Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

12.01.2016 року Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що позивач згідно кредитного договору №DNH4KP11831670 від 08.06.2006 р. надав відповідачу кредит в сумі 4322,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписав свою згоду на те, що підписана заява разом у Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, Позичальник повинен надати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Однак, встановлені договором терміни повернення наданого кредиту та терміни сплати відсотків за кредит відповідачем не дотримуються. Тому позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 19 717,40 грн. за кредитним договором №DNH4KP11831670 від 08.06.2006 р. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. У поданій до суду позовній заяві, просив суд розглядати справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та наполягав на їх задоволені. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що він дійсно 08.06.2006 року отримав кредит у розмірі 4322,50 грн., та не сплатив заборгованість, оскільки виникли матеріальні труднощі. Не заперечувала проти часткового задоволення даного позову, в частині стягнення заборгованості за кредитом, та процентів за користування кредитом, комісії за користування кредитом. Щодо штрафів, просив застосувати строк позовної давності відповідно до п.5.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), а також просив зменшити пеню за несвоєчасне виконання зобовязання до суми стягнення основного боргу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 08.06.2006 року Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] банк «Приват Банк» (правонаступник Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] «Приват Банк» ) та [PERSON] уклали кредитний договір № DNH4KP11831670, відповідач отримала кредит в розмірі 4322,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком .(а.с5). Відповідач був ознайомлений та погодився з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом Відповідача у заяві. Відповідно до розрахунку наданого позивачем відповідач порушив умови договору, внаслідок чого станом на 28.12.2015 року утворилась заборгованість за кредитом та процентами, нараховані: пеня, штрафи, а саме: 847,95 грн. - заборгованість за кредитом; 5871,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11583,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 915,11 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, виходячи з викладеного між сторонами склалися договірні правовідносини, обов'язок по сплаті кредиту залишається не виконаний до цього часу, вимоги позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором відповідач не здійснив, тому позов підлягає частковому задоволенню. При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що позивач, як кредитодавець, відповідно до положень ст.1054 ЦК України має право вимагати від [PERSON], як позичальника, повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати належних йому процентів. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ « Приват Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 847,95 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5871,28 грн. підлягають задоволенню. Разом з тим вимоги щодо стягнення пені та штрафів підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка, є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання та у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Тому заслуговують на увагу доводи відповідача щодо несправедливого розміру нарахованої кредитором неустойки, оскільки за змістом укладеного договору вбачається, що боржник зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені і штрафу за одне і те саме порушення, а саме, порушення порядку та строків погашення кредиту, допущене боржником за один і той же період невиконання зобов'язання. Проте, така вимога суперечить положенням ч.1 ст. 61 Конституцій України та частини 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Тому у задоволенні вимоги банку про стягнення штрафів в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 915,11 грн. (процентна складова ) слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що розмір нарахованої пені в сумі 11 583,06 грн., значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, а тому з урахуванням принципу розумності та справедливості підлягає зменшенню до розміру заборгованості по тілу кредиту, тобто до 847,95 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміну задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 528,85 грн., оскільки підтверджені квитанціями.

Outcome: partial