Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

11 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису посилаючись на те, що вона перебуває з 29 липня 2017 року і до теперішнього часу у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Протягом сімейн ого життя, [PERSON] систематично з листопада 2017 року застосовував до неї фізичне, економічне та психологічне насилля, часто в присутності малолітнього сина. Такі прояви агресії призвели до психологічної травми малолітнього [PERSON], який останнім часом став нервовим, погано спить, втратив апетит та має пригнічений настрій, він постійно висловлює свої побоювання щодо поведінки батька, часто плаче. [PERSON] вживає наркотичні засоби. 31 січня 2019 року о 20-00 год. внаслідок безпідставної агресії з боку [PERSON], вона зазнала фізичного насильства. Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта №393 від 04.02.2019 року [PERSON] отримала травми у вигляді синців на обличчі, верхніх кінцівок, саден на тильній поверхні правої кисті. На сьогоднішній день вона разом з дитиною проживають разом з матір'ю. [PERSON] утримує у себе її особисті речі. Наразі, [PERSON] продовжує вчиняти психологічне насильство шляхом телефонних погроз, у яких обіцяє нанести тілесні ушкодження, відібрати у неї дитину. [PERSON] систематично, протягом тривалого часу вчиняє фізичне насильство в сім'ї. Просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити йому тимчасові обмеження та покласти на нього певні обов'язки вказані у заяві. Заявниці та її адвокат Полтавець Т.О. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заяви дружини. Представник зацікавленої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Встановлено, що з 29 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.9), від якого 15 серпня 2017 року народилася дитина [PERSON] (а.с.10). Встановлено, що 31 січня 2019 року о 20-00 год. внаслідок безпідставної агресії з боку [PERSON], [PERSON] зазнала фізичного насильства. Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта №393 від 04 лютого 2019 року [PERSON] отримала травми у вигляді синців на обличчі, верхніх кінцівок, саден на тильній поверхні правої кисті (а.с.11,12). Разом з тим, судом встановлено, що з моменту звернення заявниці до суду, її чоловік [PERSON] продовжив вчинення насильницьких дій відносно своєї дружини, застосувавши до неї насильницькі дії психологічного характеру. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство стосовно своєї дружини [PERSON] Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч.ч. 3.4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому необхідно видати обмежувальний припис стосовно нього шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial