Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

11.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати договір № 004018 фінансового лізингу, який укладений 09 лютого 2016 року між ним та ТОВ « Лізингова компанія «Еталон» недійсним та стягнути з відповідача на його користь 25\~800 грн., які сплачені ним як комісія за організацію згідно договору фінансового лізингу № 004018 від 09.02.2016 року. Як на підставу задоволення його позовних вимог послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові суду від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15 . У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Пояснив, що його позиція щодо визнання спірного договору лізингу повністю узгоджується з практикою Верховного Суду України, що викладена у постанові цього від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15 . Також підтвердив ту обставину, що він 04.03.2016 року звертався до відповідача із заявою про розірвання договору лізингу, який був розірваний 09.03.2016 року, про що йому повідомив відповідач. Відповідач свого представника у судове засіданні не направив, надав суду заперечення на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу у відсутність їхнього представника. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Установлено, що 9 лютого 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладений договір № 004018 фінансового лізингу, предметом якого є придбання лізингодавцем та передача на умовах фінансового лізингу у користування майно, автомобіль VOLKSWAGEN POLO Comfortlsne. 09.02.2016 року позивач сплатив відповідачеві 25800 грн. комісії за організацію згідно договору фінансового лізингу. 04.03.3016 року позивач направив вимогу відповідачеві про розірвання договору фінансового лізингу та повернення йому коштів у розмірі 25\~800 грн. сплачених як комісією за організацію договору фінансового лізингу. Відповідач погодився на розірвання договору та розірвав договір фінансового лізингу з 09.03.2016 року. Отже на час звернення позивача до суду із позовом про визнання договору фінансового лізингу недійсним, договір був розірваний за ініціативою позивача. Щодо коштів у розмірі 25\~800 грн., які позивач просив стягнути у зв»язку в недійсністю договору фінансового лізингу, то вказані позовні вимоги також не можуть бути задоволені, так як п. 12.12 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору дізингоодержувачу не повертається. Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту договору. Укладаючи договір лізингу позивач був ознайомлений з підставами розірвання договору та наслідками розірвання договору. Позивач не оскаржує факт розірвання договору та підстави розірвання договору. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору при звернення до суду із вказаним позовом , а тому витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed