Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

10 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідач 21140 гривень 71 копійку заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 11 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та відповідачем укладено заяву - договір № 2018/І-С/041/001244, шляхом акцептування договору № 2018ОВР/041-000869 (заяви-анкети) про приєднання до Правил відкриття обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк». Відповідно до умов вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого ліміту дозволеного овердрафту в сумі 18500 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування овердрафтом у розмірі 36%. При цьому відповідач погодився на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до його умов, погодився з усіма умовами обраної Програми кредитування в редакції, що діяла на день підписання цієї заяви. Порушуючи умови договору, відповідач, який регулярно користувався кредитними коштами, зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 09 жовтня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 21140 гривень 71 копійка, яка складається з: 12054 гривня 28 копійок - заборгованість по тілу кредиту (поточна), 6529 гривень 51 копійка - заборгованість по тілу кредиту (прострочена), 563 гривні 98 копійок - заборгованість за нарахованими відсотками (поточна), 1992 гривня 93 копійки - заборгованість за нарахованими відсотками (прострочена). Представник позивача у судове засідання не прибув, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, відзив на позов не подав, про час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки по зареєстрованому місцю проживання та розміщення відповідного повідомлення на офіційному сайті суду. Причини неявки не відомі. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, у порядку встановлено ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 23 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та відповідачем укладено заяву - договір № 2018/І-С/041/001244, шляхом акцептування договору № 2018ОВР/041-000869 (заяви-анкети) про приєднання до Правил відкриття обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк», відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого ліміту дозволеного овердрафту в сумі 18500 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування овердрафтом у розмірі 30% річних, та 48% на прострочену заборгованість, що підтверджується копіями заяви - договору № 2018ОВР/041-000869 про приєднання до Правил відкриття обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» (а. с. 4). У заяві зазначено, що відповідач погодився на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до його умов, погодився з усіма умовами обраної Програми кредитування в редакції, що діяла на день підписання цієї заяви. Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 09 жовтня 2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить: 21140 гривень 71 копійка, яка складається з: 12054 гривня 28 копійок - заборгованість по тілу кредиту (поточна), 6529 гривень 51 копійка - заборгованість по тілу кредиту (прострочена), 563 гривні 98 копійок - заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 36% (поточна), 1992 гривня 93 копійки - заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 48% (прострочена), що в сумі становить ціну позову та підтверджується розрахунками заборгованості (а. с. 10, 11). Отже судом встановлено, що банком нараховувалися відповідачу відсотки, не передбачені умовами укладеного договору у розмірі 36% замість 30% річних. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У заяві-договорі № 2018ОВР/041-000869 (а. с. 4) встановлено відсоткову ставку 30% річних, та відсоткову ставку на прострочену заборгованість у розмірі 48 %, а також розмір інших відсоткових ставок. Проте, вказаний документ не мітить жодних положень щодо порядку та умов нарахування та застосування цих відсоткових ставок. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, прострочену заборгованість за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09 жовтня 2019 року, посилався на Правила відкриття обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якими відповідно до змісту позовної заяви визначені інші умови надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять роздруківок цих документів, а також підтверджень, що саме ці документи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-договір про приєднання . В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві - договорі домовленості сторін про порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, Правила відкриття обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якими відповідно до змісту позовної заяви визначені інші умови надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказана правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625 ч. 2, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII «Про захист прав споживачів» . Згідно з пунктом 22 частини першої споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Зважаючи на вищенаведене, зокрема, що Заява - договір № 2018/І-С/041-001244, яка підписана банком та позичальником, містить лише розмір процентних ставок, які відмінні від тих процентних ставок, за якими нараховані проценти за користування кредитом, у ній відсутні умови та порядок їх нарахування, до закінчення строку дії договору відповідачем сплачувалися нараховані банком завищені проценти, не передбачені умовами, підписаними відповідачем, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 6529 гривень 51 копійки заборгованості по тілу кредиту (простроченої), 563 гривні 98 копійок заборгованості за нарахованими відсотками (поточної), 1992 гривні 93 копійок заборгованості за нарахованими відсотками (простроченої). Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 23 червня 2018 року у вигляді договору-заяви, підписаної сторонами, містить строк кредитування - 12 місяців. Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), суд приходить до висновку, що на час звернення до суду з даним позовом встановлений договором строк кредитування закінчився і позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже з боржника в примусовому порядку підлягає стягнення сума непогашеного тіла кредиту в розмірі 12054 гривні 28 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору, що з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial