Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

11 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що 05 листопада 1999 року в Воєгощанській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області позивач зареєструвала шлюб із відповідачем. За час шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів сторін, різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри. Відповідач зловживає спиртними напоями, через що постійно виникають сварки. Шлюбні відносини припинилися і відновлені бути не можуть, через що дальше збереження сім'ї стало неможливим. Також зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає і надавати у добровільному порядку відмовляється, хоча має таку можливість, оскільки є фізично здоровим та має постійний заробіток. Посилаючись на зазначені обставини, просить шлюб з відповідачем розірвати та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей Вікторії та Дмитра у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи із дня подання позову до суду та до досягнення ними повноліття, а також стягнути судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Крім того, просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає, що причин для розірвання шлюбу немає. Крім того, заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки він ніде не працює та немає стабільного доходу. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що 05 листопада 1999 року в Воєгощанській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області [PERSON] та [PERSON], сторони по справі, зареєстрували шлюб, актовий запис № 12 (а.с. 7). У цьому шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми (а.с. 8-9). Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сім'ю і для цього не приймають ніяких заходів, що тривалий час вони не підтримують сімейних відносин, наданий подружжю строк для примирення позитивного результату не дав, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що сім'я розпалась, відповідач попри свої заперечення реальних кроків, спрямованих на збереження шлюбу, не зробив, що свідчить про його небажання зберегти сім'ю, а тому суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором позивача суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON]. Як вбачається з довідки Воєгощанської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 10.10.2018 року № 1960 та пояснень сторін неповнолітні діти: Вікторія та Дмитро перебувають на повному утриманні матері. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Виходячи з цього, відповідач як батько, зобов'язаний брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей наряду з позивачем. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зважаючи на відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, враховуючи обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, суд на підставі ч. 1 ст. 184 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище, відсутність інших утриманців, беручи до уваги те, що він офіційно не працює, суд з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», визначає аліменти в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позовні вимоги повністю, стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на сплату судового збору та правничу допомогу, а також у дохід держави судовий збір.

Outcome: approved