Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

11.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. В 2005 році він на прохання дружини - [PERSON] зареєстрував її у власному будинку., а в подальшому і двох сумісних дітей. Позивач вказує, що у 2011 році шлюб між сторонами було припинено, а починаючи з грудня 2012 року і по даний час відповідачка добровільно припинила проживати у вищезгаданому будинку, не сплачує комунальні послуги, виїхала до м. Кривий Ріг, тоді як він створив нову сім»ю і йому необхідна кімната в якій проживала [PERSON] В зв'язку з цим [PERSON] просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування належним йому житловим будинком. В судовому засіданні позивач та його представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначили, що відповідачка з власної волі змінила місце проживання, необхідності шукати роботу в іншому регіоні не було, оскільки працювала в м. Вознесенську, а позивач приймає участь в утриманні двох дітей, сам оплачує комунальні послуги. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суду надала заперечення на позовну заяву в якій, позов не визнала, посилаючись на те, що вона змушена була виїхати разом з дітьми із вказаного будинку в листопаді 2012 року, оскільки батьки позивача створювали несприятливі умови для проживання. Окрім того позивач надавав матеріальну допомогу недостатню для утримання дітей, через що [PERSON] була змушена виїхати до м. Кривий Ріг з метою працевлаштування. Враховуючи, що в неї та дітей не має іншого житла, а термін дії строкової трудової угоди закінчиться в кінці листопада 2014 року, просила відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Вислухавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд встановив наступне. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.03.1997 року (а.с.15 ). Відповідно до будинкової книги та інформації ВРВ УДМС України в Миколаївській області від 18.07.2014 року [PERSON] зареєстрована з 22.04.2005 року за адресою [ADDRESS]. Крім відповідачки в будинку зареєстрований власник будинку- позивач, та двоє їх дітей (а.с. 16-18,60-61). Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду від 20.09.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, позивачці присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.13). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.24,25). Відповідно до довідки Бузької сільської ради [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], про її останнє місце проживання нічого не відомо (а.с. 14). Згідно довідок Вознесенської ЗОШ І-ІІІ ступеню № 5 [PERSON] та [PERSON] з 21.11.2012 року вибули зі школи у зв'язку із зміною місця проживання за заявою матері (а.с.44-45). Відрахування із складу учнів школи [PERSON], [PERSON] відбулося в зв'язку з виїздом їх разом з батьками до м. Кривий Ріг, про що інформує служба у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області та директор Криворізької ЗОШ № 15 (а.с.48-49,52). Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст.3 СК України сім»я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Житловий Кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім'ї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, але такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного Кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту. Відповідно до ст. 41 Конституції України ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В порядку ст.ст. 316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В ході розгляду справи сторонами не оспорювався той факт, що позивач є колишнім чоловіком відповідачки [PERSON] По даній справі житловий будинок належить позивачу на праві приватної власності і, відповідно, застосуванню підлягають положення ст. 405 ЦК України, яка регулює право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається те, що відповідачка з власної ініціативи виїхала з будинку на заробітки, за місцем реєстрації не мешкає з грудня 2012 року. Згідно до договору оренди житла, наданого відповідачкою вона орендувала квартиру в м. Кривий ріг в період з 21.11.2012 року по 21.11.2013 рік( а.с. 74-76). Відповідно до наданих [PERSON] договорів за № 3517 від 22.11.2012 року та №4647 від 02.12.2013 року, укладених між нею та ПАТ « АрселорМіттал» вона, як підрядник мала виконувати певний перелік робіт за визначеним графіком, оплатою та в період 26.11.2012 року по 25.11.2013 рік, та з 26.11.2013 року по 26.11.2014 рік ( а.с. 68- 73). Тобто відповідачкою надані докази того, що вона не користується житлом з поважних причин, зокрема внаслідок необхідності утримувати двох неповнолітніх дітей, а також претендує на подальше проживання в житловому будинку [ADDRESS] За такого, враховуючи встановлені обставини, зокрема невикористання з поважних причин [PERSON] свого права на користування належним позивачу житлом понад один рік, відсутність між сторонами іншої домовленості щодо його використання, відповідачка не втратила права користуватися зазначеним будинком на підставі ст. 405 ЦК України, тому суд вважає, що позов безпідставний не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed