Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

12.07.2016 [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалася на те, що між [PERSON], [INFO], та відповідачем [PERSON], [INFO], 19 липня 1997 року було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін є дитина: [PERSON], 06.05.1999. Шлюбні відносини сторін фактично припинилися у звязку із тим, що у сторін повністю різні погляди на життя і побут, відсутнє взаєморозуміння, повага. Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не надходило. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами справи заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 19 липня 1997 року між сторонами [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, який зареєстровано Пролетарським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, про що складно відповідний актовий запис за № 259 від 19.07.1997. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається Відповідно до ч. 2 ст. 54 СК України усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї. А відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що між сторонами у справі фактично припинилися шлюбні відносини, оскільки позивач не має вільної згоди на перебування у шлюбі, відповідач та позивач не мають можливості спільно вирішувати найважливіші питання сімї, позивач та відповідач не виконують зобовязання щодо спільної побудови сімейних відносин між собою. У сторін відсутні почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Відповідно до ст. ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України врегульовано, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. А статтею 112 СК України встановлено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, відповідно до яких суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами та подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. На підставі ст. ст. 104,105, 110-112 СК України, ст.ст. 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України

Outcome: approved