Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

11 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебували у шлюбі з 23 квітня 1988 року по 26 січня 2016 року, коли рішенням Білопільського районного суду Сумської області шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу вона разом із відповідачем за спільні кошти придбали житловий будинок [ADDRESS], а також присадибну земельну ділянку площею 0,1627 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Право власності на будинок та земельну ділянку було зареєстровано за чоловіком [PERSON] Крім того, у 2014 році під час перебування з відповідачем у шлюбі ними був придбаний автомобіль ВАЗ 2111, д.н.з. [NUMBER] 2008 року випуску, який також був зареєстрований за відповідачем. Вартість спірного домоволодіння та присадибної земельної ділянки становить 125223,64 грн. Вартість спірного автомобілю становить 104540 грн. Посилаючись на те, що вказаний вище будинок, земельна ділянка та автомобіль були придбані під час шлюбу, а при поділі спільного майна подружжя частки є рівними, [PERSON] просить визнати за нею право власності на домоволодіння, а також земельну ділянку площею 0,0285 га для обслуговування житлового будинку, а автомобіль ВАЗ 2111, д.н.з. [NUMBER] 2008 року випуску виділити у приватну власність відповідачу [PERSON], оскільки вартість всього майна становить 229763,64 грн., частка кожного з подружжя становить 1/2, що еквівалентно 114881,82 грн., а різницю в сумі 10341,82 грн. вона готова компенсувати відповідачу. 18 березня 2016 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1627 га. Виділити у приватну власність [PERSON] автомобіль ВАЗ 2111, д.н.з. [NUMBER] 2008 року випуску, стягнувши на її користь компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля у розмірі 52270 грн. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Дорожинець Н.Г. у судовому засіданні 28 березня 2016 року підтримали первісний позов і просили визнати за [PERSON] право власності на житловий будинку [ADDRESS], а також на присадибну земельну ділянку площею 0,1627 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Автомобіль ВАЗ 2111, д.н.з. [NUMBER] 2008 року випуску просила виділити у приватну власність відповідачу [PERSON], оскільки вартість всього майна становить 234364,17 грн., частка кожного з подружжя становить 1/2, що еквівалентно 117182,09 грн., різницю в сумі 12642,08 грн. вона готова компенсувати відповідачу, вказана компенсація буде внесена на депозитний рахунок суду. 31 березня 2016 року позивач [PERSON] надала суду остаточну позовну заяву, датовану 28 березня 2016 року, в якій вона просила суд виділити їй у власність житловий будинок, земельну ділянку, відповідачу - автомобіль, стягнувши з неї компенсацію в сумі 12642 грн. на користь позивача. Уточнена позовна заява суду була надана 31 березня 2016 року. У судовому засіданні 31 березня 2016 року позивач [PERSON] остаточні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 28 березня 2016 року проти задоволення остаточного позову не заперечував, згоден на поділ майна, запропанований позивачем із сплатою йому компенсації у розмірі 12642,09 грн. 31 березня 2016 року відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, направив суду заяву про слухання справи без його участі, остаточну позовну заяву від 28 березня 2016 року отримав, з позовом повністю згоден. Заслухав позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони в справі перебували в шлюбі з 23 квітня 1988 року по 08 лютого 2016 року. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 січня 2016 року, яке набрало законної сили 08 лютого 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 27, 37). 04 серпня 2001 року, тобто під час шлюбу сторін у справі, на підставі договору купівлі-продажу були придбані: житловий будинок [ADDRESS], а також присадибна земельна ділянка площею 0,1627 га, з яких: 0,1341 га - ріллі та 0,0285 га для будівництва та обслуговування будинку за вказаною вище адресою (а.с. 10-12). Право власності на зазначений вище будинок та присадибну ділянку було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 14, 29). Як вбачається із ксерокопії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 05 листопада 2014 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, за [PERSON] було зареєстровано автомобіль «ВАЗ 211140», реєстр. номер [NUMBER] 2008 року випуску (а.с. 36). Згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд від 28 січня 2016 року вартість спірного домоволодіння станом на 28 січня 2016 року становить 91290 грн. (а.с. 9). Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,1627 га, на яку претендує позивач, становить 38534,17 грн. (а.с. 13, 47). Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 03 лютого 2016 року №03022016/1 ринкова вартість вказаного вище автомобіля «ВАЗ 211140», реєстр. номер [NUMBER], 2008 року випуску на час проведення експертизи складає 104540,80 грн. (а.с. 30-34). Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, норм розділу VII Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Відповідно до статті 22 КпШС УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі статтею 24 КпШС УРСР майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до статті 25 КпШС УРСР, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, враховуючи, що спірний автомобіль було придбано після набрання чинності Сімейного кодексу України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення Сімейного кодексу, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Згідно з ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61, ст. 63 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності з ч. ч. 2, 4 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У відповідності з абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно з абз. 1, 3 п. 25 вказаної постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на зміст ст. ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що житловий будинок [ADDRESS], а також присадибна земельна ділянка площею 0,1627 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства та автомобіль ВАЗ 211140, реєстр. номер [NUMBER] 2008 року випуску було придбано сторонами під час подружнього життя, у зв'язку з чим перелічене майно є їх спільною сумісною власністю та відповідно до ст. 70 СК України та ст. 22 КпШС УРСР їх частки в цьому майні є рівними. У судовому засіданні сторони не оспорювала вартості спірного майна. Судом встановлено, що загальна вартість спірного майна становить 234364,17 грн. (104540 грн. вартість автомобіля ВАЗ 211140», реєстр. номер [NUMBER] 2008 року випуску + 91290 грн. вартість спірного домоволодіння + 38534,17 грн. вартість спірної земельної ділянки площею 0,1627 га), а відтак кожному припадає по 117182,08 грн. Сторони дійшли згоди щодо поділу майна шляхом визнаня за [PERSON] право власності на житловий будинку [ADDRESS], а також на присадибну земельну ділянку площею 0,1627 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Автомобіль ВАЗ 2111, д.н.з. [NUMBER] 2008 року випуску підлягає виділенню у приватну власність відповідачу [PERSON] Оскільки вартість всього майна становить 234364,17 грн., частка кожного з подружжя становить 1/2, що еквівалентно 117182,08 грн., різницю в сумі 12642,09 грн. [PERSON] компенсує відповідачу в рахунок коштів внесених на депозит ТУ ДСА України в Сумській області в сумі 12642 грн. (а.с. 58). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи №6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене вище, а також те, що сторони в судовому засідані дійшли згоди щодо поділу спільного майна, згідно з квитанцією №114 від 30 березня 2016 року [PERSON] внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області 12642 грн., що дорівнює різниці вартості всього майна, що підлягає поділу між сторонами, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], а також на присадибну земельну ділянку площею 0,1627 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, припинивши право власності на вказане майно [PERSON] Припинити право власності [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки ВАЗ 211140, реєстр. номер [NUMBER] 2008 року випуску. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 12642,08 грн. компенсації, яка дорівнює різниці вартості всього майна, що підлягає поділу між сторонами, за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області згідно квитанції №114 від 30 березня 2016 року. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 1252,23 грн. за сплачений позивачем судовий збір при зверненні з позовом до суду та в розмірі 650 грн. за надання правової допомоги, а всього 1902,23 грн. (а.с. 1, 60). На підставі викладеного,

Outcome: approved