Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

10 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на наступне. [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 4800,00 грн. строком до 28.02.2016 року. На підтвердження своїх зобов*язань сторонни оформили розписку. До теперішнього часу суму позики відповідач не повернув, незважаючи на неодноразові вимоги. Позивач зазначає, що відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу основну суму боргу 4800 грн. Також позивач вказує, що у звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань за договорами позики їй завдано також і моральну шкоду. Так, було порушено її нормальний уклад життя, порушено звичайний режим користування належним їй майном. Внаслідок неотримання значної суми коштів у визначений договором строк, позивач вимушена була здійснювати додаткові витрати, шукати шляхи захисту свого порушеного права. Дані питання потребували додаткових хвилювань, переживань, витрачання часу. Додаткових переживань завдає той факт, що відповідач, прострочивши виконання зобовязання, не вибачився. На плечі позивача лягли зусилля, направлені на захист своїх порушених прав у судовому порядку, що потребувало додаткових зусиль до організації власного життя та позначилось на її матеріальному становищі. Моральну шкоду оцінила в 1000,00 грн. В судове засідання позивач не з*явилась, заяви про відкладення розгляду справи не надала. В судовому засіданні 17.11.2016 року позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які були направлені за відомою адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку(ч.5 ст.74 ЦПК України). На підставі вимог ч.\~1 ст.\~224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 01 грудня 2016 року на підставі ч. 1 ст. 225 ЦПК України судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 23 грудня 2015 року між [PERSON] Любов*ю Василівною, як позикодавцем, і [PERSON], як позичальником, укладений договір позики шляхом написання боргової розписки. Згідно з вимогами вказаного договору, [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 4800,00 гривень на строк до 28 лютого 2016 року. [PERSON] у вищевказаний строк суму позики не повернув. Факт надання позики відповідачу та передачі грошей підтвердив також в судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту повернення боргу, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу 4800,00 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved