Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

12.09.2017 року представник позивача [PERSON] діючи в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до [PERSON] , з участю третьої особи Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства про порушення правил добросусідства та зобовязання до вчинення дій, в якій просить суд ухвалити рішення, яким зобовязати [PERSON] привести до попереднього стану частину земельної ділянки лісу, що межує з пвночі із земельною ділянкою №23 для ведення садівництва, площею 0, 0878га, за адресою: м. Львів, урочище Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина», кадастровий номер 4610137500:10:005:0022 демонтувати всі споруди , обладнання , огорожі(загони) для птиці і тварин, прибрати усеінше наявне на території лісу майно, тварини, птицю та відновити власним коштом земельну ділянку Держлісфонду та зобовязати [PERSON] привести до попереднього стану частину земельної ділянки проїзду, що межує із земельною ділянкою №38 для ведення садівництва, площею 0,0970 га, за адресою: м. Львів, урочище Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина», кадастровий номер 4610137500:10:005:0002 демонтувати навіс, прибрати кунк, вантажівку та інше майно і відновити власним коштом земельну ділянку загального проїзду. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2017 р. позивачка набула у власність земельну ділянку № 23 для ведення садівництва площею 0,0878 га за адресою: м. урочище «Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина», кадастровий номер 4610137500:10:005:0022, яка межує зі сходу (від Б до В) із земельною ділянкою № 22 для ведення садівництва площею 0,0785 га, кадастровий номер 4610137500:10:005:0014, належною відповідачеві на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-4605581492017 від 29.08.2017 р. Право власності позивачки на земельну ділянку № 23 посвідчується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 88191533 від 26.05.2017 р. Земельна ділянка позивачки з півночі (від А до Б) межує із землями Держлісфонду на яких росте ліс, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю І-ЛВ №009227 від 24.07.2000 р., державним актом на право приватної власності на землю від 28.05.2002 р. та демонструється у натурі фотоальбомом. Відповідно до ст. 7 Лісового кодексу - ліси, які знаходяться в межах території України, є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Згідно зі ст. 103 Земельного кодексу - власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та користувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за їм призначенням \неприпустимий вплив). Позивач вказує, що відповідач, діючи протиправно, порушив правила добросусідства та права позивачки на користування земельною ділянкою № 23 з огляду на наступні обставини: згідно з планом земельної ділянки та фотоальбомом, які відображають наявну картину - відповідач на частині ділянки № 23 та на землях держлісфонду, які межують з ділянкою № 23, спорудив сараї для утримання птиці, тварин; псує огорожу ділянки № 23, створює антисанітарні умови, які роблять неможливим використання позивачкою належної їй земельної ділянки, окрім того, відповідач, фактично у лісі, збудував піч, що може завдати непоправної шкоди як лісові, так і майну позивачки, адже належний їй садово-дачний будинок знаходиться у безпосередній близькості відносно «шанхаїв» відповідача; від підсобного господарства відповідача, яке знаходиться не на його ділянці, а у лісі на межі з ділянкою позивачки, постійно йдуть неприємні запахи, загиблі тварини і птиця залишаються на території позивачки через руйнування відповідачем огорожі та вільним вигулом тварин, птиці; згідно зі ст. ст. 35, 57 ЗК відповідач порушує цільове призначення належної йому ділянки та лісу, що знаходиться на ділянці, прилеглій до земельної ділянки позивачки. Неодноразові прохання та зауваження щодо неприпустимості існування підсобного господарства відповідача на території лісу поруч з ділянкою позивачки залишилися поза увагою. Пропозиції допомогти з перенесенням майна та статків на ділянку відповідача також ігноруються останнім. З огляду на неможливість мирного вирішення питання добросусідських стосунків та приведення земельної ділянки лісу до попереднього стану, позивачка змушена звернутися до суду за захистом порушених прав та відновлення відповідачем стану земельної ділянки держлісфонду, яка існувала до порушення, що підтверджується належними доказами. Крім того, [PERSON] зазначає, що аналогічна ситуація склалася і біля ділянки № 38, кадастровий номер 4610137500:10:005:0002, яка належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2005 р. та Державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 562274 від 10.01.2006 р. Як вбачається з фотоальбому, відповідач на території проїзду, поруч з ділянкою № 38, яка належить позивачці, зберігає старий військовий кунк, залишки вантажівки, інший «скарб» і змонтував навіс, що заважає проїзду до ділянки позивачки та є порушенням відповідачем порядку використання загальних територій, зокрема, проїзду. Відповідач не реагує на прохання перемістити належне йому майно на його власну ділянку для можливості прибрати цю територію та використовувати за призначенням - для проїзду, в'їзду і виїзду з ділянки №38, що належить позивачці. Згідно з нормою ст. 91 ЗК - власники земельних ділянок зобов'язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватися правил добросусідства, за власний рахунок привести земельну до попереднього стану. Відповідно до ст. 152 ЗК - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на землю здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Так, згідно з правовстановлюючими документами на земельні ділянки позивачки до вчинення неправомірних дій відповідачем (ведення підсобного господарства у лісі зі спорудженням сараїв, печі, тощо, зберігання на території загального проїзду несправного автомобіля, кунка, спорудження навісу та розміщення іншого майна) - з північної сторони ділянки № 23 межа А - Б не існувало жодних споруд чи підсобного господарства, а був ліс; зі східної сторони ділянки № 38 межа А - Б, південної сторони Б-В не існувало кунків, старих автомобілів, навісів тощо, а був проїзд та ліс. Відтак, з метою відновлення порушених прав позивача [PERSON], що пов'язані з володінням земельними ділянками №№ 23 і 38, вимушена звернутися до суду та просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити у задоволенні позову. Відзиву відповідачем до суду подано не було. Представник третьої особи Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства в останнє судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON] купила земельну ділянку № 23 площею 0,0878 га, кадастровий номер 4610137500:10:005:0022, для ведення садівництва, яка розташована за адресою: м.Львів, урочище «Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина» (а.с.13-16). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.05.2017 року, земельна ділянка № 23, площею 0,0878 га, кадастровий номер 4610137500:10:005:0022, для ведення садівництва, яка розташована за адресою: м.Львів, урочище «Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина», на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2017 р. належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с.12). З Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 009227, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 3-4-2 за № 2430, вбачається, що на плані зовнішніх меж земельної ділянки зазначено, що межа земельної ділянки від А до Б - землі Держлісфонду (а.с.18). Згідно з Актом встановлення та узгодження меж, земельна ділянка площею 878 кв.м (0,0878 га) межує із ділянками №№ 22 і 24, проїздом та лісом (а.с.32). Відповідно до витягу із Державного земельного кадастру № НВ-4605581492017 від 29.08.2017 р. земельна ділянка № 22 для ведення садівництва кадастровий № 4610137500:10:005:0014, розташована за адресою: м. Львів урочище «Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина», межує із ділянкою № 23 кадастровий номер 4610137500:10:005:0022 та належить відповідачу [PERSON] (а.с.11, 42-47). Зазначена обставина підтверджується також планом території 1:500, наданим представником відповідача.( а.с.112) При цьому, представником не доведено, що на території лісу знаходяться земельні ділянки для дачного будівництва надані іншим особам. Як вбачається з вказаного плану території між запроектованими ділянками для дачного будівництва та існуючими ділянками для садівництва позивача № 23 і відповідача № 22 є достатній проміжок, який зайнятий лісом, що відповідає доказам, наданим позивачем та фактичним обставинам справи. Представником відповідача також не надано доказів, які спростували б обставину знаходження лісу (земель Держлісфонду) з північної сторони земельних ділянок №№ 22, 23. Як вбачається із фотоальбому з північної сторони ділянки № 23, на території лісу знаходяться деревяні споруди (сарай із загоном) для утримання птиці, тварин (а.с.4-8). Так, представником відповідача не доведено, що зазначене майно належить іншим особам, які ведуть підсобне господарство на території лісу, що межує з земельною ділянкою позивача. Навпаки, представник відповідача підтвердив належність споруд (підсобного господарства) відповідачу, так як він вважає правомірним ведення [PERSON] підсобного господарства (утримання птиці, тварин тощо) та зведення споруд на ділянці, відведеній для садівництва. ЗК України визначає права та обовязки власників земельних ділянок. Згідно зі ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки власників земельних ділянок. При цьому, ст. 35 ЗК України визначено для чого можуть використовуватися земельні ділянки, надані для садівництва, зокрема у ч. 3 цієї статті зазначено, що земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо». [PERSON] не надано суду доказів, які підтвердили б законність спорудження ним на території лісу поруч із ділянкою позивача підсобного господарства, споруд, що свідчить про порушення відповідачем правил добросусідства, цільового використання землі, охорони довкілля та прав власника суміжної ділянки позивача [PERSON] Згідно з нормою ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо)». Згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 562274, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0970 га кадастровий номер 4610137500:10:005:0002 для ведення садівництва і на плані ділянки вказано, що межа А-Б це землі загального користування, проїзд, межа Б-В - землі Держлісфонду (а.с.33, 34). Зазначена обставина підтверджується також технічною документацією на землю (а.с.35-41). Як вбачається із кадастрового плану належної позивачці земельної ділянки № 38, площею 0,0970 га кадастровий номер 4610137500:10:005:0002 для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: м. Львів урочище «Голоско», садово-городнє товариство «Лісова галявина» - вказана ділянки межує з лісом та проїздом (а.с.39). Крім того, підтверджено фотоальбомом і не спростовано відповідачем наявність на території проїзду, частково у лісі біля вїзду на зазначену ділянку позивача, майна відповідача, а саме: навіс, кунк, вантажівка. Представником відповідача не надано доказів того, що вказане майно не належить [PERSON], а також, що СГТ «Лісова галявина» має будь-які права на землю (проїзд) та зазначене товариство надало дозвіл на зберігання вказаного майна відповідача на проїзді та частково у лісі.(а.с.111). Відповідно до частини четвертої ст.35 ЗК України, до земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Згідно ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності передбачає право володіння, користування та розпорядження з боку власника своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України, власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з позовною заявою до суду. У звязку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 640,00 грн. судового збору.

Outcome: approved