Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

11 липня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, в якому просила надати дозвіл дитині - [PERSON] , [INFO] , на виїзд за межі України без згоди та супроводу його батька [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначає, що 20.11.2004 р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб, від якого сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб на підставі заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2011 р. по справі № 2-3352/11 було розірвано. Судом було визначено місце проживання дитини - з матір`ю. З [PERSON] будь-який зв`язок відсутній, оскільки він з 2017 року перебуває в місцях позбавлення волі та буде там перебувати ще тривалий час. У нього є інша дружина та дитина, а спільним з позивачем сином він не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться життям, інтересами, проблемами дитини тощо. Позивач зазначає, що має можливість вивозити дитину на відпочинок та для оздоровлення за кордон. Дитина, перебуваючи за кордоном, буде мати можливість ознайомитися із життям та побутом людей в інших країнах, розширить свій кругозір та світосприйняття, що буде сприяти всебічному розвитку дитини, реалізації її права на повноцінний відпочинок, покращення стану здоров`я та сприяти фізичному, духовному та моральному розвитку дитини та буде відповідати інтересам дитини. [PERSON] не хоче добровільно надавати згоду на виїзд дитини за межі України, його поведінка свідчить про небажання дбати про духовний та всебічний розвиток їх спільної дитини. У зв`язку з чим [PERSON] позбавлена можливості вивести дитину задля відпочинку та оздоровлення за кордон, та змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Зважаючи на безпідставність відмови відповідача від невиконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини, позивач вважає, що останній зловживає своїми батьківськими правами, чим порушує права та інтереси дитини. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року по справі було відкрито провадження (а.с. 23-24), призначене підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні судом було задоволено клопотання представника позивача та постановлена ухвала про залучення до участі у справі в якості третьої особи відділ Служби у справах дітей Шевченківського районного управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. Відповідач направив до суду заяву, якою позов визнав у повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Між сторонами розірвано шлюб, про що свідчить заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2011 р. по справі № 2-3352/11 (а.с. 11). [PERSON] разом із сином - [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач - [PERSON] утримується в ДУ «ДУВП (№4), оскільки вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2019 р. його визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Оскільки відповідач визнав всі обставини, викладені у позові, суд приходить до висновку про наявність між сторонами спору щодо отримання від відповідача дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України в супроводі матері, без згоди батька. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. У відповідності до ч.1 ст. 82 СК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У заяві про розгляд справи у відсутність сторони, відповідач визнав всі обставини пред`явленого позову, у суду відсутні сумніви щодо достовірності викладених у позові обставин, а також відсутні сумніви щодо добровільності визнання цих обставин відповідачем. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П. 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Загальних положень «Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», затвердженої постановою КМУ № 367 від 04 червня 2015 року в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. З огляду на вище викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини для тимчасового перебування. На підставі викладеного,

Outcome: approved