Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

11.03.2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, просила стягнути з [PERSON] на свою користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 14 частини заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання. На підтвердження вимог вказала, що [PERSON] навчається в Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара на 1 курсі денного відділення факультету української й іноземної філології та мистецтвознавства , строк закінчення навчання 30 червня 2017 року. Зазначила, що повнолітня дитина не працює, стипендії не отримує, навчання платне згідно договору. До повноліття сина - відповідач сплачував аліменти на його утримання. На сьогоднішній день , син перебуває на її утриманні, при цьому відповідач працює, отримує дохід, однак допомоги дитині добровільно не надає. Позивачка самостійно утримувати дитину не має змоги. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутністю. Відповідач визнав позовні вимоги, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини доходу на утримання сина, просив також розглядати справу за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст..174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO] (а.с.7), який навчається в Дніпропетровському національному університеті імені Олеся Гончара на 1 курсі денного відділення факультету української й іноземної філології та мистецтвознавства , строк закінчення навчання 30 червня 2017 року (довідка а.с.8,9,10). Повнолітня дитина, [PERSON], стипендію не отримує, власного доходу не має. Відповідач працює машиністом бурових устаткувань шахти імені «Фрунзе» ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», отримує щомісячну заробітну плату та має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої дитини в період її навчання. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість виплачувати аліменти в розмірі 14 частини заробітку (доходу) на утримання повнолітньої дитини на термін її навчання, і аліменти у вказаному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на час навчання повнолітнього сина , але не більше, ніж до досягнення дитиною віку 23 років. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 гривень 60 копійок. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved