Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

12.06.2019р. до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] , де просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] , в якому була зареєстрована та проживала відповідач [PERSON] , яка з 23.09.2015р. у даному житловому приміщенні не проживає, а тому втратила право на його користування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Позивач [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АЕЕ № 333916, посвідченого 26.09.2001р. державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1050, є власником квартири [ADDRESS] . Право власності зареєстроване 05.10.2001р. в Комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в книзі № 4 за реєстровим № 151/72. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Житловик» Калинівської міської ради Вінницької області від 16.05.2019р. № 1082, у цьому житловому приміщенні в передбаченому законом порядку зареєстрована в якості члена сім`ї власника житла, а саме колишньої дружини - відповідач [PERSON] , [INFO] . Факт не проживання відповідача [PERSON] у період з 23.09.2015р. по теперішній час за вказаною адресою, підтверджується письмовим актом обстеження житлово-побутових умов від 16.05.2019р. КП «Житловик» Калинівської міськради. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] добровільно покинула квартиру [ADDRESS] , вибувши проживати за іншою адресою, суд вважає, що остання втратила право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік. Відповідачем не надано доказів відносно створення позивачем перешкод для її законного користування спірним житлом. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідач не зверталася. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved