Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

11 жовтня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши в якості заінтересованої особи Центральний районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Вимоги було обґрунтовано тим, що заявник є етнічним німцем, проте через незалежні від нього причини у відповідних документах був зазначений як росіянин. Заявник прагне зберегти національну, культурну та релігійну самобутність. Між тим, заявник не має можливості реалізувати заплановане через те, що факт належності його до німецької нації документально не підтверджено. Викладені обставини стали причиною звернення заявника до суду із заявою про встановлення того факту, що він належить до національності «німець» (є етнічним німцем), унесення змін до відповідних актових записів (а.с.а.с. 2, 3). У судовому засіданні заявник, його представник підтримали заявлені вимоги лише в частині встановлення факту, що має юридичне значення. Представник заінтересованої особи до суду не зявився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення заявника, його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини другої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності зі статтею 11 Закону України від 25.06.1992 року №2494-ХІІ «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Судом встановлено, що заявник є громадянином України, народився 01.12.1969 року у м. Дніпропетровську (а.с. 4). Заявник вважає себе етнічним німцем, прагне зберегти національну, культурну та релігійну самобутність, проте перешкодою для реалізації запланованого є відсутність документального підтвердження його приналежності до німецького етносу. Між тим, той факт, що заявник є етнічним німцем підтверджуються результатами системного аналізу усієї сукупності добутих судом доказів, а саме: -свідоцтвом про народження заявника, у якому матірю заявника вказано [PERSON], за національністю «німкеня» (а.с. 4); -посвідкою про народження матері заявника, Шотер (дошлюбне прізвище) [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], за національністю «німкеня». Таким чином, наведені документи відображають прямий родинний звязок між матірю заявника, яка була етнічною німкенею, та самим заявником. З огляду на викладене суд вважає, що подана заява в частині встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню. Решту вимог необхідно відхилити через їх непідтримання заявником та ненадання відповідних доказів. Установлення вказаного у заяві факту не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.

Outcome: partial