Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

11 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ АКБ «Капітал» про дострокове розірвання договору та повернення грошових коштів, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 6 липня 2015 року він уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу (депозиту) (іноземна валюта - у доларах США) № 1/10 / Зm/ 0477. За даним договором, згідно п.1.1 банк отримав від нього 8200 доларів США терміном на 3 місяці з 06.07.2015 року по 06.10.2015 року. Згідно договору п. 1.1.2. банк зобов'язується вкладнику на суму 8 200 доларів США нарахувати процентну ставку в розмірі 9,00% річних, 06.07.2015 року банк вніс зміни до договору 1/10 / Зm/ 0477о розміщення вільних коштів громадян в депозит банку, при цьому доповнив п. 1.1.2.1. договору та з 06.07.2015 року додатково повинен був нарахувати 2% від суми депозиту.04 серпня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору та повернення депозиту з нарахуванням відсотків. Відповідач було роз'яснено, що з 20 липня.2015 року на підставі постанови правління Національного банку України № 466 відповідач віднесений до категорії неплатоспроможних і призначена тимчасова адміністрація, а тому мені відмовлено у видачі вкладу. Тому просить суд розірвати договір строкового банківського вкладу № 1/10 / Зm/ 0477 від 06.07.2015 року та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 200900,00 грн. а також судовий збір у сумі 2009 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було призначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «АКБ «Капітал» та [PERSON] було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) (іноземна валюта - у доларах США) № 1/10 / Зm/ 0477 на строк 3 місяця в іноземній валюті. Сума вкладу згідно Договору складає 8200 доларів США. Відповідно до п.1.1 Договору строк депозитного вкладу закінчується 0р6.10.2015 року року, п. 1.1.2 Договору встановлено проценти за час користування вкладом за ставкою 9 % річних. По закінченню строку дії Договору позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути суму вкладу, а також нараховані проценти. Відповідно до договору про внесення змін до договору строкового № 1/10 / Зm/ 0477 від 06/07/2015 о розміщенні тимчасово вільних коштів громадян у депозит банку, розділ 1 пунктом 1.1.2.1 та виклав його у наступній редакції: « з 06.07.2015 року банк нараховує вкладнику додаткові проценти на суму вкладу в розмірі 2% річних тав порядку, визначеному розділом 2 даного договору ». Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача щодо дострокового розірвання строкового банківського вкладу та повернення суми вкладу у розмірі 8200 доларів США, в гривневому еквіваленті 24,5, відповідно до розпорядження НБУ складає 200900 грн. (8200 доларів США х 24,5), так само з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2009 грн. оскільки позивач поніс дані витрати з вини відповідача.

Outcome: approved