Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

11.12.2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», [PERSON] про визнання договору поруки недійсним(а.с.2-4), мотивуючи вимоги наступним. Вона з 06.08.1988 р. перебуває у шлюбі з [PERSON] 07.11.2013 р. їй з письмової вимоги стало відомо, що 14.12.2007 р. її чоловік уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір поруки. Цим договором він поручився відповідати за зобов'язанням [PERSON] перед банком, що випливають з договору від 14.12.2007 р. про надання споживчого кредиту. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦК України спірний правочин не є дрібним побутовим, оскільки має високу вартість - 353500 грн., та підлягає визнанню недійсним, так як в порушення вимог ч. 2 ст. 65 СК України був укладений без її згоди. З посиланням на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 31, 203, 215, 321, 368-369, 371 ЦК України просила визнати недійсним договір поруки від 14.02.2007 р. та стягнути судові витрати. В ході розгляду справи було залучено до участі в ній в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON], [PERSON](а.с.12). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та пояснила, що договір поруки укладався не в інтересах її сім»ї. Представник відповідача - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» - Кулик Д.Л. позов не визнав, послався на п. 25 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та пояснив, що він припускає, що позивачка знала про договір поруки раніше; йому не відомо, чи надавала позивачка згоду на укладання договору поруки; така згода позивачки не потрібна; договір поруки укладався не в інтересах сім»ї позивачки; договір поруки не є дрібним побутовим. Відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що про договір поруки дружині не казав; договір поруки укладався не в інтересах його сім»ї, а в інтересах його родичів. Третя особа [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню. Третя особа [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню та пояснив, що [PERSON] його двоюрідний брат. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового розгляду повідомлялись у встановленому законом порядку. Суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06.08.1988 р. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON].(а.с.5). 14.12.2007 р. [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк» (на даний час ПАТ «УкрСиббанк») договір поруки № 30207Р90, яким зобов'язався перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань перед АКІБ «УкрСиббанк», що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 14.12.2007 р. в сумі 70000 доларів США, що дорівнює 353500 грн.(а.с.11). На даний час право вимоги, що виникло з договорів, належить ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». Вимогою від 30.10.2013 р. [PERSON] (поручитель), [PERSON] (боржник), [PERSON] (поручитель) були повідомлені про необхідність виконання укладених з ними договорами(а.с.11). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦК України, зокрема, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Згідно ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя; дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до п. 25 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити, зокрема, з такого: - положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів; - порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК України), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 12.09.2012 р. за № 6-88цс12: договір укладений одним із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї; якщо договір одним із подружжя укладено не в інтересах сім'ї, він не створює обов'язку для другого з подружжя і згоди останнього на його укладення законом не вимагається та відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. За таких обставин суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову, і тому понесені позивачкою судові витрати не підлягають відшкодуванню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Outcome: dismissed