Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

10 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з дійсним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 23 травня 1996 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу будинку № 75 по вул. Правди в м. Словянську. Договір посвідчений президентом товарної біржі «Міжрегіональна агропромислова біржа» м. Словянська та зареєстровано за № 129/96 від 23 травня 1996 року. Вона передала [PERSON] гроші, а він передав їй ключі та документи на будинок. Зазначений договір не було нотаріально посвідчено та зареєстровано в КП «БТІ». На теперішній час вона фактично володіє та користується вказаним будинком, утримує його в належному санітарно технічному стані, здійснює поточні та капітальні ремонти, оплачує комунальні послуги. З огляду на викладене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 75 по вул. Правди в м. Словянську з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. У судове засідання позивач [PERSON], буду належним чином повідомленою про день, час та місце проведення судового засідання, не зявилася, причини не явки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі ордеру від 09 листопада 2015 року, до судового засідання, призначеного на 28 грудня 2015 року не зявилася. В судовому засіданні від 26 листопада 2015 року заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах масової інформації, та направлення на адресу відповідача, у відповідності до вимог ст. 74-76 ЦПК України судової повістки, до судового засідання не зявився. Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності або відкладення розгляд справи через поважні причини неявки, до суду також не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як з достовірністю було встановлено у судовому засіданні, 23 травня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу недобудованого будинку готовністю 85% по вул. Правди, 75 в м. Словянську, який зареєстрований товарною біржею «Міжрегіональна товарна біржа» м. Словянська за № 129/96 (а.с.6). Вказаний договір не було нотаріально посвідчено та право власності на будинок в органі державної реєстрації не зареєстровано. \~Згідно довідки КП «БТІ» від 16 жовтня 2015 року, право власності на нерухоме майно, розташоване в м. Словянську по вул. Правди, 75, станом на 01 січня 2013 року не зареєстроване (а.с.8). \~\~\~\~\~\~ На теперішній час позивачка позбавлена права зареєструвати своє право власності на нерухоме майно у наслідок того, що договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчений. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1\~ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами\~ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2\~статті 47 ЦК України\~1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~ст. 334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. передавання майна вважається врученням його набувачу. Згідно ч. 3\~ст. 334 ЦК України\~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, вникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання чинності законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченому нотаріально, дійсним. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі ціну продажу. Тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку від 23 травня 1996 року, зареєстрованого товарною біржею «Міжрегіональна товарна біржа» м. Словянська за № 129/96 та визнати за позивачем право власності на дане домоволодіння. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені нею та документально підтверджені судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 3254 грн. 00 коп. та витрат, повязаних з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 180 грн. 00 коп., а загалом 3434 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved