Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

12.02.18р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України без згоди батька [PERSON], а саме з 10.03.18р. до Єгипту та країн [PERSON] і [PERSON], а з 01.04.18р. до Англії та країн Шенгенської угоди, до виповнення повноліття , а саме до 15.08.2027р. з метою оздоровлення та відпочинку, а також надати позивачу право на виготовлення нотаріально завірених дозволів для виїзду дитини за кордон без згоди батька. Ухвалою суду від 06.03.18р. відкрито провадження у зазначеній справі. Підготовче засідання призначено на 12.04.18р. Ухвалою суд від 12.04.18р. підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 25 квітня 2018 року. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням суду від 18.06.13р. За час подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO] Дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Оскільки син часто хворів, потребував поїздок на оздоровлення до моря, а відповідач відмовляв у наданні згоди на виїзд дитини за кордон, вона зверталась до суду. Так, рішеннями Шевченківського районного суду м. Львова від 07.11.2014р. та від 28.12.2016р. їй було надано дозвіл на виготовлення дитячого проїзного документа та тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] за межі України без згоди батька терміном на 1 рік. Протягом цього часу вона із сином неодноразово літали на море в Єгипет, Туреччину, а також виїжджали до Європи. На даний час ситуація повторюється, позивач має намір з березня 2018 року виїздити зі сином до Єгипту та країн [PERSON] і [PERSON], а з квітня 2018 року до Англії та країн Шенгенської угоди до досягнення сином повноліття. Оскільки вона в черговий раз не в змозі отримати нотаріальну згоду від батька на виїзд дитини за кордон, тому змушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, покликаючись на обставини та факти, викладені в позові, просила такий задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської [PERSON] ради в судове засідання не зявилась, подавши заяву, в якій просить позов задовольнити, оскільки тимчасовий виїзд дитини за кордон не суперечить правам батька, а сприяє тому, що дитина оздоровлюється, отримує новий досвід. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши заяву третьої особи, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Другим принципом Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (IXV) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 року, встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано. Батьками [PERSON], [INFO] є позивач та відповідач. Дитина проживає з матірю. Даний факт стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-СГ № 299397 від 22.09.11р., поясненнями позивача в судовому засіданні. Судом встановлено, що вихованням, утриманням дитини повністю займається позивач. Відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обовязків щодо дитини. З часу розлучення, матеріально утримувати дитину не допомагає, не спілкується з дитиною, не цікавиться вихованням, розвитком дитини. Малолітній [PERSON] часто хворіє простудними захворюваннями, потребує відвідування оздоровчих курортів на морі. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством України не встановлено обмежень щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або ж за відсутності згоди одного із них. Крім того, 07.11.2014 року Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалено рішення у справі 466/6334/14ц, яким позивачу було надано дозвіл на виготовлення дитячого проїзного документа для тимчасового виїзду за межі України, а також було надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] за межі України (країни Євросоюзу, Туреччина, Єгипет) без заяви про згоду батька терміном на 1 рік. Також рішенням Шевченківського районного судe м. Львова від 28.12.16р. позивачу надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] за межі України (країни Євросоюзу, Туреччина, Єгипет), без згоди батька [PERSON] строком на 1 рік. Як встановлено, протягом того часу позивач із сином літала на море в Єгипет та Туреччину, а також виїжджали до Європи, що підтверджується копією її закордонного паспорту. А відтак, оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду від відповідача у вигляді заяви на виїзд їх спільного сина за кордон в супроводі матері, беручи за основу інтереси малолітнього [PERSON], поїздка якого в країни ближнього та дального зарубіжжя лише сприятиме його розумовому та духовному розвитку, відпочинку та оздоровленню, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі ст.ст. 33, 51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 154, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 12, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, Цивільного процесуального кодексу України,-

Outcome: approved