Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

12.09.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про визнання права власності на частину будинку до відповідача [PERSON] 26.10.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 19 грудня 2018 року . Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 19.12.2018 року оголошено вступну та резолютивну частині рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за ним та відповідачкою, за кожним, право власності на ? частину квартири [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності на вказану квартиру. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі з 21.09.1991 року. Станом на 08.09.2018 року шлюб між ними не розірвано. Під час шлюбу, а саме 26.10.2005 року відповідачем було укладено договір довічного утримання від 26.10.2005 року за № 1535 із [PERSON] (відчужувач) посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. За вказаним договором відповідач набула нерухоме майно, що за життя належало відчужувачу, а саме: квартиру [ADDRESS]. Згідно з витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 241689 від 01.02.2013 року вбачається, що спірна квартира набута 26.10.2005 року відповідачем на підставі договору довічного утримання № 1535, посвідченого 26.10.2005 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., власником зазначеної квартири зазначено його дружину [PERSON] Так як дана квартира набута в період шлюбу вона вважається їх спільною сумісною власністю. Станом на 08.09.2018 року взаємної згоди між ним та [PERSON], щодо поділу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, зокрема зазначеної вище квартири не досягнуто. Шлюбний договір між ними не укладався, що і стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за доводами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Підтвердивши, що спірна квартира дійсно є їх спільною сумісною власністю. Вона усвідомлює, що у разі задоволення позовних вимог вона буде власницею лише половини зазначеною квартири і з цим згодна. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1991 року, що підтверджується, копією свідоцтва про шлюб. Під час шлюбу, а саме 26.10.2005 року відповідачем було укладено договір довічного утримання від 26.10.2005 року за № 1535 із [PERSON] (відчужувач), посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. За вказаним договором відповідач набула нерухоме майно, що за життя належало відчужувачу, а саме: квартиру [ADDRESS]. Згідно з Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 241689 від 01.02.2013 року вбачається, що спірна квартира набута 26.10.2005 року відповідачем на підставі договору довічного утримання № 1535, посвідченого 26.10.2005 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., власником зазначеної квартири зазначено його дружину [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя Відповідно до п .2 ч.1 ст. 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Так як нерухоме майно набуте відповідачем [PERSON], на підставі договору довічного утримання то воно не відноситься до особистої власності набувача, а саме відповідача [PERSON], так як придбання майна на підставі договору довічного утримання, відповідно до ст. 57 СК України не створює режим особистої власності на майно, набуте за даним договором. Таким чином судом встановлено, що квартира [ADDRESS], придбана в період шлюбу між сторонами, тому є об'єктом спільної сумісної власності. Даний факт відповідачем не заперечується. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить визнати за ним та за відповідачкою право власності на ? частину зазначеної вище квартири, як на спільне сумісне майно, придбане в період шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що відчужувач за договором довічного утримання [PERSON], померла [INFO] року. Тобто з цього часу припинились будь-які обмеження права власності на спірну квартиру, які встановлювалось за договором довічного утримання. Квартира з даного часу перебуває у володінні та користуванні сторін. Відповідач не заперечує право позивача щодо його права на частку у зазначеній квартирі, як придбаній у період шлюбу. За даних обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, та враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви судовий збір сплачений в повному обсязі відповідно до вартості предмету позову. Судом ухвалюється рішення відповідно до якого за сторонами визнається право власності на ? частину спірного майна, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 687 грн. 65 коп., відповідно до вартості майна, яка присуджується позивачу .

Outcome: approved