Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

10 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Перша Харківська державна нотаріальна контора. В подальшому заінтересована особа по справі була замінена на Харківську міську раду. [PERSON] просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме той факт, що останнім місцем проживання (місцем відкриття спадщини) спадкодавця [PERSON], [INFO], яка померла 24 листопада 2016 року, є адреса [ADDRESS]. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначила, що в березні 2010 року в м. Харкові вона познайомилась з [PERSON] і вони почали з нею товаришувати. [PERSON] була самотньою та літньою жінкою, в зв'язку з чим потребувала як спілкування, так і догляду. [PERSON] щодня приїжджала до неї додому, за адресою: [ADDRESS], готувала їй їжу, прибирала в квартирі, спілкувалася з нею, здійснювала покупки. Через декілька місяців після їх знайомства, в серпні 2010 року заявник разом з [PERSON] приїхали до чоловіка [PERSON] в с. Ордівка Нововодолазького району, де вони познайомились. Між ними також виникли добрі, майже сімейні стосунки і чоловік [PERSON] запропонував [PERSON] переїхати жити до них в с. Ордівка, на що остання погодилась і на початку вересня 2010 року переїхала жити в с. Ордівка Нововодолазького району Харківської області, в будинок, який належить чоловіку заявника. В квітні 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір довічного утримання, який був нотаріально посвідчений. Вказаний договір за життя [PERSON] не був розірваний, змінений. В березні 2016 року [PERSON] почала погано себе почувати і, з метою якісного, повного та достатнього її лікування, [PERSON] з нею переїхали до м. Харкова, де проживали в квартирі, яка належить заявнику, відповідно до договору довічного утримання, за адресою - [ADDRESS]. 24 листопада 2016 року [PERSON] померла в м. Харкові. [PERSON] похована в с. Ордівка Нововодолазького району Харківської області. Її похованням займалися [PERSON] та її чоловік. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина грошові вклади в банківських установах, померла заповіту на випадок своєї смерті не залишила, але з часу знайомства до часу своєї смерті, вона завжди казала, що [PERSON] є єдиною рідною для нею людиною і все, що в неї є, має належати їй. [PERSON] достовірно знає, що будь-яких родичів у [PERSON] не було. Натомість [PERSON] прожила постійно разом з [PERSON] однією сім'єю з 5 серпня 2010 року по день її смерті 24 листопада 2016 року, тобто більше п'яти років до дня її смерті. Вказані обставини підтверджені рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року. Спору про право на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] немає, [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом 4 черги згідно положень ст. 1264 ЦК України. Заявник прийняла спадщину в установленому законом порядку, шляхом подачі 27 січня 2017 року заяви про прийняття спадщини до Першої Харківської державної нотаріальної контори (за місцем реєстрації та проживання спадкодавця на час смерті). Першою Харківською державною нотаріальною конторою спадкову справу зареєстровано за № 33/2017 у нотаріуса, у спадковому реєстрі № 60153018. Останнє місце реєстрації, проживання [PERSON], в т.ч. на момент смерті, є [ADDRESS]. Після отримання рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року [PERSON] надала його копію, а також інші документи, які необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріусу для залучення до матеріалів спадкової справи. Для встановлення та підтвердження наявності, належності та складу спадкового майна, заявник звернулась до нотаріуса з метою направлення запитів до банківських установ, при цьому предявивши оригінали депозитних договорів, які містять в собі всі суттєві умови. Однак, нотаріусом було відмовлено [PERSON] в залученні до матеріалів спадкової справи вказаних документів та направлення запитів до банківських установ, з посиланням на те, що в рішенні Зміївського районного суду Харківської області, в резолютивній частині, не зазначено місце відкриття спадщини. На підставі викладеного, [PERSON] змушена звернутися до суду із даною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. У судовому засіданні [PERSON] наполягала на задоволені своєї заяви, посилаючись на обставини, викладені в ній. Представник Харківської міської ради [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи тим, що [PERSON] зазначає, що останнім місцем проживання [PERSON], померлої 24 листопада 2016 року, є [ADDRESS]. На час смерті [PERSON], [PERSON] ніби то мешкала з нею [ADDRESS]. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на рішення Зміївського. районного суду від 06 березня 2017 року по справі № 621/170/17. Вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] у будинку, який належить [PERSON] на праві власності, за адресою: с. Нова Мерефа Нововодолазького району Харківської області, вул. Воронцова О.П., буд. 15. Таким чином, місцем мешкання [PERSON] та [PERSON] в с. Нова Мерефа Нововодолазького району Харківської області, вул. Воронцова О.П., буд. 15 на час смерті [PERSON] встановлено судовим рішенням. Крім того, [PERSON] не доведено коло спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], зокрема, що заявник є єдиною спадкоємицею. Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Предметом даної заяви є встановлення факту місця відкриття спадщини після смерті [PERSON], а саме той факт, що останнім місцем проживання померлої є [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 09 квітня 2013 року уклала разом із [PERSON] Договір довічного утримання та догляду, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру № 44, що знаходиться в будинку № 38/44 по вул. Новгородська в м. Харкові. В свою чергу [PERSON] зобовязувалась довічно утримувати [PERSON], надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу (а.с. 9-10). 24 листопада 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії І-ВЛ № 568349, актовий запис № 17203 (а.с. 11). 23 січня 2017 року [PERSON] звернулася до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], як спадкоємець за ст. 1264 ЦК України (а.с. 12). Заявник має наміри отримати Свідоцтво про право на спадщину майно, яке залишилося після смерті [PERSON], зокрема, на банківські вклади. В той же час, Першою Харківською державною нотаріальною конторою відмовлено [PERSON] в початку процедури оформлення спадкових прав, оскільки заявником надано нотаріусу копію рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року, з якого неможливо визначити місце відкриття спадщини місце проживання померлої [PERSON] (а.с. 14). Так, з мотивувальної частини рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року вбачається, що «судом достовірно встановлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] у будинку, який належить останньому на праві власності, за адресою с. Нова Мерефа Нововодолазького району Харківської області, вул. Воронцова О.П., буд. 15» (а.с. 6-8). Пунктами 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Предметом розгляду справи № 621/170/17-ц за позовною заявою [PERSON] було саме встановлення факту спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року було встановлено саме факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини. При цьому, в резолютивній частині рішення жодних адрес проживання не було зазначено. В той же час встановлення факту останнього місця проживання (місця відкриття спадщини) спадкодавця є окремим видом заяв за окремим провадженням. На підтвердження того факту, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою [INFO] [PERSON] надала копію Довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 28 березня 2017 року № 688, з якої вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою, починаючи з 23 лютого 1966 року по 28 грудня 2016 року, копії медичних документів, відповідно до яких [PERSON] до моменту смерті проходила лікування у м. Харкові (а.с. 13, 23-27). Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які показали суду, що дійсно навесні 2016 року через погане самопочуття [PERSON], остання та [PERSON] переїхали до м. Харкова, де проживали до смерті [PERSON] З огляду на вищевикладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про те, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки заявник надала достатніх доказів на підтвердження своїх доводів, а у суду не виникає сумнівів у їх достовірності.

Outcome: approved