Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

12.06.2018 р. [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 20.08.1980 р. між нею та [PERSON], був зареєстрований шлюб. Під час спільного проживання, 09.10.1985 р. ними було придбано домоволодіння № 4 по вул. Шатурській в м. Кривому Розі. Право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано на імя [PERSON] в Криворізькому БТІ в реєстрову книгу за № 22-125-125. 19.05.1987 р., шлюб між ними було розірвано, але з лютого 2011 р. вони знову почали проживати разом однією сімєю в квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності. 07.02.2017 р. [PERSON] помер. У встановлений Законом шестимісячний строк, 17.03.2017 р., вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. 07.02.2018 р. вона отримала свідоцтва про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте колишнім подружжям під час шлюбу, а саме на домоволодіння № 4 по вул. Шатурській у м. Кривому Розі. Щодо спадкування 1/2 частини вказаного домоволодіння, яка належала [PERSON], їй було відмовлено приватним нотаріусом криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області та рекомендовано звернутися до суду. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, із заявою про прийняття спадщини, крім неї, до нотаріальної контори ніхто не звертався. \~ \~ \~ \~Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про підтримку позову та про розгляд справи у його та позивача відсутність. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність його представника та про те, що не заперечує проти задоволення позову, тобто фактично його визнав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи докази: копії: свідоцтва про смерть; свідоцтва про укладення шлюбу; свідоцтва про розірвання шлюбу; акту з місця проживання; свідоцтва про право власності; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна; листа № 58/02-14 від 07.02.2018 р. приватного нотаріуса криворізького міського нотаріального округу ГТУЮ у Дніпропетровській області; технічного паспорту; звіту оцінки вартості жилого будинку (а.с. 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13-14, 16-48), судом встановлені такі факти, що мають значення для справи і відповідні їм правовідносини. 20.08.1980 р. між [PERSON] та [PERSON], був зареєстрований шлюб. Під час спільного проживання, 09.10.1985 р. ними було придбано домоволодіння № 4 по вул. Шатурській в м. Кривому Розі. Право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано на імя [PERSON]. 19.05.1987 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, але з лютого 2011 р. вони знову почали проживати разом однією сімєю в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності. 07.02.2017 р. [PERSON] помер. У встановлений Законом шестимісячний строк, 17.03.2017 р., [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. 07.02.2018 р. нею отримано свідоцтво про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте колишнім подружжям під час шлюбу, а саме на домоволодіння № 4 по вул. Шатурській у м. Кривому Розі. Щодо спадкування 1/2 частини вказаного домоволодіння, яка належала [PERSON], приватним нотаріусом криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, із заявою про прийняття спадщини, крім неї, до нотаріальної контори ніхто не звертався. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що при вирішенні майнового спору на підставі ст. 74 СК України «… суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінка без шлюбу, в період, протягом якого було придбане спірне майно». Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1264 ЦК України, четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані сторонами відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог. Таким чином, визнання відповідачем, позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Тому, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 60, 70, 74 СК України, ст. ст. 1218, 1220, 1223, 1261, 1264, 1268 ЦК України,

Outcome: approved