Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

12.12.2016 року до суду з позовом звернулася [PERSON], в якому просить суд, визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після померлого 10.11.1999 року її діда [PERSON], а саме на його 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами, що розташовані по вул.Ворошилова, 20 в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, як спадкоємцю за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що її дід [PERSON], мав у власності зазначений житловий будинок, який згідно до заповіту від 07.07.1997 року заповідав своїм дітям: [PERSON], - батьку позивачки та [PERSON], - тітці позивачки. За життя батько позивачки [PERSON], - [PERSON], свою 1/2 частину спадщини, відповідно до заповіту спадкодавця прийняв та оформив на неї право власності, згідно до рішення Олевського районного суду від 28.09.2009 року. Іншу 1/2 частину спадкового нерухомого майна [PERSON], - тітка позивачки, за заповітом прийняти відмовилася на користь батька позивачки, свого брата [PERSON] Однак, за життя батько позивачки, [PERSON], оформити 1/2 частини спадкового майна - будинку з надвірними побудовами, що розташовані по вул.Ворошилова, 20 в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, яку було заповідано спадкодавцем дочці - його сестрі [PERSON], після смерті діда [PERSON], не встиг, так як 20.12.2015 року помер. Позивачка після смерті батька [PERSON], звернулася до державного нотаріуса Олевської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, але їй державним нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили право власності померлого спадкодавця. Позивач [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити її позовні вимоги повністю, подавши до суду письмову заяву щодо розгляду справи у її відсутності. Представники відповідачів: - Олевського відділення Коростенської обєднаної державної податкової інспекції у Житомирській області та Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області в судове засідання явки своїх представників не забезпечили будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Заяв щодо розгляду справи у їхню відсутність, чи відкладення розгляду справи до суду не подали. Третя особа - Комунальне підприємство «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради в судове засідання явки свого представника не забезпечили, проте подали до суду заяву, в якій просять розгляд справи проводити у їхній відсутності та проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до довідки Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області № 2017 від 22.08.2016 року слідує, що житловий будинок № 20 по вул.Ворошилова в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області рахується за [PERSON] та відповідно до довідки вказаної сільської ради № 2018 від 22.08.2016 року, померлому [PERSON] виділялася земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Ворошилова, 20 в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, який був побудований та зданий в експлуатацію 1960 році, що також стверджується копією технічного паспорту, (а.с.8, 10-12). Однак за життя спадкодавцем не було належним чином оформлено зазначене спадкове майно. 07 липня 1997 року спадкодавцем [PERSON], було складено заповіт щодо належного йому всього майна, яке останній заповідав своїм дітям: сину [PERSON], - батьку позивачки та дочці [PERSON], - тітці позивачки, (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 10.11.1999 року, (а.с.6). Таким чином, спадкоємцями після смерті [PERSON], були його діти: дочка [PERSON] та син [PERSON] - батько позивачки, що підтверджується копією заповіту (а.с.16). За життя батько позивачки [PERSON] ([PERSON] а.с.14) О.М., - [PERSON], свою 1/2 частину спадщини, відповідно до заповіту спадкодавця прийняв та оформив на неї право власності, згідно до рішення Олевського районного суду від 28.09.2009 року, (а.с.10-12,17-19). Іншу 1/2 частину спадкового нерухомого майна [PERSON], - тітка позивачки, за заповітом прийняти відмовилася на користь батька позивачки, свого брата [PERSON], подавши до нотаріальної контори відповідну заяву, (а.с.13). Однак, за життя батько позивачки, [PERSON], оформити 1/2 частини спадкового майна - будинку з надвірними побудовами, що розташовані по вул.Ворошилова, 20 в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, яку було заповідано спадкодавцем дочці - його сестрі [PERSON], після смерті діда [PERSON], не встиг, так як 20.12.2015 року помер, (а.с.7). Позивачка є дочкою [PERSON], і онукою [PERSON], (а.с.14,15), та є спадкоємцем першої черги за законом, після померлого батька [PERSON], після смерті якого спадщину\~прийняла в установлений законом строк, однак отримати свідоцтво про право на 1/2 частку спадщини за законом не може, оскільки при зверненні до Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області щодо видачі свідоцтва про право на 1/2 частку спадщини за законом, як спадкоємцю першої черги, позивачці було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність майна померлому спадкодавцю, що стверджується відповідною постановою Олевської державної нотаріальної контори від 15.11.2016 року, (а.с.20). Інші спадкоємці на спадкове майно спадкодавця, крім позивачки відсутні. Суд, дослідивши і оцінивши всі письмові докази по справі, у їх сукупності прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.524, 525, 526, 527, 529, 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 року), з яких слідує, що спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадкоємець за законом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Як слідує із матеріалів справи, на час побудови і здачі в експлуатацію зазначеного будинку (1960 рік), реєстрація домоволодіння в сільській місцевості здійснювалася у виконкомі сільської ради, про що робився відповідний запис у погосподарській книзі з відкриттям особового рахунку, а реєстрація будинків органами БТІ проводилася лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29.07.1959 року, та інструкцією Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року. Таким чином, житловий будинок № 20 по вул.Ворошилова в с.Білокоровичі, Олевського району Житомирської області, з врахуванням наведених нормативно-правових актів, в органах БТІ зареєстрований не був, оскільки законодавством, яке було чинним на той час, не було передбачено реєстрацію в сільській місцевості нерухомого майна органами БТІ. Разом із тим, відповідно до Положення про державний нотаріат УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 31.08.1964 року № 941, яке мало чинність до набуття чинності нового Цивільного кодексу України (01.01.2004 р.), слідує, що підтвердженням належності будинку, можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся. Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок (частина будинку) державний нотаріус вимагає правовстановлюючий документ про належність будинку (частини будинку), квартири спадкодавцю, довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящихся. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», слідує, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем за законом та фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, а саме будинком № 20 з надвірними будівлями по вул.Ворошилова в с.Білокоровичі, Олевського району Житомирської області, а право власності на спадкове майно належне померлому [PERSON] повністю підтверджене у судовому засіданні, однак позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на 1/2 частини спадщини за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили належність зазначеного вище спадкового майна померлому [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як судом було встановлено, що позивачка є онукою померлого [PERSON], який 1/2 частини свого майна заповідав своїй дочці [PERSON], яка в свою чергу відмовилася від спадщини на 1/2 частини спадкового майна на користь свого брата [PERSON], який помер та за життя не встиг оформити своїх спадкових прав на 1/2 частини спадкового майна від якого відмовилася його сестра, у звязку з чим позивачка має право, як спадкоємець першої черги в силу ст.529 ЦК УРСР 1963 року на спадкування за законом, оскільки інші спадкоємці не заявляли про своє право на зазначену у позові спадщину. На підставі викладеного та

Outcome: approved