Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

12.05.2021 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає про те, що 15.07.2009 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. У подружжя під час шлюбу [INFO] народилася дочка [PERSON] . З 31.12.2018 позивач та відповідач проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2020 шлюб між сторонами розірвано. Разом з тим, під час шлюбних відносин у сторін було нажито спільне майно, а саме грошові кошти у сумі 70 903,00 доларів США, які складаються із заробітної плати відповідача та заощаджень, які подружжя накопичувало впродовж шлюбу. Після припинення шлюбних відносин відповідач не передав частину коштів позивачу, у зв`язку з чим остання просила суд стягнути з відповідача на її користь 35\~451,50 дол. США, що становить 1/2 вартості банківського вкладу станом на 30.12.2018, № 26301030326898, відкритого 27.03.2018 в ПАТ АБ «Південний» на ім`я [PERSON] 19.05.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 30.07.2021 до суду в представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не визнає позовні вимоги позивача та просить суд відмовити у задоволені позову з огляду на те, що зазначені грошові кошти не підлягають поділу, оскільки були знятті та використанні подружжям під час ведення спільного господарства та в інтересах сім`ї до набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Доказів протилежного, як то використання їх особисто відповідачем у власних інтересах позивачем не надано. 17.09.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 37\~807,26 доларів США, що становить 1/2 частину загальної суми коштів, які були розміщені на банківських рахунках [NUMBER] ( [NUMBER] ) у доларах США та [NUMBER] ( [NUMBER] ) у доларах США станом на 30.12.2018, відкритих на ім`я [PERSON] , яку 23.09.2021 протокольною ухвалою суду прийнято до розгляду. 07.10.2021 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 12.11.2021 в судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, а представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.07.2009 Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного Одеського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджуються свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Однією сім`єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені з 31.12.2018, що підтверджується рішенням Приморського районного суду м.\~Одеси від 30.06.2020 у справі № 522/22022/19, яке набрало законної сили. Разом з тим, під час перебування сторін у шлюбі ними було нажите спільне майно, а саме грошові кошти у сумі 76 \~614,53 доларів США, що підтверджується наданими ПАТ\~АБ\~«Південний» виписками з поточних та депозитних рахунків, відритих на ім`я відповідача за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 у доларах\~США за №\~[NUMBER] (26253001336749) та №\~ [NUMBER] (26252000021410). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1\~ст. 61 СК України). Частиною 2\~статті 372 Цивільного кодексу України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до ст. 63 СК України\~ дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1\~ст. 69 СК України). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду ( ст.\~71\~СК \~України). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11\~«\~Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. В наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірні кошти були набуті сторонами на час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягають поділу між сторонами виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним по 1/2 частини загальної суми коштів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з\~положеннями ст.\~133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати:\~1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.\~59\~Конституції України кожному гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особі у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. Згідно з п. 4 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться належним чином завірені копії договору про надання правової допомоги від 29.04.2021 № 1/29-04, укладеного між позивачем та адвокатським бюро «Бороган» в особі адвоката Борогана В.В., згідно якого гонорар адвоката становить 55\~573,40 грн, а також рахунок\~-\~фактура від 29.04.2021 №\~29/04 за надання правової допомоги на суму 55\~573,40 грн. У судовому засіданні представник відповідача наголошував на завищеному розмірі адвокатських витрат, оскільки справа є нескладною та підготовка адвокатом для представництва інтересів позивача не потребувала багато часу, в зв`язку з чим просив суд зменшити розмір адвокатських витрат. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved