Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

10 лютого 2017 року представник комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» Дніпропетровської міської ради звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №16/3 від 07.08.02р. «Про створення міських комунальних підприємств «Дніпротеплосервіс» та «Дніпропетровські міські теплові мережі», на КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» покладені функції з виробництва, транспортування та продажу енергії споживачам міста. КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» забезпечує потреби в послугах централізованого опалення та гарячого водопостачання територіальної громади, підприємств, організацій та установ більшої частини м. Дніпропетровська. Підприємство надає теплову енергію за адресою [ADDRESS], у звязку із чим відкритий особистий рахунок №628-2020117, по якому відповідальним квартиронаймачем є [PERSON], яка повинна була сплачувати дані послуги до 10 числа місяця наступного за розрахунком, однак оплату за надані послуги відповідач здійснює несвоєчасно та не в повному обсязі, в звязку з чим виникла заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання перед підприємством за період з 01.10.2002 року по 01.10.2016 року, яка складає 21850 (двадцять одна тисяча вісімсот пятдесят) грн. 30 коп. Відповідач добровільно відмовляється погасити заборгованість по теплопостачанню, відключення боржника від системи теплопостачання не є можливим. На підставі викладеного просить суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] на користь КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» суму боргу по оплаті теплопостачання в розмірі 21850 грн. 30 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Відповідачів в судовому засідання позов визнала, просила застосувати строки позовної давності. Вислухавши думку представника позивача, відповідача, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (Дніпропетровську). Відповідач зареєстрована в [INFO] (Дніпропетровську)\~ (а.с. 10). Зобов'язання по оплаті за надані послуги відповідачами здійснювалися несвоєчасно та неналежним чином, не в повному обсязі, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2016 року за заявою відповідачки було скасовано судовий наказ Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016 року, МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», про стягнення заборгованості за теплопостачання із [PERSON]. Після скасування судового наказу відповідач добровільно заборгованість не сплатила. У зв'язку з чим 10 лютого 2017 року представник позивач звернувся до суду з дійсним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.01.2002 року по 01.10.2016 року за теплову енергію в розмірі 21850,30 грн. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. В ст. 67 Житлового Кодексу України зазначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1ст. 68 Житлового Кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч. ч. 2, 3ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається, зокрема, у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Подання заяви про видачу судового наказу перериває позовну давність, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14). Отже по дійсній справі строк позовної давності було перервано в лютому 2014 року, а тому з цього часу розпочав свій перебіг строк позовної давності про звернення з вимогами зазначеними в заяві про видачу судового наказу в порядку позовного провадження. З даним позовом позивач звернувся 10 лютого 2017 року, тобто в передбачений законом трирічний строк, який розпочав свій перебіг з лютого 2014 року. Враховуючи клопотання відповідача про сплив позовної давності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, в частині позовних вимог за теплову енергію за період з лютого 2014 року по жовтень 2016 року включно у розмірі 9454,05 грн. В іншій частині позову слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1-3\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно же до ч. 4\~ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання судових витрат слід вирішити в порядку\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial