Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

11.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], згідно з яким просив визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0759 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що він придбав у відповідачки [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ними 30.01.1996 року, вищевказану земельну ділянку. Однак, будучи власником цієї землі, він не має можливості відчужити її, оскільки не встиг до 01.01.2013 року виготовити на своє ім'я державний акт на землю, який наразі відповідними державними органами у зв'язку з набранням чинності окремих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» не видається, тому посилаючись на викладене просив ухвалити судове рішення про визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направив до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання на виклик суду не з'явилася, втім надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи без її участі, пред'явлений до неї позов визнала і не заперечувала проти його задоволення Представник третьої особи без самостійних вимог - реєстраційної служби Новобузького районного управління юстиції у Миколаївській області [PERSON], в судове засідання також не з'явилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заперечень проти заявленого [PERSON] позову не надала. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], що посвідчений державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області 30.01.1996 року за р./№ 1-103, позивач [PERSON], являється власником земельної ділянки площею 0,0759 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS]. Положення пункту 5.2 вказаного договору містять вказівку, що даний договір підлягає реєстрації в Новобузькій книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Згідно вимог ч. 1 ст. 23 ЗК України, в редакції 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Однак, позивач не встиг виготовити на своє ім'я державний акт направо власності на вказану земельну ділянку до набрання чинності певних положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якими з 01.01.2013 року право власності на землю засвідчуються не державними актами, а відповідними свідоцтвами про право власності на нерухоме майно. Відтак, наразі якщо набувач за цивільно-правовим договором не отримав державний акт про право власності на земельну ділянку і не набув відповідно до положень законодавства, чинного на момент укладення такого договору, права власності на неї, орган державної реєстрації прав не може провести державну реєстрацію права власності цієї земельної ділянки. Таким чином, земельна ділянка, площею 0,0759 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка приватизована попереднім її власником - [PERSON], і досі значиться за нею відповідно до державного акту І-МК № 023901 на право приватної власності на землю, виданого 10.03.1995 року Новобузькою міською радою Миколаївської області на підставі рішення виконкому цієї ради від 02.02.1995 року за № 909. Водночас, як вбачається з положень п.2 ч.1 ст. 28 ЗК України, в редакції 1990 року, право власності на землю може бути припинено також у разі її продажу (відчуження). З огляду на викладене, у зв'язку з продажем відповідачкою [PERSON] позивачу [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, суб'єктивне право громадянки [PERSON], яка володіла цією земельною ділянкою на праві власності, в силу вимог вищевказаних положень закону вважається припиненим. Згідно вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, визнання відповідачкою пред'явленого до неї позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, оскільки дослідженні при судовому розгляді справи обставини, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0759 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по [ADDRESS]. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесенні останнім та документально підтверджені судові витрати (судовий збір) у зв'язку з розглядом справи у розмірі 607 грн.

Outcome: approved