Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

12.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові зазначала, що з 16.03.2001 року по 22.11.2011 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Дітьми не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, розвитком життя, навчанням, здоров'ям дітей не цікавиться, не забезпечує необхідний медичний догляд, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей. Крім того має велику заборгованість по сплаті аліментів. Посилаючись на наведені обставини, положення ст.164 СК України, [PERSON] просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно синів [PERSON], [PERSON]. У судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Стверджував про злісне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків. Зазначав, що відповідач не відвідує дітей, не телефонує їм, не цікавиться їх життям, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, має заборгованість по сплаті аліментів. Крім того, вимагає гроші від позивача за надання дозволу виїхати з дітьми за кордон на відпочинок. Посилаючись на те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, просив про задоволення позовних вимог, оскільки це в повній мірі буде відповідати інтересам дітей. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав. Пояснив, що дійсно з травня 2013 року з дітьми не спілкується, оскільки не має можливості. Позивач разом з дітьми виїхала проживати до м. Одеси, адресу проживання йому не повідомила, номери телефонів синів змінила. На теперішній час [PERSON], маючи тісні стосунки з іноземним громадянином, має намір вивезти дітей за кордон, в зв'язку з чим намагається позбавити його батьківських прав. Не заперечував, що з 2013 року, в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем аліменти на утримання дітей не сплачує, має заборгованість. Стверджував, що сумує за дітьми, бажає зустрічатися і спілкуватися з ними. Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважала за не доцільне позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до [PERSON], [PERSON], оскільки це буде суперечити інтересам дітей. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, пояснення свідків, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до наступного. Статтею ст.150 Сімейного Кодексу України, передбачені обов'язки батьків щодо виховання і розвитку дитини. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Такими обставинами є факти, якщо батьки : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, і питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. дитини, За правилами ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2001 року. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.11.2011 року їх шлюб розірвано. З 2013 року відповідач проживає окремо. Від шлюбу [PERSON] і [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14.08.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання синів у розмірі 500 грн. на кожного щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На теперішній час діти мешкають разом з матір'ю у м. Іллічівськ Одеської області, де створені належні умови для проживання дітей. Відповідач не приймає участі у їх вихованні, не спілкується з ними, має заборгованість по аліментам. Згідно довідки державного виконавця Заводського відділу ДВС ММУЮ від 16.12.2015року, станом на 16.12.2015 рік заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 27000,00 грн. Відповідно довідки директора Іллічівської загальноосвітньої школи з профільним навчанням 1-3 ступенів №7, від 03.02.2015 року, [PERSON] одна виховує синів [PERSON] і [PERSON]. Батько [PERSON] до школи не з'являється, не відвідує батьківські збори, не спілкується із вчителями школи. Водночас, судом встановлено, що [PERSON] жодного разу не попереджався про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дітей. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 10.06.2015 року, після розлучення [PERSON] та [PERSON] діти проживають разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Батько [PERSON] вихованням та утримання дітей не займається, має заборгованість по сплаті аліментів. Водночас, у бесіді зі спеціалістами служби у справах дітей пояснив, що аліменти не сплачував у зв'язку з тимчасовими матеріальними проблемами, має бажання приймати участь у житті дітей. Під час спілкування з дітьми встановлено, що батько з ними не спілкується, не вітає зі святами, не цікавиться їх успіхами у навчанні. Діти мають на батька образу, але прагнуть до спілкування з ним. Враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON], [PERSON] Відповідно до довідки Миколаївської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №19 від 25.05.2015 року [PERSON] навчався в школі у 2011-2012 навчальному році. Батько - [PERSON] приймав участь у вихованні сина, відвідував батьківські збори та виховні заходи. Відповідно довідки ленінського РЦЗ (м. Миколаїв), [PERSON] перебуває на обліку як безробітний з 13.02.2013 року. Після розірвання сторонами шлюбу, у 2012-2014 роках, [PERSON] перераховував [PERSON] грошові суми, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій. Крім того, 25.12.2015 року відповідачем сплачено 100 грн. аліментів. Такі дії відповідача свідчать, про небайдуже ставлення до виховання дітей. Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для самої дитини (ст.166 СК України), що позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, враховуючи що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а також характер його поведінки та бажання змінити відносини з дітьми, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити та попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Суд вважає, що таке вирішення спору між сторонами надасть можливість відповідачу усунути його негативні наслідки у взаємовідносинах з дітьми та буде дійсно сприяти захисту їх інтересів.

Outcome: dismissed