Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

12.02.2017 року позивач звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем. 22.09.2011 р. у них народилась донька [PERSON]. З 13.11.2017 р. шлюбні відносини між ними припинені, в звязку з тим, що відповідач залишив родину та мешкає тепер з іншою жінкою. З даного часу вони мешкають окремо, спільне господарство не ведеться, спору щодо нажитого майна немає. Позивач зазначає, що малолітня донька проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріально не надає кошти на утримання їх доньки, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/2 частини із всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до повноліття дитини. В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, також просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Швець». В підготовчому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував відносно їх задоволення. Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач на стадії підготовчого провадження визнав позовні вимоги, дослідив матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в звязку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюбу (серія 1-ЖС №092855), свідоцтвом про народження (серія 1-ЖС №181936). Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторони по справі в своїми поясненнях визнали, що: на теперішній час шлюбні відносини між ними припинені, вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, відновляти дані стосунки не мають намірів, спору щодо нажитого майна немає, їх малолітня донька мешкає з позивачем і знаходиться на її утриманні, сторони працевлаштовані, відповідач інших аліментнихзобовязань немає. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що даний шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення. Підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати, оскільки збереження сімї буде суперечити їх інтересам. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обовязок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, інших аліментних зобов'язань не має, визнав позовні вимоги повністю, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у заявленому позивачем розмірі. Суд вважає, що даний розмір аліментів зможе забезпечити дитині не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, які дитина мала би при сумісному проживанні з обома батьками. Згідно зі ст.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved