Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

10 лютого 2017 року керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області до [PERSON], [PERSON], третя особа - державний нотаріус Новомосковської міської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування недійсним. (а.с.2). Ухвалою суду від 28 березня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи була залучена [PERSON]. (а.с.37). Ухвалою суду від 14 квітня 2017 року до участі у справі в якості третіх осіб були залучені [PERSON], [PERSON], [PERSON] в його інтересах та в інтересах [PERSON] [INFO], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в її інтересах та в інтересах [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.63). 08 листопада 2017 року керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду з уточненим позовом в інтересах держави в особі Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області до [PERSON], [PERSON], треті особи - державний нотаріус Новомосковської міської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в його інтересах та в інтересах [PERSON] [INFO], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в її інтересах та в інтересах [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] про визнання договору дарування недійсним. (а.с.221). 23 листопада 2017 року керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог в частині дати укладення договору дарування. (а.с.339). В обґрунтування вимог прокурор посилався на те, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2010 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України та призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 7 (сім) місяців з конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до ст. 59 КК України, конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. На виконання вищезазначеного вироку, 25 листопада 2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист № 1-152/10, на підставі якого старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Оскільки виконавчий лист був оформлений російською мовою, при винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем допущено описку у прізвищі боржника, а саме, замість прізвища «Майнін» прізвище боржника було зазначене як «Майнин». Під час проведення виконавчих дій, спрямованих на виконання вироку в частині конфіскації майна засудженого, державним виконавцем від Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» було отримано інформацію про наявність у [PERSON] у власності нерухомого майна 17/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, будинок № 76, яке належало останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 квітня 2009 року. 07 травня 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області було складено акт про опис та арешт наведеного вище нерухомого майна, яке передане на відповідальне зберігання [PERSON]. Таким чином, на підставі вироку суду щодо застосування до [PERSON] покарання у вигляді конфіскації належного йому майна, на підставі сит. 354 ЦК України, останній був позбавлений права власності на спірне майно, а саме, 17/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, будинок № 76, що є підставою для припинення права власності [PERSON] на зазначений будинок у відповідності до п.10 ч.1 ст. 346 ЦК України. В той же час, [PERSON], достовірно знаючи про те, що все його майно, на підставі вироку суду підлягає конфіскації в дохід держави та він немає права на розпорядження зазначеним майном, всупереч інтересам держави і суспільства, розпорядився вищенаведеним майном, а саме, 20 лютого 2016 року уклав договір дарування, відповідно до якого подарував [PERSON] 17/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, будинок № 76. Під час укладення договору дарування [PERSON] надав недостовірні відомості, а саме, про відсутність арешту та заборони відчуження нерухомого майна, яке відчужується. Прокурор зазначив, що договір дарування, у відповідності до ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним, оскільки зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В звязку з наведеним, в позовній заяві прокурор просив суд визнати недійсним договір дарування від 20 лютого 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо17/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, № 76, посвідчений нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1-355. В судовому засіданні прокурор підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Новомосковська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, як особа, в інтересах якої заявлений позов, в своїй заяві підтримала позов прокурора, просила суд розглядати справу без участі її представника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що нерухоме майно належало [PERSON], як власник, він мав право провести відчуження частини жилого будинку, на час укладення договору були відсутні будь які заборони та арешти щодо спірного майна, договір дарування відповідає вимогам законодавства України, в звязку з чим, відсутні підстави для визнання договору недійсним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи. Третя особа - державний нотаріус Новомосковської міської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник третьої особи - [PERSON], в судовому засіданні зазначив, що позов прокурора підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] було достовірно відомо про вирок суду, у відповідності до якого все належне йому майно підлягало конфіскації в дохід держави, крім того, органами досудового розслідування та державним виконавцем був накладений арешт на спірне нерухоме майно, в звязку з чим, договір дарування не відповідає вимогам чинного законодавства України. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в її інтересах та в інтересах [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи. Третя особа [PERSON], який діє своїх інтересах та в інтересах [PERSON] [INFO] в судовому засіданні зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки будинок належав [PERSON] і він мав право подарувати належне йому майно. Заслухавши прокурора, представника відповідача, представника третьої особи, третю особу, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 131-1 Конституції, до основних функцій прокуратури віднесено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснюється або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справи за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в повній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягав порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Оскільки «інтереси держави» с оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному окремому випадку самостійно визначає, в чому саме полягає чи може полягати порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Підставою представництва в суді інтересів держави с наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №160 внаслідок реорганізації Міністерства доходів і зборів утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.66 Положення про Державну фіскальну службу України. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, зазначений орган здійснює організацію роботи з виявлення, обліку, зберігання, оцінки, розпорядження безхазяйним майном, а також іншим майном, що переходить у власність держави, та з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого, конфіскованого за порушення митного та податкового законодавства. В звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що прокурор має право на звернення до суду в інтересах держави в особі Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.03.2009 року, власником 8/25 частин житлового будинку, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, № 76 є третя особа [PERSON]. (а.с.31). Також встановлено, що [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15.04.2009 року Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області був власником 17/25 частин житлового будинку житловою площею 49,2 кв.м., загальною площею 88,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних побудов, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, № 76. (а.с.84) Згідно ст. 509 ЦК України, 1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. На підставі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. У відповідності до ч.2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлено, що 20 лютого 2016 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 17/25 частин житлового будинку житловою площею 49,2 кв.м., загальною площею 88,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, № 76, договір укладений в письмовій формі і посвідчений нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-355. (а.с.7). На підставі ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, моральним засадам суспільства. Згідно вимог ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин). Як зазначалося вище, прокурор просив суд визнати договір дарування недійсним, в звязку з чим, суд приходить до наступного. На підставі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. В той же час, у відповідності до приписів частини 2 статті 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 10 частини 1 статті 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 6 статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що у відповідності до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2010 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України та призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього належного йому майна. Встановлено, що під час досудового слідства у кримінальній справі, а саме, 15 травня 2009 року, слідчим Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області була винесена постанова про накладення арешту на майно [PERSON] (а.с.87 крим. справи). Арештом майна\~є тимчасове позбавлення за постановою слідчих органів, суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав або розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину; підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи; для забезпечення цивільного позову; стягнення з юридичної особи одержаної неправомірної вигоди; можливої ??конфіскації майна. Згідно вимог ст. 59 КК України, конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. На підставі ч.3 ст. 535 Кримінального процесуального кодексу України, у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження. Встановлено, що на виконання вироку суду, 25 листопада 2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист № 1-152/10 про конфіскацію належного [PERSON] майна на користь держави, який направлено до відділу державної виконавчої служби разом з постановою слідчого Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 15 травня 2009 року про накладення арешту на майно [PERSON] (а.с.68,70). Порядок виконання рішень суду на користь держави, в тому числі щодо конфіскації майна регулюється Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинної на 2011 рік), виконання покарання у вигляді конфіскації майна здійснюється державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна. Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинної станом на 2011 рік), під час пред'явлення виконавчого документа або його дубліката до виконання разом з ним подаються: 1) у разі виконання рішення про конфіскацію майна засудженого за вироком суду - копія опису майна і копія вироку. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився. Судом встановлено, що 04 серпня 2011 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції [PERSON] винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 1-152/10, виданого 25 листопада 2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про конфіскацію належного [PERSON] майна на користь держави. (а.с.67) Згідно вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 після одержання виконавчого листа державний виконавець негайно перевіряє наявність майна засудженого, зазначеного в опису, виявляє інше майно, що підлягає конфіскації та складає акт опису та арешту цього майна. При наявності довідки про те, що опису майна не проводилося, державний виконавець вживає заходів до виявлення майна засудженого, що підлягає конфіскації шляхом направлення запитів до органів Міністерства доходів та зборів, органів Державної автомобільної інспекції, реєстраційної служби тощо та перевіряє майновий стан боржника за останнім місцем його прописки, проживання, місцезнаходження майна. Згідно до матеріалів виконавчого провадження встановлено, що за запитом державного виконавця була отримана копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15.04.2009 року Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, відповідно до якого [PERSON] був власником 17/25 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, № 76. (а.с.85). Також державним виконавцем була отримана довідка Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» від 14.12.2011 року, згідно якої [PERSON] був власником 17/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, № 76. (а.с.8) та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2009 року. (а.с.86) 07 травня 2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції [PERSON] складено акт опису і арешту майна [PERSON], а саме - 17/25 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, № 76, також, вищезазначене майно було передане на відповідальне зберігання [PERSON]. (а.с.90). Судом встановлено, що в житловому будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, № 76 зареєстровані треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 16.09.2016 року № 153. (а.с.43) В житловому будинку також зареєстровані [PERSON], [PERSON] [INFO] Суд приходить до висновку, що [PERSON] не мав права на відчуження спірного нерухомого майна. Так, як зазначалося вище, на підставі частини 2 статті 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] щодо розпоряджання спірним нерухомим майном було обмежене у звязку з порушенням відносно [PERSON] кримінальної справи та винесенням слідчим Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області постанови про накладення арешту на майно [PERSON] від 15 травня 2009 року (а.с.87 крим. справи) та на підставі акту опису і арешту майна від 07 травня 2012 року, яка винесена старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції [PERSON] (а.с.90). Судом встановлено, що [PERSON] достовірно було відомо про наявність арешту належного йому майна, оскільки 26.06.2009 року [PERSON] та його захисник були ознайомлені з матеріалами кримінальної справи (в тому числі і з постановою слідчого про накладення арешту на майно [PERSON] від 15 травня 2009 року). ( том 1 крим. справа а.с.204) Також [PERSON] було достовірно відомо про конфіскацію належного йому майна, оскільки вирок суду від 11.11.2010 року, був проголошений за присутності [PERSON] та останній 11.11.2010 року отримав копію вироку суду, відповідно до якого належне йому майно підлягає конфіскації на користь держави. (том 2 крим. справа .с.94) В той же час, при укладенні договору дарування від 20.02.2016 року [PERSON] повідомив нотаріуса про те, що на момент укладення цього договору вказаний будинок, 17/25 частин якого відчужується, не перебувають під арештом чи забороною. (п. 5 договору дарування) (а.с.7) Крім того, суд приходить до висновку, що можливість вчинення [PERSON] правочину слугувала неуважність та помилки державного виконавця при проведенні виконавчих дій, Оскільки вирок суду та виконавчий лист були оформлені російською мовою, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження та складенні акту опису і арешту майнавід 07 травня 2012 року державним виконавцем фактично допущено описку у прізвищі боржника, а саме, замість прізвища «Майнін» прізвище боржника було зазначене як «Майнин». Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що на момент укладення договору арешт майна [PERSON] скасовано постановою державного виконавця, з наступного. Так, матеріали виконавчого провадження містять три постанови від 28.12.2015 року про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні № 28052501: -постанова старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] від 28.12.2015 року, відповідно до якої арешт на майно не скасовано (а.с.126); -постанова заступника начальника відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] від 28.12.2015 року, яка підписана державним виконавцем Гриценок Д.І. про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні № 28052501, у відповідності до якої припинена чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення (а.с.130); -постанова старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] від 28.12.2015 року про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні № 28052501, у відповідності до якої припинена чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення (а.с.132); В той же час, постановою про перевірку виконавчого провадження від 07 липня 2016 року, винесеною начальником Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 07 липня 2016 року постанова від 28.12.2015 року у виконавчому провадженні № 28052501 про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні була скасована. (а.с.134). Враховуючи те, що на момент укладення договору дарування [PERSON] не мав права розпоряджатися належним йому майном на яке накладено арешт, спірне нерухоме майно підлягало конфіскації у відповідності до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2010 року, при укладенні договору дарування [PERSON] діяв недобросовісно, надавши нотаріусу відомості про відсутність арешту на майно, суд приходить до переконання, що при укладенні спірного договору порушені норми чинного законодавства України, які судом наведені вище та у відповідності до ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України зазначений договір підлягає визнанню недійсним.

Outcome: approved