Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

10 липня 2018 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 січня 2015 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 2. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні характери та погляди на сімейне життя. Між ними не існує взаєморозуміння та поваги. У них відсутні спільні інтереси, плани та подружні обов'язки, а також поступки та бажання зберегти сім'ю. Крім того, домашнім побутом вони не пов'язані, спільного господарства не ведуть. З вересня 2017 року вони проживають окремо. Позивач переконана, що примирення позитивного результату не дасть, адже вказані обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними не принесли позитивних результатів. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а формальна реєстрація шлюбу супуречить її інтересам. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 17 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 2. 20 вересня 2018 року позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач 20 вересня 2018 року через канцелярію суду також подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17 січня 2015 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 2, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 17 січня 2015 року (а.с. 8). Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження [NUMBER] від 24 травня 2016 року та з якого вбачається, що відповідач [PERSON] є його батьком (а.с.9 на звороті). Подружнє життя сторін не склалося. Відповідач позов визнав, не заперечує щодо задоволення позову, що стверджується його письмовою заявою від 20 вересня 2018 року ( а.с. 21). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю у підготовчому судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved