Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

10 травня 2018 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (надалі - відповідачі) про визнання їх такими, що втратили право користуватися житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказала, що в данному житловому будинку, який надежить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З 25 липня 2015 року відповідачі фактично переїхали на інше місце проживання ,а саме в с.Шуньки Білогірського району Хмельницької області, де і на даний час проживають. Відповідачі вибули з її житлового будинку і в ньому не проживають, проте в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажають, що змусило її звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, згідно поданих до суду заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнали, просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON], позивачу по справі, що підтверджується даними Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 07 березня 2018 року приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Рогожиною Ю.М. (а.с.7). З 25 липня 2015 року відповідачі у житловому будинку позивача не проживають, проте продовжують бути зареєстрованими за вказаною адресою. Вказані обставини підтверджені актом про встановлення факту не проживання громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] (а.с.9) та довідкою Сушовецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області №144 від 07 травня 2018 року (а.с.8) . Свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх письмових поясненнях підтвердили, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації в житловому будинку [ADDRESS], не проживають з 25 липня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власника на користування своєю власністю в повному обсязі передбачено і ст. 150 ЖК Української РСР, якою встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.107 цього Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення у тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користуватися цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтями 72, 108 ЖК встановлено, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням провадиться в судовому порядку. Відповідачі вибули із житлового будинку позивача на постійне проживання до іншого населеного пункту, не користуються житловим приміщенням позивача більше року, докази того, що між відповідачами та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання в житловому приміщенні позивача більше одного року відсутні. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved