Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

11.04.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - ДП «ОГХК») про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду до участі у справі, як третю особу залучено первинну профспілку «Свободу Праці» державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - ПП «СП» ДП «ОГХК») на боці позивача. В обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що 11.03.2016 року її незаконно звільнено з філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» (далі - філія «ВГМК») ДП «ОГХК» з посади інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату на підставі наказу № 375 від 21.12.2015 року про скорочення чисельності та штату працівників. Відповідач порушив порядок звільнення, оскільки позивачем повідомлено роботодавця про членство у профспілці ПП «СП» ДП «ОГХК», однак відповідач не звертався із поданням про надання згоди на розірвання трудового договору із нею. Порушено п. 2.10 Колективного договору філії «ВГМК» ДП «ОГХК» щодо обов'язку адміністрації недопускати необґрунтованого скорочення робочих місць. Змінивши до початку розгляду справи по суті підстави позову, [PERSON] доповнила його наступними обґрунтуваннями і зазначила, що відповідачем не проводились заходи з метою запобігання скороченню чисельності та штату працівників, попередні консультації з ПП «СП» ДП «ОГХК» щодо пом'якшення несприятливих наслідків цього скорочення. Тобто порушено порядок скорочення. Позивачу пропонувались не всі вакансії, наявні на підприємстві, зокрема, інженера-проектувальника 2 категорії проектного відділу, яка була вакантною до 17.02.2016 року. Тобто позивач не вжив необхідних заходів для працевлаштування позивача за його згодою. В процесі скорочення чисельності та штату працівників не здійснювалось порівняння кваліфікації та продуктивності праці позивача з іншими працівниками, що займають аналогічні посади на комбінаті. Не визначено та не враховано переважне право на залишення на роботі. Просила поновити її на роботі на посаді інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату у філії «ВГМК» ДП «ОГХК». Збільшивши в процесі судового розгляду позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10163,70 грн. (а.с. 138). Позивач та її представник в судовому засіданні позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представник третьої особи позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Лісковська О.А. проти задоволенні позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити, оскільки відповідачем дотримані положення діючого законодавства при звільненні позивача. Подала письмові заперечення проти позову (а.с. 87-89, 118, 119). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 02.10.2014 року прийнята в порядку переведення з філії «ВГМК» ПрАТ «Кримський Титан» у відділ капітального будівництва та ремонтів управління комбінату інженером другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро (а.с. 10 зв.) Згідно копії заяви позивача, вона просила прийняти її до членів ПП «СП» ДП «ОГХК» 20.12.2015 року (а.с. 13, 41). З цього питання цього ж дня видано наказ про прийняття у профспілку за підписом керівника ПП «СП» ДП «ОГХК» за № К/201215-1, який також занесене до книги наказів копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 145, 146). Відповідно до п. 2.1.1., 2.1.2. Статуту ПП «СП» ДП «ОГХК» підставою для вступу до профспілки є заява, у час між зборами профспілки прийом до профспілки здійснюється керівником профспілки (а.с. 30-33). Згідно наказу № 375 від 21.12.2015 року філії «ВГМК» ДП «ОГХК» про внесення змін до штатного розпису посад службовців, розстановки чисельності робітників та скорочення штату і чисельності працівників управління комбінату, з 01.03.2016 року заплановано виключення посад згідно додатку 1, зокрема, інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів, тобто тієї посади, яку на той час займала позивач. З наказом вона ознайомлена 21.12.2015 року (а.с. 90-92). Відповідно до протоколу № 1 зборів ПП «СП» ДП «ОГХК» від 05.12.2015 року до виконавчого комітету первинної профспілки обрано [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 39) Участь у засіданні брали шість осіб, а саме, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 40). 28.12.2015 року [PERSON] попереджена про наступне вивільнення (№ 6340 від 28.12.2015 року), одночасно їй запропоновано дев'ять вакантних посад, згідно додатку 1. З попередженням про наступне вивільнення вона ознайомлена 11.01.2016 року, від запропонованих вакансій відмовилась 11.01.2016 року. Також 20.01.2016 року [PERSON] у зв'язку з майбутнім вивільненням пропонувалися для працевлаштування п'ять вакантних посад від яких вона відмовилась 22.01.2016 року (а.с. 93-95). Листом від 26.01.2016 року за вих. № 1 ПП «СП» ДП «ОГХК» звернулася до директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» з проханням включити керівника ПП «СП» до робочої групи для визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із скороченням чисельності або штату (а.с. 43). 27.01.2016 року [PERSON] подала заяву про виключення її з членів профспілки працівників металургійної і гірничодобувної промисловості (а.с. 99). З листа від 28.01.2016 року за вих. № 3, виготовленого на бланку ПП «СП» ДП «ОГХК» за підписом члена профспілки [PERSON] повідомлено директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» про те, що вона є членом ПП «СП» ДП «ОГХК» (а.с. 12, 97). Згідно доповідної записки за вих. № 09 від 29.01.2016 року на ім'я директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» за підписом заступника директора з правових, корпоративних та правових питань, здійснивши попередній розгляд листа ПП «СП» ДП «ОГХК» за № 3 від 28.01.2016 року, що надійшов на адресу філії того ж дня, зроблено висновок про те, що лист щодо [PERSON] не підлягає розгляду, оскільки він підписаний особою, яка не уповноважена на це ([PERSON] замість [PERSON].). Він також не може бути розглянутий, як заява [PERSON], оскільки не відповідає вимогам ч. 7 ст. 5, ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян» (а.с. 98). 01.02.2016 року ПП «СП» ДП «ОГХК» направила на адресу філії «ВГМК» звернення за вих. № 1 щодо обґрунтування причин скорочення чисельності і штату працівників (а.с. 15, 44). Згідно наказу № 98 (розпорядження про припинення трудового договору (контракту) від 11.03.2016 року [PERSON] звільнена з посади інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказ підписано директором філії, тобто повноважною особою. З наказом позивач ознайомлена 11.03.2016 року, що не заперечує (а.с. 96). В судовому засіданні пояснила, що повний розрахунок з нею проведено, трудову книжку отримала. Згідно листа ПП «СП» ДП «ОГХК» від 15.04.2016 року за вих. № 1 на вих. № 01-12/1705 від 05.04.2016 року, надано інформацію щодо членів ПП «СП» ДП «ОГХК», зокрема щодо [PERSON] (а.с. 100, 101). Письмове обґрунтування проекту рішення про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору, підписане членом ПП «СП» [PERSON], тобто самим позивачем (а.с. 80-83). Відповідно до протоколу № 23/04/16-1 засідання виконавчого комітету ПП «СП» ДП «ОГХК» від 23.04.2016 року, розглядалось питання щодо надання згоди на звільнення [PERSON] Прийнято рішення про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] та надання на адресу суду письмового висновку про відмову в наданні згоди на її звільнення. Участь у засіданні виконкому брали шість осіб, зокрема, члени виконкому ПП «СП» ДП «ОГХК» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 85). Попри те, що у реєстрі прізвище позивача не зазначено, однак вказаний вище протокол містить відомості про її виступ під час засідання. Згідно письмового висновку від 24.04.2016 року за вих. № 1 на запит суду ПП «СП» ДП «ОГХК» надана відповідь про те, що виконавчий комітет на засіданні 23.04.2016 року у присутності [PERSON] розглянув це звернення по якому було прийнято рішення про відмову у наданні згоди на її звільнення в зв'язку з тим, що підприємство не є збитковим, скорочення є неогрунтованим, вбачається підстави для збільшення оплати праці, недостатність дій щодо створення нових робочих місць на комбінаті та забезпечення продуктової зайнятості його працівників, скорочення призведе до збільшення соціальної напруги, порушено принцип рівності профспілок, порушено встановлений порядок вивільнення, адміністрація не зверталась до профспілки для отримання попередньої згоди на розірвання договору з [PERSON] Їй не пропонувалась вакансія інженера-проектувальника другої категорії проектного відділу, яка була вакантною до 17.02.2016 року, тобто порушені положення Колективного договору, ч. 1 ст. 43 КЗпП, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП, ч. 2 ст. 40 КзпП, п. 1 ст. 40 КЗпП. Не здійснювалось порівняння кваліфікації та продуктивності праці [PERSON] з іншими працівниками, що займали аналогічні посади на комбінаті, порушено положення ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України. [PERSON] має загальний стаж роботи більше 37 років, з яких 29 років на комбінаті, має вищу освіту, дорікань і зауважень з роботи не має, виховує двох дітей (а.с. 76-79). В судовому засіданні позивач пояснила, що її діти на теперішній час є повнолітніми, що не заперечувалось іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно доповідної записки від 26.04.2016 року за підписом начальника юридичного відділу за період 2015 року та січень-лютий 2016 року жоден із договорів та додаткових угод [PERSON] не візувала, як відповідальна особа. Згідно даних бухгалтерського обліку філії обліковується за одним із вказаних договорів (ТОВ «Гідроспецсервіс» № 273-2 від 20.02.2015 року) дебіторська заборгованість. За період з моменту виникнення заборгованості, тобто з 25.11.2015 року службові записки за цей період не подавались (а.с. 105). Вказана доповідна не могла вплинути на вирішення питання щодо оцінки кваліфікації позивача під час процедури її звільнення, оскільки складена вже після 11.03.2016 року. Посилаючись на довідку від 30.12.2015 року ревізії фінансово-господарської діяльності філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДП «ОГХК» за період з 01.01.2013 року по 30.09.2015 року, представник відповідача пояснила, що позивач неналежним чином виконувала свої обов'язки, зокрема, щодо надання інформації щодо руху договорів, що також підтверджується копією журналу вхідних, вихідних та внутрішніх документів (а.с. 106-108, 128, 148-159). Долучені до матеріалів справи копії журналів вхідної та вихідної кореспонденції ПП «СП» ДП «ОГХК» містять записи щодо відправлень, які долучені до матеріалів справи та мають значення для розгляду справи, зокрема, про лист від 28.01.2016 року за вих. № 3, наказ про прийняття в члени профспілки, звернення про повне, розгорнуте економічне обґрунтування причин скорочення, повідомлення про відмову на розірвання трудового договору з [PERSON] (а.с. 139-146). ПП «СП» ДП «ОГХК» є юридичною особою, її внесено до ЄДРПОУ 07.08.2015 року, юридичну особу уповноважений представляти [PERSON] Профспілка пройшла легалізацію на підтвердження заявленому статусу, про що видано свідоцтво № 5 від 24.07.2015 року (а.с. 28, 34-38). Листом від 21.01.2016 року за вих. № 1 директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» повідомлено про те, що на підприємстві створено ПП «СП» ДП «ОГХК» (а.с. 29). Визнано, що профспілка легалізована належним чином. Вказаний лист філією «ВГМК» ДП «ОГХК» отримано, що представником відповідача в судовому засіданні не заперечується. Утворення, функціонування ПП «СП» ДП «ОГХК», правомочність вирішення питань про надання чи ненадання згоди на звільнення працівників, які є членами профспілки особами, які беруть участь у справі, визнається, тому це не підлягає доведенню, виходячи з положень ст. 61 ЦПКУ. ДП «ОГХК» є правонаступником ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат». Підприємство є юридичною особою. Філія «ВГМК» ДП «ОГХК» є відокремленим структурним підрозділом і не є юридичною особою, структура та штатний розклад філії затверджується генеральним директором підприємства. Працівники філії призначаються на посаду і звільняються з посади наказом директора філії (а.с. 59-70). Пунктом 2.10 Колективного договору передбачено, що адміністрація зобов'язується не допускати необґрунтованого скорочення робочих місць. Рішення, наслідком якого може бути звільнення працівників у зв'язку з цим скороченням, приймати тільки після попереднього інформування та обговорення з Профкомом у терміни, передбачені чинним законодавством. Згідно п. 2.11 Колективного договору вживати заходи щодо запобігання масовим звільненням працівників з ініціативи адміністрації. Згідно п. 2.11, 2.15 Колективного договору інформувати Профком про заплановане проведення на комбінаті реструктуризації, корпоратизації, передприватизації, підготовки, приватизації. Передачі об'єктів з державної до комунальної власності, перепрофілювання, часткової зупинки або ліквідації комбінату. У першочерговому порядку запроваджувати заходи виробничого, організаційного, управлінського характеру і лише у випадках, коли вони не призвели до позитивних змін, вживати заходи, які зачіпають соціально-економічні права та інтереси трудового колективу. Проводити попередні консультації з профкомом з метою опрацювання заходів щодо пом'якшення несприятливих наслідків цих процесів (а.с. 45-58). Згідно посадової інструкції інженера 2-ї категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату до завдань та обов'язків входить підготовляє документи для укладення договорів, веде облік укладених договорів, реєструє договори підряду, готує матеріали по пред'явленню претензій (а.с. 102-104). Згідно копії диплому позивача Серії [NUMBER], вона закінчила повний курс по спеціальності «технологія та комплексна механізація відкритої розробки родовищ корисних копалин» отримала кваліфікацію гірничого інженера. Отримала диплом спеціаліста (а.с. 109). Згідно копії посадової інструкції інженера-проектувальника 2 категорії будівельної групи будівельного сектору проектного відділу управління комбінату кваліфікаційними вимогами є наявність вищої освіти відповідного напрямку (магістр, спеціаліст); для магістра - без вимог до стажу роботи, для спеціаліста - стаж роботи на посаді інженера-проектувальника не менше 2-х років. Інженер-проектувальник має розробляти проектну документацію на нове будівництво, реконструкцію, розширення, ремонт та технічне переоснащення об'єктів комбінату (а.с. 111-117). Згідно п. 4.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Комбінату, що є Додатком № 1 до колективного договору Фіолії «Вільногірський ГМК « ДП «ОГХК» на 2015-2016 роки передбачає обов'язок адміністрації переглядати застрілі нормативи чисельності робітників та службовців (а.с. 120-127). Станом на 01.08.2015 року відповідно до схеми організаційної структури відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату філії «ВГМК» ДО «ОГХК» до його складу входила посада у кошторисно-договірному та плановому бюро була передбачена одна посада інженера 2 категорії, яку і займала позивач (а.с. 129). Станом на 01.03.2016 року відповідно до схеми організаційної структури відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату філії «ВГМК» ДО «ОГХК» до його складу не входить займана раніше позивачем посада, а саме, у планово-економічному та кошторисно-довідковому бюро посада інженера 2 категорії не передбачена (а.с. 130). Станом на 01.11.2015 року відповідно до схеми організаційної структури проектного управління комбінату філії «ВГМК» ДО «ОГХК» до його складу входили 3 шатні одиниці інженерів-проектувльників 2 категорії у будівельній групі та одна штатна одиниця інженера-проектувальника (з естет.) 2 категорії (а.с. 132). Станом на 24.02.2016 року відповідно до схеми організаційної структури проектного управління комбінату філії «ВГМК» ДО «ОГХК» до його складу входили 2 посади інженерів-проектувльників 2 категорії у будівельній групі (а.с. 131). Копії заяви про переведення на посаду інженера-проектувальника другої категорії будівельної групи будівельного сектору проектного відділу управління від 28.12.2015 року, заяви від 07.02.2016 року про відкликання попередньої заяви та копія наказу про переведення за основним місцем роботи від 27.02.2016 року за № 83-П є неналежними доказами в розумінні положень ст. 58 ЦПК України (а.с. 133-135). Згідно протоколу № 05/03/16-1 засідання Виконавчого комітету ПП «СП» ДП «ОГХК від 05.03.2016 року до складу виборноно органу профспілки обрано [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно протоколу № 19/03/16-1 від 19.03.2016 року затверджено рішення Виконавчого комітету про обрання членів Виконавчого комітету ПП «СП» ДП «ОГХК» (а.с. 160-166). Вказані рішення прийнято після звільнення позивача з підприємства відповідача, і вказані члені виконкому приймали участь у засіданні виконкому щодо розгляду питання про надання згоди на звільнення [PERSON] Згідно ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Звільнення може відбуватися не раніше закінчення двомісячного строку з моменту попередження. За приписами п. 10 ст. 247 КЗпП, ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 43 КЗпП та ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.05.1999 р. № 1045-ХІV, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Стаття 42 КЗпП України дає право адміністрації при скорочені чисельності штату працівників надавати переважне право на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. При звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню. Власник або уповноважений ним орган при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці повинен дотримуватися вимог статті 42 КЗпП, якою встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, сімейним - при наявності двох і більше утриманців, особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. За приписами п. 10 ст. 247 КЗпП, ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Згідно рішення Конституційного суду України по справі № 1-31/98 питання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішує професійна спілка, яка діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник. Щодо твердження позивача в позовній заяві про те, що їй необґрунтовано не була запропонована посада інженера-проектувальника другої категорії будівельної групи будівельного сектору проектного відділу управління комбінату, то слід зазначити, що проаналізувавши зміст посадової інструкції по вказані посаді, посадової інструкції інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату, тобто по тій посаді, яку займала позивач до звільнення, можна дійти висновку, що коло обов'язків робітників по цим посадам не є ідентичним. Також, оглянувши диплом позивача, встановлено, що вона має кваліфікацію гірничого інженера, що не свідчить про те, що вона має відповідний рівень підготовки у галузі будівництва. Твердження представника позивача про те, що позивач займала аналогічну посаду на іншому підприємстві є голослівним та нічим не підтвердженим. Щодо не проведення порівняння кваліфікації та продуктивності праці позивача з іншими працівниками, що займали аналогічні посади на комбінату, то в процесі судового розгляду встановлено, що аналогічних посад на комбінаті не було, а тому під час розгляду справи не вбачається за можливе оцінити продуктивність праці і кваліфікація позивача та інших працівників з метою визначення працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що у філії «ВГМК» ДП «ОГХК» мали місце зміни в організації виробництва та праці, зокрема скорочення штату працівників. Аналізуючи обставини, пов'язані з предметом спору, суд вважає, що намічуване вивільнення відповідно до наказу № 375 від 21.12.2015 року мало відбутися 01.03.2016 року при цьому слід зазначити, що про свою легалізацію ПП «СП» ДП «ОГХК» повідомила філію «ВГМК» тільки у січні 2016 року, а не на час видання наказу № 375. З матеріалів справи випливає, що [PERSON] попереджена про наступне вивільнення 11.01.2015 року, а звільнена 11.03.2016 року у останній день двухмісячного строку відповідно до наказу № 98 від 09.03.2016 року, тобто, виходячи з положень ст. 253, ч. 3 ст. 254 ЦК України та ч. 1 ст. 49-2 КЗпП в останній день двухмісячного строку, тому фактично не додержано строк попередження працівника про звільнення, однак сам по собі факт невчасного попередження про звільнення суд не розглядає як самостійну підставу для поновлення на роботі. Щодо листа від 28.01.2016 року зв вих. № 3, виготовленого на бланку ПП «СП» ДП «ОГХК» за підписом члена профспілки [PERSON] в судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що вказаний лист отримано філією, однак не розглянуто, оскільки [PERSON] не мала повноважень на підписання цього листа, як представник ПП «СП» ДП «ОГХК» та вказаний лист від її імені не відповідав вимогам ЗУ «Про звернення громадян». При цьому представник позивача пояснив, що позивач, як член профспілки, має право на підписання листа на бланку профспілки від свого імені. Попри наявні протиріччя у оформленні листа від 28.01.2016 року за вих. № 3, матеріалами справи підтверджується, що філія «ВГМК» ДП «ОГХК» вказаний лист отримала, однак до часу звільнення позивача 11.03.2016 року роботодавець до профспілки не звернувся, не уточнив чи є позивач членом ПП «СП» ДП «ОГХК», відомості про осіб, які є членами профспілки філією «ВГМК» ДП «ОГХК» отримано 15.04.2016 року у відповідь на її звернення від 05.04.2016 року, тобто вже після звільнення позивача. Те, що з 20.12.2015 року до подання 27.01.2016 року заяви про виключення її з членів профспілки працівників металургійної і гірничодобувної промисловості [PERSON] була одночасно членом двох профспілок, що прямо заборонено статутом ПП «СП» ДП «ОГХК» (п. 2.2.3), не має правового значення для розгляду справи, оскільки будь-які несприятливі наслідки у зв'язку з цим щодо позивача не настали, з членів ПП «СП» її до теперішнього часу згідно пп. 2 п. 2.4.1 Статуту не виключено. Заяви на переведення [PERSON] не написала, тим самим відмовилась від переведення. Оцінюючи докази, надані в підтвердження факту дотримання відповідачем порядку вивільнення, суд прийшов до висновку, що філія «ВГМК» ДП «ОГХК» виконала згідно закону, покладений на підприємство обов'язок прийняття заходів щодо працевлаштування позивача з метою уникнення її звільнення за скороченням штату та чисельності працівників. Однак, підприємством порушено вимоги ст. 247 КЗпП, ст. 43 КЗпП, ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки директор філії «ВГМК» ДП «ОГХК» не звертався до ПП «СП» ДП «ОГХК» щодо наданні згоди або відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, хоча у даному випадку таке зверненя є обов'язковим,. Згідно рішення Конституційного суду України по справі № 1-31/98 питання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішує професійна спілка, яка діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник. На [PERSON], як члена профспілки, поширюються гарантії встановлені законом. В даному випадку згода профспілки не була отримана взагалі і під час судового розгляду суду подано висновок про відмову ПП «СП» ДП «ОГХК» у наданні згоди на звільнення позивача. Згода виборного органу первинної профспілкової організації є елементом підстави для звільнення. Не має значення час отримання висновку профспілки, тобто роботодавцем або судом. Однак ненадання згоди на звільнення означає, що підстав для звільнення немає, а це тягне поновлення працівника на роботі. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що письмове обгрунтвання відмови у наданні згоди на звільнення [PERSON] підписано нею самостійно (а.с. 80-83), оскільки рішення про ненадання згоди прийнято колегіально, за участі членів виконкому (п. 10 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності») та позивача, підтримано одноголосно та викладено письмово від імені ПП «СП» ДП «ОГХК» в листі від 24.04.2016 року. Посилання представника позивача та позивача на те, що скорочення чисельності та штату працівників є порушення п. 2.10 Колективного договору, не може бути прийнято до уваги, оскільки суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. При цьому слід враховувати положення ст. 64 ГК України щодо свободи розсуду суб'єкта господарської діяльності. Слід зазначити, що суд не може обговорювати питання про доцільність проведення скорочення штату на підприємствах, в установах, організаціях. Це право належить виключно роботодавцю, а суд має лише перевірити дотримання законодавства про порядок звільнення. Аналіз положень ст. 43, ст. 252 КЗпП, ст.ст. 38, 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» свідчить про те, що питання про надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом профспілки, належить до виключної компетенції профспілки і підлягає самостійному вирішенню, з урахуванням мети створення профспілки - здійснення захисту трудових прав і інтересів членів профспілки. Із роз'яснень, викладених у пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 вбачається, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. У справі, що розглядається, після звернення суду щодо надання згоди на звільнення [PERSON], 23.04.2016 року виконавчий комітет ПП «СП» ДП «ОГХК» у складі шести осіб своїм рішенням не надав згоди на звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП із займаної нею посади. Виходячи з цього, висновок ПП «СП» ДП «ОГХК» слід визнати таким, що має юридичне значення. Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-703цс15 від 01.07.2015 року, висновок про правильне застосування ст. 43 КЗпП та ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» викладено, зокрема у постановах ВСУ від 24.09. 2014 року та від 22.10.2014 року. Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Разом з тим, оскільки у зазначеному висновку не досліджувалося питання значення терміну «обґрунтованості» або «необґрунтованості» рішення профспілкового комітету, Судова палата у цивільних справах ВСУ вважає за необхідне зазначити наступне. В аспекті положень ч. 7 ст. 43 КЗпП і ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, ст.ст. 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним. Ознайомившись зі змістом письмового висновку ПП «СП» ДП «ОГХК» від 24.04.2016 року, суд дійшов висновку, що відмова є достатньо, добре аргументованою, рішення прийнято колегіально, винесене на прохання суду, в якій чітко виражено волю ПП «СП» ДП «ОГХК» щодо відмови у наданні згоди на звільнення з роботи працівника з підстав п. 1 ст. 40 КЗпП. Містить посилання на положення ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а також на положення колективного договору. Воно також ґрунтується на ділових (професійних) якостях працівника. Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача, поновити її на посаді інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату у філії «ВГМК» ДП «ОГХК» з 12.03.2016 року, тобто з наступного дня після звільнення. Одночасно з ухваленням рішення про поновлення працівника на роботі суд приймає і рішення про виплату йому середньої зарплати за час вимушеного прогулу, яким і є період, під час якого працівника було звільнено без законної підстави. Період прогулу встановлюється з дати звільнення до дати прийняття рішення про поновлення згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Отже, на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП та у зв'язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.03.2016 року по 13.05.2016 року. Середньоденна заробітна плата позивача згідно довідки № 813 без урахування податку на доходи та обов'язкові збори становить 225,86 грн. (а.с. 16). На час ухвалення судом рішення 13.05.2016 року позивач не працює 43 дні з урахуванням вихідних та святкових днів, тому за вимушений прогул їй підлягає до стягнення 9711,98 грн. (225,86 Х 43) без урахування податку на доходи та обов'язкові збори. При цьому позивач просила стягнути на її користь 10163,70 грн., однак підстав для задоволення цієї вимоги в більшому розмірі ніж 9711,98 грн. судом не вбачається. Тому позов має бути задоволено частково. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, положення ЗУ «Про судовий збір» щодо мінімального розміру судового збору, а також те, що позивачем заявлено дві вимоги, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати (судовий збір) в сумі 1102,40 грн. Згідно зі п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення незаконно звільненого працівника та про присудження працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах платежу за один місяць в сумі 6775,80 грн. (225,86 Х 30) підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial