Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

11 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , зареєстрований 10 грудня 2004 року Воскресенською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис №19. В обґрунтування позову вказав, що з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між ними припинено, спільних дітей не мають, кожен з них бажає створити нову сім`ю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу він уважає неможливим. 19 лютого 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що з 2018 року з позивачем проживають окремо, спільних дітей від даного шлюбу немає, примирення між ними неможливе, не заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем. Крім цього, у відзиві відповідач також зазначила, що між ними не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, яке просила «встановити, оцінити та поділити». У судове засідання 16 червня 2020 року позивач [PERSON] не з`явився, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив справу розглянути за його відсутності. У судове засідання 16 червня 2020 року відповідач [PERSON] не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд установив наступне. 10 грудня 2004 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Воскресенської селищної ради Жовтневого району миколаївської області, актовий запис №19 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Згідно частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому судом приймається. Щодо вимоги відповідача [PERSON] , зазначеною нею у відзиві, про встановлення, оцінку та поділ майна, що є спільною власністю сторін суд зазначає таке. Згідно частини першої та другої статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. При цьому, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (частина перша статті 71 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Предметом цього позову є розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] з самостійним позовом про поділ майна подружжя не зверталася, а її вимога у відзиві не може вважатися позовною вимогою. При цьому, під час підготовчого судового засідання суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, відповідно до частини п`ятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України роз`яснив відповідачу її право на звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя або подання зустрічного позову та роз`яснив наслідки невчинення зазначеної процесуальної дії. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved