Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

11 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого мотивує тим, що рішенням 16 сесії Роменської міської ради Сумської області 6 скликання «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для гаражного будівництва [PERSON] за адресою: вул. Луценка, 10-Л» від 25.11.2011 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0051 га, для індивідуального гаражного будівництва за адресою: вул. Луценка, 10-Л із земель державної власності. 16.02.2012 року на підставі вказаного рішення відповідачу [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. Луценка, 10-Л в м. Ромни площею 0,0051 га. Позивач вважає, що при прийнятті рішення Роменською міською радою було порушено її права за законні інтереси. А саме, вона є власницею магазину роздрібної торгівлі по вул. К. Маркса (нині Коржівська) 80-А в м. Ромни, а відповідно, і земельної ділянки, на якій він знаходиться. Відповідно до архітектурно-планувального завдання, затвердженого в.о. головного архітектора м. Ромни 19.05.2006 року її було зобовязано встановити огорожу до прилеглої території житлового будинку. Дана огорожа в силу вимог Законів України «Про планування і забудову територій» та «Про основи містобудування» є обєктом архітектурної діяльності і згідно з повідомленням Відділу містобудування та архітектури Виконкому Роменської міської ради № 6 від 11.01.2011 року не заважає користуванню металевим гаражем, який встановлений батьком відповідача [PERSON] - [PERSON] на суміжній орендованій ним земельній ділянці по вул. Луценка, 10 в м. Ромни. Окрім цього, оспорюване рішення прийняте Роменською міською радою з порушенням вимог Земельного Кодексу України та Закону України «Про землеустрій», так як під час його прийняття не були враховані висновки зазначені в [PERSON] міжвідомчої комісії № 1112 і № 1115, які знову почали діяти після винесення Роменським міськрайонним судом постанови від 23.06.2011 року. В звязку з прийняттям оспорюваного рішення міської ради та видачі на його підставі [PERSON] державного акту на право власності на землю позивача за рішенням Роменського міськрайонного суду від 20.05.2015 року зобовязано демонтувати частину паркану і вона має витрачати кошти на це, що порушує засади цивільного законодавства України. В звязку з цим [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати рішення 16 сесії Роменської міської ради Сумської області 6 скликання «Про затвердження проекту зі землеустрою щодо відведення земельної ділянки для гаражного будівництва гр. [PERSON] за адресою вул.. Луценка, 10-Л» від 25.11.2011 року; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 402627 від 06.02.2012 року, виданий на підставі вищевказаного рішення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, пояснивши, що [PERSON] земельна ділянка була надана вже після того, як вона звела паркан. Всі роботи вона проводила законно. Відносно зведеного паркану вона не притягувалася ні до якої відповідальності. Представник позивача [PERSON] в суді підтримав позов, посилаючись на викладені в ньому обставини, і додатково пояснив, що прийняттям Роменською міською радою оскаржуваного рішення були порушені права позивача. Сам [PERSON] її прав не порушував. Паркан [PERSON] був побудований від межі земельної ділянки до гаража відповідача. Представник відповідача - Роменської міської ради [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що оспорюване рішення прийняте Роменською міською радою у відповідності до діючого законодавства України та на підставі заяв громадян. Тому підстави для визнання цього рішення незаконним відсутні. Також додала, що акти міжвідомчої комісії носять рекомендаційний характер, а не безумовний. Відповідач [PERSON] в своїй заяві просив виділити йому 51 кв. м. земельної ділянки і при цьому необхідно було звільнити земельну ділянку, яка була в оренді у його батька [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON] також заперечував проти задоволення позову і суду пояснив, що [PERSON] у своїй заяві вказав про розмір земельної ділянки 40 кв. м., а отримав більше 51 кв. м. Межі його земельної ділянки і земельної ділянки позивача не перетинаються, тому між ними не може бути спору з цього приводу. Права [PERSON] ніхто не порушував і у неї на побудову паркану не було жодного проекту. Заслухавши пояснення позивача і її представника, заперечення відповідачів та покази свідків, а також дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником ? частини земельної ділянки з кадастровим номером 5910700000:05:010:0314 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд в м. Ромни по вул. Коржівська, 80-А, що встановлено рішенням Роменського міськрайонного суду від 20.05.2015 року та власницею магазину, розташованого на цій земельній ділянці (а.с. 23, 24, 33-37). Рішенням виконкому Роменської міської ради від 20.11.2002 року № 446 [PERSON] в оренду терміном на 5 років була надана земельна ділянка площею 21 кв. м. по вул. Луценка, 10, для розміщення металевих гаражів (а.с. 15). У відповідності з постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2011 року визнано протиправним та скасовано рішення 6 сесії 6 скликання Роменської міської ради від 25.03.2011 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON]П.». Вказаним рішенням суду також було встановлено, що згідно з актів міжвідомчої комісії від 11.06.2010 року та від 26.02.2010 року [PERSON] 12.01.2011 року подав міському голові заяву про те, що він погоджується відмовитись і передати частку земельної ділянки в розмірі, що співпала з виділеною ділянкою [PERSON] [PERSON] вказана заява при прийнятті рішення від 25.03.2011 року Роменською міською радою не була врахована. Суд в зазначеній постанові також прийшов до висновку про безпідставність скасування п. 1.5 рішення 39 сесії 5 скликання Роменської міської ради від 30.09.2009 року, яким було затверджено матеріали вибору міста розташування земельної ділянки і надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] по вул. Луценка, 10-Л площею 51 кв. м. для індивідуального гаражного будівництва (а.с. 28-29). Рішенням 16 сесії 6 скликання Роменської міської ради від 25.11.2011 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0051 га гр. [PERSON] по вул. Луценка, 10-Л в м. Ромни для індивідуального гаражного будівництва та надано йому вказану земельну ділянку у власність (а.с. 11). На підставі даного рішення міської ради відповідач [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0051 га для індивідуального гаражного будівництва (а.с. 12). Свідок [PERSON], яка на той час в.о. головного архітектора міста, суду пояснила, що вона затверджувала архітектурно-планувальне завдання № 13 по проекту магазину [PERSON], в якому відповідно до п. 21 було передбачено запроектувати паркан за зверненням мешканців прилеглого житлового будинку про побудову паркану з боку школи. Окремий проект паркану не був передбачений. Згідно з ДБН боковий паркан не має погоджуватися з головним архітектором міста. Всі роботи з побудови паркану мала виконувати позивач [PERSON], але на землі міської ради. Перед передачею земельної ділянки [PERSON] не потрібно було зносити цей паркан. Свідок [PERSON] головний архітектор м. Ромни, в судовому засіданні пояснив, що акти міжвідомчої комісії носять рекомендаційний характер. Площа земельної ділянки, яка мала передаватися [PERSON] двічі змінювалася, то зменшувалася, то збільшувалася. Потім було рекомендовано винести це питання на сесію Роменської міської ради, тоді й було прийняте рішення від 25.11.2011 року про надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,0051 га. Свідок вважає, що підстав для скасування цього рішення міської ради немає. Архітектурно-планувальним завданням (п. 21) [PERSON] і Проценко було запроектовано огорожу території 2-поверхового житлового будинку, яка прилягає до обєкту проектування. Збудований позивачем паркан є обєктом благоустрою і не є обєктом нерухомого майна окремо від іншого нерухомого майна і він не був на балансі міської ради. Паркан був побудований [PERSON] як благодійна акція міській раді на прохання мешканців прилеглого будинку. Генерального плану будівництва паркану він не бачив. Паркан не є основними вимогами проектування. В проектній документації по будівництву [PERSON] в експлікації по генеральному плану паркану немає. Ділянка [PERSON] була вільною повністю і це було враховано в проектній документації на гараж. Відмовляючи позивачу [PERSON] а задоволенні позову, суд виходить з наступних підстав. Кожному громадянину України, згідно\~статті 14 Конституції України\~гарантується право на землю. До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~Кодексу\~(п. «б»\~статті 12 Земельного кодексу України). У відповідності з ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України - громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування\~земельними ділянками\~із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 118 цього Кодексу - громадянин, зацікавлений у приватизації\~земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до\~відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та\~органів місцевого самоврядування\~щодо приватизації земельних ділянок\~приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється на замовлення громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.\~\~ Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому\~статтею 186-1 цього Кодексу. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У відповідності з вимогами п. д) ч. 1 ст. 121 Земельного Кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Статтею 141 Земельного Кодексу України передбачений вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема (п. а), в звязку з добровільною відмовою від права користування земельною ділянкою. Як встановлено судом, рішення 16 сесії 6 скликання Роменської міської ради від 25.11.2011 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для гаражного будівництва гр. [PERSON] за адресою вул. Луценка, 10-Л» було прийнято відповідно до\~вимог\~Земельного кодексу України\~та на підставі заяви громадянина. Ті недоліки, на які посилається позивач у позовній заяві є несуттєвими і такими, що не дають беззаперечних підстав для визнання недійсним та незаконним оскаржуваного рішення міської Ради. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 1 і 3 ст. 61 цього Кодексу передбачені підстави звільнення від доказування, а саме, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає, що позивачем не доведено, що оскаржуваним рішенням Роменської міської Ради від 25.11.2011 року порушені її права та інтереси. Зокрема, в судовому засідання було встановлено, що неврахування Роменською міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення висновків актів міжвідомчої комісії № 1112 від 26.02.2010 року та № 1115 від 11.06.2010 року не може бути підставою для скасування цього рішення, оскільки акти носять рекомендаційний характер і їх невиконання за відсутності інших суттєвих порушень процедури передачі земельної ділянки, не тягне за собою наслідків скасування. Судом також було встановлено, що відповідач [PERSON] у 2009 році вже звертався до Роменської міської ради з заявою про виділення йому земельної ділянки площею 51 кв. м. по вул. Луценка, 10-л для індивідуального гаражного будівництва. Але п. 1.5 рішення Роменської міської ради від 30.09.2009 року , згідно з яким [PERSON] було затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки і надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Луценка 10 площею 51 кв. м., який погоджено з усіма органами в установленому порядку, було безпідставно нею ж скасовано, про що вказано в постанові Роменського міськрайонного суду від 23.06.2011 року. Роменська міська рада, приймаючи рішення від 25.03.2011 року «Про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» не врахувала заяву [PERSON] про те, що він погоджується відмовитися і передати частку земельної ділянки [PERSON] (а.с. 28, 29). Посилання позивача та її представника на те, що передача спірної земельної ділянки у власність [PERSON] змушує її згідно з рішенням Роменського міськрайонного суду від 20.02.2015 року демонтувати частину побудованого нею паркану, на що вона понесе матеріальні затрати, також не заслуговують на увагу. Оскільки вказаним рішенням суду, яке набуло законної сили, одночасно було встановлено, що будуючи паркан, позивач вийшла за межі своєї земельної ділянки, що підтверджено висновком судової земельно-технічної експертизи. А тому відповідач [PERSON] був змушений звернутися до суду з метою усунення перешкод у користуванні його земельною ділянкою. Окрім цього, рішенням суду також встановлена відсутність перетину земельних ділянок позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] (а.с. 33-37) Що ж стосується вимоги щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, то слід зазначити наступне. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що повязані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. До того ж, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України ) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України, недійсним. Це підтверджено рішеннями Верховного Суду України, прийнятими за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України. А саме, постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12, в якій Верховний Суд послався на норму статті 155 Земельного кодексу України (ЗКУ), згідно з якою, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, в звязку з тим, що суд в процесі розгляду справи не знайшов підстав для визнання незаконним і скасування рішення Роменської міської ради від 25.11.2011 року стосовно передачі [PERSON]В спірної земельної ділянки, то, відповідно, немає підстав і для визнання недійним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі цього рішення. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed