Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

1. 01 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він за договором дарування є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі мешкає відповідачка (колишня невістка), яка має реєстрацію в іншому помешканні. Позивач не має можливості проживати у власній квартирі, що стало причиною його звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачки (а.с.а.с. 2 - 4). 2. 22 січня 2019 року відповідачка подала до суду відзив на позов, зазначивши, що мешкала у спірній квартирі під час шлюбу із сином позивача, який був власником житла. У період шлюбу її чоловік подарував квартиру своєму батькові. У квартирі відповідачка мешкає разом з дітьми, іншого житла не має. У поданому відзиві на позов відповідачка заперечувала проти позову. 3. 25 лютого 2019 року суд своєю ухвалою зупинив провадження у справі до набрання законної сили судовим рішення, ухваленим у цивільній справі №203/2777/18 за позовом [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, управління-служба у справах дітей Центральної районної в м. Дніпрі ради, про визнання права користування житловим приміщенням, яка перебувала у провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 93). 4. 18 березня 2020 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська провадження у справі було поновлено (а.с. 139). 5. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, пояснивши, що позивач за договором дарування є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . У квартирі фактично мешкає відповідачка (колишня невістка), яка має реєстрацію в іншому помешканні. Позивач не має можливості користуватися власним майном і вимушений мешкати в іншій квартирі. 6. Відповідачка до суду не з`явилася, була повідомлена належним чином. 7. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 8. Судом встановлено, що відповідачка та син позивача - [PERSON] , перебували у шлюбі від 14.06.2014 (а.с. 21). 9. За час шлюбі у подружжя народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.а.с. 24, 25). 10. У березні 2018 року відповідачка та її чоловік припинили шлюбні відносини. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2018 шлюб між ними було розірвано (а.с.а.с. 22, 23, 26). 11. Відповідачка від 19.07.2007 має постійну реєстрацію за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). 12. 21 березня 2013 року за договором дарування квартира [ADDRESS] була подарована позивачем синові (а.с. 19). 13. За договором дарування від 29.03.2018 спірна квартира [PERSON] була подарована позивачеві (а.с.а.с. 13, 14). 14. Тепер у спірній квартирі фактично мешкає лише відповідачка з дітьми. 15. Викладені факти додатково підтверджуються постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.03.2020, ухваленою у цивільній справі №203/2777/18 (а.с.а.с. 144 - 148). 16. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого Протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції») закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. 17. Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. 18. Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 19. За правилами, встановленими частиною першою статті 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК), члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. 20. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК. 21. Частиною 1 статті 405 ЦК визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. 22. За змістом частини четвертої статті 156 ЖК до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. 23. Відповідно до частини другої статті 64 ЖК до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. 24. Аналіз приведених норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи (власника) втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. 25. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі №6-158цс14. 26. Судом встановлено, що відповідачка, у розумінні приведених вище норм, не є членом сім`ї власника квартири - позивача і зареєстрована за іншою адресою. 27. У спірній квартирі відповідачка проживає як дружина її колишнього власника - [PERSON] 28. Такого висновку дійшов і Дніпровський апеляційний суд у постанові від 10.03.2020, ухваленій у цивільній справі №203/2777/18 (а.с.а.с. 144 - 148). 29. Відтак, установивши, що відповідачка проживає у спірній квартирі за згодою її колишнього власника як член сім`ї, право власності якого припинено, має іншу реєстрацію, а новий власник квартири не надавав згоду на проживання відповідачки у його квартирі, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову. 30. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню компенсація його судових витрат у сумі 704,80 грн. (а.с. 1). 31.

Outcome: approved