Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

11.02.2014 року позивач звернулась в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 липня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 30130 гривень, котрі останній зобов'язувався повернути до 01 грудня 2013 року. В порушення умов договору [PERSON] грошову суму за договором позики в установлений термін позивачу не повернув. Позивач зверталась до нього з проханням повернути борг, проте він повідомив, що повернути борг не може оскільки в нього немає коштів, став уникати зустрічі з неї. Станом на 11 лютого 2014 року сума боргу відповідачем так і не повернута. Враховуючи те, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики врахувавши три проценти річних суму в розмірі 30280,65 гривень, а також судові витрати у справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що гроші у борг не брав, однак перебував на роботі в підприємця [PERSON], та під час проведення ревізії була встановлена недостача коштів при реалізації товару на загальну суму 30130 гривень, тому під психологічним тиском [PERSON], який полягав у нецензурному висловлюванні, був змушений написати розписку про отримання від [PERSON] боргу в сумі 30130 грн. з кінцевою датою повернення - 01 грудня 2013 року. Через що виникла недостача пояснити не може. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, показання свідків, дослідивши представлені у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1048 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і в установлений строк (термін). Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики, який був укладений в усній формі, та його умов відповідач надав позивачу письмову розписку від 10.07.2013 року, яка посвідчує той факт, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 30130 грн., які зобов'язувався повернути до 01.12.2013 року (а.с. 6). Та обставина, що дану розписку відповідач написав під психологічним тиском [PERSON] спростовується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Крім того, останній взагалі заперечив будь-який психологічний тиск на [PERSON] при написанні розписки та повідомив, що при виявленні недостачі [PERSON] визнав дану недостачу і сказав, що кошти витратив на власні потреби. Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України - якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на свідченнх свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Враховуючи дану норму, договір позики між позивачем та відповідачем повинен був укладатись у письмовій формі, оскільки сума, а саме 30130 грн. перевищує у десять разів встановлений законом неоподаткований мінімум громадян., а саме більше 170 гривень. Недійсність даного договору, а саме передача коштів, не може доводитись показаннями свідків. Тому, відповідач не має права використовувати свідчення свідків як докази у справі, і має надати інші докази. Однак інших доказів [PERSON] не надав. Крім цього, [PERSON] не звертався до Шацького РВ УМВС України у Волинській області по факту вчинення відносно нього психологічного тиску при написанні розписки. [PERSON] у вказаний в борговій розписці термін борг за договором позики позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором або законом. 3 % річних від даної суми становить: 30130/100%*3 %/12 місяців*2 місяці (грудень, січень) = 150,65 гривень. Загальна сума становить: 30130 + 150,65 = 30280,65 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь позивача 30280,65 грн. боргу а також судові витрати в розмірі 302 грн. На підставі статей 526, 530, 625, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051 ЦК України,

Outcome: approved