Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

11 березня 2014 року позивач звернулася в суд з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 7 лютого 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Крухиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис №1. Від спільного шлюбу в них народилось двоє дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що у них протилежні погляди на подружнє життя. Відповідач постійно ігнорував її думку, негативно ставився до неї та її батьків, нехтував сімейними цінностями. На даний час вони разом не проживають з початку 2013 року, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим, оскільки шлюбні відносини між ними фактично припинені. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та пояснила, що на даний час вони з відповідачем разом не проживають. Ії намагання налагодити сімейні відносини позитивних результатів не дали. Просить розірвати шлюб. Терміну на примирення не надавати. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач позов визнав. Не заперечує проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 7 лютого 2010 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від спільного шлюбу в них є двоє дітей. Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги. Налагодити подружні стосунки сторони не бажають. Вони фактично припинили шлюбні відносини і не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, шлюб між ними існує формально. Вжиті судом заходи до примирення подружжя позитивних наслідків не дали. Вищенаведені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову відповідає закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому визнання позову в частині розірвання шлюбу необхідно прийняти і ухвалити рішення про задоволення позову відповідно до ст. 174 ЦПК України. Що стосується стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу, то в даній вимозі позивача слід відмовити. Оскільки, до матеріалів справи не додано документів, які б обґрунтовано підтверджували понесені такі витрати, а саме - до матеріалів справи не додано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката, договір про надання правової допомоги не скріплений печаткою адвоката. Судові витрати понесені позивачем в частині сплати судового збору слід стягнути з відповідача в користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved