Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

11 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання їх малолітнього сина - [PERSON], [INFO], разом з нею, мотивуючи свій позов тим, що 06 січня 2012 року рішенням Зміївського районного суду Харківської області її було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З часу позбавлення батьківських прав дитина проживала разом з батьком. Рішенням суду від 05 червня 2015 року позивач була поновлена в батьківських правах відносно сина. Однак, 24 червня 2016 року син прийшов за місцем її проживання та повідомив, що не хоче більше мешкати разом з батьком, що й стало підставою для її звернення до суду, оскільки згоди щодо місця проживання дитини між нею та відповідачем не досягнуто. На теперішній час вона суттєво змінила своє життя, позбулася шкідливих звичок, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває у цивільному шлюбі, має власне житло та стабільний заробіток, створює всі належні умови для виховання та забезпечення дитини. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, який ухвалою суду від 01 листопада 2016 року об'єднано в одне провадження з первісним, про визначення місця проживання сина разом з ним. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що з 2005 року [PERSON] припинила спілкуватися з дитиною, займатись вихованням сина, почала вести аморальний спосіб життя, вживати наркотичні засоби на підставі чого рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 січня 2012 року була позбавлена батьківських прав. З моменту народження син постійно проживав разом з ним і [PERSON] є єдиною людиною, що піклувалась про дитину, забезпечувала всім необхідним. Лише після поновлення батьківських прав [PERSON] почала спілкуватись із сином та всіляко впливати на дитину. 24 червня 2016 року відповідач фактично викрала сина та з цього часу робить все можливе щоб усунути його від виховання та спілкування з дитиною. Зазначив, що [PERSON] не здатна забезпечити дитині належні умови, оскільки є хворою людиною, має інвалідність, у нього є підстави вважати, що остання продовжує вживати наркотичні засоби, за що власне була притягнута до кримінальної відповідальності. Він не згоден щоб дитина проживала з матір'ю, оскільки він має всі належні умови для виховання та проживання сина, його гармонійного розвитку, а тому визначення місця проживання дитини разом з ним відповідатиме інтересам дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та зазначила, що дуже любить сина. На даний час вона усвідомила, що найголовніше для неї в житті - це її син, вона кинула вживати спиртні напої, зробила ремонт у квартирі, сплатила заборгованість за договором кредиту, придбала деякі речі побутового вжитку, перебуває у цивільному шлюбі та має намір бути гідною матір'ю. Дитина 24 червня 2016 року самостійно прийшла за місцем її проживання та повідомила про намір мешкати з нею. Син скаржився, що батько застосовує відносно нього насильство, примушує до фізичної праці, залякує та забороняє спілкуватися з нею. В день коли син прийшов до неї вона повідомила про це Службу у справах дітей, щоб уникнути негативних наслідків. На даний час у них з дитиною гармонійні стосунки, позивач намагається забезпечити дитину усім необхідним для його гармонійного розвитку, слідкує за станом його здоров'я, поліпшує житлові умови тощо. Представник позивача адвокат Бондаренко В.І. у судовому засіданні пояснила, що на час вирішення спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав, остання знаходилася у вкрай скрутному матеріальному становищі, пережила смерть близьких людей. На теперішній час [PERSON] веде достойний спосіб життя, цікавиться здоров'ям сина та його успіхами у навчанні, забезпечує всім необхідним. На протязі п'яти років перебуває у цивільному шлюбі, у її власності знаходиться квартира, обладнана всіма необхідними для проживання речами. Крім того, дитина самостійно прийняла рішення та має чітке бажання мешкати разом з матір'ю. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та пояснив, що позивач ніколи не цікавилась життям сина, матеріальної допомоги не надавала, ніколи не виконувала свої батьківські обов'язки. Її поведінка жодним чином не змінилась, вона продовжує аморальний спосіб життя, що негативно впливає на розвиток дитини, просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] та визначити місце проживання сина разом з ним, оскільки він є єдиною людиною, яка завжди була поруч з дитиною та піклувалась про нього. Представник відповідача Кравченко Т.І. у судовому засіданні пояснила, що дитина на даний час не здатна вільно сформувати свій погляд та перебуває під впливом матері. [PERSON] з народження проживав з батьком, який забезпечував його виховання та утримання, мати ніколи не приділяла уваги сину, крім того, її характеристики свідчить про неможливість виховувати дитину та надати йому належний та гармонійний розвиток. Вказала, що наданий службою у справах дітей висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір'ю вважала таким, що не відповідає вимогам ст. 19 СК України, а отже є неналежним доказом, у зв'язку з чим просила його не брати до уваги. Представники третьої особи - служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації в Харківській області [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов [PERSON] та вважала за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір'ю. Вказала, що [PERSON] має всі умови для проживання дитини, характеризується позитивно. Рішення про доцільність місця проживання дитини разом з матір'ю, було прийнято з урахування обстеження умов проживання, як батька, так і матері дитини, однак, в першу чергу була врахована думка малолітнього [PERSON], його ставлення до кожного з батьків, який чітко висловив своє бажання мешкати з матір'ю. 24 червня 2016 року [PERSON] повідомила службу про те, що син прийшов до неї та висловив бажання залишитися. Вислухавши сторони, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 18 (а.с. 7). Судом встановлено, що заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 січня 2012 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с. 88). Підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], було те, що вона вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, вживала наркотичні засоби, в стані алкогольного сп'яніння вчиняла сварки та бійки, що негативно впливало на фізичний та духовний розвиток дитини. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05 червня 2015 року, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2015 року, [PERSON] поновлено у батьківських правах відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 17-21, 22-25). Так, вказаним вище рішенням суду встановлено, що за даними, які містяться у Висновку Комісії з питань захисту прав дитини Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 04 листопада 2014 року встановлено, що [PERSON] позбулась шкідливих звичок, проживає у громадянському стані з [PERSON], веде разом з ним спільне господарство. (а.с. 17-21). Відповідно до Довідок виконавчого комітету Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 27 червня 2016 року № 1666 та від 19 липня 2016 року № 1933 [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS]. Разом з нею зареєстрований з дня народження та проживає на дату видання довідки її син - [PERSON], [INFO]. Також позивач мешкає разом зі своїм співмешканцем - [PERSON] (а.с. 8, 9). З матеріалів справи вбачається, що власниками вказаної квартири [ADDRESS], є [PERSON] - в 2/3 частинах та [PERSON] - в 1/3 частині (а.с. 11, 12, 13, 14, 15-16). 27 червня 2016 року та 18 липня 2016 року було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] та було встановлено, що квартира складається з двох кімнат, кухні та санвузла, умови для проживання відповідають санітарним та технічним нормам, а саме: в квартирі встановлено індивідуальне газове опалення, є гаряче водопостачання, в наявності все необхідні меблі, побутова техніка та предмети побуту. В квартирі проведено косметичний ремонт та продовжуються ремонтні роботи, після якого, одна з кімнат буде виділена для проживання [PERSON] Хлопчик, починаючи з 24 червня 2016 року і по даний час проживає разом з матір'ю [PERSON] У дитини є всі необхідні меблі та речі. (а.с. 10, 28). Згідно характеристики [PERSON], [INFO], хлопець навчається у 6 класі Бірківської ЗОШ І-ІІІ ступенів, яку відвідує з 1 класу. Хлопчик має хороший розумовий розвиток, однак навчається не в міру своїх можливостей, навчається на середньому та достатньому рівнях. Вихованням дитини займається батько [PERSON], який цікавиться успіхами та поведінкою сина (а.с. 26). Відповідно до Довідки Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 20 липня 2016 року № 02-37/779 [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні та отримує державну соціальну допомогу інвалідам ІІ групи у розмірі 1074 грн. щомісячно. Згідно даних довідки від 04 липня 2016 року № 722/02-19, виданої Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає на території Бірківської сільської ради в [ADDRESS], з дня свого народження. За останній час за місцем проживання характеризується позитивно, шкідливих звичок не має, з повагою ставиться до людей похилого віку, поновлена в батьківських правах відносно свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], для якого створює всі належні умови для проживання та всебічного розвитку. До виконкому сільської ради скарг на поведінку [PERSON] не надходило, компроментуючими матеріалами відносно [PERSON] виконком сільської ради не володіє (а.с. 27, 29). Висновком комісії з питань захисту прав дитини Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 04 серпня 2016 року вих. № 01-32/2635 про визначення місця проживання дитини встановлена доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] Вивчивши матеріали справи, комісія з питань захисту прав дитини Зміївської районної державної адміністрації встановила, що шлюб між батьками дитини не зареєстрований. Мати хлопчика, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Тривалий час дитина проживала разом з батьком, так як [PERSON] рішенням Зміївського районного суду була позбавлена батьківських прав. На теперішній час вона поновилась в батьківських правах та має намір виховувати свою дитину на належному рівні. Під час обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] депутатом сільської ради Ворвуль Є.І. та сусідами 27 червня 2016 року було встановлено, що умови для проживання відповідають санітарним та технічним нормам, а саме: в квартирі є індивідуальне опалення, замінені вікна, є системи електро, водопостачання та водовідведення в наявності всі необхідні меблі, побутова техніка, електроприлади та предмети побуту. У хлопчика є всі необхідні речі: окреме ліжко, письмовий стіл, шафа для одягу (а.с. 30). Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд погоджується з висновком комісії з питань захисту прав дитини Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 04 серпня 2016 року вих. № 01-32/2635 вважає його обгрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як вбачається з коментарів до вищевказаної статті, дана стаття встановлює основні засади вирішення спорів, які виникають між матір'ю та батьком, які проживають окремо, щодо місця проживання малолітньої дитини, якими мають керуватися як суд, так і органи опіки та піклування. Передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини орган опіки та піклування або суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести: - етичні і інші особисті якості батьків (дані, що їх характеризують, рівень освіти батьків); - відносини, існуючі між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); - можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (рід діяльності, режим роботи батьків, їхнє матеріальне і сімейне становище і ін.), маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Крім цього, коментована стаття містить вказівку на ті юридичні факти, які є підставами для відмови органом опіки та піклування або судом у переданні дитини для проживання. Такими фактами є: - відсутність у особи самостійного доходу; - зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами; - аморальна поведінка особи, яка може зашкодити розвиткові дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Отже, при вирішенні спорів між матір'ю та батьком щодо місця проживання дитини необхідно визначити особисті якості батьків як вихователів, враховуються характеристика з місця роботи, місця проживання, а також показання свідків. Велику увагу приділяють поясненням вихователів з дитячих виховних установ щодо поведінки дитини, батьків, їх виховних якостей. При цьому, не має значення, чи є спеціальна педагогічна освіта у одного з батьків. Важливо також з'ясувати, якою була поведінка батьків та їх ставлення до дітей до виникнення спору в суді. Відсутність усілякої турботи про дітей, у період, коли спору не було, та явна демонстративна турбота під час вирішення спору - це одне. Розумна турбота про дитину до виникнення спору про виховання дітей у поєднанні з обережною для психіки дитини увагою до неї в період спору - це інше. Тобто, проведення аналізу поведінки батьків до виникнення спору та в період цього спору - має велике значення для правильного вирішення справи. Судом також повинні враховуватися умови виховання дитини (житлові, матеріальне забезпечення, навчання), але сама по собі перевага у матеріально-побутовому становищі одного з батьків не є визначальною умовою для передачі йому на виховання дітей. У даному випадку мають враховуватися проживання дитини у сімейному колі, де перевага надається взаємоповазі, доброзичливості, взаємодопомозі, де дитині комфортніше і спокійніше, де вона отримує щиру любов і підтримку. Крім того, суттєвим фактором, здатним вплинути на позицію по спору, є прив'язаність дітей до одного з батьків. Так, на підтвердження обставин, викладених в зустрічній позовній заяві, [PERSON] та його представником адвокатом Кравченко Т.І. було надано на розсуд суду письмові докази, які свідчать, на їх думку, про ведення [PERSON] аморального способу життя, вживання наркотичних засобів, зокрема, копію вироку Зміївського районного суду Харківської області від 17 березня 2009 року про засудження [PERSON] за ч. 1 ст. 309 КК України, копію Інформації від 01 липня 2008 року № 148, копії медичних документів, з яких вбачається, що позивач за первісним позовом є інвалідом, страждає на хронічний токсичний гепатит з переходом в цироз печінки з явищами портальної гіпертензії, ускладнений кровотечеєю з варикозно змінених вен стравоходу, а також про те, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на сина (а.с. 87, 91, 92, 93, 94). Крім того, [PERSON] долучено до матеріалів справи документи про наявність у нього достатніх умов та підстав для визначення місця проживання дитини разом з ним, а саме, правовстановлюючі документи на будинок № 23, розташований по вул. Польовій в с. Бірки Зміївського району Харківської області, наявність постійного доходу у вигляді пенсії, не перебування на обліках у лікарів психіатра та нарколога, медичну документацію [PERSON] (а.с. 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60-62, 63, 64, 67, 68-75, 76, 82-83, 101-103). Також, в матеріалах справи містяться Довідка Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 21 жовтня 2016 року вих. № 1117/02-19 та Акти обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 05 липня 2016 року та від 03 листопада 2016 року, з яких вбачається, що компроментуючими матеріалами відносно [PERSON] виконком сільської ради не володіє; при обстеженні умов проживання відповідача за адресою [ADDRESS], встановлено, що він, починаючи з 2011 року, мешкає у вказаному будинку разом із сином - [PERSON], будинок зовні утеплений, має дві кімнати, кухню, коридор, санвузол, ванну, внутрішнє водопостачання, газове та твердопаливне опалення, дитяча кімната облаштована дитячим ліжком, письмових столом з кріслом, телевізором, комп'ютером, планшетом. В будинку чисто, прибрано, дитина доглянута, подвір'я чисте, наявне підсобне господарство. В родині доброзичливі стосунки. На час проживання дитини з батьком [PERSON] виконував свої батьківські обов'язки в повному обсязі (а.с. 65, 66, 106). При цьому, у судовому засіданні була з'ясована думка дитини - [PERSON], [INFO], який в присутності представника служби у справах дітей Зміївської РДА та представників сторін, поясняв про те, що сам прийняв рішення прийти до матері і мешкати з нею. З батьком на даний час не спілкується, оскільки він за час їх спільного проживання бив його, примушував працювати, забороняв, спілкуватися з мамою, однак, він робив це таємно. На даний час йому добре з мамою, він залюбки самостійно їй допомагає по господарству у нього з'явилось більше друзів, вони розуміють один одного. Вказав, що у матері добрі умови і у нього гарні стосунки з співмешканцем мами. Представник служби у справах дітей [PERSON] засвідчила, що дитина сформувала свою думку та висловила бажання мешкати з матірю без будь-якого тиску чи психологічного впливу. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно положень Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити дитині належні умови проживання. Відповідно до «Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок», схваленої Постановою Верховної Ради України від 05 березня 1999 року № 475-ХІV, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд з'ясував визначені обставини, а саме наявність письмового висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання [PERSON] разом із матір'ю, належну поведінку [PERSON] та відсутність обставин, які виключають можливість передати дитину для проживання саме [PERSON], а саме позбавлення аморального способу життя, зловживання спиртними напоями, наркотичними засобами, враховуючи відносини, які склалися між матір'ю та дитиною, її ставлення до хлопчика, умови проживання та забезпечення, а також думку дитини - [PERSON]. Слід зазначити, що суд розцінює позицію [PERSON] щодо категоричного заперечення проти позовних вимог, як таку, що ґрунтуються на особистих, неприязнених стосунках, які склалися між ним та [PERSON], в той час коли така позиція не сприяє якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, суд переконався, що поведінка позивача, її наміри та почуття до сина, мають змогу забезпечити малолітньому [PERSON], почуття любові та поваги, гармонійний розвиток, атмосферу моральної забезпеченості. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання місця проживання [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, підлягають задоволенню у зв'язку з чим у задоволенні зустрічного позову [PERSON] належить відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved