Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

10 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок під №49, що знаходиться по вулиці М. Грушевського (колишня вул. Крупської) у місті Білопілля Сумської області. З 29 травня 2015 року за вказаною адресою зареєстрована його знайома [PERSON]. З червня 2015 року відповідачка в його будинку не проживає, місце перебування останньої не відоме. У добровільному порядку [PERSON] з реєстрації знятися не бажає, у звязку з чим він не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. М. Грушевського (колишня вул. Крупської), 49, внаслідок відсутності понад встановлені строки. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення у звязку з закінченням терміну зберігання. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що відповідачка належним чином сповіщена про час, день і місце розгляду справи (а. с. 27). Представник третьої особи Білопільської міської ради Сумської області в судове зсідання не зявився. Міський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їхнього представника (а. с. 25). У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею ст. 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317, ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідності до ст. 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом від 01 жовтня 2011 року, виданого Білопільською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі з №1491, записаного в реєстрову книгу №86, стор. 77 за реєстровим №1314 07 жовтня 2011 року, позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок із прибудовами та господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. М. Грушевського (колишня вул. Крупської), 49 (а. с. 8, 11, 12). З 29 травня 2015 року у вказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO] (а. с. 4-7). З довідки депутата Білопільської міської ради [PERSON] від 28 липня 2016 року вбачається, що [PERSON] за адресою: м. Білопілля, вул. М. Грушевського (колишня вул. Крупської), 49 не проживає з червня 2015 року (а. с. 13). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не є власником чи наймачем будинку №49, що знаходиться по вул. М. Грушевського (колишня вул. Крупської) у м. Білопілля Сумської області, понад рік не проживає за вказаною адресою, а лише зареєстрована, не приймає участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належним позивачу житловим будинком, що знаходиться по вулиці М. Грушевського (колишня вул. Крупської), 49 у місті Білопілля Сумської області. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved