Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

12.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем [PERSON] , який є батьком її сина [PERSON] , [INFO] , проживали однією сімєю, без реєстрації шлюбу. З 2014 року разом із сином стали проживати окремо від відповідача в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. Відповідач, будучи батьком [PERSON] , протягом тривалого часу долею дитини не цікавиться, не приймає участі у його утриманні та вихованні, не піклується його фізичним та духовним розвитком, у зв`язку з чим просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] направила на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та участі її представника, вказавши, що підтримує позовні вимоги та не наполягає на відшкодування судового збору на її користь, у разі задоволення позову. Відповідач [PERSON] телефоном повідомив, що визнає позовні вимоги, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи також просить суд розглянути справу без участі представника Органу опіки та піклування, та ухвалити рішення за наявними доказами згідно до діючого законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, з урахуванням того, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до наступного. Відповідно до представлених копій документів, судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини (а.с. 6). Згідно висновку Органу опіки та пілування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № С137405.1191.2 від 10.04.2019 року, [PERSON] з дитиною проживає в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного працівниками служби, в квартирі створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини. Малолітній [PERSON] навчається у 1-Д класі Вишнівської загальноосвітньої школи №2, що підтверджується характеристикою від 20.02.2019 року. Вихованням дитини займається мати, переймається його поведінкою та рівнем знань. Батько у вихованні сина участі не бере, до школи жодного разу не з`являвся. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державні адміністрації Київської області від 09.04.2019 року (протокол №7), Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 14-16). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованою Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р., кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Після з`ясування всіх обставин справи, суд вважає, що поведінка батька дитини - [PERSON] , суперечить вимогам ст. 150 СК України, та порушує право дитини на належне батьківське виховання, що передбачено ст. 152 СК України. Згідно з ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На думку суду, у разі ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Чинним сімейним законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. На підставі п.2) ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п.15) Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зі змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно п. 16) Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення ним від виконання батьківського обов`язку по відношенню до своєї дитини: сина [PERSON] , 2012 року народження, який з сином не спілкується, не забезпечує його матеріально, ухиляється від виконання обов`язків по його вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини, що встановлено висновком Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області від 10.04.2019 року. На думку суду позбавлення [PERSON] батьківських прав, буде насамперед захистом прав та інтересів дитини. Таким чином позовна заява [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 770.00 грн. (а.с. 1), однак питання про відшкодування судового збору позивачем не ставиться.

Outcome: approved