Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

10 липня 2019 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Корюківської міської ради Чернігівської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та просить: встановити той факт, що він є рідним племінником [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну частку (пай) площею 4,53 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Нива» Тютюнницької сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай), що належало померлій [PERSON] . В судове засідання позивач не прибув, в позові вказав про можливість розгляду справи без його участі, позов просив задовольнити. Від відповідача в судове засідання надано письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Від третьої особи Корюківської районної державної нотаріальної контори заперечень не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. По справі встановлено, що [INFO] рідна тітка позивача, [PERSON] у віці 86 років померла, про що Тютюнницькою сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2008 року та зроблено 13.05.2008 року відповідний актовий запис за № 11. За життя покійна тітка була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» Тютюнницької» сільської ради Корюківського району Чернігівської області та була включена в списки на отримання сертифікатів на земельні частки (паї). Як результат на ім`я покійної був виписаний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 964651 на земельну частку розміром 4,53 умовних кадастрових гектари. Вартість земельної частки (паю) на момент смерті - 17349,00 грн. На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна є позивач, але коли він виявив бажання реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися майном, виявилося, що без свідоцтва про право на спадщину він цього зробити не зможе. Для вирішення даної проблеми він звернувся до державного нотаріуса Корюківської державної нотаріальної контори для отримання консультації. Нотаріус, оглянувши документи, повідомила, що в них відсутні оригінали правовстановлюючих документів сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на покійну тітку, а також про необхідність доказати родинний зв`язок між ним та померлою. У зв`язку з цим нотаріус запропонувала звернутися до суду, так як видати свідоцтво про право на спадщину вона не має права. Померла [INFO] [PERSON] є дійсно його рідною тіткою по батьковій лінії, що підтверджується письмовими доказами. Згідно з довідкою Корюківської міської ради № 402 від 08.07.2019 р. на основі записів погосподарської книги № 3 на 1958-1960 роки, с. Костючки, Корюківського району. Чернігівської області за адресою [ADDRESS] проживала сім`я: [PERSON] , [INFO], - голова домогаснодарства [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO]., дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] . [INFO] , син. Також, в свідоцтві про народження його батька в графі відомості про батька вказано на російській мові « [PERSON] ». Оригінал свідоцтва про народження [PERSON] не зберіглося, проте згідно витягу про державну реєстрацію народження № 00021121879 від 03.10.2018 р. відомості про батька вказано « [PERSON] » українською мовою. Як вбачається, прізвище та по батькові батька [PERSON] та [PERSON] є ідентичним - « [PERSON] » та « [PERSON] », щодо імені « [PERSON] » та « [PERSON] » є співзвучні, різниця в написанні виникла через написання даного імені різними мовами, а саме українською та російською. Щодо відомостей про матір [PERSON] та [PERSON] , то прізвище в свідоцтві про народження його батька та витязі покійної тітки є ідентичним « [PERSON] », а ім`я та по батькові відрізняється. Так, в свідоцтві про народження [PERSON] у графі відомості про матір вказано на російській мові: «[PERSON], тоді як у витязі [PERSON] вказано на українській мові « [PERSON] ». Дані розбіжності пояснюються помилкою при реєстрації у зв`язку з написанням даних різними мовами. Встановлення даного факту необхідно йому для оформлення спадщини. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений Постановою КМУ від 06.05.2009 року №439. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності, та доручення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин та визнання за ним права власності на спадкове майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову сплатив 50% судового збору, тому ці витрати слід залишити за ним.

Outcome: approved