Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

10.12.2018\~року позивач\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом \~до [PERSON] \~про поділ\~ спільного\~майна подружжя.\~В \~своїй \~заяві \~вказав,\~що за\~ час\~перебування в\~шлюбі,\~починаючи з\~20.07.1996\~року по\~05.06.2013\~року,\~ 20.09.2004\~року ними\~ була\~придбана \~квартира за\~ [ADDRESS] ,\~яка була\~зареєстрована \~на відповідачку\~згідно договору\~купівлі \~-\~продажу. З часу придбання квартири і дотепер він постійно проживає у даній квартирі, зробив у ній капітальний ремонт, придбав меблі, сантехніку, а також сплачує за комунальні послуги. Про порушення свого права дізнався 24.11.2018 року, коли вирішив зареєструвати своє місце проживання в даному житлі, проте цього дня дружина повідомила, що він не має права на квартиру і вона належить тільки їй, оскільки з часу розірвання шлюбу минуло п`ять років. Так як про розірвання шлюбу він не знав, тому звернувся до Бахмацького районного суду із заявою про перегляд заочного рішення. Вважає, що строку позовної давності він не пропустив, оскільки проживає в цій квартирі, яка є його постійним житлом. Відповідно до положень ст. 60, 63, 69, 70, ч 2 ст. 72 СК України, враховуючи, що вищевказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Мироненко С.В. позовні вимоги підтримали і просили задовольнити їх із зазначених у позовній заяві підстав. Вважають, що строк позовної давності позивачем не пропущено, так як останньому не було відомо про наявність заочного рішення Бахмацького районного суду про розірвання шлюбу від 22.05.2013 року і його копію він не отримував. Зазначене рішення не оскаржував після залишення заяви про перегляд заочного рішення ухвалою суду від 25.03.2019 року без задоволення, так як не бажав зберегти сім`ю. Також зазначили, що позивач з 1996 року і до даного часу зареєстрований в [ADDRESS] , у своїх батьків. В зв`язку з перешкодами у отриманні останніми житлової субсидії, виникла необхідність змінити місце реєстрації. На його неодноразові прохання, відповідачка, як власник квартири, відмовляла йому у наданні згоди на його реєстрацію у вищевказаній квартирі, в зв`язку з чим він звернувся до суду із зазначеним позовом. Просили не вирішувати питання щодо стягнення судових витрат з відповідачки. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог і пояснила, що вказана квартира була дійсно придбана під час шлюбу, який заочним рішенням Бахмацького районного суду від 22.05.2013 року було розірвано. Рішення суду про розірвання шлюбу позивач отримував. Крім того, про його наявність вона повідомляла останнього. Підтвердила, що [PERSON] з часу придбання квартири і до даного часу проживає у ній, незважаючи на те, що зареєстрований за адресою своїх батьків в с. Курінь. До неї особисто з приводу реєстрації в даній квартирі він не звертався. Ввважає, що позивач не має права на квартиру в зв`язку зі спливом строку позовної давності щодо поділу майна. Крім того, він може проживати у будинку батьків за місцем реєстрації, а вона власного житла не має. Питання про поділ іншого спільного майна подружжя після розірвання шлюбу вона не вирішувала, незважаючи на його наявність. Також не вирішувала питання щодо виселення позивача з даної квартири, так як вона є її власником. Представник відповідачки-адвокат Шелудько Є.В. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні, так як позивачем пропущено строк позовної давності для подачі зазначеного позову і питання про його поновлення ним не ставилося. Крім того, позивачем не надано доказів щодо дати, коли він дізнався про порушення його права власності. У визначений судом строк відповідачка відзиву не подала. Вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, починаючи з 20.07.1996 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя (а.с. 6). 22.05.2013 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією заочного рішення Бахмацького районного суду, яке набрало законної сили 05.06.2013 року (а.с.7). Ухвалою Бахмацького районного суду від 25.03.2019 року, яка набрала законної сили 25.03.2019 року, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 22.05.2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без задоволення. \~ \~ \~ \~ Під\~час \~шлюбу 20.09.2004\~року \~ ними\~ \~спільно \~на \~підставі \~договору купівлі\~-\~продажу була\~ придбана\~ квартира\~за №\~ [ADDRESS] за\~ [ADDRESS] ,\~яка \~зареєстрована \~на ім`я\~відповідачки [PERSON] \~(а.\~с.\~8).\~Факт придбання\~ вказаного\~ житла\~ саме\~ під\~ час\~ зареєстрованого\~ шлюбу\~ не\~заперечується \~і останною.\~Як було\~встановлено в\~судовому засіданні\~позивач [PERSON] ,\~починаючи з 1996 року і до даного часу зареєстрований в [ADDRESS] Чернігівської [ADDRESS] . Нормою ч.3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. За приписами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не дати прийняття постанови державного органу РАЦС ( ст.106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Враховуючи, що позивачу [PERSON] про порушення свого права як співвласника квартири, стало відомо саме у листопаді 2018 року, під час, коли відповідачка відмовила йому у реєстрції в зазначеній квартирі, тому, на думку суду, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у межах строку позовної давності, передбаченого ч. 2 ст. 72 СК України та ППВСУ за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». При цьому суд відхиляє доводи представника відповідачки про відсутність доказів щодо дати коли саме позивачу стало відомо про порушення свого права на квартиру, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні позивач постійно, з часу її придбання і дотепер проживає у вищезазначеній квартирі, незважаючи на те, що зареєстрований за іншою адресою, чого не заперечували сторони в судовому засіданні, і сам факт звернення його до суду з даним позовом свідчить про наявність спору між ним та колишньою дружиною- відповідачкою по справі стосовно даного майна. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки сторонами спірна квартира була придбана саме під час шлюбу, то за позивачем слід визнати право власності на 1/2 її частину, а іншу 1/2 частину залишити у власності [PERSON] Питання щодо розподілу судових витрат не підлягає вирішенню, з урахуванням позиції позивача та його представника, які просили не стягувати з відповідачки коштів в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору. \~

Outcome: approved