Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

10.08.2018 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку за даною адресою. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. Позивач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилась дитина [PERSON], [INFO] відповідач по справі, якого було зареєстровано за адресою: [INFO]. Весною 2004 року відповідач разом зі своєю матірю виїхали з квартири позивача, а 2009 році шлюб між позивачем та [PERSON] розірваний. З того часу, позивач не спілкується з дитиною, та ніколи його не бачив. Відповідач не мешкає протягом 14 років у квартирі позивача, його речей у квартирі не має, та договір про збереження житла за відсутності відповідача не укладався, жодних домовленостей щодо цього також не було. Позивач змушений сплачувати комунальні послуги за відповідача, нести додаткові витрати, що створює для нього незручності, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач своїм право на подання відзиву не скористався. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами. 10.08.2018 року вказана позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 15.08.2018 року було прийнято до розгляду дану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.11.2018 року було закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що відповідач є сином позивача. Позивачу та членам його родини [PERSON], [PERSON], та [PERSON] на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наданим до суду свідоцтвом про право власності на житло від 27.04.1994 року. (а.с. 12). Відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 13.07.2000 року, що підтверджується довідкою про зареєстрованому у житловому приміщенні осіб від 30.07.2018 року. Відповідно до наданого до суду Акту про не проживання прописаних у квартирі осіб, відповідач протягом чотирнадцяти років не проживає у спірній квартирі. Вказаний факт реєстрації відповідача в належній позивачу квартирі порушує його права як власника, та змушує нести додаткові витрати, тому він звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9\~ЖК Української\~РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з частиною другою\~статті 405\~ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статтей 71\~, 72\~ЖК\~Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Як роз'яснено у п. п. 10, 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР\~), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність\~причин відсутності\~особи за\~місцем проживання\~визначається судом\~у кожному\~конкретному випадку\~з урахуванням\~обставин справи\~та правил\~ ЦПК\~України щодо оцінки доказів. Таким чином, встановивши, що відповідач дійсно не проживає у спірній квартирі протягом багатьох років, проживає в іншій квартирі, та має там постійне місце проживання, оплату комунальних послуг не здійснює, та доказів того, що створені перешкоди для вселення відповідача у квартиру позивача протягом останнього року матеріали справи також не містять, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved