Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

12.09.2013 [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому прохала, визнати незаконним дії Відповідача та скасувати накази від 19.04.2017 № 74/2-к, від №76/2-к, від 12.07.2017 № 129/0-к, від 13.07.2017 № 130/0-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Тролейбусне Депо № 3» Курочки О.В. про звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України № 157/0-к від 19.08.2017. Зобов'язати відповідача поновити [PERSON] на займаній посаді. Зобов'язати відповідача внести виправлення до трудової книжки щодо звільнення. Зобов'язати нарахувати та виплатити утриманні з позивача кошти за службове посвідчення. Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу 19.08.2.017, по день позову до суду у розмірі 4473,30 гривень та моральну шкоду у розмірі 27084 гривень 37 копійок. В обґрунтування позову позивач зазначає, що працювала в КП «Харківське депо № 3» з 1978 року, наказом № 149-к від 15.08.2011 прийнято начальником маршруту відділу експлуатації по переводу з ХКП «Міськелектротранс Тролейбусне депо № 3», свої трудові обов'язки виконувала сумлінно, за що керівництво неодноразово її заохочувало. Після призначення директором КП «Харківське депо № 3» у 2015 році, позивач почала відчувати упереджене ставлення до себе з боку директора КП «Харківське депо № 3» Курочки О.В., який на протязі всього часу здійснював психологічний тиск, змушуючи її до написання заяви про звільнення за власним бажанням, що неодноразово підтверджувалось в його відкритих висловлювань. Наказом № 157/0-к від 19.08.2017 позивача звільнено у зв'язку з систематичним невиконанням трудових обов'язків без поважних причин згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставами даного наказу узгодженого «профспілковою» організацією протоколом № 17 д 18.08.2017 - стали вигадані порушення, за результатами яких позивача, на її думку безпідставно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме наказом від 19.04.2017 № 74/2-к, від №76/2-к, від 12.07.2017 № 129/0-к, від 13.07.2017 № 130/0-к, службовою запискою [PERSON] від 18.08.2017, актом про відмову дати пояснення від 18.08.2017, за результатами яких, в порушення норм чинного законодавства України, а також порушення самої процедури, вважає звільнення незаконним. 21.08.2017 позивач звернулася до Головного Управління Держпраці у Харківській області, для проведення перевірки зазначених нею фактів, та отримання документів з підприємства для ознайомлення. Зазначає, що відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Відповідно до протоколу № 17 від 18.08.2017, профспілковий комітет, створений з компетентних членів, в неробочий час, без участі позивача надав згоду на її звільнення всупереч вимог статей 147 та 149 КЗпП України. Пояснює, що порушень трудової дисципліни не допускала, керівництво підприємства не пропонувало їй надати пояснення перед виданням цих наказів, посадові обов'язки виконувала сумлінно, згоди профспілкової організації на накладення на позивача дисциплінарних стягнень не було. Крім цього, позивачем 11.04.2017 на ім'я директора КП «Тролейбусне депо № З» Курочку О.В. подано заяву про надання їй відпустки з 24.04.2017 на 10 календарних днів, яку так і не отримала. Натомість при звільненні їй не компенсовано 72 дні відпуски, які не увійшли до загального робочого стажу. Також, в рахунковому листі з позивача вирахувано 14,40 та 6,62 грн. за службове посвідчення, яке вона не отримала. Повідомляє суд, що з наказом про звільнення, ознайомлена не була, а у відповідь отримала трудову книжку та ознайомившись із якою була поставлена перед фактом свого звільнення. Обґрунтовує позивач позовні вимоги про стягнення моральної шкоди тим що, після повідомлення її про звільнення в неї погіршилось самопочуття, почався сильний головний біль, виникли сильні душевні переживання, Фактично, після отримання цієї звістки перебувала у сильному депресивному стані, який посилювався з кожним днем все дужче. У зв'язку із переліченими неправомірними діями зі сторони відповідача зазнала значної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. Також у тому, що у неї з'явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Додатково пояснила, що розрахунок заробітної плати при звільненні отримала 20.08.2017, 21.08.2017 отримала трудову книжку та утриманні кошти за посвідчення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила залишити без задоволення. Пояснила, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, крім того останній не надав необхідних належних допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові. Пояснює, що звинувачення позивача в упередженому ставленні до неї директора Курочки О.В. нічим не підтверджено, а навпаки. Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить работодавцеві й не обов'язково у послідовності, зазначеній у ст. 147 КЗпП. Так, відповідно до ст. 147 КЗпП та згідно Листа Міністерства праці та соціальної політики України № 10712/0/14-09/13 від 21.09.2009 одночасно із застосуванням дисциплінарного стягнення можуть застосовуватися передбачені законодавством заходи впливу, що не є дисциплінарним стягненням, зокрема і позбавлення премії, що передбачена системою оплати праці. Таким чином, звинувачення позивача у безпідставності депремійовання необґрунтоване. Зазначає, що усі факти позивачем викривлені. Щодо ненадання відпуски, так цей факт взагалі не має значення до даної справи. А до того ж, позивач сама зазначила, що відпустка надається у випадках звільнення, окрім звільнення за порушення дисципліни. Крім цього, позивач використала частину своєї основної відпустки згідно графіку відпусток, погодженого з позивачем. А на отримання частини не використаної відпустки, позивач не отримала згоди від свого безпосереднього начальника. Зазначає, що позивач була присутня на зборах профспілки при її звільненні, підтвердженням є протокол зборів та запис на мобільному телефоні. Згода профспілкового комітету повинна бути лише на звільнення, а не на винесення догани. Щодо вирахування за службове посвідчення. При звільненні, кожен працівник повинен повернути службове посвідчення та пропуск. Однак позивач того не зробила, про що був складений Акт, а тому бухгалтерія відрахувала їх вартість. Після того, як 21.08.2017 позивачем повернуто пропуск та посвідчення, до того ж вона здійснила запис про це у особовій картці, останній повернуто відповідну грошову суму на її рахунок. Щодо ознайомлення з наказом про звільнення. Позивач відмовилась ознайомлюватися, підписувати і отримувати документи, що стосуються звільнення і покинула комунальне підприємство, про що був складений відповідний Акт. Вважає, що моральна шкода позивачем не обґрунтована та не підлягає задоволенню. Зазначає, що всі накази є обґрунтованими, а дисциплінарні стягнення накладені на законних підставах. 06.09.2017 інспекторами Головного Управління Держпраці на підставі звернень громадян, була проведена перевірка, якою не було виявлено жоних порушень трудового законодавства зі сторони підприємства. Вказує, що строк позовної давності по наказу про звільнення пропущений. На підставі цього, просила суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог повністю за їх необґрунтованістю (а.с. 50-53). Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] з 1978 року працювала в КП «Харківське депо №3», наказом № 149-к від 15.05.2011 прийнято начальником маршруту відділу експлуатації по переводу з ХКП «Міськелектротранс тролейбусне депо №3». Наказом № 46 від 06.02.2017 начальника маршрутів 3 групи [PERSON] призначено відповідальною за тролейбусні маршрути №№ 34, 42, 2, 40 (а.с. 72). Як вбачається з наказів № 74/2- к від 19.04.2017, № 76/2- к від 21.04.2017 [PERSON] таб. № 35406, начальнику 3 групи ВЕ оголошено попередження, за недбале ставлення до виконання службових обов'язків. Підстави: пояснення [PERSON] від 18.04.2017, 21.04.2017. [PERSON] ознайомлена з вказаними наказами, про що свідчить її особистий підпис ( а.с. 101-104). Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Рапортом начальника ЦТО і РРС Вороного О.М. доведено до відома в.о. директора КП «Тролейбусне депо №3» [PERSON]., що 12.07.2017 був випущений на лінію по 2-му маршруту несправний тролейбус №305, про що не було повідомлено начальником маршруту ІІІ групи [PERSON] чергового диспетчера. Наказом № 129/0-к від 12.07.2017 оголошено догану [PERSON], начальнику маршруту ІІІ групи відділу експлуатації, та позбавлено її 100% премії за липень 2017 року за недбале ставлення до службових обов'язків, порушення вимог п. 3.3, п. 4.3, п. 4.9 Посадової інструкції начальника ІІІ групи. Підстава: пояснення [PERSON] Остання ознайомлена з наказом, про що свідчить її підпис (а.с. 77-79). Рапортом диспетчера ВЕ [PERSON] доведено до відома в.о. директора КП «Тролейбусне депо №3» [PERSON]., про те, що 13.07.2017 біля станції метро «Ботанічний сад» був порушений встановлений графік руху тролейбусів 2-ого маршруту, жодних мір [PERSON] щодо ситуації не прийняла (а.с. 74). Наказом № 130/0-к від 13.07.2017 оголошено догану [PERSON], начальнику маршруту ІІІ групи відділу експлуатації, та позбавлено її 100% премії за липень 2017 року за недбале ставлення до службових обов'язків, порушення вимог п. 2.3 та 2.5 Посадової інструкції начальника ІІІ групи. Підстава: пояснення [PERSON] Остання відмовилася віз ознайомлення з наказом та проставлення підпису про ознайомлення з ним, про що було складено акт (а.с. 73,75,76). В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON]., який на час винесення наказів 12.07.2017, 13.07.2017 був в.о. директора КП «Тролейбусне депо №3» [PERSON]. підтвердив у суді факти встановленні на підставі рапортів та пояснювальних [PERSON], зазначив, що на підставі цього [PERSON] було законно притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Наказом № 131 від 19.07.2017 [PERSON], як начальника маршрутів призначено відповідальну за роботу наступних тролейбусних маршрутів: № 25, № 40 (а.с. 87). Службовою запискою [PERSON] на ім'я директора КП «Тролейбусне депо №3» Курочки О.В. повідомлено, що 18.08.2017 було проведено перевірку роботи водіїв маршруту № 40 в лінії, під час перевірки було встановлено, що водій тролейбусу № 348 розмовляв по телефону пі час руху, чим порушив п. 2.1.2.7 «Посадової інструкції водія тролейбусу пасажирського», салон машини брудний, що є порушенням п. 2.1.1.7 «Посадової інструкції водія тролейбусу пасажирського». Дані факти підтверджуються пояснювальною запискою водія [PERSON] та поясненнями у суді, які останній надав в якості свідка (а.с. 84-85.) Комісія у складі начальника відділу кадрів Білостоцька Н.В., табельника відділу кадрів Янчук М.В., інженера ВЕ Криворучко К.С. склали акт 18.08.2017 про те, що начальник маршруту ІІІ групи ВЕ [PERSON] відмовилася від надання пояснення про порушення виявлені при проведенні перевірки роботи маршруту № 40 18.08.2017 (а.с. 86). Відтак, суд приходить до висновку, що дисциплінарні стягнення, накладені у вигляді доган на [PERSON] згідно з наказів, були застосовані у відповідності до ст. 148 КЗпП України, є обґрунтованими застосуваннями до неї заходів дисциплінарного стягнення, оскільки [PERSON] були порушені п.п 2.3, 2.5, 3.3, 4.3, 4.9 посадової інструкції начальника маршруту ІІІ групи. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно зі ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. На підставі подання директора КП «Тролейбусне депо 33» О.В. Курочки, як вбачається з протоколу засідання профспілкого комітету КП «Тролейбусне депо №3» № 17 від 18.08.2017, було надано згоду на звільнення начальника маршруту [PERSON] таб № 35406 за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] була присутня на засіданні профспілкового комітету, де надавала пояснення (а.с. 106-109). У суді позивач зазначила, що була присутня при засіданні профспілкового комітету, але до його закінчення пішла. [PERSON] відмовилася від ознайомлення з наказом про звільнення, про що було складено відповідний акт. 19.08.2017 [PERSON] отримала трудову книжку, що підтверджується її особистим підписом (а.с. 80). Посилання позивача про відсутність її в КП «Тролейбусне депо №3» 19.08.2017 спростовується випискою з реєстрації входу та виходу з підприємства (а.с. 124-128). Як вбачається з розрахункового листа за серпень 2017 [PERSON] повернуто, раніше утриманні 21.02 грн. за посвідчення, про що у суді підтвердила позивач (а.с. 114). Перевіркою, проведеною Головним управлінням Держпраці у Харківській області щодо додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а саме КП «Тролейбусне депо №3» порушень законодавства не виявлено, про що складено акт № 20-01/4201/1730 від 06.09.2017 (а.с. 55-70). Суд не бере до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] оскільки вони не спростовують висновків суду. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем не надано доказів щодо незаконного відповідачем притягнення її до дисциплінарної відповідальності та звільненні. Так, суд приходить до висновку щодо додержання відповідачем вимог чинного законодавства при притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільненні [PERSON] на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідно ст.1177, ч. 1 ст.1195 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною другою п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про скасування наказів та поновлення на роботі, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed