Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

12.10.2019 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON], [PERSON], указуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.07.1994 року, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська. 21.03.2017 року вона дізналася про те, що за договором дарування від 05.11.2008 року від її імені представник [PERSON] подарувала [PERSON], який є її чоловіком, належну їй, позивачеві, квартиру. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2018 року вказаний договір дарування від 05.11.2008 року визнано недійсним . На підставі вказаного рішення суду державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 05.07.2018 року було скасовано право власності [PERSON] та 16.07.2018 року здійснена державна реєстрація права власності її, позивача, на вказану квартиру. Позивач зазначила, що вона зареєстрована та проживає у вказаній квартирі з 17.05.1994 року по теперішній час. Крім неї у вказаній квартирі зареєстровані члені сім'ї колишнього власника квартири [PERSON] - [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], відповідачі у справі. Останні у вказаній квартирі ніколи не проживали та їх речей у ній немає. Відповідачі не сплачують за комунальні послуги та не беруть участі в утриманні квартири. Реєстрація відповідачів за зазначеною адресою перешкоджає їй повною мірою розпоряджатись квартирою на власний розсуд та змушує нести додаткові затрати на комунальні послуги. У зв'язку з викладеним, позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON] надав на адресу суду заяву, в котрій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а справу розглянути за його та позивача відсутності (а.с. 42). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], в котрій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Справу просила розглянути за її відсутності (а.с. 43). Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.07.1994 року, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 15). Як встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2018 року, відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-1513 05.11.2008 року, [PERSON], діючи від імені [PERSON], подарувала [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вказаним рішенням договір дарування спірної квартири від 05.11.2008 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-1513, визнано недійсним (а.с. 10-13). Відповідно до наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Хабло К.О. від 16.07.2018 року запис про право власності позивача на квартиру за адресою: [ADDRESS] поновлено (а.с. 15). Згідно з наданою позивачем довідкою про склад сім або зареєстрованих у житловому приміщені осіб № 13236, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 07.09.2018 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач та відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Зазначене підтверджується довідками з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 19.10.2018 року (а.с. 21, 22). Відповідачі у вказаній квартирі ніколи не проживали, їх речей у ній немає, що підтверджується копією акту про не проживання осіб за місцем реєстрації від 12.10.2018 року, складеного за участю свідків [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], посвідченого КВЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська (а.с. 28). Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом встановлено, що відповідачі не проживають у квартирі, котра належить позивачеві та розташована за адресою: [ADDRESS], а реєстрація відповідачів за зазначеною адресою перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатись квартирою на власний розсуд, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та вважає можливим визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за вказаною адресою. Указаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-709цс16), де визначено, що зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, котрий власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї. За таких підстав суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved