Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

10 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що згідно свідоцтва про смерть, виданого 29.03.1996 року Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області [INFO] померла [PERSON] , баба позивача. Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, а саме: право на середню земельну частку (пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116976 виданого 25.04.1997 року Радехівською РДА Львівської області. Спадщину фактично прийняла вступивши в управління та володіння майном спадкодавця її дочка [PERSON] , однак за життя не встигла оформити своїх спадкових прав. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 26.09.2014 року Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , мати позивача. За життя спадкодавець [PERSON] , зробила розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 19.09.2014 року, виконкомом Березівської сільської ради, Радехівського району Львівської області та зареєстрований за №138, згідно якого все своє майно заповіла на користь позивача. Маючи намір оформити свої права на спадкове майно спадкодавця, позивач звернулася до державного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину, на право на середню земельну частку (пай), яка належала [PERSON] , у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай), який видано після смерті спадкодавця, та на ім`я [PERSON] (замість правильно [PERSON] ), а від так державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, за загальним правилом здійснив це в усній формі, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Відсутність у позивача належного правовстановлюючого документу, унеможливлює реалізацію майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку, і тому вона вимушена звернутися з даним позовом в суд. Просить встановити факт належності, [PERSON] , померлій [INFO] , сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116976 виданого 25.04.1997 року Радехівською РДА Львівської області, на ім`я [PERSON] . Визнати за [PERSON] , право на середню земельну частку (пай), розміром 2.56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована а території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю та просить задоволити (а.с.55). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.52). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області 29.03.1996 року (а.с.12). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області 26 вересня 2014 року (а.с.11). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області 18 серпня 1968 року, де [PERSON] , [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області 08 лютого 1996 року, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Лопатинською селищною радою Бродівського району Львівської області 16 січня 1964 року, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.15). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 19 червня 1954 року, [PERSON] народилася [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39808940 від 06.03.2015 року вбачається, що відкрита спадкова справа №43/2015 Радехівською державною нотаріальною конторою, спадкодавець [PERSON] (а.с.18). Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №0116976 , виданим 25.04.1997 року головою Радехівської районної державної адміністрації на підставі рішення Радехівської районної державної адміністрації від 23.04.1997 р. №203, розмір земельної частки становить 2,56 га, яка належить [PERSON] (а.с.19). За життя спадкодавець [PERSON] , зробила розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 19.09.2014 року, виконкомом Березівської сільської ради, Радехівського району Львівської області та зареєстрований за №138, згідно якого все своє майно заповіла на користь [PERSON] (а.с.20). Відповідно до довідок №296, 294, 293,295 від 02.03.2018 року, виданих виконкомом Березівської сільської ради, [PERSON] , як зазначено в свідоцтві про смерть [NUMBER] виданого Березівською сільською радою 29.03.1996 року і [PERSON] , як зазначено в сертифікаті на право на земельну частку ( пай) ЛВ № 0116976 виданого Радехівською РДА 25.04.1997 року, є одна і таж особа, яка до дня своєї смерті проживала в с.Березівка Радехівського району Львівської області. [PERSON] постійно була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] до дня своєї смерті, яка померла [INFO] . Від імені померлої виконкомом Березівської сільської ради заповіт не посвідчувався. На момент смерті померлої [PERSON] разом із нею були зареєстровані: дочка- [PERSON] -[INFO]; внука- [PERSON] - [INFO] . [PERSON] постійно була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] до дня своєї смерті, яка померла [INFO] . Від імені померлої виконкомом Березівської сільської ради посвідчувався заповіт 19 вересня 2014 року за реєстровим номером 138. На момент смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , разом із нею у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: дочка- [PERSON] -[INFO]; внука- [PERSON] -[INFO]; внука- [PERSON] - [INFO] (а.с.21-25). З довідки №1188 від 01.11.2016 року, виданої виконкомом Березівської сільської ради, [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] до дня своєї смерті,яка померла [INFO] . Від її імені виконкомом Березівської сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.24). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved