Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

11.12.2017 [PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку майна. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 18.09.2010 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . В період подружнього життя на спільні кошти нами були придбані трикімнатна квартира [ADDRESS] та автомобіль «ЗАЗ-1103», які зареєстровані на ім`я відповідача. Просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, автомобіль залишити у користування відповідача, стягнувши з нього на її користь компенсації за 1/2 частину автомобіля у розмірі 17500 грн.. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, посилаючись на їх безпідставність, оскільки сам по собі факт придбання спірного майна у шлюбі не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що придбав спірну квартиру 27.12.2013 у період перебування у шлюбі з позивачем, проте не за спільні сімейні кошти, а за кошти батька відповідача - [PERSON] , який для цього продав свою однокімнатну квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27.12.2013, посвідченого тим же державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Бикановим Р.І.. Вказані договори реєструвалися в одного нотаріуса в один день у порядку наступної черги: спочатку договір купівлі-продажу однокімнатної квартири, яка належала батьку відповідача, а потім договір купівлі-продажу спірної квартири, яку відповідач придбав за гроші батька, отримані останнім від продажу свого нерухомого майна, про що свідчать номера бланків, якими посвідчені вказані договори. Таким чином, спірна квартира за адресою: [ADDRESS] не є спільною власністю подружжя та не підлягає поділу, оскільки була придбана за особисті кошти відповідача. Також відповідач заперечує проти поділу автомобіля, так як поділ усього рухомого майна, в т.ч. і спірного автомобіля здійснено у добровільному порядку через укладення усного договору поділу рухомого майна, а також згоди позивача щодо конкретного поділу майна, про що свідчить написана нею розписка від 11.08.2017 (вх.№5067 від 10.04.2018). Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на обставини, які їй не були відомі і які вона не визнає. Крім того, повідомила, що сторони не дійшли згоди про укладення договору про поділ рухомого майна; вона не відмовлялась від поділу автомобіля, а майно, вказане у написаній нею розписці, стосувалося лише речей, що залишались у квартирі відповідача (вх.№5856 від 23.04.2018). Позивач 12.06.2018 подала змінену позовну заяву, у якій зазначила, що нею і відповідачем на придбання спільного майна витрачались кошти, отримані не тільки за рахунок заробітної плати, а й гроші, що були подаровані їм на весілля, доходи позивача від продажу товарів в інтернеті, а також матеріальна допомога батьків. Крім того, при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири, позивачем у присутності відповідача була подана заява нотаріусу про згоду на укладення цього правочину. Просить винести рішення про поділ між позивачем та відповідачем трикімнатної квартири [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за позивачем право власності на 1/2 її частини та автомобіль марки «ЗАЗ-110307 ЗНГ», залишити у користуванні відповідача, стягнувши з нього на користь позивача 14500 грн. компенсації за 1/2 частини автомобіля (вх.№8556 від 12.06.2018). Відповідач у відзиві на позовну заяву з уточненими вимогами їх не визнав, вважаючи, що вказані позивачем факти не відповідають дійсності, оскільки за час спільного проживання у шлюбі власних коштів подружжя на придбання квартири та автомобіля не було. Отриманої заробітної плати вистачало лише на купівлю продуктів, одягу, оплату комунальних послуг та утримання малолітньої дитини. Щодо власних коштів позивача, які вона мала на банківській картці, відповідач вказує, що ці гроші як регулярно надходили, так і регулярно знімались, проте не були витрачені у день реєстрації договору купівлі-продажу спірної квартири. Наголошує на тому, що відповідач у договорі купівлі-продажу квартири зазначений як одноосібний власник і жодних заперечень цьому позивач не навела, тому спірна квартира не є спільною власністю подружжя та не підлягає поділу, оскільки була придбана за особисті кошти відповідача. Щодо поділу спірного автомобіля відповідач знову посилається на наявність розписки, написаної позивачем, вважаючи її доказом досягнення домовленості та укладенням договору щодо поділу рухомого майна між сторонами як колишнім подружжям у добровільному порядку (вх.№10440 від 12.07.2018). Представник позивача подала суду заяву від 12.07.2018, в якій просила вважати неподаною змінену позовну заяву від 06.07.2018, при цьому позивач подала змінену позовну заяву від 12.07.2019, в якій додатково зазначила про згоду щодо звіту про оцінку вартості квартири, наданої відповідачем, яка станом на 28.12.2017 складає 99 192 грн. та про згоду з висновком про вартість авто на суму 29000 грн.. Таким чином, загальна вартість майна, яке підлягає поділу складає 128 192 грн., а вартість її 1/2 частки квартири складає 49 596 грн., а автомобіля - 14 500 грн.. Враховуючи, що автомобіль є неподільною річчю, перебуває у користуванні відповідача, позивач вважає за доцільне залишити його у власності відповідача, зобов`язавши останнього сплатити їй компенсацію 1/2 частини його вартості, що складає 14 500 грн.. Просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] (вх.№10441 від 12.07.2018). Відповідач у відзиві на позовну заяву з уточненнями проти заявлених вимог заперечує, при цьому зокрема вкотре зазначає, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, тому не підлягає поділу. Більше того, відповідач у договорі купівлі-продажу квартири зазначений як одноосібний власник і жодних заперечень щодо цього позивач не наводила, оскільки розуміла джерело придбання даного майна. Також вказує, що складена позивачем розписка 11.08.2017, є документом, який видається отримувачем майна за договором поділу рухомого майна колишнього подружжя у добровільному порядку, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання позивачем від відповідача рухомого майна (вх.№10828 від 18.07.2018). У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги, викладені в уточненій позовній заяві від 12.07.2019, просила її задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у ній. При цьому 19.11.2019 позивач подала суду заяву, в якій відмовилась від своїх позовних вимог у частині поділу спірного автомобіля (вх.№21397 від 19.11.2019). Відповідач заперечував проти позову щодо поділу квартири та автомобіля, просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзивах на позов. Ухвалою від 13.02.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження за зазначеною позовною заявою, визначено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 15.03.2018. У зв`язку з надходженням до суду заперечень відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження ухвалою від 15.03.2018 визначено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 12.04.2018. Підготовче судове засідання, що призначене на 12.04.2018, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по справі №215/4199/16-к. У підготовчому судовому засіданні 11.05.2018 за клопотанням представника позивача була оголошена перерва до 12.06.2018. У підготовчому судовому засіданні 12.06.2018 з урахуванням заявлених сторонами клопотань була оголошена перерва до 12.07.2018. У підготовчому судовому засіданні 12.07.2018 за клопотанням відповідача про надання йому часу на ознайомлення з уточненим позовом була оголошена перерва до 19.09.2018. У підготовчому судовому засіданні 19.09.2018 за клопотанням представника позивача про надання їй часу для ознайомлення із відзивом була оголошена перерва до 16.10.2018. Ухвалою від 16.10.2018 підготовче провадження було закрито і призначено справу для розгляду по суті з викликом сторін на 27.11.2018. В зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні справа 27.11.2018 не розглядалась. У судових засіданнях 23.01.2019, 20.02.2019, 27.03.2019, 13.05.2019, 22.07.2019, 15.08.2019 були оголошені перерви для допиту свідків. У судовому засіданні 24.09.2019 після допиту свідка - позивача [PERSON] перед дослідженням письмових матеріалів справи було оголошено перерву до 30.10.2019. У судовому засіданні 30.10.2019 після дослідження письмових матеріалів та перед судовим дебатами було оголошено перерву до 19.11.2019. У судовому засіданні 19.11.2019 після заслуховування виступів сторін у судових дебатах було оголошено вступну і резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та покази свідків, судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстровано 18 вересня 2010 року за актовим записом №633 в Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.7 том 1). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої, виданого 07 березня 2012 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №218 (а.с.8 том 1). Відповідно до рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 07.03.2017, шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с.9 том 1). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15611913 від 27.12.2013 наданого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Бикановим Р.І., вбачається, що відповідач [PERSON] є власником об`єкту житлової нерухомості - трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №1-2112 від 27.12.2013 (а.с.10 том 1). Згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 27 грудня 2013 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Бикановим Р.І., реєстраційний №21-2112, [PERSON] придбав у власність нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , житловою площею 45,5 кв.м, загальною площею 61,7 кв.м. (а.с. 11-12 том 1). Зазначена квартира була придбана за 77200 грн., про що вказано у даному договорі. (а.с. 11 том 1). При цьому у п.11 даного договору вказано, що дружина покупця в заяві надала згоду своєму чоловіку на укладення цього договору. У заяві [PERSON] (позивача по справі), поданою нею до Другої криворізької державної нотаріальної контори надано згоду її чоловіку - [PERSON] на укладення договору купівлі квартири [ADDRESS] у [PERSON] . Крім того, позивачем у цій заяві підтверджено, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є їх спільною сумісною власністю. Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу. При цьому [PERSON] у заяві стверджує, що договір купівлі-продажу, з текстом якого вона ознайомлена, укладається її чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню (а.с.13 том 1). Згідно зі Звітом про оцінку майна та висновку про вартість об`єкту оцінки від 06.07.2017 року суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 61,7 м2, житловою площею 45,5 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складає 189 915 грн. (а.с.14-32). У Звіті про оцінку майна та висновку про вартість об`єкту оцінки від 28.12.2017 року суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 61,7 м2, житловою площею 45,5 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складає 99 192 грн. (а.с.121-138 том 1). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 07 жовтня 2017 року, виданого Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позивач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , про що зроблено актовий запис №905 (а.с.34 том 1). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 08.10.2011 року автомобіль марки ЗАЗ моделі 110307 ЗНГ VIN- [NUMBER] об`ємом двигуна 1197 жовтого кольору реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, належить [PERSON] (а.с.92 том 1). Із звіту про оцінку транспортного засобу, складеного 28 грудня 2017 року [PERSON] , вбачається, що середня ринкова вартість автомобіля ЗАЗ 110307 ЗНГ. Державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] на дату оцінки складає 29512 грн. (а.с.93-99 том 1). Відповідач, заперечуючи проти позову посилався на те, що спірне майно є його особистою приватною власністю, оскільки придбане за його особисті кошти, отримані від його батька - [PERSON] , які останній одержав від продажу своєї квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 грудня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Бикановим Р.І. за №1-2110 (а.с.71-72 том 1), та на показання свідків. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є чоловіком матері відповідача, пояснив, що неодноразово допомагав грошима молодій сім`ї позивача і відповідача. Вказав, що кошти у сумі 13 700 доларів США, які він отримав від продажу своєї квартири, що залишилась йому від батька, у присутності свідків віддав відповідачу у присутності позивачки для купівлі ними квартири, при цьому ніякого договору щодо передачі грошей не укладалось. Зазначив, що квартира купувалась в інтересах сім`ї. Свідок [PERSON] , пояснила, що вона у [PERSON] років 5-6 тому купувала квартиру. Гроші за неї віддавала особисто продавцю при нотаріусу. Також вказала, що їй відомо про те, що продавець [PERSON] з його дружиною зразу ж купували квартиру синові у других людей, які також в той день були у нотаріуса. Свідок бачила, як батько [PERSON] у дверях передав гроші синові. Із розмов зробила висновок, що грошей у молодої сім`ї для купівлі квартири не було, хоча про це ніхто не казав. Свідок [PERSON] , чоловік позивачки, у судовому засіданні пояснив, що вони у серпні приїхали до відповідача у вказаний ним день, щоб забрати особисті речі позивачки та її дитини, які знаходились у квартирі. Після цього його дружина (позивачка) написала розписку про те, що їх забрала, а до інших речей у квартирі претензій не має. При цьому зазначив, що питання про квартиру та автомобіль колишнім подружжям не вирішувалось. Свідок [PERSON] , яка є дочкою свідка [PERSON] , пояснила суду, що була присутня, коли її мати купувала квартиру у [PERSON] .. При цьому у нотаріуса вона бачила також і позивачку та відповідача. Їй відомо, що батько відповідача продавав свою однокімнатну квартиру, щоб купити трикімнатну. Договори оформлювались зразу, в той же день. Вказала, що гроші за квартиру її мати віддала позивачу та відповідачу, які їх порахували і забрали собі. Після цього батько [PERSON] поставив свій підпис на договорі. Допитана як свідок позивач [PERSON] пояснила, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем вони постійно прагнули придбати своє житло, для цього як могли збирали кошти: вона, перебуваючи у декретній відпустці підробляла написанням курсових, займалась рукоділлям та продажем в інтеренті. Отримані гроші переводили в валюту, батьки сторін також їм допомагали. У двадцятих числах грудня 2013 року вона з відповідачем купили трьохкімнатну квартиру з боргами за 11 700 доларів США. При укладенні договору купівлі-продажу у кабінеті нотаріуса були присутні представник продавця та вона з відповідачем. В зв`язку з тим, що батьки відповідача восени 2013 року купили собі приватний будинок, в якому робили капітальний ремонт, то однокімнатну квартиру вирішили продати. Всі угоди оформлювались в один день, так як винагорода ріелтеру від них виходила трохи меншою. Щодо оформлення першого договору продажу батьком відповідача [PERSON] , позивач пояснила це тим, що покупець [PERSON] тоді спішила на роботу. Також вказала, що вона разом із відповідачем збирали гроші на купівлю автомобіля, відповідач навіть не намагався взяти на це кредит. Забирала з квартири відповідача свої особисті речі та речі своєї дитини. Про поділ машини та квартири розмов із відповідачем не було. Судом досліджено надані сторонами довідки про їх доходи. Зокрема з довідки №19 від 23.04.20018 про заробітну плату [PERSON] , виданої ВСП «Криворізький міський БЛД ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ МОЗУ», вбачається, що за період з грудня 2010 року по грудень 2011 року її заробітна плата склала 25398,64 грн. (а.с.109 том 1). Відповідно до відомостей з Пенсійного фонду України [PERSON] про суму заробітку, з якого сплачено єдиний внесок, за 2011 рік становить 24360,64 грн.; за 2012 рік - 8334,56 грн., за 2013 рік - 13835 грн., за 2014 рік - 24636,85 грн., за 2015 рік - 60888,91 грн., за 2016 рік - 81216,58 грн., за 2017 рік - 113017,96 грн., за 2018 рік - 59561,08 грн. (а.с.110 том 1). З виписки із банківського рахунку [PERSON] , наданої ПАТ КБ «Приватбанк» за період із 01.07.2013 по 30.12.2013 вбачається, що сума витрат складає 17627,80 грн., сума надходжень 17623,80 грн. (а.с. 147-156 том 1). Відповідачем подано суду виписку з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з даними про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), відповідно до якої він за 2010 рік отримав 28552,36 грн., за 2011 - 32883,48 грн., за 2012 - 43865,28 грн., за 2013 - 49028,40 грн. (а.с.223 том 1). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, наведеною нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що встановлено ч.1 ст. 61 СК України. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зі змісту ч.1 ст. 70 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Суд вважає, що зазначені вище досліджені докази не дають підстав для беззаперечного висновку про придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача. Так, факт отримання відповідачем коштів від [PERSON] від продажу останнім його квартири, не може бути підставою для визнання даних коштів особистою власністю одного з подружжя, у зв`язку із тим, що не доведено факт передачі грошей за домовленістю на власні, не пов`язані із сім`єю інтереси відповідача. В свою чергу, відповідач отримавши грошові кошти, придбав нерухоме майно - квартиру, для проживання з дружиною. Таким чином, відповідач діяв в інтересах сім`ї, а тому отримані кошти є спільним майном подружжя і майно придбане на ці кошти також є спільним майном подружжя. Більше того, присутня при укладенні договору купівлі-продажу позивач (на той час дружина відповідача) подала заяву нотаріусу, в якій зазначено, що гроші, які витрачаються на придбання квартири є спільною сумісною власністю, а придбана квартира також буде об`єктом спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу. При цьому, договір купівлі-продажу квартири укладається її чоловіком в інтересах сім`ї. Отже, відповідачем не доведено, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, а відтак не спростовано презумпцію спільності майна подружжя. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що [PERSON] фактично свою квартиру продав за 13200 доларів США, які потім дав відповідачу для придбання останнім квартири за фактичну вартість у 11 700 доларів США, оскільки підтверджуючих цьому документів не надано. Так, квартира [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , була продана за 63089 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.12.2013. Доказів того, що вона була продана за 13 200 доларів США суду не надано. Договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного відповідачем [PERSON] зі згоди свої дружини, передбачено, що вартість зазначеної квартири становить 77200 грн.. Доказів того, що вона придбана за 11 700 доларів США суду не подано. Доводи відповідача про те, що спірна квартира придбана лише за кошти його батька [PERSON] , отримані останнім від продажу своєї нерухомості, суд оцінює критично, оскільки зазначене не підтверджено належними доказами. Таким чином, наведені вище обставини вказують на те, що квартира, яка є предметом спору, була придбана сторонами за час перебування у шлюбі, за рахунок коштів отриманих у спільних інтересах і, відповідно, є об`єктом спільної власності сторін у справі. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутність домовленості між ними щодо поділу спільно нажитого під час шлюбу майна, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є доведеними та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частині за кожним на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,7 кв.м, житловою площею 45,5 кв.м. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Позивач у позовній заяві просила залишити квартиру [ADDRESS] у спільному користуванні з відповідачем, проти чого останній заперечень не подавав. Суд, враховуючи заяву позивача від 19.11.2019, в якій вона відмовилась від своїх позовних вимог у частині поділу майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , що є спільною сумісною власністю, а саме: автомобіля марки «ЗАЗ-110307ЗНГ» державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова VIN - [NUMBER] , зареєстрованого на ім`я [PERSON] , зважаючи на право позивача відмовитися від частини позовних вимог на будь-якій стадії судового процесу, передбачене п.1 ч.2 статті 49 ЦПК України, закриває провадження у цій частині позову відповідно до п.4 ч.1 статті 255 ЦПК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати: 1125 грн. - витрат по сплаті судового збору та 3000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial