Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

10 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], за участю третьої особи органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України, на тимчасово окуповані території України неповнолітніх дітей без згоди батька та надання дозволу на виготовлення дітям проїзного документа за межі державного кордону України. Позивачка [PERSON], яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, проте через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У позовній заяві позивачкою зазначено, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2012 року, від якого у них [INFO] народилися діти - [PERSON] та [PERSON], а [INFO] народилася донька - [PERSON]. Після початку Антитерористичної операції на сході України вона з дітьми вимушена систематично виїжджати та в'їждати у зону АТО, але без дозволу батька не може цього робити, оскільки на межі з територією проведення АТО на усіх блокпостах вимагається такий дозвіл від батька, як і для виїзду дитини за кордон. Окрім того, зазначила, що вона має намір оздоровлювати дітей на морі. Відповідач у свою чергу, всупереч інтересам дітей такий дозвіл на вивезення дітей у добровільному порядку відмовляється надати. Посилаючись на положення Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», статті 151, 152, 154 Сімейного кодексу України просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з дітьми за межі території України, на тимчасово окуповані території України без згоди батька, в її супроводі та надати дозвіл на виготовлення дітям проїзних документів на виїзд за межі державного кордону України без згоди батька. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, проте не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, на електронну пошту суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі /а.с.21/ Представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради у судове засідання, незважаючи на належне повідомлення судом, не прибув. Проте на адресу суду було подано заяву про проведення розгляду справи за відсутності представника третьої особи, рішення просив прийняти на розсуд суду, з врахуванням інтересів дітей. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті у відсутність позивача, відповідача та представника органу опіки та піклування. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] 07 березня 2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON], про що у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Слов'янську Слов1янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис № 50 /а.с.8/. Від цього шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] та донька [PERSON] /а.с.11,12/. [INFO] у них народилася донька [PERSON] /а.с.13/. Відповідно до положення частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну і оформлення документів для зарубіжних поїздок визначається Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року. Згідно до п.2 частини 2 статті 4 вказаного Закону України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.2 статті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачається, що «…малолітнє дитя не повинне крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучений зі своєю матір'ю». Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того,чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень статей 10 та 11 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за його освіту і виховання. Оскільки сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, то цей обов'язок покладено на матір і батька дітей, які повинні постійно доглядати дітей, піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України. Згідно з Конвенцією про права дітей, ратифікованою Верховною Радою України за № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі та надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки інтереси позивачки повністю відповідають інтересам її дітей. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України та на тимчасово окуповані території (АР Крим, окуповані міста Донецької та Луганської області). Суд вважає, що зазначений виїзд до тимчасово непідконтрольної території через лінію зіткнення у Донецькій та Луганських областях, та до тимчасово окупованої території України АР Крим, а також за межі території України не буде порушенням будь-яких прав відповідача відносно дітей. Положенням Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, встановлено, що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із документів, серед яких зазначено проїзний документ дитини. Пунктом 18 цих Правил закріплено, що оформлення проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина У разі заперечень одного з батьків документ може буди оформлений на підставі рішення суду. Таким чином, суд дійшов висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за межі державного кордону України та на тимчасово окуповані території України у супроводі матері [PERSON], є необхідним для забезпечення реалізації прав дітей, передбачених як національним законодавством України, так і нормами міжнародного права, а задля належного виконання рішення суду позивачкою, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, тобто не тільки в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі державного кордону України та на тимчасово окуповані території України, але й у частині надання дозволу для виготовлення дітям проїзних документів для виїзду без згоди батька. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved