Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

11 вересня 2018 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначила,\~що вони\~з відповідачем\~з 09\~жовтня 2014\~року перебувають\~в зареєстрованому\~шлюбі та\~мають спільну\~малолітню дитину\~[PERSON],\~[INFO].\~Дитина проживає\~разом із\~позивачкоюта перебуває на повному її утриманні. Сама ж позивачка не працює оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач матеріальної допомоги на утримання позивачки добровільно не надає. У звязку із цим, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій розгляд справи просила проводити у її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованому у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак, [PERSON], будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) судовою повісткою, про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду\~на викладене,\~враховуючи,\~що відповідач,\~будучи повідомленим\~належним чиномпро дату, час і місце розгляду справи не зявився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. У судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб Серія: І-НО № 369700, сторони, з 09 жовтня 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). Згідно із\~свідоцтвом про\~народженнямалолітнього [PERSON], він народився 21 липня 2016 року в м. Словянську Донецької області, та його батьками в свідоцтві записані: [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження Серія: І-НО № 721489 (а.с. 4)). Згідно із довідкою виконкому Словянської міської ради Донецької області від 10 вересня 2018 року, малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом із позивачкою [PERSON] за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Таганрозька, буд. 20-А (а.с. 5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання позивачки добровільно не надає. Згідно із судовим наказом виданим Словянським міськрайонним судом Донецької області 19 вересня 2018 року, з відповідача на користь позивачки присуджено до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на утримання їх дитини [PERSON], 21 липня 2016 року, до досягнення ним повноліття. Згідно із ч. ч. 2, 4, 6\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.\~Право на\~утримання вагітна\~дружина,\~а також\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має незалежно\~від того,\~чи вона\~працює,\~та незалежно\~від її\~матеріального становища,\~за умови,\~що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. За загальними правилами визначення розміру аліментів та часу протягом якого сплачується аліменти на одного з подружжя, передбачені ч.1 ст. 79, ч.2 ст. 84 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви і стягуються до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України,\~відповідно до\~яких цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Враховуючи наведене, суд приймає до уваги доводи позивачки про те, що відповідач є працездатним, інвалідом не є, що свідчить про наявність в нього можливості в достатній мірі надавати матеріальну допомогу дружині та він не є звільненим від обовязку сплачувати аліменти. Суд враховує ту обставину, що позивачка вже отримує аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, втім зазначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини, відповідно до ст. 179 СК України. З огляду\~на викладене,\~оскільки передбачених\~законом підстав\~для звільнення\~відповідача від\~обовязку утримання\~дружини судом\~не встановлено,\~з врахуванням\~встановлених у\~судовому засіданні\~обставин,\~досліджених наданих\~доказів у\~їх сукупності,\~суд вважає,\~що слід\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивачки\~аліменти на\~її утримання\~у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення їх дитиною трирічного віку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розвязуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав стягнення судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду узгоджується також із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved