Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

12.11.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив суд, визнати [PERSON] [INFO] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, [ADDRESS] мотивує тим, що він, [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] Відповідачі по справі, являється його колишньою дружиною та її дочкою. Ще за час, коли вони проживали однією сім'єю, він дозволив їм зареєструвати місце проживання у належному йому вищезазначеному житловому будинку. Наразі спільне проживання однією сім'єю нами припинено із 2010 року. Відповідачі полишили зареєстроване місце проживання та фактично проживають з 2010 року по [ADDRESS] З часу залишення місця реєстрації та до дня подання цієї позовної заяви, відповідачі, жодного разу не проживали та не користувалися належним мені будинком по [ADDRESS] не беруть участі в його утриманні, оплаті комунальних послуг, тощо. Наявність зареєстровані місце проживання відповідачів у його будинку, впливає на призначення йому субсидії з оплати за житлово-комунальні послуги, звичайно, що в сторону її зменшення, адже при цьому враховуються отримувані ними доходи. 12.12.2018 року відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON]. В своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] просила суд, житловий будинок А-1 та приналежні об'єкти: погріб з шийкою Е, прибудова а, літня кухня Б, гараж В, сарай Г,сарай д, ґанок, огорожа №1, ворота №2,колонка питна №3 по [ADDRESS] визнати об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Визнати за нею, [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку А-1 та відповідну частину приналежних об'єктів: погріб з шийкою Е, прибудова а, літня кухня Б, гараж В, сарай Г,сарай Д, ґанок, огорожа № 1, ворота № 2,колонка питна № 3 по [ADDRESS]. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 12704 гривні 80 копійок. В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог зазначила, що в 2012 році вони припинили спільне проживання, а 23 серпня 2012 року рішенням Христинівського районного суду шлюб між ними було розірвано і вона стала носити прізвище [PERSON]. За час перебування в шлюбі, а саме в 1988 році після реєстрації шлюбу вона разом з [PERSON] на місці старого будинку стали будувати новий будинок [ADDRESS] який за два роки 1988-1989 збудували, та стали проживати в ньому а в 1990 році я була зареєстрована уже в новому будинку. Після розпаду їх сім'ї та розірвання шлюбу в 2012 році вона не могла звернутись до суду з даним позовом та визнати за собою право власності на ? частину даного будинку, оскільки право власності на їх спільний будинок не було зареєстровано, а оскільки забудовником був [PERSON], то вона одноособово зареєструвати дане право власності не могла, в зв'язку з чим і не могла звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, проте від нього до суду надійшла заява, в якій він просить провадження в справі за його позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, закрити. Зустрійчні позовні вимоги [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності колишнього подружжя та визнання права власності на майно, він визнає. В судове засідання позивач за зустрічним позовом, та яка ж є відповідачем за первісним позовом, [PERSON] не з'явилась, проте від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність, зустрічні позовні вимоги вона підтримує, та заперечує проти первісного позову. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, по невідомій для суду причині, заяв та заперечень на адресу суду не надходило. В судове засідання представника відповідача Виконкому Осітнянської сільської ради Христинівського району Черкаської області не зявився, проте на адресу суду було надіслано заява, в якій зазначено, що проти задоволення позовних вимог позивача, сільська рада не заперечує. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що в провадження в первісному позові слід закрити, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що в 2012 році позивач за первісним позовом [PERSON] та [PERSON], позивач за зустрічним позовом, припинили спільне проживання, а 23 серпня 2012 року рішенням Христинівського районного суду шлюб між ними було розірвано і вона стала носити прізвище [PERSON]. За час перебування в шлюбі, а саме в 1988 році після реєстрації шлюбу [PERSON] разом з [PERSON] на місці старого будинку стали будувати новий будинок [ADDRESS] який за два роки 1988-1989 збудували, та стали проживати в ньому а в 1990 році, [PERSON] була зареєстрована уже в новому будинку. Відповідно до статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Після розпаду їх сім'ї та розірвання шлюбу в 2012 році [PERSON] не могла звернутись до суду з даним позовом та визнати за собою право власності на ? частину даного будинку, оскільки право власності на їх спільний будинок не було зареєстровано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законам або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Тому, позовні вимоги за зустрічним позовом, а саме про визнання права спільної сумісної власності підлягають задоволенню. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому, позовні вимоги за зустрічним позовом, а саме про визнання права власності на майно підлягають задоволенню. Відповідно дост.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Згідно п.4 ч.1ст.255 ЦПК України, провадження по справі підлягає закриттю, оскільки позивач відмовився від позову, і відмова прийнята судом. Відповідно до ч.2ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Оскільки позивач за первісним позовом [PERSON] відмовився від позовних вимог, підстав для неприйняття відмови від позову не встановлено, тому у відповідності до п. 4 ч. 1ст. 255ЦПК України провадження у справі за первісним позовом необхідно закрити у звязку з відмовою позивача від позову. Окрім того, позивачем за зустрічним позовом ставиться питання про стягнення із відповідача на її користь судових витрат а саме, судовий збір в розмірі 704.80 та послуги адвокатів Мельник О.Ф. в розмірі 6000 ( шість тисяч) гривень та Мельник Т.Б. в розмірі 6000 ( шість тисяч) гривень. Однак позивачем підтверджено документально лише судові витрати у розмірі 704.80 грн., що стосується послуги адвоката то позивачем не надано жодного доказу про надання їй адвокатом правової допомоги, а тому до стягнення підлягають 704.80 грн. документально підтверджених судових витрат. За таких обставин позов підлягає до задоволення частково. З наведених підстав, суд вважає, що провадження за первісними позовними вимогами [PERSON] слід закрити, зустрічний позов задовольнити частково.

Outcome: partial