Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

10.12.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] та стягнути із відповідача аліменти на неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.01.2011 року. Від шлюбу вони мають сина, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З вересня 2015 року сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейних відносин, кожен із сторін проживає окремо своїм життям і своїми інтересами. На примирення з відповідачем позивач не згодна, вважає, що спільне життя неможливе. Спору між сторонами щодо поділу спільного майна подружжя та встановлення місця проживання дитини немає - син залишається проживати з матірю. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. За таких обставин та враховуючи, що проти цього не заперечує позивач, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням\~ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.01.2011 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області, про що було зроблено актовий запис № 4(а.с.7). Згідно зі\~ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої\~Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до\~ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до\~\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Згідно викладених позивачем обставин, сім'я фактично розпалася внаслідок різних поглядів на життя, відсутність спільних інтересів та бажання зберігати шлюб. Близько пяти місяців сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно копії свідоцтва про народження, серії І-ТП №139561, виданого відділом державної РАЦС Радомишльського РУЮ у Житомирській області, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO](а.с.8). У відповідності до ст. 7 СКУкраїни, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язок є особистим, а не солідарним. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи викладене, суд, при вирішенні позовних вимог по суті і визначенні розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідача та з врахуванням вищенаведених обставин вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 600 гривень щомісячно з урахуванням щомісячної індексації. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір щодо вимоги про стягнення аліментів в розмірі 487 грн. 20 коп.\~\~та на користь позивача у розмірі 487 грн. 20 коп., які [PERSON] сплатила при поданні позову за вимогу про розірвання шлюбу.\~\~

Outcome: approved