Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

11 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, в якій просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] , 550 мінімальних заробітних плат, що становить станом на жовтень 2021 року 3 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури. Судові витрати віднести на рахунок держави. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2015 року до ЄРДР було внесено відомості до ЄРДР за № №22015180000000054 про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.359 КК України. 13.08.2015 року в даному кримінальному провадженні [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювали слідчі військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснювали прокурори військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №22015180000000054 стосовно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, затверджено 20.08.2015 року прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні [PERSON] . Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року у справі №569/11930/15-к [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, кваліфікованому за ч. 1 ст. 359 КК України і призначено покарання у виді штрафу 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень. Окрім того, з [PERSON] стягнуто на користь держави витрати на проведення експертиз у сумі 6111,84 (шість тисяч сто одинадцять) гривень 84 копійки; речові докази по справі грошові кошти у розмірі 5000 гривень, які знаходяться на відповідальному зберіганні у касі фінансового відділу УСБУ в Рівненській області звернуто в дохід держави (копія вироку суду додається). Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01.03.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року відносно [PERSON] - без змін. Постановою Верховного Суду від 03.05.2018 року касаційні скарги засудженого [PERSON] та захисника Власик В. Я. задоволено частково: ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 01.03.2017 року стосовно [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року за апеляційною скаргою [PERSON] на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] було задоволено, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року скасовано, кримінальне провадження №22015180000000054 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримання, процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6111,84 грн. віднесено на рахунок держави. Постановою Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №569/11930/15-к за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №22015180000000054, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України: ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року щодо [PERSON] залишено без змін; касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій залишено без задоволення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6000 грн. Позивач вважає, що перебував під слідством та судом з 16 червня 2015 року по 29 січня 2020 року, тобто 55\~повних місяців,то мінімальний визначений законом розмір відшкодування моральної шкоди не може становити менше 330 000 грн. (мінімальна заробітна плата станом на жовтень 2021 р. - 6000 грн. х 55 - кількість повних місяців). Вважає, що загальний розмір моральної шкоди, який був заподіяний позивачу незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, яке тривало протягом більше 55 повних місяців, порушення нормальних життєвих зв`язків позивача вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя, призвели до погіршення його стану здоров`я як фізичного так і психічного, призвели до погіршення стосунків з оточуючими, до погіршення його ділової репутації як слідчого, становить 10\~мінімальних заробітних\~тат за\~кожен місяць\~перебування під\~слідством та\~судомм, тобто 550 мінімальних заробітних плат на час винесення рішення судом, тобто станом\~на жовтень\~2021\~року 3 300 000 грн. Відтак, враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 300 000 грн. 19 листопада 2021 року від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки вважає, що Казначейство не уособлює Державу як «власника» відповідних бюджетних коштів, тому на\~Казначейство не\~може бути\~покладено обов`язок\~по відшкодуваннюшкоди, яка була заподіяна позивачеві. Щодо розміру моральної шкоди, то відповідач вказала на те, що усі дії під час досудового розслідування здійснювалися відповідно до вимог чинного законодавства на момент проведення слідчих (розшукових) дій, на підставі рішень компетентних та уповноважених органів та осіб, ухвал суду. Вироком [PERSON] визнано винуватим у злочині, кваліфікованому за ч.І ст.359 Кримінального кодексу України і призначено покарання у виді штрафу - 3400 грн. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 було скасовано вирок та закрито кримінальне провадження, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримання. Звертають увагу, що ухвалою від 18.04.2019 не визнано рішенням дії чи бездіяльності працівників органів досудового розслідування незаконними. Вважають, що у матеріалах справи відсутні будь які належні, допустимі та достатні докази, які підтверджували наслідки заподіяння моральної шкоди. 23 листопада 2021 року від відповідача Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону надійшов відзив, в якому прокуратура просить провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю предмета спору саме до прокуратури. Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року у задоволенні\~клопотання Спеціалізованої\~прокуратури у\~військовій та\~оборонній сфері\~Західного регіону\~про закриття\~провадження у\~справі \~відмовлено.Підготовче провадження у справі закрито та призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечила проти позову, з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 16 червня 2015 року до ЄРДР було внесено відомості до ЄРДР за № №22015180000000054 про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.359 КК України. 13 серпня 2015 року в даному кримінальному провадженні [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №22015180000000054 стосовно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, затверджено 20.08.2015 року прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні [PERSON] . Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року у справі №569/11930/15-к [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, кваліфікованому за ч. 1 ст. 359 КК України і призначено покарання у виді штрафу 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень. Окрім того, з [PERSON] стягнуто на користь держави витрати на проведення експертиз у сумі 6111,84 (шість тисяч сто одинадцять) гривень 84 копійки; речові докази по справі грошові кошти у розмірі 5000 гривень, які знаходяться на відповідальному зберіганні у касі фінансового відділу УСБУ в Рівненській області звернуто в дохід держави. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01.03.2017 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 03.05.2018 року ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 01.03.2017 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року скасовано, кримінальне провадження №22015180000000054 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримання, процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 6111,84 грн. віднесено на рахунок держави. Постановою Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №569/11930/15-к ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року щодо [PERSON] залишено без змін. Статтею 19 Конституції України\~встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією та законами України. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої\~статті 23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до\~статті 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу,що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Виходячи із наведених норм матеріального права, слід зазначити, що для настання відповідальності за частиною першою статті 1176 ЦК України необхідно, щоб дії правоохоронних органів, а в даному випадку: притягнення до кримінальної відповідальності було незаконним. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями у сфері правосуддя, виникає за умови, в даному випадку, закриття кримінальної справи. Перелік підстав закриття кримінальної справи встановлений статтею 284 УПК України. В даному випадку, кримінальне провадження № 22015180000000054 відносно позивача було закрито 18.04.2019 року на підставі пункту 3 частини першої ст. 284 КПК України не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Враховуючи те, що відносно позивача судом кримінальне провадження №22015180000000054 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримання, його затримання, та обвинувачення у вчиненні злочину було незаконними та такими, що призвели до заподіяння позивачеві моральної шкоди. За вищевказаних обставин, позивач просить суд стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 3\~300 000 грн., виходячи з розрахунку того, що мінімальна заробітна плата відповідно до положень\~Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік»\~становила 6000 грн., а грошовий вираз душевних страждань позивача становить 10 мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто 550 мінімальних заробітних плат на час винесення рішення судом, тобто станом на жовтень 2021 року (дата звернення до суду з позовом). Згідно із\~статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Частиною другою\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої\~статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідствомчи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Суд вважає, що кримінальним переслідуванням [PERSON] , а саме притягненням його до відповідальності за ч.1\~ст. 359 КК України\~ була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав, погіршення відносин із оточуючими людьми, позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, підтримання здоров`я, необхідності застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд погоджується із доводами позивача про те, що тривале перебування під слідством та судом завдало позивачу душевних страждань, перебування під слідством та судом створювало у його оточення негативне уявлення про нього, як про правопорушника. Позивач, змушений був докладати значних зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації. Вказані обставини безумовно завдали додаткових душевних страждань позивачу. Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. Між тим, суд не погоджується з твердженням позивача в тій частині позову, що [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом в період з 16 квітня 2015 року (внесені відомості до ЄРДР про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення) по 29 січня 2020 року (день винесення постанови Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №569/11930/15-к , якою ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року залишено без змін), з огляду на таке. Згідно з пунктом 1-1 частини першої\~статті 2 Закону\~встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів є підставою для виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. За приписами пункту 14 частини першої\~статті 3 КПК України\~притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої\~статті 42 КПК України\~підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому\~статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому\~статтею 291 цього Кодексу. У частині першій\~статті 278 КПК України\~визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Враховуючи викладене, суд вважає, що період перебування [PERSON] під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 13.08.2015 року до набрання ухвалою суду законної сили 18.04.2019 року, тобто 44 місяці, а не 55 як вказує позивач у своєму позові. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»\~на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2021 року мінімальну заробітну плату встановлено на рівні 6 000,00 грн., а тому суд приходить до висновку, про те, що гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди [PERSON] визначається з мінімальної заробітної плати в розмірі 6000,00 грн. за період з моменту повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 13.08.2015 року до набрання ухвалою Рівненського апеляційного суду законної сили 18.04.2019 року, що загалом становить: 6000 грн. * 44 міс. = 264 000 грн. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 556/896/18 (провадження № 61-8182св19) та від 18 листопада 2020 року у справі № 554/5980/18 (провадження № 61-7636св19). Норма частини третьої\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, тобто такий обрахунок є мінімально гарантованим законом, що узгоджуєтьсяз висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Пунктом 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених зміну його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18.04.2019 року, якою вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28.12.2016 року скасовано, кримінальне провадження №22015180000000054 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України, закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримання, яка набрала законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків, відтак суд приходить до висновку про те, що внаслідок завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з безпідставним перебуванням під слідством та судом на його користь підлягає стягненню відшкодування у розмірі 264\~000,00 грн., саме такий розмір моральної шкоди є виправданим у цій ситуації. Щодо заперечень представника відповідача Державної казначейської служби України, про те, що Державна казначейська служба України як юридична особа, до суті спору не має жодного відношення, оскільки прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з позивачем, суд зазначає наступне. За положеннями\~ст. 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. При цьому держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин\~(частина перша\~статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом\~(стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона\~через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Вказане узгоджуєтьсяз висновками, викладеними ВС/КЦС у справі № 346/5428/17 від 10.11.2021 р. З огляду на викладене, суд дійшовши висновку про те, що позивачу завдана моральна шкода, яка повинна бути відшкодована за рахунок державного бюджету, шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, грошові кошти в сумі 264\~000,00 грн. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial