Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

11 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати відповідача батьком її сина [PERSON] [INFO]. В обґрунтування позову посилається на те, що 04 грудня 2014 року, вона народила сина [PERSON] Оскільки на час народження сина позивачка перебувала в шлюбі з [PERSON], то запис в свідоцтві про народження був здійснений на підставі ст. 122 СК України. 16.03.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 липня 2017 року виключено інформацію про батька [PERSON] з актового запису про народження 04 грудня 2014 року дитини [PERSON] №1051 складеного 16 грудня 2014 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Підставою для такого виключення була проведена [PERSON] експертиза, згідно висновку якої №520, кровного споріднення між батьком та дитиною не має. Позивач переконана, що батьком її сина є [PERSON]С , оскільки приблизно з 2013 року вона вже не проживала разом із своїм чоловіком [PERSON], хоча вони і періодично зустрічались, та час від часу мали статеві стосунки. При цьому, на початку 2014 року позивач познайомилась з [PERSON], вони почали зустрічатись, спільно їздили на природу, в парк, інше. В тому ж 2014 році позивачка завагітніла, при цьому вона продовжувала періодично зустрічатись з [PERSON], як коханці. Позивач остаточно не була впевнена хто саме є батьком дитини, так як статеві відносини мала з обома чоловіками. Однак після отримання в 2017 році висновку експертизи № 520 ( яка виключила можливість батьківства [PERSON]П.), сумніви в тому хто є батьком дитини в неї відпали, при цьому в добровільному порядку [PERSON] визнати дитину відмовився, що і стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовну заяву, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, факт наявності статевих стосунків з позивачем визнав, але зазначив, що він не впевнений що дитина його. Також пояснив, що позивач казала йому про вагітність, але не питала чи бажає він народження цієї дитини. В судове засідання 30.05.2018 року в якому ухвалено рішення відповідач не зявився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - Холодногірський районний у м.Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, до судового засідання не зявився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. За клопотанням позивача та згодою відповідача, ухвалою від 11.10.2017 року було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичних експертиз. На вирішення експертизи було поставлено питання: чи є [PERSON], [INFO]. Біологічним батьком [PERSON]. Відібрання зразків крові для проведення судово-генетичної експертизи було доручено експертам судово-імунологічного відділення ХОБСМЕ з наступним направленням відібраних зразків експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичних експертиз. Як вбачається з повідомлень, надісланих з ХОБСМЕ, відібрання зразків крові було призначено на 07.12.2017 року та 09.01.2018 року. [PERSON] на відібрання жодного разу не зявився, у звязку із чим проведення призначеної судово-генетичної експертизи виявилося неможливим. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 493736, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 30.08.2017 року, [PERSON] народився 04.12.2014 року. Батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька зазначені відповідно до частини першої статті 135 СК України. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 06.07.2017 року, виключено інформацію про батька [PERSON] з актового запису про народження 04 грудня 2014 року дитини [PERSON] №1051 складеного 16 грудня 2014 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, оскільки [PERSON] не є батьком дитини. Преамбула та ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей. Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Позивач впевнена, що батьком її дитини є [PERSON], оскільки окрім чоловіка [PERSON] в неї були стосунки лише з [PERSON], з яким вона не перебувала в шлюбі. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви (про визнання себе батьком), право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Позивач зазначає, що на період запліднення сином [PERSON], мала статеві стосунки лише з чоловіком [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням суду від 06.072017 року встановлено, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідач в судовому засіданні визнав факт наявності статевих стосунків з позивачем, в період запліднення дитиною [PERSON]. Заперечення батьківства з його боку ґрунтується на небажанні мати дитину та неготовності до неї, так в своїх поясненнях [PERSON] зазначає, що позивач не питала в нього чи хоче він цю дитину. Для участі в судово-генетичній експертизі (відібрання зразків крові), що була призначена за ухвалою суду від 11.10.2017 року [PERSON] не зявився і таким чином ухилився від подання експертам необхідних матеріалів для її проведення. Відповідно до ст. 109 ЦПК України разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За таких обставин, суд вважає можливим встановити факт, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON], Так, Верховний Cуд України у постанові №6-617цс17 від 27.04.2017 року прийшов до висновку про можливість визнання факту батьківства у разі ухилення від про ведення призначеної судом за метою встановлення батьківства судово-генетичної експертизи. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. ст. 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. Як вбачається із роз'яснень, даних в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення батьківства [PERSON], щодо дитини [PERSON] підлягають задоволенню. Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище. Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно платіжних доручень при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст. ст.12, 13, 81, 82, 141, 206, 258, 259, 263,264,265,268 ЦПК України, 122,125,128,134 СК України, суд, -

Outcome: approved