Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

11 листопада 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 від усіх його доходів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до повноліття дітей (а. с. 1-3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 10 жовтня 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають двох спільних дітей, а саме: неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 року. Діти проживають спільно з нею, знаходяться на її утриманні. Відповідач є працездатним, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, інших осіб на утриманні не має. Тому прохає суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх дітей до досягнення ними повноліття у розмірі 1/3 від усіх його доходів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до повноліття дітей. Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року позовна заява залишена без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків (а. с. 12). 08 грудня 2020 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 12 листопада 2020 року, позивачкою усунуто, надано позовну заяву у новій редакції (а. с. 15-18). Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та, з-поміж іншого, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а. с. 26), копія якої надіслана учасникам справи 30 грудня 2020 року за вихідним № 28444/20-вих/2/204/2070/20 (а. с. 27) та, яка отримана відповідачем 20 січня 2021 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 34). 05 лютого 2021 року на адресу суду надійшла заява відповідача (а. с. 35), в якій він прохає проводити розгляд справи за його відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 930, підтвердженням чого є копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 22). Сторони від шлюбу мають двох дітей: неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 серпня 2009 року, та неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 липня 2013 року (а. с. 23). 04 березня 2020 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Також, вимогами до ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року встановлено у розмірі - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Також, даним Законом визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який встановлено у розмірі: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , на час розгляду справи виповнилось 11 повних років, та [PERSON] - виповнилося 7 повних років. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання спільних дітей. Враховуючи вищевикладене, оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Тому суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 11 листопада 2020 року, тобто із дня звернення із позовом до суду, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених у справі обставин та відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial