Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

12.07.2021 р. представник позивача звернувся до суду з даним позовом, у якому просить усунути позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. В обґрунтування позову послався на те, що позивач являється власником вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, а відповідач, будучи зареєстрованим, як чоловік племінниці його покійної матері, житлом не користується і там не проживає з 1998 року. Ствердив, що реєстрація відповідача у цьому житлі призводить до зайвих нарахувань комунальних платежів, крім того порушує його право власності на цей будинок, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Покликаючись на норми цивільного законодавства просить задовольнити позовні вимоги. 22.07.2021 р. судом відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 22.11.2021 року підготовче провадження закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 10.12.2021 р.. 10.12.2021 р. будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судові засідання 03.09.2021, 11.10.2021, 22.11.2021, 03.12.2021 рр. не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2015 р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33581279 від 13.02.2015 р.. Згідно копії будинкової книги та довідки виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 19.07.2021 р., відповідач зареєстрований у спірному житловому будинку, як піднаймач з 14.11.2000 р.. Відповідно до акту КП «Комунальник» від 28.07.2020 р., відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає з 14.11.2000 р.. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 зазначеного Кодексу). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, а тому набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Фактичні обставини справи та наявні докази свідчать про те, що відповідач не проживає у житлі позивача, спільним побутом із ним не пов`язаний, договір щодо порядку проживання у спірному житловому приміщенні не укладався. Враховуючи наведене вище, суд вважає переконливими доводи позивача про те, що збереження реєстрації відповідача у житловому будинку перешкоджає повноцінно користуватися та розпоряджатися цим майном, призводить до необхідності нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Тому за відсутності законних чи договірних підстав відповідач не може надалі користуватися чужою власністю всупереч волі власників. За таких обставин і міркувань право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. Таким чином суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача у користь позивача.

Outcome: approved