Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

12.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача КС «Надія» в обґрунтування якого зазначив, що 20.11.2007 року він уклав з відповідачем договір кредитної лінії № 25 07 (з забезпеченням іпотекою) за умовами якого кредитна спілка надала йому кредит у розмірі 60000 грн., а він повинен був повернути вказані кошти з відсотками до 20.11.2009 року. До цього часу ним частково повернуто кредитні кошти, а тому він продовжує виконувати умови вказаного кредитного договору. Посилаючись на те, що КС «Надія» не мала права на укладення кредитного договору з громадянами, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства не мала ліцензії на здійснення такого роду діяльності, а також вказуючи на невідповідність спірного договору положенням ст. 638 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», просив визнати вказаний договір недійсним та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у справі. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені позивачем вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач КС «Надія» у судове засідання явку свого представника не забезпечила, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Заяв про розгляд справи за відсутності представника спілки не направляла, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, ознайомившись з матеріалами цивільних справ №№ 2-332/10р. та 2-415/10р., приходе наступного висновку. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Дійсно між КС «Надія» і членом цієї кредитної спілки [PERSON] 20 листопада 2007 року був укладений договір кредитної лінії № 25 07, відповідно до якого кредитор відкрив позичальникові поновлювальну кредитну лінію з лімітом 60000 грн. з виплатою 0,137% від залишкової суми боргу за кожен день користування ним строком до 20 листопада 2009 року. В забезпечення виконання вказаної угоди між [PERSON] та КС «Надія» 22 листопада 2007 року був укладений іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок, [ADDRESS]. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконував не належним чином, внаслідок чого, згідно рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 червня 2010 року, ухваленого по цивільній справі № 2-332/10р., позов КС «Надія» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено частково. Стягнено з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Надія» в солідарному порядку в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 102334 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно належне [PERSON] - житловий будинок за [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки КС «Надія» за початковою ціною 120000 грн. через проведення прилюдних торгів, при цьому також присуджено до стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Надія» судових витрат у розмірі по 571,67 грн. з кожного. Зазначене рішення набрало законної сили 06.07.2010 року і 23.09.2013 року КС «Надія» були видані відповідні виконавчі листи з відміткою про їх пред'явлення для примусового виконання до 06.07.2013 року. Згідно з ухвалою суду Новобузького районного суду Миколаївської області від 18.11.2013 року поновлено строк пред'явлення вищевказаних виконавчих листів до виконання, яка за ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22.04.2014 року залишена без змін. В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Втім відповідач не навів належних доводів, які свідчать про невідповідність спірного договору кредитної лінії умовам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі доводи зводилися лише до буквального цитування окремих положень цього Закону без будь-якого акцентування їх порушень положеннями спірного правочину. Посилання представника позивача на приписи ст. 28 Закону України «Про заставу», згідно з якою право застави припиняється з припиненням обов'язку, забезпеченого заставою, безпідставні, оскільки позивач не надав доказів, які свідчать про повне виконання вказаного кредитного договору. А навіть і за наявності таких, позивач із застосування положень вищевказаної статті Закону, обрав невірний спосіб захисту порушеного права. Згідно положень ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 203 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Втім, представник позивача безпідставно посилається на відсутність у спірному договорі такої істотної умови як відповідальність кредитора, що притаманна для договорів надання позики, оскільки п. 5.1. спірного договору встановлено, що за невиконання або не належне виконання взятих на себе договірних зобов'язань, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства, деталізувавши при цьому відповідальність для позичальника. Більш того, як вбачається зі змісту позову та досліджених доказів, позивач не зазначив, чим відсутність зазначених умов у договорі порушила його законні права, зважаючи на те, що кредитор свою частину обов'язків передбачених 1.1., 2.1. та 2.3. виконав, оскільки вчасно видав позичальнику обумовлені за договором 60000 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Доводи представника позивача, що КС «Надія» не мала права на укладення кредитного договору з громадянами, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства не мала ліцензії на здійснення такого роду діяльності, не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді справи з огляду на наступне. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року встановлено, що фінансовий кредит це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Здійснення діяльності з надання фінансових кредитів дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії (п. 3 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 34). Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 20 грудня 2001 р. «Про кредитні спілки» (з наступними змінами) (далі Закон №2908-III), що є спеціальним законом і регулює діяльність кредитних спілок, статути та інші внутрішні документи кредитних спілок, які зареєстровані до дня створення Державного реєстру фінансових установ, підлягають приведенню у відповідність до цього Закону, а самі кредитні спілки підлягають перереєстрації та повинні отримати відповідні ліцензії в уповноваженому органі протягом року з моменту створення Державного реєстру фінансових установ. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону № 2908-III кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Абзацом третім ч. 1 ст. 21 цього Закону передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Частиною 4 ст. 8 Закону № 2908-III передбачено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Водночас, згідно п. 1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 2 грудня 2003 р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 р., для залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, використання таких коштів для надання їм кредитів кредитна спілка зобов'язана отримати ліцензію на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Для надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (кредитів банків, коштів інших установ та організацій) кредитна спілка зобов'язана отримати ліцензію на здійснення діяльності кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії. Отже, за змістом зазначених вище чинних правових норм діяльність КС «Надія» з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу самої спілки не потребує отримання спеціальної ліцензії. В силу вимог ч. 3. ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При розгляді апеляційним судом Миколаївської області 16.02.2012 року апеляційної скарги на рішення Новобузького районного суду від 24.12.2010 року, ухваленого по цивільній справі № 2-415/10р. за позовом КС «Надія» до [PERSON] про стягнення заборгованості, встановлено, що вперше КС «Надія» була зареєстрована 27 лютого 1998 року. Потім, Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України видала їй, як фінансовій установі, свідоцтво про реєстрацію від 19 жовтня 2004 року. За період з 16 листопада 2007 року по 20 березня 2008 року КС «Надія» було прийнято 2582785 грн. 48 коп. пайових внесків (оборотно-сальдова відомість по рахунку №412 (а.с. 87)), що свідчить про те, що її капітал дозволяв надати позивачу кредит у вказаному розмірі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору кредитної лінії від 20.11.2007 року не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді справи, а тому у їх задоволенні належить відмовити. В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed