Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

10 грудня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В своїй заяві позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. У зазначеному житловому будинку зареєстрована її донька - [PERSON], яка з 2009 року виїхала до Російської Федерації та фактично в ньому не проживає. Як власник вона утримує будинок та оплачує комунальні послуги, а реєстрація відповідача у домоволодінні позбавляє можливості одержати державні субсидії на їх оплату. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просила суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримувала повністю. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суд про причину неявки, в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до паспорту серії [NUMBER], виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 22 березня 2002 року, [PERSON] народилася [INFO] року в м. Державінськ Цілиноградської області, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 4). Згідно Договору купівлі-продажу від 09 листопада 1982 року, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Як вбачається із довідки виконавчого комітету Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області від 19 жовтня 2018 №4729, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має слідуючий склад сім'ї: донька - [PERSON], [INFO], внук - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Реєстрація відповідача у вказаному будинку підтверджується також копією домової книги будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] які є жителями [ADDRESS], [PERSON] та її син [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] понад рік (а.с.9-12). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до положення статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником спірного житлового будинку, позбавлена права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрована [PERSON], яка більше одного року не проживає в ньому, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved