Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

11 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь аліментів на час навчання. Згідно із останньою редакцією позовних вимог просив стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до закінчення ним навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач взмозі надавати таку допомогу. У судове засідання сторони не з`явились. Позивач через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Після зменшення позовних вимог, звернувся до суду із заявою про визнання позову, одночасно заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що позивач є сином відповідача. Вказана обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про його народження серії [NUMBER] /а.с. 4/. З матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач є повнолітнім, але не досяг 23 років, навчається у Навчально-науковому гуманітарному інституті Національного авіаційного університету на денному відділенні. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року /а.с. 6/. Позивач зареєстрований окремо від своїх батьків та у зв`язку з повною зайнятістю на навчанні не спроможний повністю забезпечити свої потреби, самостійного доходу не має, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З урахуванням встановлення при розгляді даної справи наявності перелічених вище обставин, з якими закон пов`язує обґрунтованість стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання його повнолітнього сина [PERSON] на період навчання, починаючи від дня подання позовної заяви до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. При цьому, визначаючи розмір цих аліментів, суд керується наступним. Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, наявність у відповідача малолітньої дочки, а також те, що визнаючи позов, відповідач фактично погоджується з розміром аліментних платежів, заявлених до стягнення позивачем, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно. З урахуванням викладеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved