Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

10.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому прохав суд: - визнати такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], відомості, розповсюджені головою фракції СДП у Полтавській міській раді [PERSON] ([INFO], 36000, [ADDRESS], м Полтава), а саме: 05.09.2017 року близько 18.50 год. в будинку культури Полтавського турбо-механічного заводу за адресою: вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, під час засідання зборів делегатів - членів громади міста щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради [PERSON] та [PERSON], обраних від Соціал-демократичної партії, доповідач Шамота О.С. у присутності виборців та депутатів Полтавської міської ради оголосив звернення виборців наступного змісту: що [PERSON] поставив особисту вигоду вище суспільних інтересів, проголосувавши за надання дозволу на будівництво за адресою: вул. Соборності, 27, м. Полтава, що в подальшому призвело до масових заворушень; а також що під час своєї депутатської діяльності [PERSON] не вивчав громадську думку про потреби територіальної громади міста, не інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради раз на півріччя, як того вимагають вимоги Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та не виконував програму, за яку голосували виборці. - Зобовязати голову фракції Соціал-демократичної партії (далі по тексту СДП) у Полтавській міській раді [PERSON] ([INFO], 36000, [ADDRESS], м Полтава) попросити вибачення у [PERSON] та в якості спростування зачитати резолютивну частину рішення суду в місячний термін після набрання рішенням законної сили без будь-яких особистих або інших коментарів, зібравши для цього збори делегатів - членів громади міста у присутності виборців та депутатів Полтавської міської ради, які були присутні на засіданні зборів від 05.09.2017 року під час вирішення питання щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради [PERSON] та [PERSON], обраних від СДП. - Стягнути з [PERSON] ([INFO], 36000, [ADDRESS], м Полтава) на користь [PERSON] ([INFO], 36000, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER]) моральну шкоду в розмірі 1,00 грн. - Вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 05.09.2017 року близько 18.50 год. в будинку культури Полтавського турбо-механічного заводу за адресою: вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, під час засідання зборів делегатів - членів громади міста щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради [PERSON] та [PERSON], обраних від Соціал-демократичної партії, доповідач Шамота О.С. у присутності виборців та депутатів Полтавської міської ради оголосив звернення виборців наступного змісту: що [PERSON] поставив особисту вигоду вище суспільних інтересів, проголосувавши за надання дозволу на будівництво за адресою: вул. Соборності, 27, м. Полтава, що в подальшому призвело до масових заворушень; а також що під час своєї депутатської діяльності [PERSON] не вивчав громадську думку про потреби територіальної громади міста, не інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради раз на півріччя, як того вимагають вимоги Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та не виконував програму, за яку голосували виборці. Позивач зазначає, що був присутній під час проведення зборів, в підтвердження розповсюдження інформації мається диск з відеозаписом. Позивачем зазначено, що розповсюджена відповідачем інформація не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, що спростовується наданими до позову письмовими доказами. У звязку з неправомірними діями відповідача позивач зазнав моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 1,00 грн. Вказане і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гальонкіною Ю.С. від 10.11.2017 року відкрито провадження у справі. На підставі розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09.01.2018 року прийнято в провадження суддею Материнко, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом всіх учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився. Адвокат позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач по справі повторно в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце судового засідання судовою повісткою-викликом, що надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи письмових заяв до суду не подавав. В матеріалах справи наявні повернуті до суду за закінченням терміну зберігання поштові відправлення на адресу відповідача (конверти з додатками). За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, надавши їх оцінку в сукупності, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що адвокатський запит [PERSON] № 59 від 19.10.2017 року в інтересах [PERSON] до Соціал-демократичної партії за адресою 36600, вул. Зигіна, 19, м. Полтави щодо надання належним чином завіреної копії звернення виборців про відкликання депутата Полтавської міської ради [PERSON] залишений без виконання. Оскільки згідно з відповіддю на вказаний запит, направлений за адресою 36600, вул. Зигіна, 19, м. Полтави, зазначено що за вказаною адресою Соціал-демократична партія не зареєстрована, а фактично знаходиться громадська приймальня народного депутата України [PERSON] Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.03.2018 року задоволено клопотання адвоката позивача про витребування доказів, постановлено витребувати зСоціал-демократичної партії (осередок у м. Полтаві) (36600, м. Полтава, вул. Зигіна, 19) належним чином завірену копію звернення виборців про відкликання депутата Полтавської міської ради [PERSON], зміст якого було зачитано доповідачем Шамотою Олександром Сергійовичем на зборах делегатів членів громади міста від 05.09.2017 року у приміщенні будинку культури Полтавського турбо-механічного заводу. На виконання вказаної ухвали суду 10.04.2018 року за вих. № 229 від 04.04.2018 року до суду надійшла відповідь, відповідно до якої повідомлено суд, що Полтавська обласна партійна організація політичної партії «Соціал-демократична партія» її структурні підрозділі та підпорядковані партійні організації не мають витребуваного судом тексту звернення виборців про відкликання депутата Полтавської міської ради [PERSON] так як вказані збори проводились виборцями безпосередньо; текст вказаного звернення Партією не виготовлявся. В підтвердження факту поширення відповідачем інформації, яку позивач вважає недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію в матеріалах справи мається відеозапис проведених 05.09.2017 року зборів делегатів - членів громади міста у присутності виборців та депутатів Полтавської міської ради щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради [PERSON] та [PERSON], обраних від Соціал-демократичної партії. Дослідивши наданий відеозапис, судом встановлено, що на 53:16 хвилині відеозапису вказаних зборів доповідач (голова фракції СДП у Полтавській міській раді) [PERSON] під час розгляду питання порядку денного стосовно відкликання депутата Полтавської міської ради [PERSON] оголосив (як він вказав) звернення виборців про відкликання депутата Полтавської міської ради [PERSON] наступного змісту: «[PERSON], поставив особисту вигоду вище суспільних інтересів, проголосувавши за надання дозволу на будівництво за адресою: вул. Соборності, 27, м. Полтава, що в подальшому призвело до масових заворушень так званої «кривавої арки»; а також що під час своєї депутатської діяльності я не вивчав громадську думку про потреби територіальної громади міста, не інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради раз на півріччя, як того вимагають вимоги Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та не виконував програму, за яку голосували виборці». Як вбачається з відеозапису, в даному випадку на зборах [PERSON], як головою фракції СДП, що був обраний на даних зборах доповідачем, було оголошено звернення громадян (виборців) про відкликання депутата Полтавської міської ради [PERSON] З відеозапису вбачається, що прізвища виборців, від імені яких було складено, а в подальшому й оголошене доповідачем зборів [PERSON] звернення повідомлені не були під час зборів. Дослідити зазначене звернення громадян (виборців) судом не вбачається можливим, оскільки його копію, на ухвалу суду про витребування доказів, не надано. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» повідомлення громадян про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності депутатів місцевих рад визначаються як заява (клопотання) громадян. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Разом з тим, слід зазначити, що Закон України «Про звернення громадян» встановлює заборону на розголошення одержаної із звернення інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян (ст. 10). Однак, інформація, викладена у зверненні щодо особи позивача була розголошена на зборах. За результатом проведеного на зборах обговорення щодо зачитаного звернення, питання про внесення пропозиції доповідачем Шамотою О.С. щодо відкликання депутата місцевої ради [PERSON] за народною ініціативою було поставлене на голосування. Порядок та підстави відкликання депутатів місцевих рад передбачений Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», відповідно до якого передбачена можливість відкликання депутата місцевої ради виборцями (ст. ст. 5, 37-48). Даним законом не передбачено можливості розголошення відомостей, що містяться у зверненнях громадян для процедури внесення пропозиції щодо відкликання депутата місцевої ради за народною ініціативою. Позивачем зазначено, що розголошена відповідачем інформація, що містилася у зверненні, є недостовірною, що підтверджується наданими суду доказами, що, в свою чергу, призвело до порушення його немайнових прав (порочення честі, гідності та ділової репутації). А тому, позивач прохав суд зобов'язати відповідача спростувати розповсюджену щодо нього інформацію, що є недостовірною. В даній категорії справи, суд, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинен визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Визначаючи характер такої інформації, суд дійшов висновку, що поширена відповідачем інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, оскільки вказану інформацію можна перевірити на відповідність. Так, відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. А тому, не можуть бути предметом судового захисту відповідно до ст. 277 ЦК України, оскільки їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати (на відміну від перевірки істинності фактів). В підтвердження недостовірності розповсюдженої відносно позивача інформації судом досліджено наступні докази. Так, в матеріалах справи мається відповідь Полтавської міської ради від 26.10.2017 р. № 02-13/319 на адвокатський запит [PERSON], та згідно з додатками до нього, з яких вбачається, що рішення сесії Полтавської міської ради щодо надання дозволу на будівництво за адресою: вул. Соборності, 27, м. Полтава, на яке вказувалось у зверненні оголошеному [PERSON], взагалі не приймалося. Натомість сесією Полтавської міської ради були прийняті наступні рішення: -рішення шостої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 22.07.2016 року «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності»; -рішення девятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 31.01.2017 року «Про затвердження та погодження документації із землеустрою на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності»; -рішення одинадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 16.06.2017 року «Про припинення розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності по вул. Соборності, 27. Так, з доданих документів поіменного голосування за прийняття наведених рішень сесії Полтавської міської ради вбачається, що представники партії СДП, в тому числі голова фракції СДП міської ради [PERSON], голосували «ЗА» прийняття цих рішень. Таким чином, суд дійшов висновку про недостовірність відомостей про те, що [PERSON], поставив особисту вигоду вище суспільних інтересів, проголосувавши за надання дозволу на будівництво за адресою: вул. Соборності, 27, м. Полтава, що в подальшому призвело до масових заворушень так званої «кривавої арки». Щодо недостовірності відомостей про те, що під час своєї депутатської діяльності [PERSON] не вивчав громадську думку про потреби територіальної громади міста, не інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради раз на півріччя, як того вимагають вимоги Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та не виконував програму, за яку голосували виборці», позивачем в спростування надані копії публікацій в газетних виданнях «Полтавський вісник», «Вечірня Полтава», Інформаційний бюлетень № 1, належним чином завірені довідки Полтавської міської централізованої бібліотечної системи № 6 від 04.01.2018 р., № 5 від 04.01.2018 року та фотокопії зустрічей позивача, як депутата, з виборцями в бібліотеці-філіалі № 3 від 19.02.2017 р. та в центральній міській бібліотеці від 26.03.2017 року. Дослідивши вищевказані докази, суд встановив, що позивач [PERSON], як депутат Полтавської міської ради, проводив зустрічі з виборцями, систематично інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради раз на півріччя, як того вимагають вимоги Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Таким чином, поширена відповідачем [PERSON] стосовно цих обставин інформація є недостовірною. Згідно з розясненнями п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року (далі - Постанова Пленуму № 1 від 27.02.2009 року) визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також: в іншій формі хоча б одній особі. В даному випадку недостовірна інформація стосовно позивача була поширена шляхом повідомлення в публічному виступі у присутності більш ніж однієї особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). На підставі зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку про поширення відповідачем недостовірної інформації відносно позивача. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації. Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з частинами першою та четвертою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. На підставі встановлених вище обставин суд вважає, що позовна вимога про визнання поширеної інформації відносно позивача такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, та зобовязання відповідача спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена доведеними та обґрунтованими. Із позовної заяви також вбачається, що позивач прохав суд зобовязати відповідача попросити вибачення перед позивачем. Згідно з абзацом 2 пункту 26 вищезгаданої Постанови суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. А тому, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Позивачем зазначено, що своїми неправомірними діями відповідач [PERSON] принизив його особисту честь, гідність та ділову репутацію, оскільки це призвело до негативної соціальної оцінки його особистості в очах оточуючих, а також негативної суспільної оцінки його ділових і професійних якостей, як політичного діяча, у звязку з чим спричинив моральну шкоду, розмір якої оцінено позивачем в 1,00 грн. Статтею 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, в тому числі: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 2 240,00грн. Відповідно до вказаної статті судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Пунктом 3 передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем зазначено та підтверджено документально, що у звязку з розглядом даної справи позивачем понесено витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6 500,00 грн. Вказана сума є обґрунтованою, а тому підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Outcome: partial