Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

11 лютого 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, в обґрунтування якого послався на те, що 08 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №2004574544, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 18780 гривень, зобовязавшись його повернути не пізніше 08 липня 2016 року на умовах, визначених договором. Однак відповідач не виконувала належним чином взяті на себе договорені зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 19 січня 2016 року склав 25773,74 гривень (18780 гривень\~борг за тілом кредиту, 1,96 гривень\~заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6991,78 гривень\~комісія за управління кредитом). На підставі договору факторингу № 21/07/2014 від 21 липня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув прав грошової вимоги за вказаним кредитним договором. За викладених обставин позивач і звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача вищевказаний розмір заборгованості, а також покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував, просив провести судовий розгляд за його відсутності. Відповідач в підготовчому судовому засіданні 16.03.2016 року позов визнала в повному обсязі, пояснила, що не має коштів на сплату кредиту. Однак в наступні судові засідання відповідач не з'являлась, про дату, час та місце яких повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 08 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», як кредитодавцем, та [PERSON], як позичальником, укладено договір про надання споживчого кредиту №200454544, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 18780 гривень, зобовязавшись повернути кредитні кошти до 08 липня 2016 року щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту, сплативши 0,01% річних за користування кредитом, а також щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 561,52 гривень. Кредитним договором також передбачено відповідне право кредитора вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту. (а.с.5-7) Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе грошові зобовязання, внаслідок чого відповідача утворилась заборгованість перед кредитодавцем, розмір якої станом на 19 січня 2016 року склав 25773,74 гривень з яких: 18780 гривень\~борг за тілом кредиту, 1,96 гривень\~заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6991,78 гривень\~комісія за управління кредитом (а.с.8). 21 липня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено договір факторингу №21/07/2014, за умовами якого клієнт відступив, а фактор набув права вимоги до відповідача (боржника) за договором про надання споживчого кредиту №2004574544 від 08 липня 2013 року. (а.с.11-15) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами\~ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11,\~525,\~629 ЦК України\~підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,\~1055 ЦК України). Нормою\~ст.1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми\~ст.1050 ЦК України, в контексті положення\~ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому за змістом\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до\~ст.526 ЦК України\~зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1\~ст.530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610,\~611 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою\~ст.625 ч.1 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За змістом положень ст.ст.512-514,\~516 ЦК України\~кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст.ст.1077-1079,\~1082 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно\~ст.16 ЦК України\~однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором про надання споживчого кредиту №2004574544 від 08 липня 2016 року з урахуванням на договір факторингу №21/07/2014 від 21 липня 2014 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти укладення таких договорів із дотриманням вимог законодавства щодо порядку їх укладення, змісту та форми таких договорів, а також підтверджено факт набуття позивачем, як фактором, прав вимоги до відповідача за цим кредитним договором, та встановлено невиконання відповідачем, своїх зобовязань за вказаним кредитним договором по відношенню до кредитодавця, що зумовило виникнення у відповідача кредитної заборгованості в наведеному в позові розмірі та права у позивача вимагати її стягнення на свою користь в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі\~ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 1378 гривень (а.с.4). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved