Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

12 вересня 2016 року [PERSON], звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] визнати за ним право власності на житловий будинок №49 з господарськими будівлями, що розташований по вулиці Центральній, в с. Турове, Золочівського району Харківської області. Свої вимоги позивач мотивував тим, що його батько [PERSON] за життя побудував спірний будинок, який згідно вимог закону на той час був зареєстрований в погосподарскій книзі на нього, як главу родини, як того вимагало законодавство на той час. Після смерті батька спадщину прийняв позивач. Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з мотивів відсутності правовстановлюючих документів на будинок. В даний час позивач змушений звернутися до суду, оскільки його право власності не визнається і він не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, звернулися до суду з письмовою заявою, в якій позовні вимоги підтримали з наведених мотивів, просили позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог. Представник третьої особи не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 вересня 1961 року у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], про що 04 жовтня 1961 року Світличанською сільською радою Золочівського району Харківської області в книзі реєстрації актів про народження здійснив актовий запис №27 та того ж дня видав відповідне свідоцтво серії ІІ-ВЛ №380044. 13 жовтня 2011 року у віці 74 років помер [PERSON], про що Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 14 жовтня 2011 року склав актовий запис №13519, та того ж дня видав відповідне свідоцтво серії І-ВЛ №331347. Відповідно до наданого суду технічного паспорту, виданого 15 серпня 2016 року КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» на будинок №49 з господарськими будівлями, розташований на території с. Турове, Золочівського району Харківської області по вулиці Центральна, будинок побудовано у 1920 році, його загальна площа становить 48,1 квадратних метрів, житлова 29,9 квадратних метрів, будинок складається з приміщень: кухні, житлової кімнати, веранди, передпокою та господарських будівель: веранди літ «а», ганку літ «а1», літньої кухні літ «Б», гаражу «В», погребу літ «Г», вбиральні літ «Д», огорожі №1-2. Згідно довідки Світличанської сільської ради Золочівського району Харківської області від 18 серпня 2016 року №182 житловий будинок №49 по вул. Центральній в с. Турово, Золочівського району Харківської області, згідно запису погосподарської книги відповідної сільської ради Золочівського району Харківської №3, особовий рахунок №222, числиться за померлим [PERSON]. 27 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунхенського районного управління юстиції у м. Харкові в книзі актів про розірвання шлюбу зроблено запис №396 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії 1-ВЛ №187729. Згідно довідки Обєднання житлових кооперативів «Сфера» від 28 липня 2016 року №415 на момент смерті [PERSON], тобто станом на 13 жовтня 2011 року разом проживали та були зареєстровані дружина [PERSON], син [PERSON], онука [PERSON]. З листа Дванадцятої державної нотаріальної контори Харківської області від 24 лютого 2017 року вих. №590/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 13 жовтня 2011 року заведена спадкова справа №667/2016. 19 серпня 2016 року до нотаріальної контори надійшла заява сина спадкодавця [PERSON], мешкаючого разом із спадкодавцем про прийняття спадщини. Більше заяв про прийняття або відмову від спадщини не надходило, свідоцтва не видавалися. 03 вересня 2016 року постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], з мотивів ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно - будинок №49 по вул. Центральній в с. Турове, Золочівського району Харківської області. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентарізацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до положень закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року (ВВС УРСР,1968, №28 ст. 177) кожна сільська вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської Ради. У заглавній частині особового рахунку записується прізвище, імя, по батькові голови родини, на імя якого відкрито особовий рахунок, та він є власником будинку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Статті 1217,1218, 1225, 1233 ЦК України встановлюють, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1268 ЦК України встановлює умови прийняття спадщини, так спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статті 1269, 1270 ЦК України обумовлюють порядок та строки прийняття спадщини за законом, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, так якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, але за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 4.15 Глави 10, Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] за життя набув у власність житловий будинок №49 з надвірними будівлями, що розташований у с. Турове Золочівського району Харківської області по вул. Центральна. Право власності засвідчувалося записом у погосподарській книзі на голову родини [PERSON], як того вимагало законодавство, що діяло на момент виникнення правовідносин, так як запис у погосподарській книзі визнавався в якості акту органу влади (публічних актів), що підтверджує право приватної власності, одночасно виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. [PERSON], як спадкоємець за законом згідно ст. 1217,1218, 1233, 1261, 1271 ЦК України, проживаючи разом із батьком на момент його смерті, прийняв спадщину та відповідно успадкував все належне спадкодавцю майно, в тому числі, і спірний житловий будинок з надвірними будівлями. Відтак, суд доходить висновку, що в спадкодавця [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи на будинок в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. в звязку з чим позивач, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Мін'юсту України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат» позбавлений можливості оформити спадщину нотаріально, в звязку з чим порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, що відповідає допущеному порушенню.

Outcome: approved