Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

10 лютого 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON] , просять визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою [ADDRESS] . Позивачі посилаються на те, що вони є співвласниками зазначеної квартири, відповідач є колишнім власником частки квартири, зареєстрований у цій квартирі, але фактично в ній не проживає більше чотирьох років. Фактичне місце проживання відповідача невідоме. Будь-яких домовленостей стосовно користування квартирою між сторонами немає. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачам у здійсненні права користування та розпорядження власністю. У судове засідання позивачі не з`явились, надійшли заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином за адресою реєстрації, а також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причину неявки не повідомив, відзиву на позов чи будь-яких заяв не надійшло. Заяви позивачів про розгляд справи у їхню відсутність не містять заперечень проти заочного розгляду справи. Тому суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи видно, що квартира за адресою [ADDRESS] знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] (3/4 частка) і [PERSON] (1/4 частка). У квартирі зареєстрований, але не проживає з 2016 року колишній чоловік власника - [PERSON] , [INFO] (а.с.16-17). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27 вересня 2005 року (а.с.20). Актом, складеним 02 лютого 2021 року ОСББ «Ленінградська, 27» з участю мешканців будинку, підтверджується, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] , починаючи з 2016 року (а.с.16). Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, якщо відповідач вселився до квартири як член сім`ї її власника, він набув право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Як передбачено частиною 2 статті 406 Цивільного кодексу України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач не підтримує сімейних стосунків зі співвласниками квартири - [PERSON] і [PERSON] , не пов`язаний з ними спільним побутом, тому його право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу співвласників цього майна на підставі частини 2 статті 406 Цивільного кодексу України. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Кожним з позивачів при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн, що підтверджується квитанціями (а.с.1, 2, 26). Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати, понесені позивачами на сплату судового збору, підлягають стягненню з відповідача на їх користь.

Outcome: approved