Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

10 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, зазначаючи, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2013 року, який був розірваний на підставі судового рішення 16 грудня 2016 року. Від шлюбу у них 19 жовтня 2013 року народилася дочка [PERSON]. З 02 жовтня 2016 року вона з дочкою проживають окремо від відповідача у справі. З зазначеного часу відповідач надавав періодичну допомогу на утримання дитини у виді продуктів харчування, одягу, але оскільки така допомога носить не регулярний характер, вона, позивач, звернулася з позовом до суду про стягнення з батька дитини аліментів на утримання дочки. Відповідач за судовим рішенням вже сплачує аліменти на утримання сина від іншого шлюбу, проте оскільки їх малолітня дочка є з дитинства особою з інвалідністю, інвалідність встановлена до 19 жовтня 2031 року, у звязку з чим дитина потребує додаткових витрат, повязаних з лікуванням, придбанням необхідних для розвитку дитини засобів з урахуванням особливості стану її здоровя, а [PERSON] є приватним підприємцем, і тому він, вважає позивач, має можливість сплачувати аліменти на утримання їх малолітньої дочки по 1/4 частині від його доходу на місяць до повноліття дочки. У звязку із зазначеним позивач просила постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх дочки [PERSON] по 1/4 частині зі всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання в суд позовної заяви і до повноліття дочки. У судове засідання 19 січня 2018 року позивач надала письмову заяву, в якій змінила свої позовні вимоги в бік зменшення. Просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх малолітньої дочки по 1/6 частині зі всіх видів доходу відповідача на місяць до повноліття дочки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судовий розгляд справи просить завершити в її відсутність, на застосуванні технічних засобів фіксування судового процесу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не наполягає (а.с.65). Відповідач у судове засідання надав письмову заяву, в якій просить завершити судовий розгляд справи в його відсутність. Просить задовольнити позовні вимоги до нього [PERSON] частково, а саме в розмірі по 1/6 частині на місяць від всіх видів його доходів. У своїх письмових запереченнях і відзиві на позов [PERSON] зазначив, що він сплачує вже аліменти на утримання неповнолітнього сина [INFO] по 1/4 частині на місяць, тому стягнення аліментів на утримання дочки по 1/4 частині на місяць призведе до порушення його, відповідача, прав на стягнення з нього аліментних платежів на двох неповнолітніх дітей у передбаченому СК України розмірі (а.с.29-30; 54; 55-60). Представник відповідача за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з письмовою заявою про підтримання позиції свого довірителя [PERSON] Не заперечує в інтересах свого довірителя на задоволенні позову у розмірі, викладеному [PERSON] в заяві до суду від 19 січня 2018 року, а саме на стягнення аліментів в розмірі по 1/6 частині від доходів відповідача на місяць або у твердій грошовій сумі. Судовий розгляд справи просить завершити в її відсутність, на застосуванні технічних засобів фіксування судового процесу не наполягає (а.с.64). Третя особа [PERSON], яка, будучи належним чином повідомленою про наявність позову [PERSON] в суді і про дату, час і місце судового засідання, з самостійними вимогами щодо предмету позову не звернулася, надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність. Просить постановити судове рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.49). На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа завершується судовим розглядом по суті за відсутності учасників справи без фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги міркування сторін, представника відповідача, третьої особи щодо заявленого позову, дослідивши письмові матеріали справи, в тому числі архівну справу №2-330/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, вважає змінені позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом з копії свідоцтва про шлюб і копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2016 року у справі про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 07 червня 2013 року по 16 грудня 2016 року (а.с.6,7). З копії свідоцтва про народження встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої дочки [PERSON] народження 19 жовтня 2013 року (а.с.8). З копії довідки на а.с.9 судом встановлено, що до складу сімї позивача [PERSON] входять вона, її син [PERSON] [INFO] і дочка [PERSON] [INFO]. З довідки на а.с.61 судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у [INFO] по провул.Водопровідний,16, кв.26, мешкав без реєстрації у м.Пологи Запорізької області по вул.Червона,40 з 2016 року по жовтень 2017 року. З копії рішення на а.с.62 вбачається, що [PERSON] судовим рішенням від 26 лютого 2007 року зобовязаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] з 15 лютого 2007 року до досягнення сину повноліття по 1/4 частині з усіх видів доходу платника аліментів. З копії посвідчення серії ААГ №119188, виданого 19 листопада 2017 року, встановлено, що малолітня [PERSON] з дитинства є особою з інвалідністю з встановленням інвалідності до 19 жовтня 2031 року, отримує 1452 грн. на місяць пенсії (а.с.18). З позовної заяви і наданих суду сторонами письмових доказів встановлено, що сторони у справі є приватними підприємцями. Сторони нові сімї наразі не створили. Позивач утримує старшого сина-студента від попереднього шлюбу. Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини. Положеннями п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на добуті в судовому засіданні докази суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини до повноліття дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача, суд враховує вимоги ст.182 СК України, а саме стан здоровя малолітньої дочки сторін, що сторони працюють, будучі приватними підприємцями, відповідач сплачує аліменти на утримання сина [INFO] по 1/4 частині від доходів на місяць до повноліття сина, відповідач погоджується на стягнення з нього аліментів у розмірі, зміненому позивачем, і тому вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дочки [PERSON], задовольнивши змінені позовні вимоги [PERSON] Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує 704,80 грн. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved