Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

12.07.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власницею житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок належить їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24.12.2013 рок. Відповідач [PERSON] є сином позивача по справі та також зареєстрований за зазначеною вище адресою, однак тривалий час там не мешкає. Наразі позивач не має можливості оформити субсидію на оплату газопостачання у зимовий період, оскільки разом з нею зареєстрований її син, який вже тривалий час у будинку не мешкає. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. Позивач до судового засідання не прибула, однак у позовній заяві просила суд розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надав. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] , який належить їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24.12.2013 року, зареєстровано у реєстрі за № 3706, що підтверджується копією вищевказаного договору від 24.12.2013 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень Серії ЕАМ № 908978 (а.с.9-11). Син позивача по справі [PERSON] зареєстрований за зазначеною вище адресою, що вбачається довідки ВК Слобідської сільської ради Первомайського району Харківської області № 02-30/531 від 02.07.2019 року (а.с.8), однак з 2016 року там не мешкає, згідно актів від 07.05.2019 року на фактичне проживання (не проживання) громадян та 04.07.2019 року про обстеження житлово-побутових умов (а.с.6,7). Позивач не має можливості оформити субсидію, оскільки сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача у неї не має матеріальної можливості, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивача більше року, визначив для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з актів від 07.05.2019 року за № 01 та від 04.07.2019 року б/н, що у спірному будинку відповідач не мешкає вже достатньо тривалий час, тобто більше року. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин.

Outcome: approved