Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

11.11.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER]. При цьому позивач посилається на те, що 23.12.2011 року нею та чоловіком [PERSON] було придбано автомобіль. Однак, у зв'язку із фінансовими труднощами придбаний автомобіль було зареєстровано за матір'ю позивача, яка не сплачувала коштів за автомобіль. 02.02.2017 року відповідач [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву до відповідачів [PERSON] та [PERSON], в якій просить зобов'язати [PERSON] та [PERSON] повернути їй автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER]; зобов'язати відповідачів повернути їй свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане на автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER]. При цьому [PERSON] посилається на те, що саме нею було придбано спірний автомобіль на позичені кошти, так як відповідачі обіцяли допомагати повертати борг. Після реєстрації автомобіля на позивача, вона передала право користування ним своїй дочці та зятю. Оскільки спірний автомобіль знаходиться у відповідачів, які відмовляються його повертати разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, позивач змушена звертатися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 15.03.2017 року зустрічний позов прийнято та об'єднано в одне провадження із первісним позовом. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять задовольнити, заперечують проти задоволення зустрічного позову. У ході судового засідання 20.09.2017 року позивач відмовилася від послуг свого представника [PERSON], у зв'язку із чим просила оголосити перерву для отримання належної правової допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 38 ЦПК України, особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Таким чином, з урахування тривалого перебування справи у провадженні суду /провадження у справі відкрито 21.11.2016 року/, а також враховуючи, що з минулого судового засідання минуло понад 20 днів та сторона позивача мала змогу звернутися до іншого фахівця за правовою допомогою, суд приходить до висновку про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що виражається у недобросовісному виконанні своїх прав та обов'язків. У зв'язку із чим та на підставі ч. 2 ст. 38 ЦПК України суд вважає можливим продовжити розгляд справи за особистої участі позивача [PERSON] У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] зустрічний позов підтримав та просить відмовити у задоволенні первісного позову. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримав та просить задовольнити, заперечував проти задоволення зустрічного позову. Вислухавши позивача за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом та відповідача [PERSON], допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], зареєстровано за [PERSON], про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 23.12.2011 року /а.с. 10/. Вказана обставина підтверджується також листом Територіального сервісного центру № 5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області від 08.10.2016 року /а.с. 42/. У позовній заяві [PERSON] вказує, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 23.12.2011 року, постійно знаходиться у її володінні. Вказану обставину у ході розгляду справи підтвердила сторона [PERSON] Судом досліджено надані стороною позивача за первісним позовом наступні докази: - договір купівлі-продажу корпоративних прав власника ПрП «Туристична агенція «Сі бріз» від 06.10.2008 року, за яким [PERSON] придбав корпоративні права на ПрП «Туристична агенція «Сі бріз»; - лист ПАТ «УкрСиббанк» від 16.07.2010 року про відмову у проведенні реструктуризації кредитної заборгованості по ліміту овердрафту за картковим рахунком № [NUMBER]; - трудову книжку [PERSON], в якій наявний запис про звільнення 31.07.2008 року за власним бажанням з посади директора ПрП «Туристична агенція «Сі бріз». Вказані докази надані стороною позивача за первісним позовом з порушенням порядку їх надання, на що звертав увагу представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], заперечуючи проти прийняття їх до матеріалів справи. Однак, суд приймає надані в судовому засіданні письмові докази, оскільки з них свідує, що на момент придбання спірного автомобіля, а саме кінець 2011 року, позивач за первісним позовом [PERSON] була звільнена з роботи та мала кредитну заборгованість. Тобто вона мала складне матеріальне становище, що спростовує доводи позивача [PERSON] щодо можливості самостійно придбати спірне авто. Під час розгляду справи сторони пояснювали, що на момент придбання автомобіля всієї суми коштів не було у наявності. [PERSON] вказувала, що частково позичила кошти у своєї подруги, яка проживає за межами України та борг вона повернула самостійно частинами. При цьому [PERSON] стверджувала, що суму боргу повертала саме її сім'я, однак письмових доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надала. У ході розгляду справи за клопотання сторони первісного позивача судом допитано свідків [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що з 3го класу товаришує із [PERSON] та знає, що у грудні 2011 року остання придбала автомобіль та час від часу возила свідка на автомобілі. Свідок вказала, що сім'я [PERSON] накопичували кошти та зберігали їх у свідка у загальному розмірі 18 500 дол. США, за які і був придбаний автомобіль. При цьому свідок пояснила, що не була присутня в автосалоні під час придбання та оформлення спірного автомобіля. Свідок вважає, що дочка довіряла своїй матері, та саме тому автомобіль оформлений на [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що товаришує із сім'єю [PERSON] близько 13-14 років. Свідок вказав, що йому відомо про наявність заборгованості у [PERSON] перед банком, у зв'язку із чим, [PERSON] зберігала свої кошти у подруги. Знає, що автомобіль був придбаний сім'єю [PERSON] за свої кошти та оформлений на маму [PERSON] Свідок пояснив, що теж не був присутнім в автосалоні та не обирав транспортний засіб. Стосовно того, що придбане авто за кошти, які були частково отримані в борг від інших осіб, уяви не мав. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши за правилами ч. 3 ст. 212 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд критично оцінює пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки жодний із свідків не був присутнім в автосалоні при виборі автомобіля та не може пояснити за які саме кошти було придбано спірний автомобіль. При цьому суд враховує встановлений із наданих позивачем доказів факт звільнення та наявності кредитної заборгованості [PERSON], що не може свідчити про спроможність [PERSON] придбати автомобіль. Суд зазначає, що позивач [PERSON] з часу пред'явлення позову, а саме 11.11.2016 року, не зазначає на якій правовій підставі просить визнати за нею право власності на спірний автомобіль. При цьому позивач лише обмежується посилання у позовній заяві на положення ст. ст. 11, 12, 15-16 ЦК України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та обов'язки юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням вказаного, розглядаючи справу за правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як недоведені та заявлені безпідставно. Стосовно зустрічного позову [PERSON] суд зазначає наступне. Як встановлено вище законним власником автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER], д/н [NUMBER], є [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 23.12.2011 року. Судом досліджено лист Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області № 48/8682 від 01.11.2016 року, з якого вбачається, що [PERSON] зверталася до відділу поліції за фактом неповернення донькою автомобіля [NUMBER]. В ході збору матеріалів було встановлено, що в даному факті вбачається цивільно-правові відносини, внаслідок чого рекомендовано звернутися до суду у приватному порядку для вирішення питання по суті. Як на підставу зустрічних позовних вимог, [PERSON] посилається на положення ст. ст. 317, 321, 387 ЦК України. Так, ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, враховуючи, що право [PERSON] як законного власника спірного автомобіля порушується з боку [PERSON] та [PERSON], які постійно користуються автомобілем та зберігають у себе свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що змусило звертатися [PERSON] до правоохоронних органів, суд приходить до висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити як обґрунтований та доведений.

Outcome: approved