Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

10 серпня 2018 року, [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою, в якій просила суд, встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, що потрібно їй на отримання паспорта громадянки України, мотивуючи це тим, що вона народилася 07.04.1967 р. в смт. Овідіополь, Овідіопольського району Одеської області, де навчалася та проживала, працюючи в м. Одесі водієм трамвая, куди в подальшому переїхала проживати, та в подальшому, на початку 1990-х років, втратою свого паспорту громадянки СРСР. В судове засідання заявниця не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, особисто під розписку, та рекомендованим повідомленням з відміткою про отримання судової повістки причини неявки не повідомила, однак надіслала до суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свою заяву, просила її задовольнити та слухати справу за її відсутності (а.с. 22,23,24). Представник заінтересованої особи Овідіопольського РВ ГУДМС України в Одеській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним штампом установи з відміткою про отримання судової повістки, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 21). Дослідивши письмові матеріали по справі, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав; Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення; Відповідно до ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України», всі громадяни [PERSON] РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України; Відповідно до ст. 8 «Порядку проведення за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3\~Закону,\~особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року; Судом встановлено, що заявниця [PERSON], народилась 07.04.1967 року в смт. Овідіополь, Овідіопольського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VII-УР № 1015713 виданого 04.05.1967 року (а.с. 4). Також судом встановлено, що [PERSON], в 1986 році почала трудову діяльність технічним працівником в Овідіопольській середній школі № 1 на посаду техробітника та в 1988 році поступила на навчання на курси водіїв трамвая в Одеське трамвайне тролейбусне управління, і в період з 1989 року по 1994 рік вона працювала волієм трамвая в м. Одесі, що підтверджується трудовою книжкою серії БТ-II № 3252673 виданої на імя заявниці, медичною довідкою № 563 від 12.01.1989 р., карткою про результати здачі водійських екзаменів та посвідченням водія трамвая від 04.03.1993 р. (а.с. 4-10). Відповідно до довідки виданої начальником Овідіопольського РВ ГУДМС України в Одеській області № 5140-3443 від 06.09.2018 року, [PERSON], дійсно не зверталась до Овідіопольського РВ ГУДМС із заявою про втрату та відновлення загубленого пост апорта громадянина України в період з 2012 року та по теперішній час (а.с. 16). Через відсутність у неї паспорта громадянина України, заявниця не має можливості в повній мірі реалізувати свої конституційні права на працю щодо офіційного працевлаштування, права вільно обирати місце проживання і пересуватися територією України, здійснювати угоди, отримувати субсидії, а тому звернулась до суду із заявою про встановлення факту, постійного проживання на території України. Таким чином, суд вважає доведеним юридичний факт постійного проживання заявниці на території України, станом на 24.08.1991 року.

Outcome: approved