Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

10 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вимоги обгрунтовує тим, що з 23 січня 2014 року він на різних посадах працював у Ніжинській нафтогазо-розвідувальній експедиції по випробуванню свердловин ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія». 14 листопада 2016 року за згодою сторін його звільнено з посади помічника бурильника 5 розряду. При звільненні з роботи йому не була виплачена заборгованість по польовому забезпеченню в розмірі 7380 грн., яку просить стягнути з відповідача. Уточнивши позов, також просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 22865 грн. 36 коп. за період з 14 листопада 2016 року по 26 травня 2017 року. У судове засідання позивач не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача у судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму запереченні просив розглянути справу за їх відсутності. У письмовому запереченні просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки польове забезпечення не входить до фонду заробітної плати. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, з 23 січня 2014 року [PERSON] працював на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ четвертого розряду Ніжинської нафтогазо-розвідувальної експедиції по випробуванню свердловин ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія». 18 вересня 2015 року позивач переведений на посаду помічника бурильника капітального ремотну свердловин пятого розряду бригади з капітального ремонту свердловин Ніжинської нафтогазо-розвідувальної експедиції по випробуванню свердловин ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія». 14 листопада 2016 року [PERSON] звільнений з останньої займаної посади за згодою сторін з ч. 1 ст. 36 КзпП (а.с.7-8, 71-74). Із наказом про звільнення від 14 листопада 2016 року ознайомлений у день звільнення. Відповідно до копії табеля обліку робочого часу за листопад 2016 року [PERSON] не працював у день звільнення - 14 листопада 2016 року (не робочий день). Згідно з довідками відповідача від 10 січня та 04 травня 2017 року, перед [PERSON] значиться заборгованість роботодавця по польовому забезпеченню за січень-грудень 2015 року у розмірі 4005 грн., за січень-липень 2016 року у розмірі 3375 грн., всього 7380 грн. (а.с.9, 47). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по польовому забезпеченню, суд задовольняє їх виходячи з відсутності заперечень відповідача в цій частині позову та фактичного його визнання. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Із матеріалів справи вбачається та підтверджується поясненнями його представника у судовому засіданні, що позивач не працював у день його звільнення 14 листопада 2016 року, хоча був на роботі, ознайомлювався з наказом про звільнення, отримував трудову книжку. Виходячи з положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України, обовязок роботодавця виплатити такому працівнику належні при звільненні суми, виникає на наступний день після пред'явлення ним вимоги про розрахунок. Оскільки доказів звернення до відповідача з такою вимогою матеріали справи не містять, вина роботодавця у невиплаті належних звільненому працівникові сум відсутня. За таких обставин, передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність для ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» не настала. Позивач не позбавлений можливості у будь-який час звернутися з такою вимогою до колишнього роботодавця поза межами судового чи виконавчого провадження. У звязку з викладеним, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Звертаючись до суду, позивач оплатив судовим збором одну з вимог майнового характеру. Під час розгляду справи та детального дослідження Закону України «Про оплату праці», п. 3.9, 3.16 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, а також Положення про виплату польового забезпечення …, затвердженого головою правління НАК «Надра України», суд дійшов висновку, що обидві вимоги: про стягнення польового забезпечення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці, а тому підлягають оплаті судовим збором. На виконання вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 640 грн. та з позивача в дохід держави 640 грн. судового збору.

Outcome: partial