Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

12 березня 2018 року позивач [PERSON]В звернулася до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги\~позивач мотивує\~тим,\~що вона\~перебувала у\~шлюбі з\~відповідачем, який було розірвано у 2011 році.\~ Від цього\~шлюбу мають\~неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач надавав певну матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно, проте останнім часом відмовляється добровільно систематично надавати таку допомогу на придбання їжі, одягу, взуття для дитини, іграшок, книг та інших засобів для її розвитку. Позивач неодноразово прохала відповідача про допомогу, проте він відмовляє, мотивуючи відсутністю коштів. Зі слів [PERSON], він має постійну роботу працює на посаді юрисконсульта у ТОВ «Оріхівсільмаш», отримує заробітну плату у розмірі близько 4000,00 гривень. Жодних фізичних, психічних вад не має, дієздатний, правоздатний, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, стягнення за виконавчими документами не здійснюється, а отже, відповідач має можливість утримувати спільну дитину та приймати участь у її вихованні.Дитина проживає разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. У звязку з цим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 19 жовтня 2009 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області №2-1735 було розірвано шлюб між ним та позивачем, на підставі чого 30.08.2011 року відділом державної реєстрації актів циільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ЖС №082265. Від шлюбу сторони мають одну дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу між сторонам було досягнуто домовленості щодо добровільної сплати аліментів. Після розлучення вдповідач щомісячно надавав допомогу (аліменти) на утримання дитини включно до 28.02.2018 року. Також протягом цього часу відповідач при наявності вільного часу щороку брав дитину до себе та до бабусі з дідом в гості на літні та зимові канікули до м. Оріхів. Під час перебування доньки у відповідача останній купував їй необхідні речі (одяг, взуття) та дарував подарунки. Також [PERSON] взяв на себе всі матеральні витрати доньки під час перебування її на стаціонарному лікуванні у дитячоу відділенні Запорізької обласної лікарні з кінця серпня по кінець жовтня 2016 року з переломом руки (купував ліки, приїжджав через день-два, при неможливості відвідати дитину просив свою матір відвідати онуку). В січні 2018 року [PERSON] попросила відповідача збільшити розмір аліментів, на що останній повідомив, що має змогу надавати допомогу в розмірі 800 грн., і позивач погодилась. В лютому 2018 року [PERSON] попросила знову збільшити розмір аліментів до 930 грн., на що відповідач погодився та в лютому 2018 року сплатив зазначені кошти. В березні 2018 року зателефонувала позивач і повідомила, що подає до суду заяву про стягнення аліментів, на що відповідач не заперечував. Також [PERSON] пояснив, що не має змогу сплачувати алміменти у розмірі, більшому ніж 930 грн., оскільки на його утриманні перебуває дружина [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та син [PERSON], [INFO]. Твердження позивача про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання донки, не відповідає дійсності, оскільки аліменти сплачувалися щомісячно з моменту розлучення та до 28.02.2018 року. На даний час відповідач працює на посаді юрисконсульта у ТОВ «Оріхівсільмаш» та отримує заробітну плату в розмірі 4170 грн. Тому відповідачем визнаються позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 09.02.2007 рку народження, у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з моменту подання позовної заяви до доягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖС №082265, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишеського районного управління юстиції Запорізької області 30 серпня 2011 року (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖС №052270, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 21 лютого 2007 року (а.с. 5). Згідно з довідкою про склад сімї, зареєстрованих у житловому приміщенні, №0888 від 02 березня 2018 року, виданою виконавчим комітетом Більмацької селищої ради Більмацького району Запорізької області, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 6). Позивач вказала, що дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно не надає кошти на утримання дитини, відмовляється добровільно систематично надавати матеріальну допомогу на придбання одягу, взуття та іграшок, книг та інших засобів для розвитку дитини. Позивач неодноразово зверталась до відповідача за матеріальною допомогою на утримання дитини, проте він відмовляв, мотивуючи відмову відсутністю коштів. Однак відповідачем заперечується факт відмови у наданні коштів на утримання дитини, оскільки він стверджує, що постійно щомісячно сплачував аліменти з моменту розірвання шлюбу до 28.02.2018 року, але останнім часом не в тому розмірі, який прохала позивач. Також судом встановлено, що на утриманні відповідача, крім доньки [PERSON]. [INFO], перебуває дружина [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу та про народення відовідно (а.с. 17,18). На утриманні відповідач недієздатних осіб не має, стягнення за виконавчими документами не здійснюється. Він є працездатним, дієздатним, фізичних та психічних вад не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. [PERSON] змушена самостійно утримувати та виховувати дитину. Відповідно до виписки з індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 станом на 26.03.2018 року відповідач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Оріхівсільмаш» та отримує заробітну плату у розмірі 4170,00 грн. щомісячно (а.с. 19). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.\~8\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7\~СК\~України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.180\~СК\~України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та забезпечити їм рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК\~України аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина і виплачується щомісячно. Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 вказаної норми встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч.1 ст.182\~Сімейного\~кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182\~Сімейного\~кодексу\~України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи визначене законом мінімального розміру аліментів на дитину, суд не вважає задоцільне дублювати це положення в резолютивній частині рішення. Частиною 1 статті 191\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обовязок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, крім доньки [PERSON]. [INFO], має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO], суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/5 частини із всіх видів заробітку платника аліментів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.03.2018 року. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.\~141\~ЦПК\~України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial