Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

10.07.2018 позивач звернулася до суду з позовом до Зуєвецької сільської ради Миргородського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 28 лютого 2007 року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт, відповідно до змісту якого все належне їй майно заповіла [PERSON]. Про заповіт позивач дізналася лише в листопаді 2017 року, коли невідомі люди запропонували їй допомогу в оформленні земельної ділянки, яку заповіла їй [PERSON] При зверненні до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, отримала відмову, у звязку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви для прийняття спадщини. У звязку із вищенаведеним, позивач просила визнати поважними причини пропуску строку визначеного для подання заяви про прийняття спадщини та надати їй додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві. В судове засідання позивач не зявилася. Представник Зуєвецької сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не зявився. Направив на адресу суду лист в якому просив розгляд справи провести без його участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відзив на позовну заяву не направив. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] померла 28 лютого 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Заповітом від 30 січня 2001 року посвідченого секретарем Зуєвецької сільської ради Миргородського району [PERSON], [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі, все те, що буде належати їй на день смерті заповіла [PERSON] (а.с. 4). Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] від 08 червня 2018 року вимовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно [PERSON], у звязку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви для прийняття спадщини (а.с.7). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У правовій позиції ВСУ викладений у справі № 6-1320цс17 від 23.08.2017 зазначено, що необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Зокрема ВСУ зазначає, що відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно пункту 209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. При розгляді таких спорів судам слід дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 своєї Постанови від\~30.05.2008\~№ 7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» розяснив, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи те, що позивач не знала про існування заповіту, суд приходить до висновку у необхідності задоволення позову та визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визначивши позивачу трьох місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», розяснено у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, і тому підлягають до задоволення в повному обсязі. В звязку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved