Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

1. 03 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТРЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, одноразової грошової допомоги, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що від січня 2015 року по березень 2019 року він працював у відповідача на посаді водія. При звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 7 474,28 грн., компенсації за затримку розрахунку при звільненні в сумі 50 499,00 грн., одноразової допомоги в сумі 16 499,00 грн., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. (а.с.а.с. 1, 12, 15). 2. 18 листопада 2019 року суд своєю ухвалою за заявою позивача залишив без розгляду позов у частині стягнення заборгованості по заробітній платі. 3. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги частково, пояснивши, що невірно обрахував середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні та одноразову грошову допомогу і просив стягнути середню заробітну плату в сумі 26 766,18 грн. та одноразову допомогу в сумі 8 416,50 грн. 4. Представник відповідача до суду не з`явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 5. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. 6. Судом було встановлено, що позивач від 01.01.2015 по 29.03.2019 працював у відповідача на посаді водія автотранспортних засобів І класу (а.с. 3). 7. При звільненні відповідач не сплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі в сумі 7 474,28 грн. 8. Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 17.07.2019, про що свідчать письмова заява позивача (а.с. 20). 9. Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 10. Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 11. За правилами, встановленими частиною першою статті 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 12. Статтею 117 КЗпП визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 13. Відтак, зважаючи на те, що під час звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, суд доходить висновку про те, що за час затримки розрахунку за період від 29.03.2019 по 17.07.2019 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 26 766,18 грн. 14. Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок). 15. За змістом абзацу третього пункту 2 вказаної норми середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. 16. Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. 17. Середньоденна заробітна плата позивача становить 336,66 грн., про що свідчить копія довідки відповідача від 11.06.2019 №195 (а.с. 7). 18. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період від 29.03.2019 по 17.07.2019, складає 73. 19. Відтак сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає: 73 х 336,66 = 26 766,18 грн. (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів). 20. Решта вимог про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню через невірно проведений розрахунок. 21. Розв`язуючи вимогу про стягнення на користь позивача одноразової допомоги в сумі 16 499,00 грн., суд виходить з такого. 22. Вказану вимогу позивачем обґрунтовано відповідними положеннями колективного договору ПрАТ «ДТРЗ», схваленого на розширеному засіданні правління, профспілкового комітету та трудового колективу 11.04.2007. 23. Згідно з пунктом 7.7 розділу 7 колективного договору при звільненні працівників з роботи у зв`язку з виходом на пенсію вперше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі середньомісячного заробітку (при стажі роботи на заводі до 10 років), двох середньомісячних заробітків (при стажі роботи на заводі від 10 до 20 років), трьох середньомісячних заробітків (при стажі роботи на заводі більше 20 років). 24. За текстом позовної заяви та доданої до неї копії трудової книжки позивач працював на підприємстві чотири роки, отже на його користь необхідно стягнути середньомісячний заробіток - 8 416,50 грн. 25. Вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди підлягають задоволенню частково з таких підстав. 26. За правилами, встановленими частиною першої статті 2371 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 27. Ураховуючи положення цієї норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами й фактами, суд вважає, що вони свідчать про наявність у діях відповідача безумовної вини у порушенні права позивача на своєчасне та повне одержання заробітної плати. 28. Між тим, на думку суду, розмір моральної шкоди, запропонований позивачем, є завищеним, і його необхідно компенсувати в сумі 3 000,00 грн. 29. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 844,72 грн. 30.

Outcome: partial