Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

11.10.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.06.2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції Луганської області. В період шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. 25.05.2011 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Неповнолітня донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач матеріальної допомоги для її утримання не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з вересня 2018 року і до її повноліття. 03.01.2019 року позивач надала відповідь на відзив в якій зазначила, що відповідач [PERSON] у відзиві зазначив, що після розірвання шлюбу, щомісячно надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], а саме, сплачував інші потреби: гуртки, спортивні секції, тренування, репетиторів з учбових предметів, займався розвитком здібностей доньки, а також кожного року влітку оздоровлював дитину, купував одяг для дитини та дарував подарунки на свята, але дані факти нічим не підтвердив, ніяких доказів не надав. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, свої вимоги підтримує, прохає суд позов задовольнити в повному обсязі (а.с.65). Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/6 части від свого доходу (заробітку), надав заяву в якій зазначив, що з 2003 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. З 2010 року шлюб між ними було розірвано. Дотримуючись зобов'язання утримувати свою дитину він, після розірвання шлюбу щомісячно надав матеріальну допомогу позивачу на утримання їхньої неповнолітньої доньки [PERSON], а саме: щомісячно надав матеріальну допомогу, сплачував інші потреби дитини (гуртки, спортивні тренування, репетиторів з учбових предметів, займався розвитком здібностей доньки, а також кожного року влітку оздоровлював дитину, купував одяг для дитини) та дарував подарунки на свята. З 27.01.2016 року він перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №3. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. На даний час дружина [PERSON] не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за їхньою малолітньою дитиною. Таким чином, його дружина та малолітня дитина знаходиться на його повному матеріальному утриманні. На підставі викладеного, просить частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з нього на користь позивача 1/6 частки з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду, і до досягнення доньки повноліття (а.с.25-26). В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с.4). Шлюб між сторонами було розірвано 25.05.2011 року, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] (а.с.7). Отже, судом встановлено, що існує спір з приводу утримання малолітньої дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до статей 12,13, 82 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач добровільно будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатною особою, угоду про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, а тому вона змушена звернутися з цим позовом до суду. Відповідач, в свою чергу позовні вимоги визнає частково, та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу). Крім того, позивач надає суду копію Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER], відповідно до якого останній 27 січня 2016 року уклав шлюб з [PERSON] (а.с.27). Суд враховує, що відповідач має на утриманні другу дитину. Відповідно копії Свідоцтва про народження від 27 січня 2016 року Серія [NUMBER], [INFO] народилась [PERSON], батьком якої записаний [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.29). В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що на його утриманні перебуває крім малолітньої доньки [PERSON], ще й дружина [PERSON], оскільки остання не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Однак, порушуючи вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідач не надав суду жодного доказу перебування дружини на його утриманні. На момент розгляду справи по суті, малолітній дитині [PERSON] [INFO] виповнилось три роки. Також суд відноситься критично до посилань відповідача щодо утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в добровільному порядку. Так відповідачем на підтвердження своїх доводів суду були надані роздруківки квитанцій «Ощадбанку» на 18 аркушах, які в судовому засіданні були досліджені судом (а.с.45 - 62). Однак жодна з цих квитанцій не свідчить про те, що зазначені у квитанціях суми операцій з розрахунку у торгово сервісних мережах: SHOP ADIDAS KHARKIV UKRAINE, SMIK KARAVAN KHARKIV UKRAINE, TESKOMA DNEPROPETR-SK UKRAINE, EPISTENTR KHARKIV UKRAINE, JYSK DNIPROPETROVSK UKRAINE, SHOP ATLANTIC KHARKIV UKRAINE та інших, були витрачені саме на утримання неповнолітньої доньки [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд виходячи із принципів розумності та справедливості, з врахуванням матеріального становища відповідача, який є працездатним, його стан здоров'я дозволяє працювати, обов'язок останнього утримувати своїх неповнолітніх дітей, однакову відповідальність батьків за виховання і розвиток дитини, суд вважає, що відповідач може надавати аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі ? частки від свого заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, і до досягнення донькою повноліття. Суд також зазначає, що позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з вересня 2018 року до її повноліття, тобто з дня пред'явлення позову до суду, хоча позов був поданий до Марківського районного суду Луганської області лише 11.10.2018 року (відповідно до поштового штемпелю на конверті а.с.8), в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до пп. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняють позивача за подання позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 копійок. Відповідно до п.1 ч.1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання його дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial