overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

11.09.2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що вона з 2006 року працювала на ДП ЦКБ «Ізумруд» на посаді інженера-конструктора 1 категорії. У зв'язку із систематичними порушеннями з боку ДП ЦКБ «Ізумруд» законодавства України про працю, зокрема систематичне та тривале порушення строків оплати праці, наявність значної заборгованості по заробітній платі та інше, 28.07.2011 року вона була змушена звільнитися з підприємства. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 12519,17 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. Ухвалою від 26.09.2014 року судом прийнята відмова позивача від позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. З трудової книжки вбачається, що [PERSON] з 01.02.2006 року прийнята на посаду інженера-конструктора 1 категорії до Державного підприємства Центральне конструкторське бюро «Ізумруд». Наказом № 06-7/31 від 28.07.2011 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки ДП ЦКБ «Ізумруд» № 05-114 від 14.08.2014 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] станом на 01.07.2014 року складає 12519,17 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи, що [PERSON] була звільнена 28.07.2011 року, але повний розрахунок із нею досі здійснено не було, суд дійшов висновку, що позов в частині виплати заборгованості по заробітній платі обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

11.09.2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що вона з 2007 року працювала на ДП ЦКБ «Ізумруд» на посаді інженера-конструктора 3 категорії. У зв'язку із систематичними порушеннями з боку ДП ЦКБ «Ізумруд» законодавства України про працю, зокрема систематичне та тривале порушення строків оплати праці, наявність значної заборгованості по заробітній платі та інше, 31.03.2011 року вона була змушена звільнитися з підприємства. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 3813,07 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Ухвалою від 26.09.2014 року судом прийнята відмова позивача від позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. З трудової книжки вбачається, що [PERSON] з 07.11.2007 року прийнята на посаду інженера-конструктора до Державного підприємства Центральне конструкторське бюро «Ізумруд». Наказом № 06-7/11 від 31.03.2011 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки ДП ЦКБ «Ізумруд» № 05-122 від 14.08.2014 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] станом на 01.07.2014 року складає 3813,07 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи, що [PERSON] була звільнена 31.03.2011 року, але повний розрахунок із нею досі здійснено не було, суд дійшов висновку, що позов в частині виплати заборгованості по заробітній платі обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

11.09.2014 року позивач звернуся до суду з даним позовом, та просить розірвати шлюб з [PERSON] Зазначає, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 15.06.2013 року. У шлюбі спільних дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Через місяць після одруження сторони припинили шлюбні стосунки. Позивач поїхав працювати до іншого міста і з того часу вони припинили будь-яке спілкування. Крім того, позивач проживає з іншою жінкою, з якою має намір створити сім'ю. Вважає, що за таких обставин шлюб припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. В судове засідання позивач не з'явився. В заяві просить справу розглядати без його присутності. Просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явилася також. В заяві просить справу розглядати без її присутності. Не заперечує проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Сторони 15.06.2013 року зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по місту Новограду-Волинському РС Новоград-Волинського МРУЮ у Житомирській області, актовий запис № 117, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). У шлюбі дітей не мають. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї. Позивач та відповідач в своїх заявах наполягали на розірванні шлюбу. Строк на примирення просили не давати. Тому суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

11.09.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу вказавши що з відповідачем по справі перебуває в юридичному шлюбі з 02.03.2013 року, зареєстрованому виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійськ Донецької області, актовий запис № 9. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини фактично припинені з березня 2014 року у зв»язку з відсутністю взаєморозуміння та різних поглядів на сімейне життя, з того часу проживають окремо.У зв»язку з неможливістю вирішити питання про розірвання шлюбу у досудовому порядку, вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем , зареєстрований 02.03.2013 року виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області, актовий запис № 9. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі ст. 224 ЦПК України, оскільки проти цього не заперечує позивачка, а відповідач причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 02.03.2013 року позивачка та відповідач [PERSON] уклали шлюб, зареєстрованому виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійськ Донецької області, актовий запис № 9 ( а.с. 2). Від шлюбу дітей не мають. З березня 2014 року припинили шлюбні відносини у зв»язку з відсутністю взаєморозуміння та різних поглядів на сімейне життя, з того часу проживають окремо. Примирення між сторонами неможливо. Спору про майно між сторонами на момент розгляду даної справи не існує. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

11.09.2014 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. З врахуванням уточнених вимог обґрунтовувала свої вимоги тим , що [INFO] померла її мати - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Вона є спадкоємицею першої черги за законом. У вересні 2014 року звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у оформленні права на спадщину у зв'язку з пропуском строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що в період прийняття спадщини вона постійно доглядала за своєю покійною свекрухою - [PERSON], яка проживала біля неї та потребувала постійного догляду так як була прикута до ліжка , що стало причиною пропущення встановленого законом строку для прийняття спадщини , позивачка просила суд визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, повідомивши суд письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність, вказавши, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомивши суд письмовою заявою про розгляд справи за відсутності представника Любашівської селищної ради , вказавши, що заперечень по справі не має. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити за слідуючими підставами. Відповідно до ч .3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Правовстановлюючим документом на спадок являється витяг про державну реєстрацію прав № 33855343 від 18.04.2012 року.( а.с.- 19 ). Родинні відносини між позивачкою та спадкодавицею підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки.( а.с.- 5) . З довідки, виданої Любашівською селищною радою № 3035 від 19.09.2014 року вбачається, що позивачка дійсно проживала разом зі своєю свекрухою [PERSON] та здійснювала постійний догляд за нею до дня її смерті - [INFO]. (а. с. - 28). Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання гр. [PERSON], остання була прикута до ліжка, постійний догляд за нею здійснювала [PERSON]. ( а.с. - 29). За таких обставин суд приходить до висновку, що причина пропущення зазначеного строку є істотною, тому належить визначити позивачці додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її матері [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

11.09.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 05.08.2006 року. Через складні відносини вони припинили спільне життя. Від шлюбу вони мають спільних неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні. На утримання дітей відповідач матеріальної допомоги не оказує, і не бажає добровільно це робити, хоча має таку можливість. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: синів [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. та до повноліття дітей. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також подав заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. не заперечує. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюбу, сторони з 05.08.2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. (а.с.6). Згідно копії свідоцтв про народжень [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.7-8/. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

11.09.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. На підтвердження своїх вимог в заяві вказала, що з 29 липня 1995 року вона перебувала у фактично-шлюбних відносинах з відповідачем, які були припиненні 05 червня 2014 року. За час спільного проживання у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на її утриманні. Домовленості між нею та відповідачем про участь останнього в утриманні дитини не досягнуто, участі в утримані доньки відповідач не бере. Відповідач не працює, є інвалідом II групи, інших дітей на утриманні немає, стягнень за виконавчими документами з нього не здійснюється. А тому просила винести рішення та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від нього не надходило. Суд вирішив розглянути справу заочно, на підставі наявних у ній доказів та за згодою позивача - ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив, що: - згідно копії свідоцтва про народження та свідоцтва про встановлення батьківства сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]; - згідно копії пенсійного посвідчення відповідач є пенсіонером по інвалідності 3 групи; - довідка видана виконкомом Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області підтверджує, що донька [PERSON], [INFO] дійсно проживає з позивачкою. В силу статті 180 Сімейного кодексу України, батьки ( а не лише мати ) зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А тому враховуючи вищевикладене і те, що відповідач не надає матеріальної допомоги, проживає окремо від дитини, з нього необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно в силу ст.ст.180,182 Сімейного кодексу України та згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

11.09.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі. Через складні відносини вони припинили спільне життя. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею і знаходиться на її утриманні. На утримання сина відповідач матеріальної допомоги не оказує, і не бажає добровільно це робити, хоча має таку можливість. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки його заробітку і до повноліття дитини, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму щомісяця для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] у судовому засідання підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився за невідомої суду причини, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка в матеріалах справи. При таких обставинах суд визнає неявку відповідача неповажною, вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача, ухвалити заочне рішення. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] /а.с.3/. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку щомісяця підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved