Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

10.09.2015 позивач звернулась до Заводського районного суду м. Миколаїв з вказаним позовом до відповідача. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаїв від 14 вересня 2015 року з вказаною позовною заявою було відкрито провадження. Ухвалою від 19 жовтня 2015 року справу було передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у вказаній справі було визначено суддю Печерського районного суду м. Києва Цокол Л.І. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитних договорів було прийнято до провадження судді Цокол Л.І. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з березня 2013 року на її адресу почали приходити листи вимоги від відповідача щодо виконання зобов'язань покладених на неї кредитними договорами № 008-14153-220213 та №009-14153-2202013. Разом з тим, позивач зазначає, що вона не укладала вказані договори і підпис на них виконаний не нею, а іншою особою. Оскільки волевиявлення позивача на укладення спірних кредитних договорів не було вільним, вважає наявними підстави для визнання таких договорів недійсним. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача Павленко О.В. в судовому засідання проти позову заперечувала, просила відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як встановлено судом, 22.02.2013 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено 2 кредитні договори № 008-14153-2202013 та № 009-14153-2202013. Як вбачається з Витягу з бази даних «Відомості щодо осіб, які перетнули державний кордон України» на момент укладання оспорюваних договорів позивач перебувала за межами території України. 25.12.2012 року до ЖЄО Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області надійшла заява № 1461 від [PERSON] про втрату з власної необережності паспорту громадянки України на ім'я [PERSON] Павліни. Як зазначає позивач, з березня 2013 року на адресу позивача стали надходити листи-вимоги від відповідача, а тому вона була змушена звернутися до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області із заявою про шахрайські дії з боку невідомих осіб . Як вбачається з Витягу з кримінального провадження № 12013160020001577 за заявою позивача ведеться досудове розслідування за наступними параметрами: внесення заяви до ЄРДР 07 березня 2013 року; № кримінального провадження 12013 і 60020001577; Правова кваліфікація: ч. 1 ст.190 КК України: фабула: в період з часу 18.02.2013 по 13.03.2013 невідома особа оформила кредити в банківських установах «Платінум Банк», «ЕРСТ Банк», «Дельта Банк». «Ренесанс кредит» які знаходяться в місті Миколаєві, на втрачений паспорт виданий на ім'я [PERSON] [INFO], яка на момент укладання договорів кредиту знаходилась за кордоном: слідчий: Волошин О.І.; слідчий суддя Центрального районного суду міста Миколаєва: Чернієнко С.А. В рамках вищевказаного провадження Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області 26 липня 20015 року була проведена почеркознавча експертиза № 882. У відповідності до висновку кредитні договори №008-14153-220213 та №009-14153-2202013 з супровідними документами, що підписувались при укладанні кредитних договорів - підписані іншою особою, а не позивачем [PERSON]. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ч. 3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування доводів позивача, а тому, виходячи з встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що вимоги є доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. У зв'язку з задоволенням позову на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягненню підлягає судовий збір у розмірі 487,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved