Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

10.09.2020 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ КБ «ПриватБанк»), в особі свого представника Дашко Володимира Миколайовича (далі - представник позивача), звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) в якій зазначає наступне. [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 19.07.2011 р. Відповідач, при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком - Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» з наказом банку про їх затвердження в редакції яка діяла на момент підписання, Витяг з «Тарифів» додаються до позовної заяви. Представник позивача також зазначає, що при укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, формулярами та стандартними формами якого є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідач була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшувався та відповідачем отримано кредитну картку для користування кредитним картковим рахунком - номер та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, яка додається. Виконання відповідачем Договору вбачається також з виписки по рахунку в якій зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, яка додається до позову. В разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право подати заяву про розірвання Договору виконавши умови п.2.1.5.4 Договору. Редакцією п.2.1.1.2.12. Умов та Правил, яка почала діяти з 01.03.2019 р. встановлено, що із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, а також процентів від суми неповернутого у строк кредиту, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлені за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна голд». Згідно умов Договору, відповідач зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу щомісяця протягом строку дії карти. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушила умови Договору та положення законодавства. Також зазначає, що викладені в позовній заяві обставини підтверджуються такими доказами як: Розрахунком заборгованості; Випискою по рахунку; Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; Довідкою про видачу картки; Копією заяви позичальника; Витягом з «Тарифів»; Витягом з «Умов та Правил надання банківських послуг», що діяли на момент підписання; Копією наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у редакції, що діяла на момент підписання заяви; Копією документу, що посвідчує особу відповідача. У зв`язку з порушеннями взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 28.07.2020 р. відповідач має заборгованість в розмірі 10311,08 грн., з яких: 7508,68 грн. - заборгованість за тілом, у тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 7508,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість по нарахованими відсотками; 2802,40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19.07.2011 р., станом на 28.07.2020 р. та судові витрати у розмірі 2102 грн. судового збору (а.с.2-4зворот). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.09.2020 р. (а.с.56), з урахуванням клопотання представника позивача (а.с.51), справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідачу запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам, у тому числі, право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, право відповідача на подання відзову на позов, а позивача відповіді на відзив, а також подання відповідачем заперечень та зустрічного позову. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копія ухвали суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами була направлена відповідачу (а.с.57) рекомендованим повідомленням через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу її зареєстрованого місця проживання/перебування, відповідно до даних інформаційної довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (а.с.55). Судове поштове відправлення на ім`я відповідача повернулося на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній…» (а.с.58). Відповідачем не надано до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотань або заяв про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін або про відкладення слухання справи, а також відзиву чи заперечень на позовну заяву, зустрічного позову. Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк», в окремому письмовому клопотанні, яке було подано разом з позовною заявою, підтримано позовні вимоги у повному обсязі з зазначенням про наявність усіх необхідних доказів в матеріалах справи, просить розглянути справу без участі представника позивача (а.с.53). Клопотань або заяв про скасування розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, позивачем до суду не надавалось. Враховуючи зазначене, відсутність підстав для відкладення розгляду справи чи розгляду справи у заочному провадженні, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження визначеного ухвалою суду, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при розгляді справ застосовує, як джерело права, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Сторона позивача вважає, що [PERSON] (відповідач по справі) підписавши 19.07.2011 р. Заяву б/н підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком - Договір про надання банківських послуг. Що даною Заявою б/н від 19.07.2011 р. відповідач була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі та відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт, відповідачем отримано кредитну картку для користування кредитним картковим рахунком - номер та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки. Крім того, зазначає, що формулярами та стандартними формами укладеного з відповідачем Договору, відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач та які були надані до позову. Представник позивача у вимогах позову, ставить питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19.07.2011 р. в розмірі 10311,08 грн., яка складається з наступного: 7508,68 грн. - заборгованість за тілом, з яких: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 7508,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2802,40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; інші складові, такі як: заборгованість по нарахованими відсотками; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; нарахована пеня; нарахована комісія - містять нульові показники. При цьому, на доведення наявності існування заявлених грошових (кредитних) зобов`язань у відповідача перед позивачем, які представник позивача вважає, що виникли 19.07.2011 р., стороною позивача вказано, що доказами, які підтверджують викладені у позовній заяві обставини є: Розрахунок заборгованості; Виписка по рахунку; Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; Довідка про видачу картки; Копія заяви позичальника; Витяг з «Тарифів»; Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», у редакції що діяла на момент підписання; Копія наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у редакції, що діяла на момент підписання заяви; Копія документу, що посвідчує особу відповідача. Разом з цим, суд вважає, що стороною позивача не доведено будь-якими доказами як існування кредитного договору про надання банківських послуг б/н від 19.07.2011 р. укладеного між позивачем та відповідачем так і договору приєднання до умов кредитного договору про надання банківських послуг б/н від 19.07.2011 р. відповідно до положень ст.634 ЦК України, які виникли на підставі заяви б/н від 19.07.2011 р. за Умов та Правил, про які зазначає представник позивача у змісті позову та які, як вважає представник позивача, додані до позовної заяви, з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 статті 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України, визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин 1 та 2 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зроблено висновок, зокрема про те, що згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Зі змісту Анкети-заяви б/н підписаною відповідачем датою 19.07.2011 р., доданої представником позивача до позовної заяви (а.с.12-12зворот) (далі - Анкета-заява б/н від 19.07.2011 р.), якою, як зазначено у змісті позову, відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», встановлено що відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я «дебетову особисту карту», що вбачається з відмітки встановленої у відповідній графі навпроти зазначеного виду картки у розділі даної Анкети-заяви «Виявляю бажання оформити на своє ім`я». Крім того, в зазначеному розділі Анкети-заяви б/н від 19.07.2011 р. зазначено і про надання відповідачем згоди на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що відповідач ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які йому були надані у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розмішені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua, з якими вона зобов`язується ознайомлюватися. При цьому, Анкета-заява б/н від 19.07.2011 р., не містить ні розміру грошового зобов`язання (кредитного ліміту), ні базової процентної ставки, ні умов про встановлення будь-яких видів відповідальності за порушення грошового зобов`язання та їх розміру, строку дії та повернення кредиту, як і не містить посилань на те, що її складовими є «Умови та правила надання банківських послуг» (дата їх затвердження, номер наказу), як ті на які посилається представник позивача у змісті позову, так і ті, які надані до позовної заяви (а.с.14-37), та, загалі, волевиявлення відповідача на те, що вона, ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», надала свою згоду на відкриття кредитного рахунку в Банку для отримання на нього будь-яких грошових коштів позивача у користування та пов`язаних з цим обов`язків щодо виконання грошових зобов`язань перед позивачем. Не містить Анкета-заява б/н від 19.07.2011 р. і даних, що її складовою є додана позивачем до матеріалів позову Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» датою її підписання - 19.07.2011 р. (а.с.13). Як і не містить сама Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» датована 19.07.2011 р., даних, що вона є складовою Анкети-заяви б/н від 19.07.2011 р. Крім того, слід зазначити, що Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с.14-37) - не містить та не передбачає можливості його підписання позичальником (відповідачем по справі) та інших даних які б ідентифікували особу відповідача та її згоду від 19.07.2011 р. із зазначеними в цих документах Умовами та Правилами надання банківських послуг, в даному випадку з кредитування, у тому числі і визначених ними обов`язків та відповідальності, які мали місце на дату підписання Анкети-заяви б/н від 19.07.2011 р. Наявності даних з яких було б можливо встановити, що зазначені позивачем Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» відносяться до грошових зобов`язань відповідача перед позивачем які виникли, як зазначає сторона позивача, 19.07.2011 р. (дати підписання Анкети-заяви б/н), судом не встановлено. Верховний Суд в постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), також зробив правовий висновок про те, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (що зазначено і Верховним Судом України в постанові від 11.03.2015 р., провадження №6-16цс15). А отже є безпідставними, як посилання позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов та Правил, у тому числі і тих які розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua, за якими позивачем обслуговуються кредитні рахунки, оскільки в них відсутнє волевиявлення відповідача, шляхом їх підписання 19.07.2011 р. на відкриття, як зазначено позивачем, кредитного рахунку, видачу кредитної картки, тощо. Зміст Анкети-заяви б/н від 19.07.2011 р. не містить волевиявлення відповідача на відкриття 19.07.2011 р. кредитного рахунку, встановлення на нього кредитного ліміту, базової процентної ставки, тощо та обслуговування за Умов, Правил і Тарифів за яких обслуговуються позивачем кредитні рахунки відкриті в установі Банку. При цьому, як встановлено з зазначеної Анкети-заяви б/н від 19.07.2011 р., відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я «дебетову особисту карту», а ні кредитну картку та/або кредитний рахунок, у тому числі, про який зазначено представником позивача. Даних чи доказів, що оформлення «дебетової особистої карти» передбачає надання відповідачем зі сторони позивача кредитних коштів, відкриття кредитного рахунку та Умов, Правил та Тарифів обслуговування такого рахунку про які зазначено позивачем у змісті позову, судом не встановлено. За зазначених обставин, є неможливим застосування до «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів», про які йдеться у змісті Анкети-заяви б/н від 19.07.2011 р., правил частини 1 статті 634 ЦК України, що стосуються кредитних зобов`язань. Враховуючи відсутність посилання у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» датою її підписання відповідачем 19.07.2011 р. (а.с.13), про яку судом зазначалось вище, що її складовою є: «Умови та Правила надання банківських послуг», на які посилається представник позивача у змісті позову та які додає до позовної заяви (а.с.14-37), є неможливим застосування положень ч.1 ст.634 ЦК України і даної Довідки. Додані представником позивача до матеріалів позову, такі документи як: Розрахунки заборгованості за Договором №б/н від 19.07.2011 р., укладеного між ПриватБанк та клієнтом - [PERSON] (а.с.5-5зворот, 6-8зворот, 9-9зворот) (далі - Розрахунки заборгованості); Довідка про видачу карток (а.с.10); Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с.11) (далі - Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки); Банківська виписка за договором б/н станом на 30.07.2020 р. (а.с.48-50) (далі - Банківська виписка) - не містять Умов, Правил та Тарифів обслуговування кредитного рахунку, як ті, що надані до позовної заяви так і ті про які зазначає сторона позивача у змісті позову, як і не містять посилань на те, що їх складовою є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи» про які зазначає представник позивача у позові та/або які додає до позовної заяви. З доданої до позовної заяви копії паспорта на ім`я відповідача, не встановлено, що вона стосується кредитних зобов`язань, які виникли між позивачем та відповідачем, враховуючи і те, що датою посвідчення її копії зазначено 01.12.2018 (а.с.39-41). Разом з цим, як встановлено судом, про що зазначалось вище, 19.11.2011р. відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» (а.с.13) (далі - Довідка про умови кредитування), відповідно до змісту якої, сторони узгодили наступні умови кредитування: базова відсоткова ставка 3,0 %; розмір щомісячних платежів (враховуючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, проте не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; процентна ставка в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - базова процентна ставка по кредитному ліміту; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: - 1% від суми заборгованості, але не менш ніж 30 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз у місяць при наявності прострочки по кредиту або за процентами 5 та не більше днів при виникненні прострочки на суму 50 грн. та більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором більш ніж на 30 днів та становить 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Крім того із даних Банківської виписки за (а.с.48-50), у сукупності з даними зазначеними в Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.11), Довідки про надання кредитних карток (а.с.10), судом встановлено отримання відповідачем у позику грошових коштів позивача на рахунок номером: [NUMBER] відкритий 19.07.2011 р., по якому позивачем було видано відповідачу 19.07.2011 р. кредитну картку, використання відповідачем грошових коштів Банку та здійснення платежів з погашення використаних грошових коштів по зазначеному рахунку. При цьому, враховуючи вищезазначені висновки суду, встановлено, що єдиними умовами за якими обслуговувався зазначений кредитний рахунок номером: [NUMBER] , на які відповідач, як позичальник, надала свою згоду є ті, про які судом зазначалось вище, що містяться у Довідці про умови кредитування (а.с.13). Інші умови кредитування, у тому числі можливість нарахування іншого розміру процентів - відсутні. Отже, судом встановлено існування між позивачем та відповідачем кредитних зобов`язань, які виникли між позивачем та відповідачем 19.07.2011 р., проте за умов визначених Довідкою про умови кредитування. Вирішуючи питання в частині розміру заборгованості яка заявляється позивачем до стягнення з відповідача, суд дійшов наступного висновку. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦПК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Клопотань або заяв про призначення по справі експертиз з метою доведення наявності кредитної заборгованості у відповідача перед позивачем, суду не заявлялось. Згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. по справі №161/16891/15-ц саме позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. Сторона позивача вказує на те, що в наслідок невиконання відповідачем кредитних зобов`язань, у відповідача наявна перед позивачем, станом на 28.07.2020 р., заборгованість в загальному розмірі 10311,08 грн., яка, за розрахунками позивача, фактично складається з наступного: 7508,68 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2802,40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; інші складові, такі як: заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по нарахованими відсотками; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; нарахована пеня; нарахована комісія, зазначено нульовими показниками, про що судом зазначалось вище, надаючи на підтвердження Розрахунки заборгованості (а.с.9зворот). З Банківської виписки, яка містить відображення операцій за особовим рахунком починаючи з 13.08.2012 р. по 01.07.2020 р., встановлено користування відповідачем у період з 13.08.2012 р. по 03.07.2018 р. грошовими коштами позивача, які знаходились на даному рахунку у загальному розмірі 8117,89 грн., в подальшому, грошові кошти з кредитного рахунку відповідачем не використовувались. У своїй постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Загальний розмір грошових коштів, які були внесено відповідачем на кредитний рахунок, відповідно до даних Банківської виписки, як у готівковій так безготівковій формі, у тому числі, як шляхом самостійного поповнення відповідачем так і автоматичного переказу позивачем з інших рахунків відповідача, становить суму у 9129,29 грн., фактично у період з 13.08.2012 р. по 26.09.2019 р. (включно). Враховуючи встановлені розміри використаних та внесених коштів, з`ясовано, що фактично використані відповідачем грошові кошти позивача були повернуті на користь позивача з переплатою у розмірі 1011,40 грн., що свідчить про відсутність у відповідача заборгованості з тіла кредиту, а отже вимога позивача в частині стягнення на свою користь заборгованості з тіла кредиту в сумі 7508,68 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у даному розмірі - задоволенню не підлягає. У своєму правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), зазначено, що відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Як встановлено, розмір процентів за користування кредитним лімітом та за несанкціоноване перевищення кредитного ліміту, який було узгоджено з відповідачем, становить базову процентну ставку, яка дорівнює 3,0% виходячи із розрахунку 360 календарних дні. Разом з цим, позивачем здійснювалося нарахування відповідачу та списання з кредитного рахунку процентів, не у відповідності до умов визначених Довідкою про умови кредитування - 3,0%, а у наступному розмірі, фактично: в період до 01.11.2019 р. (включно) за ставкою 3,5%; в період з 01.12.2019 р. по 01.07.2020 р. (включно) - за ставкою 3,6%. При цьому, відповідно до даних 9 та 10 стовпчику Розрахунку заборгованості, починаючи з 01.10.2019 р., зазначено про нарахування наступних процентних ставок: 7,00 - процентна ставка при порушенні умов кредитування та 84,0 - процентна ставка річна на прострочений кредит (а.с.9-9зворот). Тобто, фактично позивачем в одноособовому порядку здійснено зміну процентної ставки з 3,0%, за якою визначено обслуговування кредитного рахунку відповідача, на інший відсоток, при цьому за відсутності доказів наявності його згоди із зміненою процентною ставкою чи повідомлень відповідача про зміну процентної ставки. Стороною позивача не надано до суду розрахунку проведеного за узгодженою з відповідачем процентною ставкою 3,0%. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Разом з тим, позивачем не заявляється про стягнення з відповідача процентів за ставкою визначеною ч.2 ст.625 ЦК України чи за ставкою визначеною ч.1 ст.1048 ЦК України. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача і в частити стягнення такої складової загального розміру заборгованості заявленого позивачем, як заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2802,40 грн. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.83 ЦПК України, сторони повинні надати суду докази. Відповідно до статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Підстав звільнення від доказування (ст.82 ЦПК України) - судом не встановлено. Європейський Суд з прав людини у п.43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України», п.53 рішення від 20.09.2012 р. у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. Тобто, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за встановлених вище обставин, норм матеріального та процесуального права, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до платіжного доручення від 02.09.2020 р., позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. (а.с.1) Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, судові витрати з відповідача на користь позивача у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2102 грн. - розподілу не підлягають. З урахуванням вищезазначеного,

Outcome: dismissed