Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

12.02.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що сторони 17.08.1996 року зареєстрували шлюб, від якого народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинено, 16.04.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач є працездатною особою, має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, але добровільно надавати матеріальну допомогу відмовляється. Враховуючи, що самостійне утримання двох неповнолітніх дітей ставить позивача в тяжке матеріальне становище, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, щомісячно, до їх повноліття. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, але надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями. До суду надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов визнає в повному обсязі, проти стягнення аліментів не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.08.1996 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Кам'янсько-Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану (актовий запис № 51), видано Свідоцтво про укладення шлюбу, серії [NUMBER] (а.с. 4). 16.04.2014 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб розірвано. Відповідно до свідоцтв про народження, (серії [NUMBER] виданого Кам'янсько-Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану 29.06.1997 року), (серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області20.03.2008 року), батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3,5). Таким чином, судом встановлено, що на цей час неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] повністю знаходяться на утриманні позивача та проживають разом з останньою. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання спільних дітей не надає, хоча є працездатним. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч.ч. 7,8 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Законом України «Про Державний бюджет 2015 року» встановлюються прожиткові мінімуми для різних категорій населення України, для дитини віком до 6 років (з 01.01.2015 року по 01.12.2015 року) встановлено прожитковий мінімуму 1032 гривень, а з 1 грудня - 1 167 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з з 01.01.2015 року - 1286 грн., а з 01.12.2015 року - 1 455 грн. Таким чином, приймаючи до уваги інтереси неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], їх стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб, враховуючи прожитковий мінімум на дітей відповідного віку, встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік», суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], що підлягає стягненню з [PERSON] повинен щомісячно складати по 1/6 частині від усіх видів його доходу на кожну дитину, починаючи з дати подачі позову. Так як, позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст.88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved