Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

11.07.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.07.2006 року сторони зареєстрували шлюб, від даного шлюбу народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 12.04.2017 року шлюб було розірвано. На даний час доньки проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні. З часу розлучення відповідач участі у вихованні дітей не бере, розвитком дітей не цікавиться, позивачка матеріально утримує дітей, піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Таким чином батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому позивачка звернулась до суду зданим позовом. Представник позивача, який діє на підставі доручення, [PERSON], в судове засідання не з'явився, однак згідно заяви просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак згідно заяви просить слухати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради просить слухати справу без представника служби, проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що 30.07.2006 року сторони зареєстрували шлюб, від даного шлюбу народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 12.04.2017 року шлюб було розірвано. Відповідно до рішення Вінницького міського суду від 23.08.2018 року, з позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. На даний час доньки проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні. З часу розлучення відповідач участі у вихованні дітей не бере, розвитком дітей не цікавиться, позивачка матеріально утримує дітей, піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Батько дітей взагалі не піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Однак, всупереч вказаній нормі Закону, відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітніх дітей. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. При вирішенні питання позбавлення батьківських прав відповідачів щодо малолітніх дітей суд бере до уваги те, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей та не має матеріальної можливості щодо повноцінного виховання дітей. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей, що в розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою позбавлення батьківських прав. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи достатньо переконливих доказів щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON].[INFO] За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved