Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

12 вересня 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-304/015/2007, за умовами якого [PERSON] був наданий кредит в іноземній валюті на загальну суму 24 963,50 швейцарських франків. Згідно п.3 ч.1 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка в розмірі 4,49%. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-304/015/2007, згідно якого [PERSON] зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором. Станом на 07 липня 2016 року заборгованість за кредитним договором № МL-304/015/2007 складає 16 782,76 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 426 449,93 грн, в тому числі: -заборгованість по кредиту - 15 800,60 швейцарських франків, -заборгованість по відсотках - 982,16 швейцарських франків. Позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу за кредитним договором у розмірі 16 782,76 швейцарських франків, що в еквіваленті становить 426 449,93 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 6396,75 грн. 13 березня 2017 року [PERSON] подав зустрічний позов до ПАТ «ОТП Банк», треті особи :Національний банк України, [PERSON], про визнання недійсним кредитного договору № МL-304/015/2007, посилаючись на те, що при укладенні спірного кредитного договору у нього та у ПАТ «ОТП Банк» була відсутня ліцензія Національного банкуУкраїни, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні кредитного договору, а чинним на момент укладення спірного кредитного договору законодавством не було передбачено, що безпосередньо банківська ліцензія, дозвіл та додаток до дозволу національного банку України надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобов'язання за кредитним договором в іноземній валюті. Ухвалою суду від 03.05.2017року зустрічний позов прийнято до розгляду з первісним позовом. У судове засідання представник позивача Детюк О.П. не з'явилась, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій просила первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. У даній заяві представник відповідача просить у задоволенні первісного позову відмовити, підтримує зустрічний позов. Відповідач [PERSON], представник третьої особи - НБУ у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Згідно поданого письмового заперечення (а.с.64-68 том 1) [PERSON] позов не визнав, зазначивши, що позичальник [PERSON] припинив виконувати свої зобов'язання за кредитним договором 26 грудня 2015 року, отже заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла за період з січня 2016 року по вересень 2016 року у зв'язку з несплатою [PERSON] поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. 21 листопада 2007 року між позивачем та позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-304/015/2007 за умовами якого [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 24 963,50 швейцарських франків на оплату комісії банку та придбання нерухомого майна з фіксованим відсотком 4,49% річних та плаваючою процентною ставкою. Дата остаточного повернення кредиту - 26 листопада 2027 року (а.с.4-8 том 1). Згідно з договором поруки № SR-304/015/2007 поручитель [PERSON] зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором № МL-304/015/2007 (а.с.14 том 1). Позивачем наданий розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МL-304/015/2007 станом на 07.07.2007 року (а.с.15 том 1). Залишок заборгованості за кредитом складає 15 800,60 швейцарських франків. Сума відсотків включає в себе несплачені відсотки за користування кредитом за період з 26 листопада 2015 року по 06 липня 2016 року включно і складає 982,16 швейцарських франків. Загальна сума заборгованості - 16 782,76 швейцарських франків. Згідно положень ст.202, 204, 215 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.628, 629, 638 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що сторони передбачили усі істотні умови договору і дійшли згоди щодо усіх умов, на яких він укладався, в тому числі стосовно отримання кредиту та виконання зобов'язань в іноземній валюті. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, валютні ризики тощо була надана позичальнику і ним не оспорювалася. Позичальник підтвердив своїм підписом факт ознайомлення зі змістом договору та умовами кредитування, що свідчить про те, що договір був укладений з урахуванням волевиявлення позичальника. Відповідно до ст.267 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У своєму зустрічному позові про визнання кредитного договору недійсним [PERSON] вказує на те, що при укладенні спірного кредитного договору у нього та у ПАТ «ОТП Банк» була відсутня ліцензія Національного банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні кредитного договору, а чинним на момент укладення спірного кредитного договору законодавством не було передбачено, що безпосередньо банківська ліцензія, дозвіл та додаток до дозволу Національного банку України надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобов'язання за кредитним договором в іноземній валюті. На момент укладення кредитного договору № МL-304/015/2007 «ОТП Банк» мав банківську ліцензію НБУ, згідно з якою банку надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (а.с.233-234 том 1). Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та видачі генеральних ліцензій встановлюється Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275 у п.5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ. Згідно п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, передбачено, що якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк, використання іноземної валюти як засобу платежу дозволяється без ліцензії. Тобто, цим Положенням встановлено, що сплата позичальником заборгованості за кредитним договором банку за користування кредитними коштами в валюті відповідає діючому законодавству і не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Посилання відповідача - поручителя [PERSON] на припинення поруки згідно ст.559 ЦК України щодо сплати позичальником чергових платежів суд не бере до уваги, оскільки кінцевий термін повернення боргу за кредитним договором - 26 листопада 2027 року, а статтею 4 договору поруки передбачено, що до цей договір діє до повного виконання зобов'язань боржника за кредитним договором, а відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань у повному обсязі. Судовий збір у розмірі 6396,75 грн, сплачений позивачем при зверненні до суду, слід стягнути з відповідачів у рівних частках (3198,37 грн з кожного).

Outcome: approved