Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

10 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу по розписці. В обґрунтування позову зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договір позики від 13 грудня 2014 року, на підтвердження якого відповідачем було надано власноруч написану розписку. Оскільки відповідач не повертає кошти за договором позики, позивач змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Позивач [PERSON]В в судове засідання не зявився, але надав заява з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та попросить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, по невідомій суду причині, про день та час розгляду справи повідомлений завчасно та належним, про що свідчать поштові повідомлення. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає, що позов підлягає частковомузадоволенню виходячи з наступного. Суд враховуючи згоду позивача, ухвалює провести заочний розгляд справи, відповідно до норм ст. ст. 224-233 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений розпискою від 13.12.2014 рок, за якою [PERSON] та взяв в борг 4300 грн. у [PERSON] та зобовязався їх повернути до 13.02.2015 року (а.с.7). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Договір позики є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі грошей. Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦПК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені законом. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час розгляду справи про стягнення боргу за договором позики позивачем підлягає доказуванню наступні обставини: досягнення між сторонами в належній формі домовленості з усіх істотних умов договору; передача позикодавцем у власність позичальнику грошових коштів або інших речей, які визначені родовими ознаками; обставини невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань щодо повернення позики; розмір боргу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі дослідженого суд дійшов до висновку, що сторони в обумовленій ними формі дійшли згоди щодо предмета договору, суми позики, строку і порядку її повернення, відповідальності за невиконання зобовязань та інших умов, які визначені сторонами, як істотні. Позикодавець (позивач по справі) передав позичальнику (відповідачу) обумовлену суму грошових коштів, 4300грн., що підтверджено розпискою відповідача. Відповідач не заперечив факт отримання позики. Отже, між сторонами по справі виникли правовідносини позики. Строк повернення позики сплив ще 13.02.2015 року, проте відповідач кошти не повернув. За загальним правилом, викладеним у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У звязку з невиконанням відповідачем у строк до 13.02.2015 року грошового зобовязання, яке виникло з договору позики, у позивача виникло право вимагати стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Враховуючи, що право вимоги повернення бору в позивача виникло з 13.02.2015 року, при розрахунку інфляційних втрат підлягає врахуванню визначений у встановленому порядку індекс інфляції за період з березня місяця 2015 року, згідно позовних вимог, по серпень місяць 2016 року. Індекс інфляції містить наступні показники відповідно по місяцях з березня 2015 року по серпень 2016 року становить: Березень 2015 - 110,8; Квітень 2015 - 114,0; Травень 2015- 102,2; Червень 2015-100,4; Липень 2015 - 99,0; Серпень 2015 - 99,2; Вересень 2015 - 102,3; Жовтень 2015 - 98,7; Листопад 2015 - 102,0; Грудень 2015 - 100,7; Січень 2016 - 100,9; Лютий 2016 - 99,6;Березень 2016 - 101,0; Квітень 2016 - 103,5; Травень 2016 - 100,1; Червень 2016 - 99,8; Липень 2016 - 99,9; Серпень 2016 - 99,7. При проведенні розрахунку інфляції з березня 2015 року по серпень 2016 рік встановлено інфляційне збільшення боргу в розмірі 1633,41 грн. Сума заборгованості 3% річних визначалась за формулою: 4300x3x604:365:100=213,46 грн., де 4300 сума боргу, 3- 3% річних, 604 дні з часу виникнення заборгованості по дату подачі позову. Оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, викладені в позовній заяві щодо порушення відповідачем зобов'язання за договором позики перед позивачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та часткового задоволення позову в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача боргу за договором позики. В той же час про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн. задоволенню не підлягає, так як не підтверджена жодними доказами. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 551 грн. 20 грн. судового збору, відповідно до суми заявлених та задоволених вимог. Відповідно до змісту ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, та яка допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи, позивач не подавав до суду відповідної заяви, а суд не постановлював ухвали про допуск [PERSON] як особи, яка надає правову допомогу позивачу, останній брав участь у справі як представник позивача за договором ( ч.4 ст.42, ст.44 ЦПК України), а тому правові підстави для стягнення заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу відсутні.

Outcome: partial