Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

11 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] згідно договору дарування житлового будинку від 02.04.2015 року. У вказаному будинку зареєстрований відповідач - [PERSON], [INFO], шлюб із яким розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 10.08.2015 року. Вказаним рішенням встановлено, що спільно із відповідачем не проживають та господарство не ведуть з жовтня 2015 року. [PERSON] участі у оплаті комунальних послуг не приймає, жодних договірних відносин з приводу користування будинком з позивачем не має. Наявність реєстрації останнього в належному їй будинку перешкоджає оформити соціальні пільги та повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном. А тому, просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, вказавши, що відповідач [PERSON] з жовтня 2015 року у будинку не проживає, особистих речей у ньому не має, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, договірні відносини з приводу користування житлом відсутні. А тому, просить суд ухвалити заочне рішення, яким позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзиву не подав. В зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, за згодою позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст. 317 ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК Українитаст.150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Права членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири (будинку) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Як встановлено в суді та вбачається з договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 02.04.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Шепетівської міської державної нотаріальної контори Камфорович О.А., р.№492, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2015 року №35849727, [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] Хмельницької області. Судом також встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.08.2015 року, яке набрало законної сили 05.10.2015 року розірвано. З інформації, що надійшла з Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області від 19.09.2018 року та відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 17.09.2018 року №1013 на запит суду на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.09.2018 року вбачається, що крім членів сім'ї позивача у вказаному будинку значиться зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Згідно довідок №79 від 05 вересня 2018 року та № 85 від 20 листопада 2018 року, виданих головою квартального комітету №15 виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області, відповідач [PERSON], який зареєстрований [ADDRESS], фактично за вказаною адресою з жовтня 2015 року не проживає. Даний факт підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], яка є головою квартального комітету та [PERSON], яка є сусідкою позивача. Так, останні показали, що позивач є власником будинку [ADDRESS] та сплачує комунальні послуги за нього. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, у ньому зареєстрований, однак з жовтня 2015 року не проживає, житлом не користується, особисті речі останнього в помешканні відсутні. Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно залишив жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою. Будь-які поважні причини, які б перешкоджали йому проживати у будинку за адресою: [ADDRESS], відсутні. Таким чином, оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, позов слід задовольнити, а відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користуватися будинком [ADDRESS] Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою і документально підтверджені витрати на оплату судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved