Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

12.11.2015 року ПрАТ СК «УНІКА» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про компенсацію страхового відшкодування в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.10.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Хюндай» д.р.н. ВС 546 СР, під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ», д.р.н. ВС 3843 ВО, під керуванням [PERSON], внаслідок якої автомобілі зазнали технічних ушкоджень. У дорожньо-транспортній пригоді визнано винним [PERSON] Вказана пригода була визнана страховим випадком та розраховано страхове відшкодування в розмірі 36021 грн. 17 коп., яке було виплачено потерпілому. ПрАТ СК «УНІКА» зазначає, що в порушення вимог ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» [PERSON] не надав страховику протягом трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також не надав відомостей про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. У звязку із даним порушенням у ПрАТ СК «УНІКА» після виплати страхового відшкодування потерпілому виникло право подати регресний позов до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Тому страхова компанія просить стягнути з [PERSON] виплачене страхове відшкодування в порядку регресу, а також сплачений при подачі позову судовий збір. 01.04.2016 року Сихівським районним судом м. Львова позов залишено без розгляду з причини неявки представника позивача. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.05.2016 року ухвалу про залишення позову без розгляду скасовано, справу повернуто для продовження розгляду. В судове засідання представник позивача не зявився, подавши клопотання про розгляд позову без його участі. В судовому засіданні 18.12.2015 року представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідача, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки судовий виклик направлено відповідачу на адресу за місцем його реєстрації, вважається, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. В судовому засіданні 18.12.2015 року представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що сам факт несвоєчасного повідомлення страхової компанії про дорожньо-транспортну пригоду ще не є підставою для стягнення страхового відшкодування. Підставою для такого стягнення має бути провина відповідача, яка необхідно довести. Оскільки позивач цю провину не довів, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 03.10.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля марки «Хюндай Елантра», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 05.10.2014 року о 02 годині 30 хвилин на 14 км автодороги Західний обхід м. Львова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Хюндай Елантра» д.р.н. ВС 5644 СР, під керуванням відповідача, та автомобіля марки «ВАЗ 211540», д.р.н. ВС 3843 ВО, під керуванням [PERSON], в результаті якої було пошкоджено автомобіль марки «ВАЗ», який належить [PERSON] Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 22.01.2015 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача. Проте, адміністративне стягнення на нього накладено не було у звязку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків. За висновком № 351/12-14 від 06.04.2015 року вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «ВАЗ» в цінах на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, становить 36531 грн. 17 коп. Згідно страхового акту № 00154780 від 16.04.2015 року розмір страхового відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «ВАЗ», який належить потерпілому [PERSON], з врахуванням франшизи становить 36021 грн. 17 коп. На підставі заяви потерпілого [PERSON], відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування позивачем здійснено виплату потерпілому [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 36021 грн. 17 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 013834 від 21.04.2015 року. Статтею 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Ні відповідач, ні його представник доказів своєчасного звернення до страхової компанії з письмовою заявою повідомленням про настання страхового випадку суду не надали. Згідно ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. За правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В судовому засіданні встановлено, що винним у заподіянні шкоди потерпілому [PERSON] визнано відповідача. Також в судовому засіданні встановлено, що позивачем потерпілому виплачено страхове відшкодування на загальну суму 36021 грн. 17 коп. Посилання представника відповідача на те, що виплачене страхове відшкодування повинно стягуватися на загальних підставах при наявності вини, при вирішенні цього позову не заслуговує на увагу. Так, в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.09.2015 року № 6-284цс15 дійсно висловлена правова позиція, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. В той же час, за загальними правилами, зазначеними в ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. Таким чином, діюче законодавство поклало обовязок доказування відсутності вини на особу, яка завдала шкоду. Тобто, ні позивач повинен доводити провину відповідача, а саме відповідач зобовязаний доводити відсутність вини у заподіянні шкоди. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини відповідача суду не надано. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду на користь держави було сплачено судовий збір в розмірі 1218 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 032263 від 18.09.2015 року. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved