Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

11.05.2018 року адвокат [PERSON], як представник [PERSON], звернулася до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, вказавши, що [PERSON] з 01.04.1978 року по 28.08.2017 року працювала на різних посадах у ПАТ «Азот». 28.08.2017 року позивач була звільнена з ПАТ «Азот» на підставі наказу № 75 вк від 23.08.2017 року за власним бажанням. На день звільнення відповідачем не було проведено з нею розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату за лютий-травень 2017 року на загальну суму 17261,04 гривень, що підтверджується довідкою ПАТ «Азот» №419 від 25.04.2018 року. Оскільки на момент звернення до суду заборгованість по зарплаті [PERSON] не виплачена, то відповідач має сплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 97345,60 гривень за період з 29.08.2017 року по 11.05.2018 року, з відрахуванням необхідних платежів. [PERSON] посилалася на те, що оскільки ПАТ «Азот» не виплачувало їй з лютого 2017 року заробітну плату та не провело остаточного та повного розрахунку з нею в день звільнення, їй тим самим було завдано моральну шкоду. При цьому просила врахувати, що з лютого 2017 року вона не отримувала заробітної плати, що змушувало шукати додаткові джерела отримання доходу. При звільненні з роботи не отримала належних сум до виплати, що призвело до порушення її нормального способу життя. Через відсутність коштів вона не мала змоги забезпечити себе та свою сім'ю, чим завдавало їй моральних страждань. Невиплата їй заробітної плати та не проведення повного розрахунку в день звільнення спричинило фінансові труднощі, які вимагають від неї додаткових зусиль для організації нормального життя своєї сім'ї та себе. Моральну шкоду позивач оцінює в 3000 гривень, яку просила стягнути з відповідача на свою користь разом з заборгованістю по заробітній платі, середнім заробітком за час затримки розрахунку. За таких обставин представник позивача просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 17261,04 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 97345,60 гривень, моральну шкоду в сумі 3000 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень. Ухвалою від 15.05.2018 року позов [PERSON] до ПАТ «Азот» прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі. В судове засідання представник позивача, - адвокат [PERSON] надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини викладені у позові, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та справу розглянути без їхньою участі. Також надала розрахунок понесених [PERSON] витрат на правову допомогу. Справу розглянуто за відсутності представника ПАТ «Азот», який був належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду невідомі. У відзиві від 06.04.2018 року ПАТ «Азот» позов [PERSON], не визнало. При цьому посилалося на те, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність об'єктивної можливості здійснити таку виплату. Зокрема з 07.03.2017 року відбулась повна зупинка виробництва. Лише із червня 2017 ПАТ «Азот» поступово почало відновлювати виробництво в умовах гострої нестачі оборотних коштів. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.05.2017 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановами державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.04.2018 було накладено арешт на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 43851523,90 гривень. Вказані факти підтверджують, що ПАТ «Азот» не може розпоряджатись власними коштами, в тому числі і для погашення заборгованості по заробітній платі. Отже відповідач вважав, що у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] відсутня вина ПАТ «Азот». В разі задоволення позовних вимог [PERSON], сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. Також посилались на судову практику щодо зменшення суми середнього заробітку з урахуванням співмірності суми заборгованості по заробітній платі та розміром середнього заробітку. Заперечували проти задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано доказів, які б підтвердили спричинення їй моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків і необхідність від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Заперечували і щодо відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не було надано розрахунку та детального опису наданих послуг. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 5-8) [PERSON] з 01.04.1978 працювала на різних посадах в ПАТ «Азот». Остання посада - старшим хіміком промислово-санітарної лабораторії дільниці служби повітря та стічних вод. Наказом № 750вх від 23.08.2017 року [PERSON] з 28.08.2017 року була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням (в зв'язку з виходом на пенсію). Згідно довідки ПАТ «Азот» від 25.04.2018 року № 419 (а.с. 10), - станом на 23.04.2018 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за лютий 2017 року - 2278,77 гривень, березень 2017 року - 5465,32 гривень, квітень 2017 року - 5105,75 гривень, травень 2017 року - 4411,20 гривень, а усього 17261,04 гривень. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП). Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за лютий, березень, квітень та травень 2017 року в сумі 17261,04 гривень. За таких обставин заборгованість по заробітній платі в сумі 17261,04 гривень необхідно стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] Однак в своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через зупинку виробництва та накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день її звільнення суд не приймає. Виходячи з правової позиції ВСУ, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17, - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за вест час затримки по день фактичного розрахунку. А тому суд не приймає до уваги заперечення ПАТ «Азот» щодо зменшення суми середнього заробітку входячи із співмірності суми боргу та позовних вимог [PERSON] У позові [PERSON] наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом по 11.05.2018 включно. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.04.2017 року (наступний день після звільнення) по 11.05.2018 (дата звернення до суду з позовом) суд виходить з наступного. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 25.04.2018 року № 420 (а.с. 11) розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 553,10 гривень. За період з 29.04.2017 по 11.05.2018 року (в межах позовних вимог) пройшло 176 робочих днів, а саме серпень 2017 - 2 робочих дні; вересень 2017 - 21 робочий день; жовтень 2017 - 21 робочий день; листопад 2017 року - 22 робочих дні; грудень 2017 року - 20 робочих днів; січень 2018 року - 21 робочий день; лютий 2018 року - 20 робочих днів; березень 2018 року - 21 робочих днів; квітень 2018 року - 20 робочих днів; травень 2018 року - 8 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п'ятиденного робочого тижня [PERSON] та даних викладених у Листі Мінсоцполітики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та Роз'ясненні Мінсоцполітики України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 рік. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2017 року по 11.05.2018 року включно становить 97345,60 гривні (із розрахунку 553,10 грн. х 176 днів), який і підлягає до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 553,10 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов'язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2017 року по 11.05.2018 в сумі 97345,60 гривень (в межах заявлених позовних вимог) на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов'язкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується з доводами позивача, що несвоєчасна виплата заробітної плати та не проведення відповідачем повного розрахунку при звільненні протягом досить тривалого періоду, поставило [PERSON] у скрутне матеріальне становище, призвело до моральних страждань позивача, втрати нею нормальних життєвих зв'язків і вимагало від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням обставин справи, тривалості правопорушення та глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає, що розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у грошовому виразі необхідно визначити у 500 гривень, які слід стягнути із ПАТ «Азот» на користь [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача [PERSON] на підтвердження витрат на правову допомогу надано договір про надання правничої допомоги від 26.03.2018 року (а.с. 13), розрахунок витрат пов'язаних з наданням правової допомоги (а.с. 58) та квитанцію до прибуткового касового ордера № 21/18 від 26.03.2018 року про сплату 1000 гривень за надання правової допомоги (а.с. 14). Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених вимог та обсягом виконаних адвокатом робіт, а тому до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягають понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень. На підставі ст. 47, 115-117, 2371 КЗпП України,

Outcome: partial