Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

12.03.2018 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2018 року вищезазначену цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 29.01.2019 року позивач надала заяву про зміну підстав позову, в якій в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Випадково позивачу стало відомо з інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, що її квартира знаходиться в іпотеці, на підставі Договору іпотеки від 25.03.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Баніною В.М. за реєстровим № 326. Позивач не підписувала договір іпотеки від 25.03.2014 року, жодного волевиявлення позивача на укладення такого правочину не було. Також під час укладення договору іпотеки не було отримано нотаріально оформлену згоду позивача на передачу майна в іпотеку. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутись до суду, та просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 25.03.2014 року, укладений між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] , [PERSON] (Іпотекодавці), посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Баніною В.М., зареєстрований в реєстрі за № 326; скасувати запис про державну реєстрацію на квартиру [ADDRESS] , номер запису про іпотеку № 5104990 від 25.03.2014 року, номер запису про обтяження № 5103158. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Доманський В.П. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник [PERSON] адвокат Твардієвич І.О. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] адвокат Аракелова А.Р. просила ухвалити рішення на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Баніна В.М. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу4 від 09.09.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Євчук І.Л. за реєстровим № 1225. Власником іншої Ѕ частини вказаної квартири є [PERSON] (а.с. 9-12). 25.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Баніною В.М. за реєстровим № 325 було посвідчено договір позики, згідно умов якого позикодавець [PERSON] передає у спільну сумісну власність подружжя позичальникам [PERSON] , [PERSON] грошові кошти у сумі 356877 грн. 50 коп., еквівалент 35000 доларів США, а позичальники зобов`язуються повернути позичальнику таку ж суму грошових коштів (а.с. 147). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2018 року визнано недійсним Договір позики від 25.03.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] в частині укладання такого договору від імені [PERSON] та частині, що стосується зобов`язань [PERSON] , за таким договором позики від 25.03.2014 року (а.с. 149-152). Також 25.03.2014\~року приватним\~нотаріусом Дніпропетровського\~міського нотаріального\~округу Баніною\~В.М.\~за реєстровим\~№ 326,\~посвідчено договір\~іпотеки квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] , [PERSON] (Іпотекодавці), яким забезпечено виконання зобов`язання, що виникло у Іпотекодавців на підставі договору позики, посвідченого 25.03.2014 року за реєстровим № 325 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Баніною В.М. (а.с. 154). Також встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 12018040660000549, внесеному 06.04.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за яким позивач визнана потерпілою (а.с. 76). Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2841-18 від 26.06.2018 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по кримінальному провадженню № 12018040660000549, досліджувані рукописний запис та підпис від імені [PERSON] в графі «Підписи сторін» Іпотечного договору, що укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 25.03.2014 року, посвідчений приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Баніною В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 326, виконані не [PERSON] , а іншою особою; досліджувані рукописний запис та підпис від імені [PERSON] в графі «Підпис» заяви від 25.03.2014 року до Іпотечного договору від 25.03.2014 року, реєстровий № 326, виконані не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 63-75). Згідно висновку судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 28/2.1./462 від 31.07.2018 року за результатами судової технічної експертизи документів, проведеної у вказаному кримінальному провадженні в первинний зміст реквізитів паспорта громадянина України з серійним № АН 995074, заповненого на ім`я [PERSON] , [INFO] , були внесені зміни шляхом заміни фотокартки на першій сторінці: первинна фотокартка видалена, після чого на її місце вклеєна нова (а.с. 88-96). Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (частина перша статті 1 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 6 Закону України «Про іпотеку» визначені умови передачі нерухомого майна в іпотеку. Зокрема, відповідно до частин другої та третьої статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Іпотекодавець зобов`язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Крім того, згідно з абзацом 3 частини другої статті 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі № 372/504/17 (14-325цс18). Таким чином, у зв`язку з підробленням підпису позивача на спірному договорі, відсутністю волевиявлення позивача на взяття на себе відповідних договірних зобов`язань за таким договором, та відсутністю нотаріально посвідченої згоди позивача на передання майна в іпотеку, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved