Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

11 січня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи вимоги заяви, позивач зазначає, що з 10 жовтня 2007 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Позивачу стало відомо, що відповідач подав до суду заяву про розірвання шлюбу, яка перебуває на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області. Відповідач відмовляється брати участь у матеріальному забезпеченні їхніх дітей. На даний час позивач самостійно не має можливості забезпечити матеріальні потреби дітей, їхнє повноцінне харчування, лікування, купівлю необхідного одягу та взуття, оплату вартості гуртків, додаткових занять (репетиторства), а також інші життєво необхідні потреби дітей. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000,00 грн щомісячно на кожну дитину (на двох дітей 6 000,00 грн щомісячно) до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, попередньо подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 2 500,00 грн. Крім того, відповідач зазначив, що з 15 травня 2020 року перебуває в Івано-Франківському міському центрі зайнятості на обліку та отримує призначену допомогу по безробіттю. Просив розглядати справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 10 жовтня 2007 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з копії свідоцтв про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є мати [PERSON] та батько [PERSON] (а.с. 7-8). [PERSON] отримує допомогу по безробіттю, що підтверджується довідкою № 525-09/29-21 від 09 лютого 2021 року (а.с. 24). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров`я відповідача, те, що у нього на утриманні, окрім дочок [PERSON] та [PERSON] , інших дітей немає, рівень забезпеченості та розмір доходів відповідача, те, що відповідач перебуває у центрі зайнятості, проте в той же час працює неофіційно, має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж розмір допомоги, який він отримує, а також те, що відповідач добровільної допомоги на утримання дітей не надає, проте зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн на кожну дитину (на двох дітей у твердій грошовій сумі 5 000,00 грн) щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 11 січня 2021 року, і до досягнення дітьми повноліття, задовольнивши позовні вимоги частково, оскільки, на переконання суду, відповідач має можливість надавати позивачу на утримання дітей аліменти саме у такому розмірі. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial