Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

10 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою, у якій просить встановити факт недостовірності інформації, розміщеної у низці статей, опублікованих на сайті [INFO] . Зазначає, що у статтях на вказаному сайті із назвами: « [INFO] »; «Одесский прокурор [PERSON] : кто вы?»; «На кануне кадровой чистки [PERSON] местная прокуратура №3 распродаёт дела»; « [PERSON] : роскошная жизнь одесского прокурора - дома, отели, гражданство [PERSON] »; «Одесские общественники заявили, что одиозный прокурор [PERSON] имеет болгарский паспорт и требуют его уволить» викладена недостовірна інформація щодо майнового стану заявника, безпідставно зазначено про наявність у нього громадянства Республіки Болгарія, належності заявнику великої кількості нерухомого майна, автомобілів, наявності корупційних зв`язків із забудовниками міста Одеси, отримання неправомірної винагороди, вчинення корупційних правопорушень. Заявник вказує на те, що викладена інформація, не відповідає дійсності, принижує його честь і гідність, спростовується матеріалами, наданими у якості додатків до заяви [PERSON] , у зв`язку із чим заявник вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. \~ \~ \~ \~Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до ст.ст. 28, 32 Конституції України кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе, а також на відшкодування моральної шкоди завданої поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Пунктом 4 статті 277 ЦК України встановлено, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. У матеріалах справи наявна довідка ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» №306/2020-Д від 30.10.2020р., власником доменного імені antikor.com.ua є його реєстрант: Teka-GroupFoundation, місцезнаходження суб`єкта зазначено у республіці Панама. Вказана довідка видана Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», компетенція якого щодо проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет, а також видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів або інформацією про їх встановлення підтверджується Свідоцтвом про акредитацію від 08.05.2019 року, виданим Об`єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр». У відповідності до даних ЄДРЮОФОПГФ України, відомості про реєстрацію Teka-GroupFoundation у якості юридичної особи на території України відсутні. У відповідності до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно за вказаною компанією відсутні. Відомості про останнє місце перебування Teka-GroupFoundation на території України невідоме. Відомості про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації та/або інформаційного агентства з назвою Національний антикорупційний портал «Антикор» у Державному реєстрі друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності відсутні, що підтверджується відповідним витягом, наявним у матеріалах справи. Наведенні у статті прізвища та імена авторів статей не дають змоги здійснити їх ідентифікацію, адже на сайті не міститься по-батькові, контактних номерів телефону, адрес для листування вказаних осіб. Зважаючи на викладені обставини, об`єктивну неможливість встановлення дійсних власників веб-сайту та враховуючи роз`яснення п.13 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за №1 єдиним законним способом відновити порушенні права є встановлення факту недостовірної інформації. Відповідно до ч. 3\~ст.277 ЦК України\~недостовірна інформація - це негативна інформація, поширена про особу. Одним з основних принципів інформаційних відносин є достовірність та повнота інформації\~ст.2 ЗУ « Про інформацію». Постановою пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за №1\~визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проаналізувавши в сукупності всі обставини справи, Суд дійшов висновку, що інформація стосовно заявника не відповідає дійсності, не підкріплена жодними доказами чи конкретними фактичними даними, з огляду на наступне. [PERSON] обіймає посаду першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3. Заявник із відзнакою закінчив Одеську державну юридичну академію, здобув кваліфікацію юриста, є кандидатом юридичних наук та викладачем у Одеському державному університеті внутрішніх справ, що підтверджується матеріалами справи. На сайті [INFO] у статтях із назвами: « [INFO] »; «Одесский прокурор [PERSON] : кто вы?»; « [INFO] »; « [PERSON] : роскошная жизнь одесского прокурора - дома, отели, гражданство [PERSON] »; «Одесские общественники заявили, что одиозный прокурор [PERSON] имеет болгарский паспорт и требуют его уволить» зазначається інформація про наявність у Заявника громадянства республіки Болгарія, належності заявнику мережі апарт-готелів та іншого нерухомого майна, належності заявнику автомобілів, наявності корупційних зв`язків між заявником та забудовниками, невиконання покладених на заявника повноважень щодо здійснення правоохоронної діяльності, зведення заявником житлового будинку. Щодо наявності у заявника громадянства Республіки Болгарія, судом встановлено, що у відповідності до Офіційного повідомлення Генерального консульства Республіка Болгарія вих. Ко-15-746/05.06.2020р., у [PERSON] відсутнє болгарське громадянство. Відсутність у заявника громадянства Республіки Болгарія також підтверджено у ході проведення службової перевірки прокуратури Одеської області. Стосовно будівництва [PERSON] житлового будинку у місті Одесі судом встановлено, що відповідно до відповіді від 28.09.2020р. управління ДАБК ОМР на адвокатський запит представника [PERSON] адвоката Павельченка І.В., у єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів відсутні відомості про реєстрацію дозвільної документації на здійснення [PERSON] будівельних робіт на території міста Одеси. Фактів виявлення самовільного виконання [PERSON] будівельних робіт на території міста Одеси Управлінням ДАБК ОМР не встановлено. Щодо належності заявнику великої кількості нерухомого майна, в тому числі мережі апарт-готелів «Bulgary», розташованих у ЖК «Санторини», ЖК «КРИТ», житлового будинку на території міста Одеси вартістю понад 1 млн. доларів США, Судом встановлено наступне. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 224728667 від 20.09.2020 року право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) не зареєстровано. Заявник не є власником мережі апарт-готелів «Bulgary», що також підтверджується відповідями ОСББ «Кріт» та Керуючої компанії «Коін» на адвокатські запити представника [PERSON] адвоката Павельченка І.В. У публікації « [INFO] ?» викладено наступну інформацію: «Вот данные из декларации за 2016 год. На тот момент он владел 25% квартиры, площадью 74 квадратных метра в Одессе. Остальные 75% принадлежали его жене. Дом куплен в 2007 году. Больше недвижимости у него не было». Аналізом декларації про майно, доходи, витрати та зобов`язання фінансового характеру заявника встановлено, що вказана інформація є недостовірною, дружина Заявника [PERSON] володіє 25% вказаної квартири, а не 75%, а [PERSON] не є власником частки у вказаному майні. Щодо наявності у заявника автомобілів, судом встановлено, що відповідно до відповіді ТСЦ 5150 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області №31/15/5150-184 від 19.09.2020 року, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, станом на 19.09.2020 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , транспортні засоби не зареєстровані. У статті «ОДЕССКИЙ ПРОКУРОР ОЛЕГ БОЛГАР: КТО ВЫ?»зазначена наступна інформація: «Да вот только нюанс. Автомобиль Тойота Хайлендер в базовой комплектации стоит 1354150 гривен. Что несколько більше годового дохода семьи. Ну, наверне были накопления, экономили, картошку ели, родственники помогли». Судом встановлено, що згідно відповіді ТСЦ 5150 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області № 31/15/5150-185 від 19.09.2020 року, згідно ВМД № UA500650/2019/036880 від 31.07.2019 виданого Одеською митницею ДФС на транспортний засіб TOYOTA HIGHLANDER, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] від 05.09.2019 року, на ім`я [PERSON] , [INFO] , вартість транспортного засобу складає 493081,92 грн. Стосовно інформації, викладеної у публікаціях стосовно наявності у заявника найманих працівників, а саме садівника та водія, а також отримання прибутків з бізнесу, Судом встановлено, що заявник не має іншого доходу окрім плати за наукову та викладацьку діяльність, що підтверджується декларацією про майно, доходи, витрати та зобов`язання фінансового характеру Заявника. Вказана декларація також не містить інформації про видатки Заявника на утримання найманих працівників. З урахуванням відсутності факту притягнення Заявника до відповідальності за внесення недостовірних відомостей до деклараційпро майно, доходи, витрати та зобов`язання фінансового характеру, Суд приходить до висновку про недостовірність вказаної інформації. Щодо інформації, викладеної у вказаних публікаціях, стосовно використання заявником службового становища всупереч інтересам служби, блокування проведення досудового розслідування по кримінальним провадженням, безпідставної відмови від подачі позовних заяв встановлено наступне. У публікації «НАКАНУНЕ КАДРОВОЙ ЧИСТКИ ОДЕССКАЯ МЕСТНАЯ ПРОКУРАТУРА №3 РАСПРОДАЁТ ДЕЛА» зазначено наступну інформацію:«Один из таких примеров уголовное производство №12016160500008561, которое уже больше года расследуется [PERSON] отделом полиции. Буквально в мае областная прокуратура изучала материалы этого дела и пришла к выводу, что с помощью мошеннической схемы и по поддельным документам произошёл рейдерский захват земельного участка в одесской Аркадии на Посмитного, 9. Кроме того, областные прокуроры указали на волокиту, которая была допущена следователями [PERSON] райотдела. Также было установлено что по делу не проведены многие следственные действия в частности, не назначены экспертизы и не допрошены многие фигуранты дела. [PERSON] на такие разгромные выводы, уголовное дело не довели до суда, а на днях просто закрыли! Не выполнив указания областной прокуратуры и не проведя необходимые следственные действия. За каждым «проданным» делом есть конкретные сотрудники. В нашем случае это начальник следственного отдела райотдела полиции Николай [PERSON] и скандально известный первый заместитель руководителя Одесской местной прокуратуры №3 [PERSON] , который по информации СМИ имеет двойное гражданство. Именно они де-факто принимали явно незаконное решение по делу. Фактически дело закрыл 16 июля следователь полиции [PERSON] . Так почему же в этой ситуации местная прокуратура №3 рьяно защищает имущественные интересы семьи налоговика, а в ситуации с землёй в Аркадии прокуроры из той же прокуратуры просто закрывают уголовное дело? Всё дело в том, что земля на Посмитного, 9 принадлежит не власть имущим и не коммерсантам, а дачно-садовому кооперативу «Новая Аркадия» почти со столетней историей. Поэтому здесь Сардарян смог «порешать вопрос» как с [PERSON] , так и с Болгаром». Суд приходить до висновку про недостовірність вказаної інформації стосовно участі [PERSON] у прийнятті процесуальних рішень та впливу на хід досудового розслідування у кримінальному провадженні №12016160500008561. Так, згідно відповіді Одеської місцевої прокуратури № 3 вих.№16.03-52-9615вих-20 від 21.09.2020 року на адвокатський запит представника [PERSON] адвоката Павельченка І.В. згідно з наказом № 20 керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 «про розподіл обов`язків між оперативними працівниками місцевої прокуратури» від 18.08.2020 року в обов`язки першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 [PERSON] не входить організація нагляду при проведенні досудового розслідування слідчим Шевченківського відділення поліції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області у формі процесуального керівництва у кримінальних правопорушень проти власності. Відповідно, [PERSON] не входить до складу групи прокурорів та не є старшим групи прокурорів Одеської місцевої прокуратури № 3, яка здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадження № 12016160500008561 від 09.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. У вказаних публікаціях викладено значну кількість інформації щодо наявності корупційних зв`язків Заявника із забудовниками міста Одеси, особою на прізвище « [PERSON] », «кришування» будівельної галузі міста Одеси, отримання неправомірної винагороди, протиправних прибутків, надання допомоги приватним особам чи юридичним особам у заволодінні земельними ділянками тощо. Суд приходить до висновку про недостовірність вказаної інформації з огляду на наступне. Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Станом на час розгляду справи Суду не існує вироківсуду, якіб набрали законної сили, щодо визнання [PERSON] винуватим у будь-яких злочинів, в тому числі кримінальних правопорушень, отримання неправомірної винагороди тощо, у будь-якому кримінальному провадженні [PERSON] не повідомлено про підозру. Щодо інформації, викладеної у вказаних публікаціях про невжиття [PERSON] , як службовою особою органів прокуратури належних заходів реагування у зв`язку із будівництвом житлового комплексу « [INFO] », Судом встановлено наступне. Інформація, викладена у вказаних публікаціях стосується будівництва ТОВ «Камертон» за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що у лютому 2020 року, Перший заступник прокурора Одеської області звернувся до Одеського окружного адміністративного суду в інтересах держави в особі департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області з позовом до департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Камертон», з позовною заявою, в якій просив: - визнати протиправними дії департаменту архітектури містобудування Одеської міської ради щодо видачі 23.08.2018 за № 225 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] , видані управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради 23.08.2018 за № 225. Проте, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/1055/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 р. у задоволені позову відмовлено. У публікації «НЕЗАКОННЫЕ ЗАСТРОЙКИ В ОДЕССЕ ОЗОЛОТИЛИ ПРОКУРОРСКИХ ЧИНОВНИКОВ» викладено наступну інформацію:«Одесские общественники заявили о правовой безграмотности и заангажированности первого замести теля Одесской местной прокуратуры №2 [PERSON] ». Судом встановлено, що вказана інформація є недостовірною, з огляду на те, що Заявник ніколи не обіймав жодної посади у Одеській місцевій прокуратурі №2. Натомість, відповідно до Наказу про призначення на посаду від 12.12.2019р., [PERSON] обіймає посаду першого заступника Одеської місцевої прокуратури №3. Щодо інших доводів заяви про встановлення факту недостовірності інформації, Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, недостовірною інформацією вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з частиною третьою статті 277ЦК\~України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно статті 2Закону\~України «Про\~інформацію» одним з основних принципів інформаційних відносин є достовірність та повнота інформації. Судом встановлено, що у вказаних публікаціях відбулось поширення недостовірної інформації саме про [PERSON] . Згідно роз`яснень, наведених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до абзацу 3 ч. 4ст.\~277\~ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК. Враховуючи роз`яснення п.13 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за №1єдиним законним способом відновити порушені права у цій справі є встановлення факту недостовірної інформації. У відповідності до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача [PERSON] передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Згідно\~ ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України,\~цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом .\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності\~до ч.\~1-3\~ст.\~13\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України,\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст.\~80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі\~«Руїс Торіха проти Іспанії»\~(Ruiz Torija v.\~Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі\~«Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v.\~Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі\~«Гірвісаарі проти Фінляндії»\~(Hirvisaari v.\~Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до\~ \~ст.\~263\~ ЦПК\~ України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved