Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

12.09.2019 [PERSON] звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] в якій вона просить надати дозвіл дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом із матір`ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Батьком дитини є відповідач - [PERSON] з часу припинення шлюбних відносин відповідач участі у вихованні дитини не приймав, розвитком не цікавиться, матеріальну допомогу дитині не надає, участі у вихованні дитини не бере. Позивач з донькою проживають на тимчасово непідконтрольній території в м. Перевальськ, позивач має намір виїхати з дитиною на підконтрольну українській владі територію та в подальшому за кордон. Відповідач [PERSON] відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без пояснення будь-яких причин цього. Вважає що така відмова пов`язана з їх неприязними стосунками. На підставі викладеного позивач просить суд надати їй дозвіл для оформлення документів для виїзду за кордон та надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі державного кордону України у супроводі матері, без згоди та супроводу батька. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, у позові просила суд слухати справу за її відсутність . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] про надання дозволу на виїзд їх дитини та виготовлення проїзного документу, та просить суд розглянути справу у його відсутність. Враховуючи положення ч.3 ст.200 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження, оскільки відповідач позов визнає. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. 11.06.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Лиманської сільської ради Старобільського району Луганської області, актовий запис № 04. Згідно копії свідоцтва про народження, [INFO] народилась [PERSON] , її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , свідоцтво видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Старобільському району та м. Брянка головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 261. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, свідоцтвом про народження. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як вбачається з позову малолітня [PERSON] на даний час проживає разом з позивачем в м. Перевальськ, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. Батько дитини ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за межі України. Тобто через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за межі України, позивач не має можливості оформити необхідні документи для виїзду разом з дитиною за межі України з метою забезпечення дитині належного рівня проживання. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням як найвищих інтересів дитини суд, вважає, можливим задовольнити позов [PERSON] про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон та виготовлення проїзного документу без згоди батька. На підставі ст. 313 ЦК України, ст. 150 СК України, ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: approved