Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

12.10.2016 року заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті особи. В заяві заявниця зазначає, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], [INFO], народився в м. Донецьк, Донецької області і похований на кладовищі в м. Донецьк. Згідно дублікату лікарського свідоцтва про смерть № 85 від 16 березня 2016 року виданого Міністерством охорони здоров'я ДНР Донецьким медичним територіальним об'єднанням, причиною смерті стала легенево-сердцева недостатність, хронічне легеневе серце, хронічне обструктивне захворювання легенів: хронічний обструктивний бронхіт, дифузний пневмосклероз, емфізема легенів. Заявниця звернулася до Волноваського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області для проведення державної реєстрації факту смерті, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що медичне свідоцтво про смерть видане на території яка не підконтрольна України і не відповідає вимогам діючого законодавства. Встановлення факту смерті є необхідним для отримання оформлення права на спадщину. Заявниця не з'явилася, а в заяві зазначила розглянути справу у її відсутність, заяву підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Волноваського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Суд, дослідивши письмові докази, вважає можливим розгляд справи у відсутність заявниці - [PERSON] та у відсутність представника зацікавленої особи - Волноваського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.8 ч.1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. З дублікату лікарського свідоцтва про смерть № 85 від 16 березня 2016 року виданого Міністерством охорони здоров'я ДНР Донецьким медичним територіальним об'єднанням, причиною смерті стала легенево-сердцева недостатність, хронічне легеневе серце, хронічне обструктивне захворювання легенів: хронічний обструктивний бронхіт, дифузний пневмосклероз, емфізема легенів, що є наявним у справі. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 14.11.1962 року Кіровським в/загс м. Донецька, вбачається що укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що, в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис за №947 та після укладення шлюбу подружжю присвоєні прізвища: чоловікові - [PERSON], дружині - [PERSON], що є наявним у справі. Доводи заявника про те, що він звертався до відділу реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції, підтверджуються листом № 03.2-25/5105 від 11.10.2016 року, що є наявним у справі і заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про смерть і запропоновано звернутися до суду. Відповідно до ч. ч. 2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085 від 07.11.2014 року затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасом не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів входить м. Донецьк, Донецької області, на території якого помер [PERSON]. Відповідно, документи про смерть видані на тимчасово окупованій території, до складу яких входить медичні свідоцтва про смерть є недійсними та не створюють правових наслідків. Одночасно, статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією та законами України. Реалізувати своє право на отримання спадщини на території України заявник не має можливості, оскільки не може зареєструвати смерть чоловіка в органах державної реєстрації, а документи, які підтверджують факт його смерті є недійсними через те, що видані незаконними органами. Відповідно до ч.4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній ВРУ, підлягає негайному виконанню. Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів» зазначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті осіб у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, і такий факт підтверджений належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved