Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

11 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , зареєстрованого 04.11.2011 року Хортицьким ВДРАЦС реєстраційної служби ЗМУЮ, актовий запис №608, посилаючись на те, що вони з грудня 2018 року фактично припинили шлюбні відносини з причини непорозуміння у вирішенні питань сім`ї, у зв`язку з чим втратили почуття поваги та любові один до одного. Можливості зберегти сім`ю відсутні. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [INFO] . Ухвалою суду від 25 червня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Від позивача та відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим в силу ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. При цьому позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі, а також виявила бажання після припинення шлюбу залишити післяшлюбне прізвище - [PERSON] . Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 04 листопада 2011 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №608, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). У вказаному шлюбі [INFO] народився [PERSON] (а.с.6). Як вказує позивач у позові, і що визнано відповідачем, сім`я остаточно розпалась, сторони з грудня 2018 року фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо і не ведуть спільне господарство. Бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, оскільки між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Спору щодо місця проживання неповнолітньої [PERSON] з матір`ю та щодо розподілу майна сторони на цей час не мають. Згідно ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача і відповідача. Питання щодо відшкодування судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України у позові не заявлено, у зв`язку з чим, відповідно до ч.1 ст. 13, ч.ч.2, 4 ст. 12 ЦПК України, судом не вирішується. Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абз.2 ч.3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved