Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

11 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФГ «Спас-2007» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №0004849 від 10 березня 2001 року є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5920682200:01:001:0449 площею 4,933 га, розташованої на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області. 28 лютого 2008 року між ним та ФГ «Спас-2007» укладеного договір оренди земельної ділянки, про що 29 лютого 2008 року внесені відповідні відомості до Державного реєстру земель за №040862600346. Вказує, що 19 грудня 2012 року у Державному реєстрі земель вчинено запис за №592060004004290 про реєстрацію додаткової угоди до договору від 29 лютого 2008 року, умовами якої передбачено внесення змін до договору щодо строку його дії та розміру орендної плати. Однак, жодної додаткової угоди він не підписував, довіреностей на підписання від свого імені не надавав, копії не отримував та про її існування дізнався 30 березня 2018 року при зверненні до ФГ «Спас-2007» з письмовою вимогою про повернення земельної ділянки. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі (без зазначення дати її укладення), зареєстровану у Відділі Держкомзему у Білопільському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 грудня 2012 року за №592060004004290, укладену між [PERSON] та Фермерським господарством «Спас-2007». Ухвалою від 12 червня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання у порядку загального позовного провадження (а. с. 46-47). Ухвалою від 17 липня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті (а. с. 89-91). Ухвалою від 10 вересня 2018 року призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на час її проведення (а. с. 112-114). Ухвалою від 07 листопада 2018 року провадження у справі поновлено (а. с. 145). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позов підтримали. Представники відповідача ФГ «Спас-2007» за довіреністю [PERSON] та голова вказаного фермерського господарства [PERSON] позов не визнали. Заслухавши сторони, свідків [PERSON] та [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. З матеріалів справи вбачається, що державним актом на право приватної власності на землю серії СМ №004849, виданим Воронівською сільською радою Білопільського району Сумської області 10 березня 2001 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №514, посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,933 га в межах згідно з планом (із них 4,472 га ріллі та 0,461 га кормові угіддя), розташовану на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 9-10). 28 лютого 2008 року між сторонами в справі було укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки площею 4,472 га ріллі, зареєстрований у Білопільському відділі Сумської регіональної філії 29 лютого 2008 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040862600346, зі строком дії 5 років, з 29 лютого 2008 року по 29 лютого 2013 року та розміром орендної плати 1,5% від грошової оцінки. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово про намір продовжити його дію (а. с. 16-20). За умовами вказаного договору та на підставі акту прийому - передачі [PERSON] передав в оренду ФГ «Спас-2007» земельну ділянку площею 4,472 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 21). Додатковою угодою (без зазначення дати), укладеною між ФГ «Спас-2007» та [PERSON], зареєстрованою у Відділі Держкомзему у Білопільському районі 19 грудня 2012 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №592060004004290, до вищезгаданого договору оренди землі внесені зміни щодо строку його дії, згідно з якими зазначений строк становить 15 років, до 19 грудня 2017 року, а також змінено розмір орендної плати до 3% від нормативної грошової оцінки на рік (а. с. 12). 19 лютого 2018 року до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесено запис за №24890300 про державну реєстрацію іншого речового права оренди землі за договором оренди від 28 лютого 2008 року та додатковою угодою від 29 лютого 2008 року (а. с. 29-30). Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. За змістом ст. ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України, ч. 5 ст. 6, ч. 1 ст. 14, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі, підлягає державній реєстрації та набуває чинності з моменту її здійснення. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до положень ч. 2 та ч. 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В силу вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Не підписання договору оренди його стороною чи уповноваженою стороною особою, свідчить як про порушення вимоги щодо форми договору, так і підтверджує відсутність волевиявлення сторони договору щодо погодження його істотних умов. Згідно з ч. 1 ст. 236, ч. 1 ст. 216 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. З висновку судової почеркознавчої експертизи №1670/1671 від 01 листопада 2018 року вбачається, що підпис від імені [PERSON], виконаний у графі «Орендодавець» в розділі «Підписи сторін» додаткової угоди до договору оренди землі (без зазначення дати її укладення), зареєстрованої у Відділі Держкомзему у Білопільському районі 19 грудня 2012 року, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №5920600040042903, не відповідає особі, від імені якої він зазначений (а. с. 129-144). В силу ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому суд, зберігаючи свою обєктивність та неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом ( п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Згідно зі ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам), а якщо необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Разом з цим, експертиза, за результатом проведення якої в матеріалах справи міститься висновок, проведена компетентним експертом, який попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків. Зміст зазначеного вище висновку експертизи узгоджується з іншими матеріалами справи в сукупності та не викликає сумнівів в його правильності та обґрунтованості. Доказів зворотного суду не надано, а відтак, є належним та допустимим доказом у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доведеність того, що додаткова угода до договору оренди землі між [PERSON] як орендодавцем і ФГ «Спас-2007» в особі голови [PERSON] як орендарем, зареєстрована у Відділі Держкомзему у Білопільському районі 19 грудня 2012 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №592060004004290, підписана не [PERSON], а іншою особою без наявних на те повноважень. Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, аналізуючи докази та даючи їм правову оцінку, щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що додаткова угода до договору оренди землі від 29 лютого 2008 року, зареєстрована у Відділі Держкомзему у Білопільському районі 19 грудня 2012 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №592060004004290, укладена між [PERSON] та ФГ «Спас-2007», в силу положень ст. ст. 203, 207, 215 ЦК України є недійсною. Разом з цим, суд вважає необґрунтованими доводи представника ФГ «Спас-2007» [PERSON] про те, що впродовж 2008-2018 років [PERSON] отримував оренду плату за землю та не звертався до відповідача з питання повернення земельної ділянки, а відтак знав про порушення його права та пропустив строк позовної давності. У судовому засіданні позивача [PERSON] зазначив, що копію спірної угоди до договору отримав 30 березня 2018 року, після того, як звернувся до відповідача з приводу повернення земельної ділянки. Доводи останнього підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Доказів протилежного відповідачем не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернувшись до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки, [PERSON] дізнався про порушення свого права у 30 березня 2018 року, а відтак, отримав право на звернення до суду з позовом про його відновлення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-48цс15 від 22 квітня 2015 року. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] не підписував додаткову угоду до договору оренди землі з ФГ «Спас-2007» та не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом, а відтак вказана угода до договору є недійсною. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Так, згідно з ч. 1 ст. 133, ч. 1, 2 ст. 144 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови у позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. Крім того, за проведення судової почеркознавчої експертизи позивачем понесено судові витрати у сумі 6 435 грн. (а. с. 1, 153).Тобто, загальна сума понесених позивачем судових витрат становить 7 139 грн., яка підлягає стягненню з ФГ «Спас-2007» на користь [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved