Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

12 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 63862 грн. 84 коп. Обгрунтував позивач свій позов тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, однак в день звільнення з роботи відповідач не провів з ним повного розрахунку, як це передбачено статтею 116 КЗпП України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. У судове засідання позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Позивач перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с 6-10). На підставі наказу № 16/к від 12 лютого 2019 року позивач звільнений з роботи з 13 лютого 2019 року у зв`язку зі скороченням штату, чисельності працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с 11). З копії розрахункового листка за лютий 2020 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» перед позивачем становить 63862 грн. 84 коп. (а.с 12). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Згідно зі статтею 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved