Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

10.10.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 34000 доларів США та 48624,65 доларів США процентів річних.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.11.2011 року між позивачем на відповідачем було укладено договір безпроцентної позики на суму 34000 доларів США строком до 31.12.2011 року. У визначений договором строк відповідач борг не повернув. 01.09.2014 року на адресу відповідача було надіслано лист про повернення суми позики, проте жодної відповіді на даний лист відповідачем не надано, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні, яке проводилося в порядку визначеному ст. 158-1 ЦПК України, проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволені. Заслухавши сторону позивача та сторону відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 18.11.2011 року між сторонами було укладено договір безпроцентної позики на суму 34000 доларів США строком до 31.12.2011 року (а.с.5). При цьому, факт передачі грошових коштів відповідачу за вказаним договором підтверджується власноруч здійсненим останнім написом про отримання коштів. Відповідно до п.10 договору позичальник, який прострочив виконання зобов'язання за цим договором на вимогу позикодавця зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 50% річних від простроченої суми. В судовому засіданні, на запитання головуючого у справі, стороною позивача було уточнено, що вказаний пункт договору передбачає неустойку за неналежне виконання зобов'язання позичальника, а саме є штрафом в розумінні ст. 549 ЦК України, і не відноситься до положень ст. 625 ЦК України. 02.09.2014 року на адресу відповідача було надіслано лист від 01.09.2014 року про повернення суми позики (а.с.6), що підтверджується квитанціями УДППЗ «Укрпошта» (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у встановлений строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтями 1046, 1049 ЦК України передбачено, що на позичальника покладається обов'язок повернення позикодавцю позики у такій же сумі грошових коштів, які були передані позичальнику позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені укладеним договором. Згідно п.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.5 договору позики відповідач повинен був повернути кошти позивачу до 31.12.2011 року. У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені судом факти, а саме те, що відповідач позичив у позивача кошти у розмірі 34000 доларів США, свої зобов'язання щодо повернення цих коштів у встановлений строк не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, у зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором безпроцентної позики від 18.11.2011 року в розмірі 34000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.12.2015 року становить 799680 грн. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, з нього на користь позивача, крім суми боргу підлягають до стягнення сума неустойки відповідно до п.10 вищевказаного договору. Проте, враховуючи, що розмір неустойки заявлений в позові перевищує розмір заборгованості за договором, розмір вказаної неустойки обумовлений крім невиконанням зобов'язання відповідачем, також часом пред'явлення вимоги про повернення суми боргу позивачем, а саме майже через три роки після настання права вимоги, враховуючи значне підвищення курсу НБУ Дол. США до гривні, а саме майже в тричі з часу позичення грошей, а тому суд вважає за можливе на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки, у зв'язку з чим дана позовна вимога позивача підлягає частковому задоволенню в розмірі 16000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.12.2015 року становить 376320 грн. Отже всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 50000 (34000+16000) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.12.2015 року становить 1176000 грн. Крім того відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача в підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 3654 грн. сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial