Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

12.09.2017 позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, мотивуючи його тим, що позивач надав в борг [PERSON] грошові кошти. За умовами договору позики від 05 січня 2017 року [PERSON] було передано 15 000 дол.США, на умовах щомісячної сплати відсотків за користування грошима у розмірі 5% та повернення усієї суми позики у строк до 01 січня 2018 року. На підтвердження отримання коштів [PERSON] особисто складено розписку. На даний час [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання за договором позики від 05 січня 2017 року, не сплачує борг. Загальний розмір заборгованості за договором позики від 05 січня 2017 року станом на 01.09.2017, становить 544 031 грн.22 коп. з них основна сума боргу - 388 593 грн. 73 коп.; відсотки - 155437 грн. 49 коп. 01 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] взяла на себе зобовязання гарантувати виконання вимог договору позики від 05.01.2017 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав посилаючись на підстави, наведені в позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь борг в сумі 544 031 грн.22 коп. з них основна сума боргу - 388 593 грн. 73 коп.; відсотки - 155437 грн. 49 коп. Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, надала суду заяву від [PERSON], що не заперечує проти задоволення позовної заяви та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] надіслала до суду відзив, в якому просила відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення з неї на користь позивача грошових коштів за договором поруки від 01 серпня 2017 року. Посилаючись на п.2.3 Договору поруки від 01 серпня 2017 року встановлено обовязок поручителя протягом 10 днів з моменту направлення вимоги від Позикодавця виконати всі прострочені зобовязання Позичальника. Не вручення такої вимоги не звільняє Поручителя від обовязку виконувати взяті на себе зобовязання. Також відповідач просила розглянути справу за її відсутності. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, про що складена розписка, про те, що [PERSON] 05.01.2017 взяв в борг у [PERSON] 15 000доларів США, на умовах щомісячної сплати відсотків за користування грошима у розмірі 5% та повернення усієї суми позики у строк до 01 січня 2018 року. Розписка була написана власноручно [PERSON] Факт написання розписки сторонами не оспорюється. 01серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] взяла на себе зобовязання гарантувати виконання вимог договору позики від 05.01.2017року. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним у момент передачі грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За загальним правилом, договір позики підтверджується наданням боргового документа позичальника або іншим, підписаним позикодавцем документом, який засвідчує передачу йому певної грошової суми. Борговим документом за договором позики можуть бути розписки, квитанції, будь-які інші письмові документи, що підтверджують одержання боржником грошей, речей, зокрема їх кількість, рід та якість, а також волевиявлення боржника повернути отримані у борг гроші, речі (на визначену дату чи визначений моментом витребування). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошевість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України). Позивач в обґрунтування своїх вимог надав письмову розписку від 05.01.2017, яка підтверджує укладення між сторонами договору позики на суму 15 000 доларів США, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON], відповідно до якого, позивач надав відповідачу позику в сумі 15 000доларів США. Загальний розмір заборгованості за договором позики від 05 січня 2017 року станом на 01.09.2017, становить 544 031 грн. 22коп. з них: - основна сума боргу - 388 593 грн. 73 коп. - відсотки - 155 437 грн. 49коп. Відповідно до тексту вказаної розписки, позичальник [PERSON] зобовязується повернути позикодавцю [PERSON] позику в сумі 15 000 дол. США, на умовах щомісячної сплати відсотків за користування грошима у розмірі 5% до 05.01.2017. Наявність у позикодавця розписки свідчить, про невиконання позичальником боргового зобовязання. 01серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] взяла на себе зобовязання гарантувати виконання вимог договору позики від 05.01.2017року. Дану розписку суд розцінює, як борговий документ, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 01.03.2017 по цивільній справі № 6-284цс-17. - Тому задовольняючи позов в частині стягнення суми боргу, вираженій в іноземній валюті (15000 доларів США), який заявлений в національній грошовій одиниці гривні в сумі 388 593, 73коп. гривень (що відповідає сумі 15000 доларів США згідно офіційного курсу Національного банку України на день звернення з позовом до суду), суд вважає за необхідно задовольнити позов в сумі 388 593,73 гривні, що відповідає сумі 15000 доларів США згідно офіційного курсу Національного банку України на день винесення рішення судом станом на 05.09.2017 (офіційний курс НБУ долара США до гривні станом на 05.09.2017 складає 25,90 гривень за 1 долар США). А також відсотки - 155 437 грн. 49коп. Стосовно стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного. На підставі ст.141 ЦПК України на користь [PERSON] також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 5440,31 грн.

Outcome: approved