Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

11 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 03 лютого 2008 року між сторонами укладено шлюб, від якого мають доньку [PERSON] [INFO]. Подружжя проживало з батьками позивача, де існують всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2016 року шлюб розірвано. Незадовго до розірвання шлюбу відповідачка зібрала речі та разом із донькою переїхала проживати на зйомну квартиру. Позивач зазначає про те, що вихованням та навчанням дитини опікувався переважно він та його мати. Крім того має належні побутові умови та достатній заробіток для утримання дитини. За наведеного просив визначити місце проживання дитини разом з позивачем. Згодом, 24 жовтня 2016 року позивач подав заяву, якою змінив предмет позову, в якій зазначив, що відповідачка утримує дитину у себе, не надає позивачеві можливості бачитись і спілкуватись з дитиною. В добровільному порядку позивачка не бажає встановити порядок участі позивач у вихованні дитини, а тому останній вимушений звернутись до суду. За наведеного просив усунути перешкоди у спілкуванні з донькою та встановити порядок участі позивача у спілкуванні з дитиною шляхом систематичного побачення та можливості вільного спілкування з дитиною без присутності матері кожного четверга суботи з ночівлею, або неділя вівторок з ночівлею, а також під час шкільних канікул та святкових днів, розділивши їх навпіл. Одночасно просив зобовязати відповідачку виконувати таке рішення суду, не чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з донькою по телефону, повідомляти позивача про успіхи доньки у навчанні, про стан її здоровя, харчування, про порядок витрачання аліментів та не налаштовувати дитину проти батька (а. с. 38-39). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року заява позивача про зміну предмету позову, а саме про усунення перешкод у спілкуванні з донькою та визначення способу участі батька у вихованні дитини прийнята судом до розгляду (а. с. 65). 20 січня 2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог в якій просив встановити спосіб участі бать у вихованні дитини, шляхом забирати щочетверга дитину із навчального закладу за своїм місцем проживання та повертати її матері у суботу о 20 год. 00 хв., канікулярні та святкові дні батьки за домовленістю між собою ділять навпіл. В іншій частині вимоги залишені без змін (а. с. 112). Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення зазначеного порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, просили його задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов визнали частково, в письмових запереченнях від 24 листопада 2016 року відповідачка зазначила, що не заперечує щодо участі батька у вихованні дитини, натомість спосіб такої участі вважає слід встановити з урахуванням інтересів дитини, адже остання має діагноз «невротичний тік», поведінка батька спричинила негативне ставлення дитини до батька, а рішення в свою чергу, не повинно перешкоджати нормальному розвитку дитини. Участь батька у вихованні дитини, на думку відповідачки, має бути не тривалою за часом. Зі своєї сторони запропонувала встановити наступний порядок: систематичні побачення та можливість спілкування з дитиною без присутності матері кожну другу пятницю та суботу з ночівлею, тобто в пятницю забирати доньку з навчального закладу після закінчення навчання і до 18 год. 00 хв. суботи. Святкові дні за взаємною домовленістю, осінні, зимові та весняні канікули навпіл, а літні канікули сумарно 20 днів для організації оздоровлення та відпочинку дитини. В іншій частині позову просила відмовити. Одночасно вказала на те, що письмово зверталась до позивача з пропозицією встановити порядок його участі у вихованні дитини, натомість остання залишена без відповіді (а. с. 70-74). Представник органу опіки та піклування Вінницької міської ради [PERSON] в судовому засіданні дала пояснення, аналогічні викладеному у висновку від 24 листопада 2016 року № 01-00-011-71629 та зазначила, що орган опіки та піклування ВМР вважає за доцільне визначити позивачеві спосіб участі у вихованні дитини щочетверга батько забирає дитину зі школи за своїм місцем проживання, та повертає дитину матері у суботу о 20 год. 00 хв., канікулярний час та святкові дні батьки за домовленістю між собою ділять порівну (а. с. 92-94). Просила суд ухвалити рішення у відповідності з нормами закону, яке буде відповідатиме інтересам дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що в період з серпня 2013 року по жовтень 2014 року працювала вихователем у ДНЗ № 46 м. Вінниці, який відвідувала малолітня [PERSON]. У зазначений період спілкувалась зі сторонами по справі, які однаково брали участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, натомість дівчинка більшу схильність проявляла до матері. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є матірю відповідачки та бабусею малолітньої [PERSON]. Крім того вказала, що онучка не має бажання спілкуватись із батьком, натомість відповідачка не чинить перешкод для такого спілкування. Заслухавши пояснення, доводи сторін, їхніх представників, думку представника органу опіки та піклування Вінницької міської ради, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши в сукупності докази, наявні в матеріалах справи та добуті під час судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановленим судом фактичним обставинам справи, викладеним вище, відповідають правовідносини, що врегульовані окремими положеннями Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, нормами Закону України «Про охорону дитинства» щодо участі батьків у вихованні та розвитку дітей, Сімейного кодексу України в частині прав, обовязків матері, батька і дитини, вирішення спорів щодо права батьків по вихованню дитини, спілкування з нею та вирішення таких спорів. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 19 жовтня 2010 року сер. 1-АМ № 180018 (а. с. 5). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 03 лютого 2008 року розірвано. Рішення набрало законної сили 30 червня 2016 року (а. с. 52). Суд звертає увагу сторін на те, що незалежно від наявного чи припиненого шлюбу між сторонами у справі, правовий звязок особистих немайнових прав та обовязків між батьками і їхніми дітьми зберігається, у тому числі щодо права на безперешкодне спілкування, участь у вихованні. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2016 року з [PERSON]П на користь [PERSON] стягнуто на утримання малолітньої [PERSON] аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку. Рішення набрало законної сили 09 серпня 2016 року (а. с. 49-51). Відповідно до статей 150 - 152, 154, 155, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Нормами статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. В удовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідачка разом із дитиною проживають окремо від позивача за адресою вул. Стеценка, 35/11 без реєстрації, що підтверджується і копією Акту ТОВ «ЖЕО» від 19 липня 2016 року № 2225 (а. с. 57). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини здійсненого комісією служби у справах дітей ВМР від 11 липня 2016 року, за вищезазначеною адресою для дитини [PERSON] створені достатні умови для проживання та розвитку (а. с. 46, зворот). При цьому, відповідно до довідки від 15 вересня 2016 року № 89, [PERSON] навчається в ЗОШ № 8 м. Вінниця в 1-ому «В» класі (а. с. 43). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов працівниками служби у справах дітей ВМР за адресою м. Вінниця, вул. Верхарна, 18 (місце проживання позивача), для дитини виділена окрема кімната, у якій є ліжко, меблева стінка, шафа для одягу, а дитині створені належні умови для проживання та виховання. Крім того, в матеріалах справи міститься копія листа відповідачки на адресу позивача від 05 серпня 2016 року, в якому [PERSON] запропонувала [PERSON] укласти нотаріально посвідчений договір щодо участі батьків у вихованні дитини (а. с. 48). Зазначений лист отриманий [PERSON] 09 серпня 2016 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 48, зворот). З наведеного вбачається, що між сторонами наявний спір в частині встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, адже кожна із сторін наполягає на своєму варіанті такої участі. Відповідно до ст.. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Визначаючись із ставленням батьків до виконання своїх обовязків суд бере до уваги, що останні спільно опікувались дитиною під час відвідування останньою ДНЗ № 46 м. Вінниці, що підтверджується відповідним листом від 08 червня 2016 року (а. с. 10), спільно опікуються здоровям дитини, що підтверджується листом міської лікарні «Центр матері та дитини» від 01 липня 2016 року (а. с. 12). Одночасно суд бере до уваги, що малолітня [PERSON] має діагноз «невротичний тік», рекомендовано уникати переохолоджень та вітамінотерапія, що підтверджується відповіддю КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» від 22 листопада 2016 року на адвокатський запит (а. с. 82). Доказів про наявні відхилення психічного здоровя батьків суду не надано, а відповідно такі обставини судом не встановлені. Визначаючись із встановленням порядку участі батька у вихованні малолітньої [PERSON], суд передусім враховує інтереси дитини та вважає, що порядок запропонований органом опіки та піклування ВМР найбільш відповідає таким інтересам, при чому у даному випадку судом врахований і фізичний стан здоровя дитини. За наведеного суд приходить до висновку, що позовна вимога про участь батька у вихованні дитини підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача виконувати судове рішення про участь батька у вихованні дитини суд зазначає, що така вимога не ґрунтується на нормах закону, зокрема не передбачена положеннями ст. 16 ЦК України, якою встановлені способи захисту порушених прав. Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Позовні вимоги про зобовязання відповідача не чинити позивачеві перешкоди у спілкуванні з донькою по телефону та повідомляти позивача про успіхи доньки у навчанні, про стан її здоровя, харчування, та не налаштовувати дитину проти батька є передчасно заявленими, адже таких обставин в судовому засіданні не встановлено, що в свою чергу не позбавляє позивача права, за існування вищенаведених обставин в майбутньому, звернутись до суду для захисту своїх прав. Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що положеннями ст. 186 СК України передбачений контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів, відповідно до якого за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Отже в зазначеній частині в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial