Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

10.08.2020 року [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.05.2014 року на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] до розміру 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з моменту звернення до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він від першого шлюбу з [PERSON] , має дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої за рішенням суду з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку. Позивач також перебував у шлюбі з [PERSON] , який 18.06.2019 року було розірвано. Від другого шлюбу має ще одну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що не має можливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі на спільну з відповідачкою дитину, в зв`язку з необхідністю утримання ще однієї дитини. На теперішній час позивач тимчасово безробітний, будь яких заробітків чи доходів від здійснення будь-якої трудової діяльності, в тому числі як найманого працівника, не має, однак періодично, неофіційно працює. Позивач зазначає, що якщо суд не зменшить розмір аліментів до офіційного працевлаштування, державним виконавцем буде нараховуватись заборгованість виходячи із середньої заробітної плати по місту Дніпропетровську, що на момент подання заяви складає близько 11000 грн., а тому сума у розмірі 2750 грн. щомісячно лише на одну дитину є непосильною та ставить у скрутне становище його родину, а у разі виникнення заборгованості він навіть не матиме можливості її погасити. Крім того за станом здоров`я він потребує значних коштів на лікування та періодичне обслідування. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.08.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.18). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.10.2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.34). В судове засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] разом з позовною заявою надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.14). Відповідач [PERSON] через канцелярію суду 17.02.2021 року надала заяву про розгляд справи без її участі, просить в задоволенні позову відмовити (а.с.50). На підставі ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до положень ст.89 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов наступного висновку. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 22.09.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області (а.с.8). 12.05.2014 року Енергодарським міським судом Запорізької області було винесено рішення про стягнення з [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Енергодар Запорізької області, проживає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка проживає по [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 26.03.2014 року (а.с.7). В матеріалах справи маються копії медичної документації, щодо стану здоров`я [PERSON] , згідно з яких позивач знаходився на лікуванні з діагнозом: хронічний гепатит С, та згідно медичних висновків має хвороби зі спиною (а.с.11-13, 23-29). Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач [PERSON] надала суду копії медичної документації про стан здоров`я дитини сторін - [PERSON] , копію довідки про свою середню заробітну плату та копію довідки-розрахунку заборгованості за підписом старшого державного виконавця Кравченко Ю.О. (а.с.41-45). Як на підставу зменшення щомісячного розміру аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини з 1/4 частки на 1/6 частку, позивач вказує на те, що у нього змінилось матеріальне становище, на теперішній час тимчасово безробітній та має захворювання, які потребують лікуванню та періодичному обстеженню. Разом з тим, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною 2\~статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України визначено,\~що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 05.07.2011 року «Правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб`єктами сімейних правовідносин»). Згідно приписів ст.141 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку. Абзацом 2 частини 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, абзацом 3 частини 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положення статті 192 СК України, тільки вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, при цьому, суд, вирішуючи питання, керується принципом «максимально можливим урахуванням інтересів дітей». Судом встановлено, що позивач повторно уклав шлюб з [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 05.09.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Станом на дату звернення до суду позивач також має ще одного сина [PERSON] , [INFO] , від другого шлюбу, однак не має аліментних зобов`язань відносно його утримання. Щодо посилань сторони позивача на наявність на його утриманні ще однієї дитини від другого шлюбу, суд вважає такі посилання безпідставними враховуючи на відсутність даних чи доказів, які б свідчили на те, що позивач її надає (квитанції, чеки, тощо). Також, слід зазначити, що з наявних у суду матеріалів справи, у тому числі, копій медичної документації, копій свідоцтв про народження дітей не можливим є встановлення зміни матеріального стану позивача в частині його погіршення, оскільки стороною позивача не надано доказів, які б вказували на розмір доходу позивача, який він отримує як на дату звернення до суду так і на дату розгляду справи судом. Тимчасова непрацездатність позивача на думку суду не свідчить на неможливість сплати аліментів так як доказів отримання іншого доходу чи доказів відсутності у позивача доходу взагалі, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст.83 ЦПК України, сторони повинні надати суду докази. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріали справи не містять даних які б свідчили на неможливість позивача надавати відповідачу матеріальну допомогу на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі про який просить відповідач, або на наявність інших обставин, які б могли бути враховані судом під час вирішення даної справи та вплинути на зміну розміру аліментів про яку просить позивач (ч.1 ст.182 СК України). За зазначеного вище, у сукупності з дослідженими у справі матеріалами, судом не встановлено наявності достатніх, належних, допустимих, достовірних доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно «поза розумнім сумнівом» доводили обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а припущення відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, судом до уваги не беруться, у зв`язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed