Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

11 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір кредиту № 236М/07, відповідно до п. 1.1 якого банк надає відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 43 600,00 грн., зі сплатою позичальником 13 відсотків річних і комісій, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 10.12.2014, а позичальник повертає кредит і сплачує за його користування відсотки і комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 30 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 236М/07, відповідно до якої було внесено зміни у тарифи за послуги по наданню кредитів (додаток № 1 до основного договору). 31 серпня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 2 до договору кредиту № 236М/07, відповідно до якої змінено кінцевий строк повернення кредиту на 10.08.2017 та викладено в новій редакції графік погашення кредиту (додаток № 2 до основного договору). Згідно з п. 3.3.9 договору кредиту № 236М/07 позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 цього договору. Відповідно до п. 4.1 договору кредиту № 236М/07 позичальник зобовязаний у разі прострочення ним строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 цього договору, сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] своїх обовязків за договором кредиту від 11.12.2007 № 236М/07, станом на 28.07.2015 він має заборгованість перед позивачем в розмірі 103 471,99 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 34 886,96 грн.; сума заборгованості за відсотками 28 018,44 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 9 754,02 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 8 624,77 грн.; заборгованість за комісією 1 329,72 грн.; інфляційні втрати за кредитом 11 032,46 грн.; інфляційні втрати за відсотками 9 825,62 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості. Разом з цим, в доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості допущено арифметичну помилку, внаслідок якої, загальна сума заборгованості відповідача в ньому зазначена 103 472,00 грн., замість вірної суми 103 471,99 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Виходячи з наведеного, та з огляду на відсутність у справі будь-яких доказів на спростування вимог позивача, суд з урахуванням вищенаведеної помилки в розрахунку, визнає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню на суму 103 471,99 грн. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До позовної заяви додано платіжне доручення від 13.08.2015 № [NUMBER], яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1 034,72 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з [PERSON] Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial