Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

10.08.2015року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначила, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 1997 року. Брак розірвано 12.08.2013року. За час перебування у шлюбі у них народився [INFO] син - [PERSON], який постійно проживає з нею і на утримання якого відповідач матеріальну допомогу не надає. Зазначає, що відповідач працездатний, працює. Вона працює у дитячому садку на посаді помічника вихователя та отримує дохід в розмірі 1700грн. - 1900грн. в місяць. Достатніх коштів для утримання дитини у неї відсутні. В зв'язку з чим просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх його доходів до повноліття дитини та до закінчення навчання. Також просить стягнути з відповідача компенсацію за несплату аліментів з моменту розірвання шлюбу 12.08.2013року по серпень 2015р. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала з підстав викладених у позові, просила їх задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.11.1997р., який рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12.08.2013року було розірвано /а.с.7/. Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із матір'ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження, довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 21.01.2014 року /а.с.6, 8/. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: 1/ стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2/ стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4/ інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини, суд виходить з наступного. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Ураховуючи, що дитина проживає спільно з матір'ю, яка нею опікується постійно, і об'єктивно несе більші витрати на її утримання, та ураховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх сина належить визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.08.2015року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, у відповідності до ст. 180 СК України. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про їх зміну. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача та факту ухилення відповідача від сплати аліментів позивачем не надано. Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення аліментів за минулий час. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. На підстав викладеного,

Outcome: partial