Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

10 червня 2014 р. позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування свої вимог зазначила, що працювала у відповідача з березня 2010 р. по 21.02.2014 р. на посаді бухгалтера. На момент звільнення з Підприємства існувала заборгованість по заробітній платі в сумі 21 098,46 грн, яка до цього часу не виплачена. На підставі статей 115, 116, 117 КЗпП просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі у вказаній сумі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 350,96 грн за період з 24 лютого 2014 року по 04 червня 2014 року. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання свого представника не надіслав. Про причини неявки представника суду не повідомив. Позивач погодилася на постановлення судом рішення в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 КЗпП). Згідно положень ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 10 березня 2010 р. на підставі трудового договору працювала у відповідача на посаді бухгалтера. 21 лютого 2014 р. була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП, тобто за згодою сторін. Судом встановлено, що на момент звільнення Підприємство заборгувало позивачу заробітну плату у розмірі - 21 098,46 грн, що утворилася за період з вересня 2013 р. по лютий 2014 р., що підтверджується відповідною довідкою Підприємства. Отже сума заборгованості по заробітній платі є безспірною. Позивач суду пояснила, що як при звільненні з Підприємства, так і до цього часу вона не отримала заборгованість по заробітній платі. Таким чином, вона підлягає стягненню в безспірному порядку. Крім того, з часу звільнення позивача з роботи і до 4 червня 2014 р., тобто до звернення з позовом до суду минуло 68 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача, розрахована Підприємством, що підтверджується відповідною довідкою склала 152,22 грн. За такого, з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за вказаний період затримки розрахунку при звільненні в розмірі - 10 350,96 грн (152,22 грн х 68 днів). На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь Держави судовий збір.

Outcome: approved