконавчий комітет Дзержинської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу виділив у постійне користування двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі Ордера на жиле приміщення від 02 січня 2001 року. Ордер виданий на підставі Рішення Районного виконавчого комітету №29 від 17 січня 2001 року. Одразу ж після надання вищезазначеним особам квартири (2001 рік), позивачка та її брат почали там вдвох проживати, та зареєстрували за цією адресою своє місце проживання. Сестра позивачки у цей час була малолітньою особою ([INFO]), та мала статус дитини - сироти, і у зв'язку з тим, що не мала опікуна, чи особи, яка б за нею доглядала, то знаходилась у міському комунальному дитячому будинку №3 на підставі Рішення виконкому Дзержинської районної ради №12/1 від 19 січня 2000 року. Одразу як тільки стало можливо, позивачка здійснила оформлення усіх необхідних документів та стала опікуном над малолітньою сестрою, що підтверджується Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу №307 від 26 липня 2006 року. З 2006 року відповідач [PERSON] вже почала проживати у вказаній квартирі разом із позивачкою та їх братом. У цьому ж році (2006 рік) позивачка уклала шлюб із громадянином [PERSON], але чоловік позивачки власного житла не мав, тому він також оселився у зазначеній квартирі, але без реєстрації у цьому помешканні. Пізніше, брат позивачки почав зловживати спиртними напоями, приводити галасливі компанії, вів аморальний спосіб життя, у зв'язку з чим проживання усіх вказаних осіб у двокімнатній квартирі невеликої площі для трьох дорослих осіб та однієї дитини, враховуючи наявність у цій родині молодого подружжя (позивачки та її чоловіка) стало неможливим. Тому, подружжя позивачки було змушене у 2010 році з'їхати з цієї квартири. Так як окрім зазначеної квартири у позивачки не було іншого варіанту де проживати, то разом з чоловіком вони переїхали до будинку його батьків, які зареєстровані у [ADDRESS]. Представники Виконавчого комітету Вільненської сільської ради, тобто села, в якому проживають батьки чоловіка позивачки, неодноразово наполягали на тому, що оскільки позивачка проживає у даному помешканні, користується комунальними та іншими послугами, то їй необхідно зареєструвати своє місце проживання у зазначеному будинку, в іншому випадку вона повинна б була залишити дану оселю. Тому, саме з цих підстав позивачка вимушена була знятися з реєстраційного обліку у державній квартирі та зареєструватися у будинку своїх свекрів. Останні роки брат позивачки, [PERSON] важко хворів на онкологічне захворювання, і тому позивачка була вимушена доглядати та піклуватися за братом, займатися його лікуванням та підтримувати квартиру у належному стані, тому більшу частину свого часу вона фактично проживала у зазначеній квартирі, що підтверджується Актом мешканців будинку. Сестра позивачки не мала можливості доглядати за хворим братом та квартирою, так як була часто відсутньою і займалася власним життям. Тому позивачка самостійно, за власний рахунок сплачувала комунальні платежі та інші нарахування за всіх зареєстрованих в квартирі осіб, бо матеріальний стан брата позивачки був недостатнім, аби покривати витрати на лікування та сплату комунальних послуг. [INFO] року брат позивачки, [PERSON] помер. Похованням брата займалася знову ж таки лише позивачка, так як сестри в цей час взагалі не було в місті. Після смерті основного наймача квартири, житло залишилось фактично без нагляду, переоформленням документів на дану квартиру відповідач [PERSON] займатися не має бажання та часу. На даний час у родині позивачки склалися напружені стосунки з чоловіком та його батьками, вони втручаються у їхні сімейні справи, постійно виникають сварки та конфлікти, проживання однією сім'єю під одним дахом стало неможливим, а спроби всіляко налагодити подружні відносини, ніякого результату не дали. Позивачка не бачить іншого виходу, аніж з'їхати від чоловіка та жити окремо. Однак, окрім зазначеної квартири позивачка не має іншого житла, звернутися до родичів чи інших осіб з цього питання також не має можливості, бо як вже вказувалося, вона є сиротою, і саме у зв'язку з цим позивачка прагне знову вселитися та зареєструватися у вказаній квартирі, так як подальше спільне проживання з батьками чоловіка для неї є неможливим. Реєстрація місця проживання у вказаній квартирі позивачці необхідна для того, аби проживати у цьому помешканні на законних підставах та нарешті переоформити документи на квартиру. На даний час для позивачки державна квартира є єдиним житлом, куди вона може піти, тим паче що квартира виділялася на трьох осіб з урахуванням і позивачки також. Відповідач [PERSON] начебто і не заперечує проти проживання та реєстрації позивачки у цій квартирі, але займатися цим самостійно не може, мотивуючи це тим, що вона постійно зайнята та подовгу знаходиться у роз'їздах по сезонних роботах, а надавати комусь такі повноваження не хоче, тим самим позбавляючи позивачку можливості зареєструвати своє місце проживання у зазначеній квартирі, так як для цього обов'язково необхідна на це її згода. Позивачка зверталася до Виконавчого Комітету Дзержинської районної у місті Ради з питання погодження реєстрації у вище зазначену квартиру, проте Виконком відмовив у реєстрації, посилаючись на ст.107 ЖК України, відповідно до якої у разі вибуття наймача та членів його сім'ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається. У зв'язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім'я члена сім'ї, який має право користуватися квартирою, тобто на сестру позивачки, - [PERSON], яка повинна надати свою згоду на реєстрацію позивачки. З таким же питанням позивачка зверталася і до Дзержинського районного відділу міграційної служби, проте відповідь була аналогічною, - реєстрація у квартирі можлива лише за згоди сестри позивачки, чи за рішенням суду. Відповідач [PERSON], яка на даний час зареєстрована в даній квартирі одна, вона є єдиним претендентом на оформлення себе як основного наймача квартири, але вона цього не робить та не переукладає договір найму жилого приміщення аби стати основним наймачем, тому квартира залишається у невизначеному становищі. Відповідач [PERSON] не є відсутньою у вказаній квартирі, але у зв'язку з роз'їздами мешкає вона там періодично, достатнього догляду за помешканням та майном, що там знаходиться також не виявляє. Позивач була не зареєстрована у квартирі понад шість місяців, проте у зв'язку з хворобою брата та догляду за ним, останні роки там проживала і підтримувала придатний до проживання стан квартири. Вирішити дане питання в позасудовому порядку з відповідачем [PERSON] є неможливим, так як вона постійно посилається на відсутність у неї вільного часу, крім того у них склалися спірні відносини щодо даного житла, тому єдиним можливим варіантом для позивачки відстояти своє право на проживання у цій квартирі, є лише вирішити справу у судовому порядку. На підставі вищевикладеного просила задовольнити позовні вимоги та винести рішення, яким визнати позивача такою, що має право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати Дзержинський районний відділ в м. Кривому Розі Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зареєструвати місце проживання позивача у зазначеній квартирі. Позивач [PERSON] до зали суду не з'явилася, скористалася правом представництва. Присутня у судовому засіданні представник позивача [PERSON], - [PERSON] надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] до зали суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача, - Дзержинського районного відділу в м. Кривому Розі Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи, - Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ради, до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідачів та третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З письмових матеріалів справи вбачається наступне. Судом встановлено, що 24 січня 2001 року позивачці [PERSON] (дівоче прізвище, - [PERSON]) (а.с.8, 14, 15), та її рідному брату, - [PERSON] (а.с.9), а також сестрі позивачки, - (на той час малолітній) [PERSON] (а.с.10), як дітям - сиротам (а.с.11) Виконавчий комітет Дзержинської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу виділив у постійне користування двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі Ордера на жиле приміщення від 02 січня 2001 року (а.с.7). Ордер виданий на підставі Рішення Районного виконавчого комітету №29 від 17 січня 2001 року. Зі слів представника позивача встановлено, що одразу ж після надання вищезазначеним особам квартири, позивачка та її брат почали там вдвох проживати, та зареєстрували за цією адресою своє місце проживання. Сестра позивачки у цей час була малолітньою особою, та мала статус дитини - сироти, і у зв'язку з тим, що не мала опікуна, чи особи, яка б за нею доглядала, то знаходилась у міському комунальному дитячому будинку №3 на підставі Рішення виконкому Дзержинської районної ради №12/1 від 19 січня 2000 року. Згідно Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу №307 від 26 липня 2006 року (а.с.12) позивачка стала опікуном своєї малолітньої сестри, - [PERSON] 23 вересня 2006 року позивачка уклала шлюб із громадянином [PERSON] (а.с.13). Зі слів представника позивача встановлено, що чоловік позивачки власного житла не мав, тому він також оселився у зазначеній квартирі, але без реєстрації у цьому помешканні. У 2010 році позивачка та її чоловік змушені були з'їхати з цієї квартири у зв'язку із аморальним веденням життя зі сторони брата позивачки, - [PERSON] Останні роки брат позивачки, [PERSON] важко хворів на онкологічне захворювання, і тому позивачка була вимушена доглядати та піклуватися за братом, займатися його лікуванням та підтримувати квартиру у належному стані, тому більшу частину свого часу вона фактично проживала у зазначеній квартирі, що підтверджується Актом мешканців будинку (а.с.20). Позивачка самостійно, за власний рахунок сплачувала комунальні платежі та інші нарахування за всіх зареєстрованих в квартирі осіб (а.с.21, 22). [INFO] року брат позивачки, [PERSON] помер (а.с.16, 17). З копії довідки №761 від 10 березня 2015 року, виданої КП «ЖЕО №8» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими: [PERSON], [INFO], котрий помер [INFO] року, був зареєстрований з 19 лютого 2001 року, та знятий з реєстрації 02 березня 2015 року, та [PERSON], 1994 року народження. Квартира державна та не приватизована (а.с.18, 19). З матеріалів справи також встановлено, що позивачка зверталася до Виконавчого Комітету Дзержинської районної у місті Ради з питання погодження реєстрації у вище зазначену квартиру, проте Виконком відмовив у реєстрації, посилаючись на ст.107 ЖК України, відповідно до якої у разі вибуття наймача та членів його сім'ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається. У зв'язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім'я члена сім'ї, який має право користуватися квартирою, тобто на сестру позивачки, - [PERSON], яка повинна надати свою згоду на реєстрацію позивачки (а.с.23). З таким же питанням позивачка зверталася і до Дзержинського районного відділу міграційної служби, проте відповідь була аналогічною, - реєстрація у квартирі можлива лише за згоди сестри позивачки, чи за рішенням суду (а.с.24). Згідно з ст.ст.64, 65 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Стаття 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім'ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Відповідно до ст. 107 ч.2 ЖК України, член сім'ї який вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення, втрачає право користування жилим приміщенням з якого вибув. Як зазначає ст.78 ЖК УPCP, члени сім і наймача мають право користуватися вказаною квартирою, та реалізовувати своє право на житло, що прямо передбачено ст.47 Конституції України. Як вбачається з матеріалів справи, наймачем спірної квартири є брат позивача, - [PERSON], який помер [INFO] року. На сьогоднішній день у квартирі, як член сім'ї наймача значиться зареєстрованою молодша сестра позивача, - [PERSON] Згідно положень ст.107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї , який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв'язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім'я члена сім'ї, який має право користуватися квартирою. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] у 2010 році вибула зі спірної квартири, була знята з реєстраційного обліку, тим самим втративши право користування квартирою. На теперішній час, у зв'язку зі смертю основного наймача, договір найму квартири підлягає оформленню на ім'я члена сім'ї, який має право користування квартирою, тобто на ім'я молодшої сестри позивача, - [PERSON] Позивачеві компетентними органами також було роз'яснено, що згідно положень ст.65 ЖК УРСР, питання користування квартирою [ADDRESS] (з подальшою реєстрацією у квартирі) їй необхідно вирішувати тільки за особистою згодою її сестри, - [PERSON], або, якщо це неможливо, в судовому порядку. Однак, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] до зали суду не з'являється, що унеможливлює вирішення судом питання щодо визнання позивачки такою, що має право користування квартирою, та її реєстрацію в ній, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed