Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

11.10.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві , третя особа без самостійних вимог Перша Київська Державна Нотаріальна Контора, про усунення перешкод у здійсненні права спадкування за законом, у якому просить скасувати арешт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що арешт на майно було накладено помилково та документів які б підтверджували правомірність накладення такого виду обтяження відсутні. Позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Представник третьої особи Першої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у позовну заяву слід задовольнити. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] (далі-спадкодавець). На момент смерті спадкодавця йому належало нерухоме майно за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Його спадкоємцями першої черги на момент смерті є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . 22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. заведена спадкова справа № 2/2020 до майна спадкодавця, що був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . 09 червня 2021 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. позивач звернувся з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме майно за адресами [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Позивачу було відмовлено згідно п 4.15 Глави 10 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта було накладено Листом 10/2 1390 від 24.03.1995 року СУ ГУ МВС України. Однак, згідно з відповіді від 25.06.2021 року № ц 350ц/125/29/1/0421 до наданої інформації Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у м. Києві відомості про розпочаті кримінальні провадження (кримінальні справи) відносно батька [PERSON] не обліковувались. Обтяження у вигляді арешту нерухомого майна було зареєстровано Першою Київською державною нотаріальною конторою 18.02.2005 року за номером 1695741. Відповідно до відповіді Першої Київської державної нотаріальної контори № 7004/01-14 від 29.06.2021 року та відповідно до номенклатури справ Першої київської державної нотаріальної контори термін зберігання процесуальних документів на підставі яких були накладені арешти (заборони) на майно до 2001 року складав три роки, тому надати копію на підставі яких було внесено обтяження не має можливості та було рекомендовано звернутися до обтяжувача. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. До цього, ж Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постанова Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» , п. 2 закріплює, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відтак, справа про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого відповідно до положень КПК 1960 року, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 2-3392/11 (Постанова від 24.04.2019 року). Згідно з Постановою Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц, п 55. вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього,виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. У відповідності до п. 21.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа № 727/2878/19, провадження № 14-516цс19) спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, закріплено,що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених ,невизнаних або оспорю вальних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити та зняти арешти, оскільки вони були накладені помилково та відсутні докази правомірності накладення такого виду обтяження.

Outcome: approved