Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

11 вересня 2013 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок залиття квартири до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 11 серпня 2013 року квартиру [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності, було залито водою з вини відповідачки, яка мешкає поверхом вище. Внаслідок залиття квартири намокло дерев'яне перекриття, пошкоджені стелі, стіни та підлога кухні і коридору. Крім цього, їй було завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях через пошкодження та знищення майна. Посилаючись на зазначене обґрунтування, просила стягнути з відповідачки на її користь 8 605 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 3 000 грн. - в рахунок моральної шкоди, завданих внаслідок залиття квартири. Ухвалою від 03 грудня 2013 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачки, залучено [PERSON]. 29 січня 2014 року до закінчення судового розгляду третя особа [PERSON] заявив самостійні вимоги щодо предмету спору, звернувшись разом із відповідачкою із зустрічним позовом до [PERSON], в якій вони просили визнати недійсним акт про залиття квартири [ADDRESS], складений 19 серпня 2013 року комісією КП «ОККП». Ухвалою суду від 30 січня 2014 року вказані позови об'єднані в одне провадження. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги у повному обсязі. Зустрічний позов не визнала, вважаючи вимоги [PERSON] та [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила про задоволення вимог за зустрічним позовом. Третя особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні повністю підтримали вимоги за зустрічним позовом, позов [PERSON] вважали таким, що не ґрунтується на вимогах закону; при цьому посилалися на те, що 11 серпня 2013 року о 06 год. в системі водопостачання утворилася повітряна пробка, яка призвела до гідроудару в кінцевому обладнанні та зірвала кран, однак залиття квартири позивачки не могло мати місце, оскільки між квартирами повністю відсутній гідроізоляційний шар, і вода мала просочуватися зверху вниз, а не розтікатися горизонтально. Представник третьої особи - КП «ОККП» в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог [PERSON], вимоги зустрічного позову вважав необґрунтованими та просив відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, спеціаліста, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 12 березня 1996 року належить квартира [ADDRESS] (а. с. 6). Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 грудня 2006 року № 12949301 (а. с. 57), співвласницями квартири [ADDRESS] є відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON]. Згідно акту про залиття від 19 серпня 2013 року, складеного комісією КП «ОККП» (а. с. 7) 11 серпня 2013 року мало місце залиття квартири [ADDRESS], яка належить позивачці, внаслідок чого намокло дерев'яне перекриття 2,30х2,73м, з'явилися тріщини на стелі, намокли стіни та шпалери 2,80х2,30м, 2,80х2,73м, дерев'яні двері та дверна коробка 2,20х2,70м, підлога та лінолеум 2,30х2,73м. Судом встановлено, що зазначений акт не відповідає вимогам законодавства України, а саме п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005р., відповідно до якого у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). У типовому акті про залиття зазначено, що він повинен складатися комісією у складі: голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка, представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку. Таким чином, тільки за наявності вищезазначених осіб може складатися акт про залиття, оскільки лише відповідні спеціалісти можуть встановити обсяг пошкоджень та причини залиття, про що і робиться обов'язкова відмітка у цьому акті. Комісією КП «ОККП» при складанні спірного акту вказаних вище вимог закону дотримано не було, а саме: до складу цієї комісії увійшли лише начальник житлово-експлуатаційного відділу, майстер ЖЕВ та слюсар-сантехнік; не було встановлено у повному обсязі причини залиття - не вказано будь-яких даних щодо розташування джерела течії, яка стала причиною залиття квартири позивачки. Крім того, присутність при складанні акту зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою, однак цей акт складався без участі відповідачки. Суд не може взяти до уваги показання допитаних в якості свідків працівників КП «ОККП» [PERSON], [PERSON], [PERSON] про неможливість потрапити до квартири [PERSON], оскільки це спростовується поясненнями третьої особи [PERSON], допитаного за власним клопотанням в якості свідка, а також тим, що акт про неможливість потрапити в квартиру відповідачки не складався і будь-яких інших доказів на підтвердження цього факту позивачкою суду не надано. Отже, проаналізувавши викладене вище, суд прийшов до переконання, що причину залиття квартири позивачки належним чином встановлено не було, а тому є всі підстави для задоволення вимог зустрічного позову. Разом із тим, суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідачки та третьої особи в тій частині, що факт залиття квартири позивачки 11 серпня 2013 року відсутній, оскільки це спростовується їх власними поясненнями, що вони їх давали в минулих судових засіданнях, а також показаннями свідка [PERSON], з яких вбачається, що дійсно у вказаний час в квартирі відповідачки прорвало кран, [PERSON], який в той час знаходився в ній, на прохання позивачки спустився до її квартири і побачив, що з люстри в кухні капає вода. В рахунок відшкодування заподіяної шкоди він запропонував позивачці 200 грн., на що та відмовилась. Отже, в судовому засіданні встановлено, що залиття квартири [PERSON] сталося з вини власників квартири [ADDRESS] відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON]. Частиною 3 ст. 10, частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Згідно наданого позивачкою зведеного кошторису розрахунку вартості будівництва поточного ремонту квартири [ADDRESS] (а. с. 8-11), складеного в поточних цінах станом на 28 серпня 2013 року будівельно-монтажною фірмою «Кипарис», вартість відновлювальних робіт становить 8 395 грн.. Однак, судом не приймається до уваги вказаний кошторис, оскільки, як зазначила позивачка, ремонт в її квартирі ще не проводився. Крім цього, вказаний кошторис не містить такого обов'язкового реквізиту, як дати його складання, а тому не може бути визнаний належним доказом у справі. Судом позивачці було роз'яснено її право на проведення по справі судової експертизи з метою встановлення розміру майнової шкоди, однак, позивачка своїм правом не скористалась і не заявила клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, а тому суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України постановляє рішення за наявними у справі доказами. Також позивачкою не надано суду доказів на підтвердження заподіяної їй моральної шкоди, адже доводи останньої про те, що вона зазнала моральних страждань внаслідок залиття її квартири саме з вини відповідачки [PERSON], не підтверджені жодним належним доказом. Також позивачка не обґрунтувала, чому нею заявлено позов лише до однієї з співвласниць квартири. Оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачка не надала відповідних доказів розміру заподіяної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову. Позивачкою [PERSON] сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 229 грн. 40 коп., за зустрічним позовом представником відповідачки сплачено 243 грн. 60 коп., що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні первісного позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивачки і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved