Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

11.01.2020 р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.11.2013 р. в сумі 77 701,90 грн. та 3 % річних в сумі 12 038,10 грн.; інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Апеляційного суду м.Києва від 25.08.2015 р. в сумі 152 792,94 грн. та 3 % річних в сумі 12 521,01 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.11.2013 р. в справі № 2610/30414/2012 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 9 630,00 дол.США, що еквівалентно 76 972,59 грн. за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення, 3 % річних в сумі 6 731, 41 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 837,04 грн., витрати по сплаті витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справі в сумі 120,00 грн., а всього 84 661,04 грн. Також, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 25.08.2015 р. в справі№ 2609/26149/12 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 65 554,95 грн., 3 % річних в сумі 5 430,76 грн., інфляційні втрати в сумі 25 763,05 грн., а всього 96 748,76 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 909,76 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справі в сумі 120,00 грн., а всього 1 029,76 грн. Вказані рішення набрали законної сили, за якими позивачу видано виконавчі листи, які з метою їх примусового виконання були пред`явлені до Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Разом з тим, з листа начальника Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 29.11.25019 р. вбачається, що станом на день відправлення листа заборгованість по виконавчим листам боржницею не сплачено, тому останній звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 28.01.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила та відзиву не подала. Враховуючи, що позивач не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з`явилась та відзиву не подала, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.11.2013 р. в справі № 2610/30414/2012 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 9 630,00 дол. США, що еквівалентно 76 972,59 грн. за офіційним курсом НБУ на день винесення рішення, 3 % річних в сумі 6 731, 41 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 837,04 грн., витрати по сплаті витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справі в сумі 120,00 грн., а всього 84 661,04 грн. Після набрання рішенням законної сили позивачу у встановленому законом порядку було видано виконавчий лист від 15.11.2013 р., який з метою його примусового виконання був пред`явлений до Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Крім того, рішенням Апеляційного суду м.Києва в справі № 2609/26149/12 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 65 554,95 грн., 3 % річних в сумі 5 430,76 грн., інфляційні втрати в сумі 25 763,05 грн., та витрати по оплаті судового збору в сумі 909,76 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справі в сумі 120,00 грн. 25.08.2015 р. Апеляційним судом м.Києва позивачу було видано виконавчий лист, який з метою його примусового виконання був пред`явлений до Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Позивач зазначає, що оскільки грошові кошти стягнуті за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.11.2013 р. в справі № 2610/30414/2012 та рішенням Апеляційного суду м.Києва від 25.08.2015 р. в справі№ 2609/26149/12 відповідачка в добровільному порядку позивачу не повернула та жодних дій для виконання рішень судів не вчинила, що порушує його майнові права та інтереси, а тому останній має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Водночас, відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 року у справі № 910/8318/16). У відповідності до ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).( ч.1 ст. 610 ЦК України) Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року в справі № 6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року в справі № 718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачки, наведеного в позовній заяві, вбачається, що інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.11.2013 р. за період з березня 2015 р. по грудень 2019 р. становлять 77 701,90 грн., а три проценти річних складають 12 038,10 грн., при цьому, інфляційних втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Апеляційного суду м.Києва від 25.08.2015 р. за період з вересня 2015 р. по грудень 2019 р., позивач не вірно розрахував, а тому сума стягнення становить 50 164,23 грн., а три проценти річних складають 12 521,01 грн. За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не виконано зобов`язання за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.11.2013 р.в справі № 2610/30414/2012 та за рішенням Апеляційного суду м.Києва від 25.08.2015 р. в справі№ 2609/26149/12, при цьому перевіривши надані позивачем розрахунки, які не ким не оспорюються, суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання інфляційні втрати та три проценти річних у загальному розмірі 152 425,24 грн. (77 701,90 грн. + 12 038,10 грн. + 50 164,23 грн. + 12 521,01 грн.) Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 527,93 грн., а всього підлягає стягненню 153 953,17 грн. (152 425,24 грн. + 1 527,93 грн.)

Outcome: approved