Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

10 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Як на підставу звернення із позовом вказує, що з 21 червня 1992р. він та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, однак з 2010 року фактично припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство; спільне життя не склалося через те, що не знайшли взаєморозуміння, мають різні погляди на життя, втратили почуття поваги та кохання одне до одного. Зазначає, що примирення є неможливим, оскільки вони проживають окремо, шлюб є формальним, а його збереження суперечить їхнім інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити повністю (а.с. 2, 14, 33). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча неодноразово повідомлялась про дату, час та місце судового засідання, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо розірвання шлюбу (а.с. 23). У звязку з неявкою в судове засідання сторін по справі відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 21 червня 1992 року позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом № 17, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-МИ № 109863, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції у Чернівецькій області 01 грудня 2015 року (а.с. 4). У шлюбі в сторін народився син [PERSON], 13 грудня 1992 року, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ІІІ-МИ №263238, виданим 12.02.1993 року Виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області (а.с. 15). Позивач [PERSON] стверджує, що спільне життя сторін не склалося, вони припинили шлюбні відносини з 2010 року, на даний час проживають окремо та життям один другого не цікавляться, а примирення є неможливим, оскільки шлюб має формальний характер, його збереження суперечить інтересам сторін. Відповідач [PERSON] позов визнала та не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Судом встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає такий шлюб формальним та не бажає його зберегти, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб це добровільна згода чоловіка та жінки, а сторони не бажають перебувати у шлюбі. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Питання про судові витрати вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 24, 105, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved