Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

11.12.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], 26.08.2011року народження в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони з 18 червня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі та виховували дитину. На даний час сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, на утриманні позивача залишилася неповнолітня донька. Відповідач записаний у свідоцтві про народження її батьком. Крім того, позивач стверджує, що вона перебуває в скрутному матеріальному становищі та проживає біля своїх батьків. [PERSON] необхідні кошти для дитини не надає. Відповідач офіційно працює робочим в ТОВ «Авантаж» щомісячно отримує заробітну плату близько 3000 грн. які витрачає на власні потреби. З урахуванням зазначеного та відсутності зі сторони відповідача заінтересованості у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та наполягала на їх повному задоволенні. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги. У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується записом в свідоцтві про народження (а. с. 4). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні (а. с. 6). Так, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, приймаючи до уваги обов'язок батька утримувати свою дитину, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та стягнення аліментів на користь неповнолітньої дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487,20грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved