Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

11 липня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась [PERSON] із вказани позовом, в якому просить ухвалити рішення щодо стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , р.н. , у розмірі 1 944,00 грн. щомісяця, починаючи з моменту подачі позову і досягнення сином повноліття, а також, аліменти у розмірі 69 684,00 грн. за період з 15.07.2015 по 15.07.2018. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , який проживає з позивачем та знаходяться виключно на утриманні матері. [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про добровільну сплату аліментів, проте грошових коштів на утримання і забезпечення свого сина [PERSON] жодного разу не надав, хоча має можливість сплачувати аліменти на матеріальне забезпечення дитини, оскільки працює є фізичною особою-підприємцем та торгує на ринку. Враховуючи витрати на харчування, ліки, медичний догляд, одяг та розвиток сина, на оплату його навчальних закладів, відпочинок, культурний та фізичний розвиток, позивач вважає, що буде цілком достатнім та необхідним щомісячне стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі 1 944,00 грн. для забезпечення гармонійного розвитку сина. У судове засідання позивач не з`явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги вона підтримує повністю і зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , р.н. (а.с.8), і відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, рівною мірою зобов`язані його утримувати до досягнення ним повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов`язання обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоров`я або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальної допомоги на утримання свого неповнолітнього сина. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1 944,00 грн. щомісяця до досягнення нею повноліття. За нормою ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач також просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час. Відповідно положень ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. На підтвердження позовних вимог у вказаній частині позивач заявила клопотання щодо допиту свідків [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про добровільну сплату аліментів. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути на утримання неповнолітнього [PERSON] за період з 15.07.2015 по 15.07.2018 аліменти у розмірі 69 984,00 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved