Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

11 лютого 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Гузєв І.Г. звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ПрАТ «Суха Балка»), про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на те, що [PERSON] працював підземним прохідником, гірничим майстром, заступником начальника дільниці в підземних шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Внаслідок праці у шкідливих умовах, він отримав професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень. Висновком МСЕК від 21.05.2010 позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням ХОЗЛ безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у побуті у зв`язку із фізичним станом викликаним професійним захворюванням. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 118075,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 13 лютого 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 03 березня 2020 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повні мірі з пред`явленими позовними вимогами вважаючи, що [PERSON] був обізнаний про умови праці на підприємстві та про неможливість роботодавця в повній мірі забезпечити безпечні умови праці з огляду на специфіку виробництва, а відтак працівник самостійно виявив бажання працювати в умовах шкідливих виробничих факторів. Також відповідач вважає, що профзахворювання [PERSON] не свідчить про наявність спричинення моральної шкоди, оскільки вказане захворювання не призвело до тяжких наслідків, які повністю змінюють життя потерпілого та тягнуть значні немайнові втрати. Окрім цього, на думку відповідача, завлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] у період з 10.04.1996 по 11.12.1996 працював на шахті ім. Фрунзе в якості підземного прохідника дільниці № 9; у період з 29.11.1999 по 09.06.2000 працював на шахті ім. Фрунзе в якості підземного прохідника дільниці № 3; у період з 09.06.2000 по 09.11.2000 працював на шахті ім. Фрунзе на посаді підземного гірничого майстра дільниці № 5; у період з 09.11.2000 по 09.07.2001 працював на шахті ім. Фрунзе на посаді заступника начальника дільниці № 5; у період з 09.07.2001 по 26.11.2004 працював на шахті ім. Фрунзе на посаді гірничого майстра дільниці № 5 з повним робочим днем в підземних умовах (а.с. 22-27). Відповідно до Акту №38 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.04.2010 встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст., із зазначенням його причини- робота протягом 14 років 7 місяців в умовах пилу, концентрація якого перевищувала ГДК: запиленість повітря робочої зони. Згідно пункту 16 Акту №38 професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи у підземних умовах з 30.11.04 по 04.11.09 начальником дільниці та гірничим майстром на шахті ім. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», [PERSON] виконував роботи, які через несистематичне використання комплексу пилеподавлення і незабезпечення нормативного провітрювання на робочих місцях, характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК. Працюючи також у підземних умовах з 17.03.1981 по 13.03.1985 бурильником шпурів на ш. «Октябрська» ВО «Кривбасруда», з 24.09.90 по 27.01.94 прохідником тресту «Кривбасшахтопроходка», з 10.04.96 по 11.12.96, з 29.11.99 по 09.06.00 прохідником, з 09.06.00 по 26.11.04 гірничим майстром, заступником начальника дільниці ш. «Фрунзе» ВАТ «Суха Балка», [PERSON] виконував роботи, які згідно інформаційних довідок про його умови праці, підготовлених Жовтневою райСЕС №87 та №87а від 31.03.09 та Центрально-Міською райСЕС №2/2-482 від 30.03.09, теж характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК. У пункті 19 згаданого Акту № 38 визначені особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме адміністрація шахти «Октябрська» ВО «Кривбасруда», тресту «Кривбасшахтопроходка», шахти «Фрунзе» ВАТ «Суха Балка», шахти ім. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», у період праці [PERSON] на цих підприємствах, які не виконали вимоги ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», в частині створення на робочих місцях умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці. (а.с. 10-12) Відповідно до довідки МСЕК Серії 10 ААА №002546 від 21.05.2010 позивачу [PERSON] первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності з 17 травня 2010 року безстроково ( а.с. 9). Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.\~\~ Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України\~\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або\~\~внаслідок профзахворювання\~\~складається, зокрема, у фізичному болі, душевних\~\~стражданнях, які він поніс у зв`язку з\~\~ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 25%, який встановлений безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці на протязі 5 років 7 місяців із загального стажу праці у шкідливих умовах - 17 років 11 місяців, тому виходячи із\~засад розумності,\~виваженості та\~справедливості,\~суд приходить\~до висновку,\~що заявлений\~позивачем розмір\~моральної шкоди\~дещо завищений,\~а тому\~визначає розмір\~моральної шкоди,\~яка підлягає\~стягненню з\~відповідача,\~у вигляді\~одноразового відшкодування\~в сумі\~38\~000,00\~грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial