Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

12.03.2021 позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити їй, [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення та надання ключів від замка вхідних дверей. В обґрунтування позову вказує на те, що 15.05.1982 зареєструвала свій шлюб з відповідачем в відділі ЗАГС Самбірського міськвиконкому Львівської області. Спільних дітей у них не має і не було. Однак, сімейне життя у них не склалось, і після 38 років сімейного життя, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 19.03.2020 їх шлюб було розірвано. За період подружнього життя нею разом з відповідачем набуто нерухоме майно, що належить їм обом на праві спільної сумісної власності - квартира [ADDRESS] , загальною площею 72. 9 кв.м. Квартира була ними приватизована, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і вони там зареєстровані. У кожного з них були ключі від даної квартири, однак після розірвання шлюбу відповідач забрав її ключі (фактично викрав, відсутність ключів вона виявили коли зібралась їхати в м. Дрогобич), чим позбавив її права користування власністю. На її вимоги повернути ключі, відповідач категорично відмовляється. Дана квартира повністю обставлена новими речами для проживання, які фактично не були у їхньому постійному користуванні, оскільки більше часу проживали в селі. Не виключено, що відповідач може скористатись даною ситуацією, щоб вивести речі з квартири. По факту позбавлення її права, як власника користуватись своїм майном ( квартирою ) вона звернулась зі скаргою в Дрогобицьке відділення поліції Головного Управління Національної поліції Львівської області, на що їй була надана відповідь від 10.12.2020р. за № 15836/44/01, де вказано, що в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються в порядку цивільного судочинства, а в зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, то по даному факту перевірку припинено. На сьогоднішній день по вині відповідача вона позбавлена права постійного місця проживання та вимушена проживати в квартирі сина в м. Новий Калинів Самбірського району Львівської області. Сам відповідач проживає в с. Воля Блажівська Самбірського району Львівської області, де знаходиться їхня спільна дача. 11.05.2021 [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує на те, що після розірвання шлюбу з [PERSON] спільне проживання в одному житлі є неможливим. З 2016 року відповідачка у спірній квартирі не проживає, що підтверджується актами обстеження фактичного не проживання, складеними ОСББ «Соломія-2016». У житловій квартирі відсутнє будь-яке майно нележне відповідачу, квартирою вона зовсім не цікавиться, не несе витрат на утримання житла. Він повинен сплачувати додаткові кошти за житлово-комунальні послуги по вказаній квартирі з урахуванням реєстрації відповідача та не може оформити субсидію, а тому просить визнати її такою, що втратила право користування житловою квартирою [ADDRESS] . 24.05.2021 від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов. Позову не визнає, оскільки є співвласником спірної квартири та на даний час їй чиняться перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою. Позивач за первісним позовом та її представник - адвокат Борода В.Ф. позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті і змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позов просили задоволити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити через безпідставність. Відповідач за первісним позовом та його представник адвокат Шулак О.І. у первісному позові просили відмовити, оскільки вважають, що позивачка [PERSON] у спірній квартирі не проживає тривалий час, а тому втратила право користування нею. Після розірвання шлюбу вони погодили, що позивачка залишиться проживати в м. Калинів у квартирі, яку він, [PERSON] подарував її сину. Просить задоволити зустрічний позов, а в задоволенні первісного позову відмовити. Суд, вислухавши вступне слово сторін, перевіривши матеріли справи, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що первісний позов слід задоволити, а в зустрічному позові слід відмовити. Як вбачається з рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.03.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру від 10.01.2003, виданого Комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на членам його сім`ї: [PERSON] . У\~статті 41 Конституції України\~встановлено, що право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ч.1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, яким власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР). Відповідно до Акту обстеження квартири [ADDRESS] від 01.04.2021, складеного ОСББ «Соломія-2016» [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає за даною адресою з 2016 року. Позивач стверджує, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, оскільки не надає їй ключів від квартири та не впускає її до неї. У зв`язку з цим вона зверталась до правоохоронних органів для того, щоб усунути порушення свого права власності. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем [PERSON] надано достатньо доказів вчинення перешкод у користуванні квартирою відповідачем, крім цього відповідач [PERSON] підтвердив у судовому засіданні, що ключів від вхідних дверей у останньої немає, оскільки вважає себе одноосібним власником спірної квартири, тому за таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову і відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки відсутність позивача [PERSON] за спірною адресою зумовлене вчиненням перешкод з боку відповідача [PERSON] . У зв`язку з тим, що позивачем було сплачено судовий збір, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved