Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

10 червня 2014 року [PERSON] звернувся в суд із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 9 липня 2004 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно з яким остання зобов'язувалась повернути до 9 липня 2005 року грошові кошти в сумі 25000 гривень. Оскільки [PERSON] свої зобов'язання не виконала, позивач звернувся до суду з позовом про передачу у право власності заставленого майна і рішенням Маневицького районного суду від 19 грудня 2007 року, яке залишене без змін Апеляційним судом Волинської області та набрало законної сили 2 квітня 2008 року, позивачу було передано у приватну власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. 25 червня 2008 року вказане рішення суду було зареєстроване КП «Волинським обласним бюро технічно інвентаризації» в реєстрі № 1129223, код № 1012, а реєстраційною службою Маневицького РУЮ Волинської області було зареєстровано право власності на дану нерухомість, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 лютого 2013 року. На момент оформлення договору іпотеки 9 липня 2007 року земельна ділянка не була приватизована, тому відповідно до п. « 3» зазначеного договору [PERSON] зобов'язувалась після оформлення документів на землю письмово повідомити його про це та укласти додаткову угоду на земельну ділянку. Проте, після виготовлення Державного акту на землю серії ЯГ № 547409 від 11 березня 2008 року [PERSON] грубо порушила умови договору та вимоги ст. 525 ЦК України, не повідомивши про даний факт, а тому дана угода не була укладена. З метою забезпечення земельною ділянкою для обслуговування переданого житлового будинку у приватну власність, був змушений звернутися в суд з позовом до [PERSON] та Маневицької селищної ради, який рішенням Маневицького районного суду від 13 січня 2009 року було задоволено частково, а саме: скасовано рішення Маневицької селищної ради № 15/14 від 29 вересня 2004 року «Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації» в частині надання у приватну власність земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1022 га; визнано частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 547409 від 11 березня 2008 року; зобов'язано Маневицьку селищну раду Волинської області надати [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Волинської області, площею 0,057 га. 27 липня 2010 року було укладено Договір оренди землі із Маневицькою селищною радою, відповідно до якого в оренду було надано земельну ділянку, загальною площею 570 м2, яка розташована в [ADDRESS]. Згідно рішення Любешівського районного суду від 11 вересня 2012 року, яке набрало законної сили 20 листопада 2012 року, було визнано недійсним виданий 11 березня 2008 року [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №547409, яка розташована в [ADDRESS]. Звернувшись до Маневицької селищної ради з заявою про відміну договору оренди земельної ділянки від 27 липня 2010 року, площею 0,057 га, що знаходиться по [ADDRESS], та надання в оренду земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд за тією ж адресою, площею 0,1022 га, отримав відмову, а тому звертався з відповідним позовом до суду і рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 5 березня 2014 року, яке було залишено без зміни судом апеляційної інстанції, в задоволенні позову було відмовлено. 24 квітня 2014 року повторно звернувся до Маневицької селищної ради із заявою про скасування рішення Маневицької селищної ради №15/14 від 29 вересня 2004 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1022 га та надання в оренду земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], площею 0,0452 га, проте 29 травня 2014 року Маневицькою селищною радою у задоволенні заяви було відмовлено. А тому звернувся із даним позовом до суду, в якому просив визнати недійсним п. 21 рішення шостого скликання Маневицької селищної ради №36/12 від 29 травня 2014 року «Про відмову [PERSON] у скасуванні рішення Маневицької селищної ради від 29 вересня 2004 року №15/14 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON], площею 0,1022 га по [ADDRESS]» та наданні йому в оренду земельної ділянки в [ADDRESS], площею 0,0452 га для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд, а також забов»язати Маневицьку селищну раду повторно розглянути його заяву. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю із наведених у ньому підстав, просив задовольнити. Представник відповідача Турик П.О. позов заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об»єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договором купівлі - продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2,3 ст. 134 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 6, 16 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 152 цього ж Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Судом установлено, що 9 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким остання повинна була повернути до 9 липня 2005 року позичені у [PERSON] грошові кошти в сумі 25 000 гривень. В забезпечення позики сторонами також укладено договір іпотеки, предметом якого був житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] не виконала зобов»язання, позивач звернувся до суду про захист свого права, внаслідок чого судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Відповідно до рішення Маневицької селищної ради №15/14 від 29 вересня 2004 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку в розмірі 0,1022 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] З метою забезпечення земельною ділянкою для обслуговування переданого житлового будинку у приватну власність, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Рішенням Маневицького районного суду від 13 січня 2009 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 4 червня 2009 року, позов задоволено частково, ухвалено скасувати рішення Маневицької селищної ради №15/14 від 29 вересня 2004 року «Про надання і передачу у приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації» в частині надання у приватну власність земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1022 га; визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №547409 від 11 березня 2008 року; зобов»язати Маневицьку селищну раду Волинської області надати [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], площею 0, 057 га. На підставі вказаних судових рішень рішенням Маневицької селищної ради від 15 вересня 2009 року №27/16 постановлено передати в оренду терміном на 49 років гр. [PERSON] земельну ділянку, площею 0,057 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови, за функцією використання - землі житлової забудови), а 27 липня 2010 року між [PERSON] та Маневицькою селищною радою Волинської області був укладений відповідний договір оренди земельної ділянки, площею 570 м.кв. Пунктом 8 вищевказаного рішення Маневицької селищної ради також внесено зміни в документацію із землеустрою по видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку в [ADDRESS], та пункт 10 додатку 2 рішення селищної ради від 29 вересня 2004 року №15/14 «Про надання і передачу в приватну власність земельних ділянок та затвердження технічної документації»: слова « 0,1022 га» замінити словами « 0,0452 га» і вирішено видати Державний акт на право власності на земельну ділянку із відповідними змінами (а.с.12-13). Проте ухвалою суду касаційної інстанції від 28 березня 2012 року скасовано судові рішення першої та апеляційної інстанцій (на підставі яких, зокрема, і було укладено договір оренди земельної ділянки з позивачем), а справу направлено на новий судовий розгляд. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2012 року, що набрало законної сили 20 листопада 2012 року, позов задоволено, визнано недійсним виданий 11 березня 2008 року [PERSON] Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №547409, яка розташована по [ADDRESS] (а.с.14-15). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому позов є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed