Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

12.11.2014 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказує, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Право власності на вказаний будинок позивач набув внаслідок укладання договору міни від 30.08.1999 року з [PERSON] шляхом міни квартири [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS], яке він зареєстрував належним чином в ЗМБТІ. Після укладання вказаного договору у 1999 році [PERSON] виїхала у невідомому напрямку, але у вказаному житловому будинку залишилась зареєстрованою її донька [PERSON], хоча будинок покинула разом з матір'ю. На сьогодні факт реєстрації відповідача створює [PERSON] зайвий клопіт оскільки для оформлення субсидії йому необхідно надати довідку про розмір доходів всіх зареєстрованих у будинку осіб. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратил право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], зобов'язати Кам'янсько-Дніпровський РС УДМС України в Запорізькій області зняти її з реєстрації за вказаною адресою. Позивач та його представник в судове засідання не з'явлися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги повністю підтримали. Відповідачі в судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила. Третя особа без самостійних вимог Кам'янсько-Дніпровський РС УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явилася. Згідно ч.3 ст.36 ЦПК України якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], що підтверджується договором міни житлового серії АВВ№630819 від 30.08.1999 р. (а.с. 5) та реєстраційним посвідченням ОП ЗМБТІ від 10.01.2000 року (а.с. 6). Місце реєстрації відповідача у вказаному будинку підтверджуєтся довідкою виконавчого комітету Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області №3962 від 03.11.2014 року (а.с. 7). Згідно відповіді Кам'янсько-Дніпровського РС УДМС України в Запорізькій області на судовий запит, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не значиться (а.с.12). Ч.1 ст.715 ЦК України регламентує, що за договоором міни (бартеру) кожна їз сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Згідно ч.4 ст.715 ЦК України, право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядженням майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України за відсутнім наймачем або членами його сім'ї жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. ч 2 ст. 405 ЦК України вказує, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у випадку відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року. Інше не встановлено угодою між ним і власником житла чи законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки позивачу належить будинок та він має на нього право власності, але відповідач не проживає в будинку, чим порушує право позивача як власника будинку. На підставі викладеного,

Outcome: partial