Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

10 вересня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Центральна» Шевченківського району про вселення, визначення порядку користування квартирою та розділення рахунків на оплату комунальних послуг. Під час слухання справи протокольною ухвалою суду від 02.02.2016 року було замінено третю особу КП «ЖЕК «Центральна Шевченківського району» на КП «ЦОС Шевченківського району». В позовних вимогах з врахуванням заяви від 20.11.2017 року позивач просить: -вселити позивача в квартиру [ADDRESS]; -визначити порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] без зміни часток у праві власності наступним чином: позивачу виділити у користування ізольовану житлову кімнату площею 25,2 кв.м.; відповідачам виділити у користування ізольовану житлову кімнату площею 24,4 кв.м.; кухню площею 9,1 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., ванну кімнату площею 4,0 кв.м., коридор площею 8,7 кв.м., комору площею 1,2 кв.м. та кімнату площею 12,8 кв.м. - залишити у спільному користуванні; -зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні спільною квартирою та не порушувати визначений порядок; -зобов'язати Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відкрити окремі особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг на квартиру на ім'я позивача та на ім'я відповідача [PERSON] у відповідності до часток у праві власності. Вимоги обгрунтовані тим, що на підставі договору довічного утримання позивач отримала у власність ? частину квартири [ADDRESS]. Відповідачам на праві власності належить по ? частині вказаної квартири. Як зазначає позивач, вона намагалась домовитись з відповідачами щодо вселення та визначення порядку користування квартирою, проте відповідачі відмовилися це зробити, а на неодноразові спроби вселитися в квартиру відповідачі навіть відмовляють відчинити двері. Так, як відповідачі не бажають домовлятися про порядок користування квартирою, враховуючи, що квартира має три ізольовані кімнати, позивач вважає, що позивачу можливо виділити кімнати площами 24,4 кв.м. та 12,8 кв.м. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечила щодо задоволення заявлених вимог на тій підставі, що вимоги не обґрунтовані на вимогах закону. Позивачу ніхто не чинить перешкод в користуванні квартирою та вона ніколи не бажала проживати в цій квартирі. Щодо визначення порядку користування квартирою представник пояснила, що кімнатою 25.2 кв.м. користується [PERSON], тому саме ця кімната не може бути виділена позивачу. Представник третьої особи в судовому засіданні у вирішенні заявлених вимог поклався на розсуду суду. Ухвалою суду від 16.03.2016 року провадження у справі було зупинено до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анциферова Алла Миколаївна про визнання договору довічного утримання недійсним (справа №761/28483/15-ц). Ухвалою суду від 25.09.2017 року провадження було відновлено та призначено справу в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з положеннями статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. В подальшому на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 09.11.2012 року ? частина квартири перейшла від [PERSON] до [PERSON]. 21.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання на підставі якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на ? частину квартири. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані на момент розгляду справи [PERSON] та [PERSON]. Представник відповідачів в судовому засіданні пояснила, що в квартирі фактично постійно проживає [PERSON], який користується кімнатою площею 25,2 кв.м., [PERSON] має власні речі в квартирі та час від часу відвідує її, проте постійне її місце проживання за іншою адресою за місцем проживання її чоловіка. З копії технічного паспорту на кватиру вбачається, що вона є трикімнатною та складається з трьох ізольованих кімнат житловою площею 62,4 кв.м., а саме: площею 25,4 кв.м., 24,4 кв.м. та 12,8 кв.м., а також має кухню площею 9,1 кв.м., ванну кімнату площею - 4,0 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., коридор площею 8,7 кв.м., вбудовану шафу площею 1,2 кв.м. Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений статтею 358 ЦК України. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом. Відповідно до роз'яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №29 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом. У відповідності до положень статті 150 ЖК УРСР та ст.383 ЦК України, власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Вислухавши сторони, оцінивши матеріали справи, враховуючи, що позивачу належить на праві власності 1/2 частина квартири, а відповідачам по 1/4 спірної квартири, тобто, виходячи із частки житлової площі, яка припадає на кожного в спірній квартирі, а саме: 62,4 : 4 = 15,6 кв.м. Враховуючи, що сторонам не можливо виділити кімнати у відповідності до їх часток у праві спільної часткової власності, представник позивача погоджується на те, щоб виділити позивачу в користування кімнату, яка є меншою її частки, що становить 24,4 кв.м., відповідачі є різнополими (батько та донька) суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та встановлення наступного порядку користування квартирою [ADDRESS] виділити в користування [PERSON] кімнату площею 24,4 кв.м.; виділити в користування [PERSON] та [PERSON] кімнати площею 25,2 кв.м. та 12.8 кв.м.; в загальному користуванні залишити: коридор площею 8,7 кв.м., кухню площею 9,1 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., ванну кімнату площею 4,0 кв.м., комору площею 1,2 кв.м. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивачу не надали можливості вселитися в квартиру та представник позивача посилався на акт від 01.02.2016 року як на підставу для задоволення позовних вимог про вселення. Враховуючи, що до квартири [ADDRESS] з'явились представники позивача для вирішення із співвласниками квартири питання щодо вселення [PERSON] до квартири та визначення порядку користування квартирою, діючим законодавством не передбачено обов'язок співвласників квартири надавати можливість представникам іншого співвласника вселитись у квартиру без визначення порядку користування квартирою та у відсутність самого співвласника квартири. Суду не надані докази, що безпосередньо позивачу чинились перешкоди у вселенні в квартиру. Крім того, представник відповідачів пояснила в судовому засіданні, що позивачу не чиняться перешкоди в користуванні квартирою та вселення до неї, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині вселення позивача до квартири та зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні квартирою. Щодо заявлених вимог позивача про зобов'язання Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відкрити окремі особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг на квартиру на ім'я позивача та на ім'я відповідача [PERSON] у відповідності до часток у праві власності необхідно зазначити наступне. В жовтні 2015 року представник позивача звертався до КП «ЦОС Шевченківського району» щодо розподілу особового рахунку на оплату комунальних послуг квартири [ADDRESS]. Листом від 16.10.2015 року КП «ЦОС Шевченківського району» повідомило, що для задоволення вимоги окрім заяви потрібно надати документи на підтвердження права власності на квартиру та виділену в натурі частку з загального майна, або посвідчений нотаріально договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна чи рішення суду, де буде чітко визначено в натурі частка кожного співвласника спільного майна. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Згідно з положеннями статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Так як на час звернення представника із заявою про розподіл особових рахунків не було дано правовстановлюючих документів та не було вирішено питання визначення порядку користування квартирою, суд вважає, що права позивача не є порушеними а заявлені в цій частині позовні вимоги є передчасними, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved