Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

12 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] помер його дядько, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина, яку він прийняв та оформив свої спадкові права на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,4574 га, розташовану на території Воронівської сільської ради, отримавши у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], ввійшла земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 1,46 га. Однак, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на неї. Зазначив, що за життя дядько отримав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. 16 грудня 2010 року розпорядженням Білопільської районної державної адміністрації №738 було затверджено виготовлений проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,46 га, а 14 лютого 2011 року по виготовленому проекту було погоджено і виготовлено межі земельної ділянки. Однак, у зв'язку з погіршенням здоров'я дядько не встиг отримати державний акт на вказану земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після дядька, [PERSON], який помер [INFO], право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,46 га, яка знаходиться на території Воронівської сільської ради. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, представник останнього за довіреністю [PERSON] уточнив заявлені вимоги, просив визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право на закінчення приватизації та отримання на ім'я останнього правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,46 га, розташовану на території Воронівської сільської ради Білопільського району, на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 16 грудня 2010 року передану у власність [PERSON], який помер [INFO]. Представник відповідача - Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області Чепуренко Л. І. позов визнала. Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальна контори Білопільського району Сумської області у судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. подала заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 24). Заслухавши представників сторін, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ч. 1 ст. 1265 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Спадщину після померлого [INFO] [PERSON] прийняв [PERSON], подавши нотаріусу відповідну заяву, на підставі якої була заведена спадкова справа №195/2013 (а. с. 25-29). 27 вересня 2014 року державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області позивачу було видане свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1121, згідно з яким [PERSON] успадкував після свого дядька [PERSON] земельну ділянку площею 4,4574 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а. с. 6). Крім того судом встановлено, що розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 16 грудня 2010 року №738 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян для ведення особистих селянських господарств із земель державної власності на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, розроблений ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», та передано у власність громадянам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 23,6863 га ріллі. Відповідно до списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки на території Воронівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, який є додатком до вказаного вище розпорядження, [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 1,46 га (а. с. 10-11) 14 лютого 2011 року було проведено погодження меж земельної ділянки, наданої [PERSON] на підставі розпорядження голови Білопільської районної адміністрації від 16 грудня 2010 року №738 для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, погодження та закріплення в натурі меж земельної ділянки (а. с. 12). Тобто, спадкодавцем [PERSON] за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3 ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], прийнявши спадщину після смерті дядька [PERSON], набув право на спадкування усіх його прав та обов'язків, що йому належали, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки, переданої померлому за життя відповідним розпорядженням держадміністрації, однак за відсутності правовстановлюючого документу на ім'я померлого, він позбавлений можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на цю спадщину, у зв'язку з чим право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, уточнені позовні вимоги [PERSON] про визнання в порядку спадкування за законом права на закінчення приватизації та отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved