Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

11.12.2019 [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом з позовною вимогою: стягнути з Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця НААН України на її користь невиплачений середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.03.2016р. по день прийняття рішення за поданим позовом з нарахуванням індексації на всю суму заборгованості (а.с.1-5). В обґрунтування позову зазначила наступне. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2017 року, було частково задоволено її позов до відповідача та поновлено на роботі на посаді провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин імені М. В. Зубця Національної академії аграрних наук України. Стягнуто з Інституту розведення і генетики тварин імені М. В. Зубця Національної академії аграрних наук України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9746,93 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказує, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2017 року рішення суду Також зазначила, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 17 травня 2017року було роз`яснено рішення суду щодо дати поновлення на роботі, а саме: з 01.12.2015. Також вказала, що матеріали справи були передані за вимогою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, де знаходились до березня 2018 року, а 06 березня 2018 року справу було передано до Верховного Суду, який прийняв Постанову від 19.12.2018 про залишення касаційної скарги Інституту розведення і генетики тварин імені М. В. Зубця Національної академії аграрних наук України без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2017 року залишено без змін. Зазначила, що заява про видачу виконавчого листа була нею подана 10.01.2019 та, оскільки матеріали справи довготривалий період знаходились в судових інстанціях, тому виконавчий лист № 2/359/658/2016 (справа №359/107/16-ц) щодо її поновлення на роботі з 01.12.2015 позивач отримала 06.06.2019. Також вказала, що відповідачем тривалий час не виконувалося рішення Апеляційного суду м.Києва від 14.02.2017 про поновлення її на роботі, тому 28.11.2019 вона звернулася у Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, де було відкрито виконавче провадження ВП №607442586. Однак, відповідач і надалі не виконує рішення суду про її поновлення на роботі. Зазначає, що рішення про поновлення на роботі підлягало негайному виконанню, невиконання судового рішення відповідачем є підставою для відповідальності, встановленої ст. 236 КЗпП України та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Також вказує, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. При цьому зазначила, що оскільки вона не була допущена до роботи, тому заробіток за останні 2 місяці в неї відсутній, а тому відповідно до п.4 Порядку розрахунок середнього заробітку їй має бути проведений, виходячи з посадового окладу (ставки). Вважає, що відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», середній заробіток підлягає індексації. В подальшому 12.01.2021 позивачем було подано до суду розрахунок середнього заробітку (а.с.159-160), відповідно до якого вказала, що згідно з «Порядком обчислення середньої заробітної плати» з урахуванням змін, внесених 09.12.2020, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду. Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. При цьому, якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду. З урахуванням цих змін, позивачем розраховано, що кількість днів прострочення (невиконання рішення суду) становить з 11.03.2016 по 12.11.2020 - 1182 робочі дні. Заробітна плата на 01.01.2021 (час проведення розрахунку) становить 6000 гривень, а тому сума компенсації становить 342000 гривень, при цьому кількість днів прострочення вона порахувала у місяцях: 2016 рік -204 дні (10 місяців), 2017 - 248 днів (12 місяців), 2018 рік - 250 днів (12 місяців), 2019 рік - 250 днів (12 місяців), 2020 рік - 230 днів (11 місяців), всього 57 місяців; 57 місяців х 6000 гривень = 342000 гривень. Ухвалою судді від 12 грудня 2019 року (а.с.31) було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. 28.01.2020 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с.35-37), за змістом якого відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає повністю з наступних підстав. Зокрема, стверджують, що рішення Бориспільського міськрайонного суду від 11.03.2016 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.02.2017 року та постановою Верховного Суду від 19.12.2018, було виконане Інститутом щодо поновлення позивача на роботі у порядку допущеного судом першої інстанції негайного виконання згідно виконавчого листа № 2/359/658, виданого. Бориспільським міськрайонним судом Київської області 23.03.2016 року, заяви [PERSON] від 24.03.2016 року про відкриття виконавчого провадження до Відділу державної виконавчої служби Бориспільського МРУЮ, постанови головного державного виконавця ВДВС БМРУЮ про відкриття виконавчого провадження ВП №50621083 від 25.03.2016 року, наказу Інституту від 29 березня 2016 року № 32-К «З особового складу» про поновлення [PERSON] на роботі в Інституті, постанови головного державного виконавця ВДВС БМРУЮ про закінчення виконавчого провадження ВП №50621083 від 29.03.2016 року та інформації про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень №50621083, ідентифікатор доступу ЗГД09А4Е98Д1, про закриття виконавчого провадження про поновлення [PERSON] на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»: фактичне повне виконання рішення (в редакції закону, що діяв на момент виконання рішення суду). В частині сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу рішення Бориспільського міськрайонного суду від 11.03.2016 року було виконане в порядку здійснення безспірного списання боргу 07.03.2019 року на підставі виконавчого листа №2/359/658/2016, 359/107/16-ц, виданого Бориспільським міськрайонним судом від 05.03.2019 року. З урахуванням викладеного, зазначили, що станом на дату звернення [PERSON] до суду (11 грудня 2019 року), всі зобов`язання присуджені Інституту згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду від 11.03.2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.02.2017 року та постановою Верховного Суду від 19.12.2018 року, були виконані належним чином та в повному обсязі. Звертають увагу, що позивач умисно не вказує, що судове рішення про її поновлення на роботі виконане ще 29.03.2016 року на підставі її ж заяви про відкриття виконавчого провадження від 24.03.2016 року та доданого нею до цієї заяви виконавчого листа від 23.03.2016 року. Стверджують, що подання до суду завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та свідчать про зловживання позивачем процесуальними правами, що є неприпустимим. З урахуванням викладеного вважають, що є всі підстави для відмови позивачу у задоволенні надуманого безпідставного позову у спорі, який має очевидно штучний характер, метою якого є намагання позивача шляхом введення суду в оману неправдивим шляхом нажитися за рахунок державної бюджетної неприбуткової наукової установи, якою є Інститут, використовуючи для цього саме суд. 05.02.2020 позивачем було подано заперечення на відзив, яке які було повернуто позивачу ухвалою від 22.06.2020 (а.с.55-56, 72-74, 88-89) 13.02.2020 позивачем до суду було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, а також додаток до розрахунку до поданої позовної заяви від 21.02.2020, які були повернуті позивачу ухвалою від 22.06.2020 (а.с.50-51,65-68, 72-74, 88-89) 22.06.2020 ухвалою суду було задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувано з Інституту розведення і генетики тварин ім.М.В.Зубця НААН України, інформацію про розмір (зміну розміру) посадового окладу юрисконсульту за період з 11 березня 2016 року (а.с.90-92-93). 15.01.2021 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання було задоволено клопотання представника відповідача щодо долучення письмових доказів (а.с.165-166,185), за змістом якого відповідач зазначив, що в грудні 2020 року до Президента Національної академії аграрних наук України академіка Гадзала Я.М. надійшло звернення позивача [PERSON] , в якому вона скаржиться на свавілля роботодавця в особі Інституту розведення і генетики тварин імені М.В.Зубця, та що 05.01.2021 була проведена перевірка викладених [PERSON] у зверненні обставин згідно листа НААН від 24.12.2020. Зазначено, що в результаті перевірки в архіві Інституту були виявлені накази 11-к від 15.02.2017 року та 15-к від 28.02.2017 року. Також вказують, що Наказ 11-к від 15.02.2017 року був виданий на виконання ухвали апеляційного суду Київської області від 14.02.2017, яким залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2016 у справі №359/107/16-ц, та що даним наказом було скасовано пункт 1 наказу №86-к від 1 грудня 2015 року «Про звільнення [PERSON] та поновлення на роботі [PERSON] » щодо звільнення [PERSON] та поновлено [PERSON] на попередній роботі на посаді провідного юрисконсульта у складі структурного підрозділу сектор з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин імені М.В.Зубця, а також виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9746,93грн. згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2016. Наказ №15-к від 28.02.2017 було видано у зв`язку з нез`явленням на роботі поновленого згідно з рішенням суду працівникам, та упинено дію п.п.3,4 наказу №11-к від 15 лютого 2017 року до з`явлення поновленого працівника на роботі. Зазначені накази, а також табель обліку робочого часу [PERSON] за лютий 2017 року були виявлені в результаті вищевказаної перевірки 05.01.2021. 15.01.2021 від позивача надійшли заперечення на подані відповідачем докази до справи (а.с.175-176), відповідно до яких позивач зазначила, що вперше почула про існування наданих відповідачем наказів №11-к від 15.02.2017 та №15-к від 28.02.2017, з якими вона абсолютно не згодна. Звертає увагу, що в наказі 11-к від 15.02.2017р. п.2 вказано, що вона нібито поновлюється на роботі з 01.12.2015р., проте дата поновлення (01.12.2015р.) ні в рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ні в Ухвалі Апеляційного суду Київської області від 14.02.2017р. не відображена. Для уточнення дати поновлення 03.03.2017р. вона подавала до суду заяву про роз`яснення рішення саме щодо дати поновлення. Лише 17.05.2017 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області було уточнено дату її поновлення - 01.12.2015р. Зазначає, що викликає сумнів і автентичність підпису директора, оскільки підпис в наказах про звільнення та в наданих наказах суттєво відрізняються. Звертає увагу щодо виплати середнього заробітку в розмірі 9746,93 грн., що ця сума підлягає перерахунку добровільно з моменту вступу рішення в законну силу і немає сенсу зупиняти виконання, якщо ці зобов`язання мають бути виконані. Вказана сума 9746,93 грн. стягнена в примусовому порядку лише 05.03.2019р. через Бориспільське УДКС України Київської області. Зазначає, що при поновленні працівника на роботі за рішенням суду трудовим законодавством передбачена відповідна процедура, зокрема підпис працівника про ознайомлення з наказом, проте її підпису в наданих наказах немає, вважає, що таких наказів не було, як і табелю обліку робочого часу, що це умисна фальсифікація для свідомого заплутування суду. Також вказує, що добровільно виконувати рішення суддів всіх інстанцій (тривалість яких з 11.03.2016р. по 24.09.2020р.) відповідач не мав наміру, тому 28.11.2019р. було відкрито примусове виконавче провадження, яке завершилось 19.11.2020р.. Офіційно позивач приступила до роботи 12.11.2020 після отриманого нею через поштове відправлення №083200009051 наказів №56-к від 02.11.2020р. та №57-к від 02.11.2020р.. Про фальсифікацію доказів свідчать також та обставина, що в даній установі в період з 01.12.2016р по даний час є тільки одна посада провідного юрисконсульта, тому в фейковому наказі № 11к від 15.02.2017р не може одночасно бути поновлено два юриста (скасувати звільнення [PERSON] і залишити поновленого раніше [PERSON] ), а також, що судові розгляди проводились 5 років, і не на жодному із них не було наданого такого вагомого доказу. У судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги та викладені нею в позовній заяві, а також поданих до суду розрахунку та запереченнях обставини, просила стягнути з відповідача на свою користь розраховану суму середнього заробітку. Представники відповідача в судовому засіданні, кожний окремо, заперечували проти позову з підстав, викладених у відзиві та просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема, вважали, що рішення суду про поновлення позивача на роботі було виконано відповідачем, в тому числі сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року частково задоволено позов [PERSON] , позивача у даній справі, до Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. Національної академії аграрних наук України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (а.с. 119-123). Вказаним судовим рішенням поновлено [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. Національної академії аграрних наук України. Стягнуто з Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. Національної академії аграрних наук України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9746, 93 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. Національної академії аграрних наук України. 23 березня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист №359/107/16-ц, №2/359/658/2016 про поновлення [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. Національної академії аграрних наук України - для негайного виконання рішення суду в цій частині (а.с.38). 25 березня 2016 року за заявою позивача [PERSON] головним державним виконавцем ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50621083 (а.с. 39,40). Наказом директора Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. НААНУ №32-К від 29 березня 2016 року «З особового складу» [PERSON] було поновлено на посаді провідного юрисконсульта (а.с.41). Постановою головного державного виконавця ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції від 29 березня 2016 року закінчено виконавче провадження (ВП 50621083) на підставі п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону від 12.04.1999 року, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 39). Також встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] .. Наказом директора Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. НААНУ №58-К від 04 липня 2016 року [PERSON] була звільнена з роботи на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 14.06.2016 року (а.с.57,145). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду. Зазначені обставини були неодноразово предметом судового розгляду, зокрема встановлені постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі за апеляційною скаргою Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця Національної академії аграрних наук України на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року у справі за заявою Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця Національної академії аграрних наук України про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа - [PERSON] (а.с.141-144). Сторонами ці обставини не оспорюються. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2017 року вищевказане рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року про поновлення [PERSON] на роботі залишено без змін (а.с.124-127). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2017 року було частково задоволено клопотання позивача [PERSON] про роз`яснення рішення суду, роз`яснено, що [PERSON] належить поновити на посаді провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. Національної академії аграрних наук України з 01 грудня 2015 року (а.с.15-17). Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2017 року залишено без змін (а.с.128-135). 06 червня 2019 року за заявою [PERSON] від 10 січня 2019 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 14.02.2017 року та рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року було видано виконавчий лист №2/359/658/2016, №359/107/16-ц, відповідно до якого вказано: поновити [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. Національної академії аграрних наук України з 01 грудня 2015 року. Рішення суду набрало законної сили 14 лютого 2017 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 14 лютого 2020 року (а.с.26,27). З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Маркульчак В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №60742586) про поновлення [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. Національної академії аграрних наук України з 01 грудня 2015 року, що відповідає резолютивній частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року (а.с.29). З постанови Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року (а.с.141-144) встановлено, що в грудні 2019 року заявник Інститут розведення і генетики тварин ім. М.В. Зубця НААНУ звернувся до суду з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа №2/359/658/2016, №359/107/16-ц, виданого 06 червня 2019 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про поновлення [PERSON] на роботі в Інституті розведення і генетики тварин ім. М.В. Зубця НААНУ на посаді провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства, і ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено, а також, що Апеляційний суд Київської області залишив апеляційну скаргу Інституту розведення і генетики тварин ім. М.В. Зубця Національної академії наук України без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року - залишив без змін. При цьому судом апеляційної інстанції зазначено: оскільки рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року, яке підлягає обов`язковому виконанню згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, залишилось не виконаним у зв`язку з його скасуванням судом апеляційної інстанції 14.06.2016 року, права [PERSON] , встановлені зазначеним судовим рішенням, не відновлені. Тому судом правомірно 06 червня 2019 року видано виконавчий лист №2/359/658/2016, №359/107/16-ц про поновлення [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта сектору з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. Національної академії аграрних наук України з 01 грудня 2015 року(а.с.141-144). За висновком суду апеляційної інстанції, у зв`язку з тим, що рішення Бориспільського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року було помилково скасовано, внаслідок чого позивача було звільнено з роботи, судове рішення про поновлення [PERSON] на роботі, яке набрало законної сили 14 лютого 2017 року, залишається не виконаним (а.с.141-144). В ході даного судового розгляду встановлено, що 02 листопада 2020 року директором Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. НААНУ видано наказ №56-К «Про поновлення на роботі гр. [PERSON] », яким позивача [PERSON] було поновлено на посаді провідного юрисконсульта з 1 грудня 2015 року з посадовим окладом (10т.р.) згідно штатного розпису, надбавкою за складність і напруженість роботи 30% посадового окладу. Підстава: рішення Бориспільського міськрайонного суду від 11.03.2016 справа №359/107/16-ц, провадження №2/359/658/2016 (а.с.178). В цей же день 02 листопада 2020 року відповідачем видано наказ «Про робоче місце провідного юрисконсульта [PERSON]» (а.с.179). З обома наказами, як стверджує позивач, та як вбачається зі змісту поданих нею копій наказів, вона була ознайомлена 12 листопада 2020 року згідно отриманого особисто рекомендованого листа №0832100009051 (а.с.178-179, 180). Як вбачається зі змісту копії заяви [PERSON] від 18.11.2020, яка була зареєстрована в цей же день у Бориспільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), позивач повідомила про своє поновлення на роботі наказом №56-к від 02.11.2020, а також, що вона приступила до роботи 12.11.2020, та просила закрити виконавче провадження №60742586 на підставі п.9 ст.39 (а.с.181). Суд звертає увагу, що в частині стягнутого за вищевказаним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.03.2016 року середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 9746 гривень 93 копійки (а.с.119-123), сторонами визнано, що рішення суду було виконано, про що також свідчить повідомлення Бориспільського управління Державної казначейської служби України Київської області від 05.03.2019 №03-10/177 (а.с.183). На підставі вищевказаних досліджених судом письмових доказів встановлено, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року, залишене в силі ухвалою Апеляційного суду київської області від 14 лютого 2017 року та постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року було відповідачем виконано 12 листопада 2020 року, з моменту фактичного поновлення позивача на роботі. Щодо наданих 11.01.2021 до суду представником відповідача наказів директора Інституту розведення і генетики тварин ім. Зубця М.В. НААНУ Гладій М.В, а саме: наказу №11-к від 15.02.2017 року, яким було скасовано пункт 1 наказу №86-к від 1 грудня 2015 року «Про звільнення [PERSON] та поновлення на роботі [PERSON] » відносно звільнення [PERSON] та поновлено [PERSON] на попередній роботі на посаді провідного юрисконсульта у складі структурного підрозділу сектор з кадрової роботи правового забезпечення та діловодства Інституту розведення і генетики тварин імені М.В.Зубця НААН з 1 грудня 2015 року (а.с.168), та наказу №15-к від 28.02.2017 року, яким зупинено дію п.п.3 та4 наказу №11-к від 15 лютого 2017 року (щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 9746,93грн. та внесення змін до штатного розпису) до з`явлення поновленого працівника ( [PERSON] ) на роботі (а.с.170), а також табелю обліку використаного робочого часу за лютий 2017 року щодо відсутності [PERSON] на роботі з 15 по 28 лютого 2017 року (а.с.172) - суд зазначає, що доказів ознайомлення позивача з цими наказами та фактичного допущення позивача до роботи надані суду документи не містять. Крім того, звертаючись до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в грудні 2019 року, відповідач жодним чином не мотивував це тим, що позивач була поновлена на роботі з 15 лютого 2017 року, тобто безпосередньо після постановлення Апеляційним судом Київської області ухвали від 14 лютого 2017 року, яким рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року про поновлення позивача [PERSON] на роботі було залишено в силі. Отже, якщо такі накази і приймались відповідачем, вони не жодним чином не спростовують вищенаведених висновків суду про те, що позивача було фактично допущено до роботи 12 листопада 2020 року. Відповідно до вимог ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Судом встановлено, що відповідач допустив затримку виконання рішення суду, а саме: - наказом №32-К від 29 березня 2016 року поновив [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта; - наказом №58-К від 04 липня 2016 року звільнив [PERSON] (у зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції); - наказом №56-К від 02 листопада 2020 року поновив позивача на посаді, який був вручений позивачу 12.11.2020 року. З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, який допустив затримку у виконанні рішення про поновлення на роботі відповідно до вимог ст.236 КЗпП України має сплатити середній заробіток за час затримки. При цьому, для проведення розрахунку, слід враховувати, що затримка у виконанні рішення суду тривала: з 11 березня 2016 року (день ухвалення рішення суду першої інстанції про поновлення на роботі) до 29 березня 2016 року (до дня, коли був виданий наказ про поновлення на роботі [PERSON] ), та з 04 липня 2016 року (дня звільненні позивача у зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції апеляційним судом) до поновлення позивача на роботі 12.11.2020. Строк з 11.03.2016 по 04.07.2016 не підлягає зарахуванню до даного строку, оскільки в цей період позивач відбувалось фактичне виконання рішення - позивач була поновлена на посаді та перебувала з відповідачем у трудових відносинах. Щодо проведеного позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, слід уточнити, що з урахуванням вищенаведених встановлених фактичних обставин справи та висновків суду, така затримка тривала 1110 робочих днів: -2016 - 140 робочих днів, в т.ч.: березень -12, липень -20, серпень -22, вересень -22, жовтень - 20, листопада -22, грудень -22, -2017 - 248 робочих днів, -2018 - 250 робочих днів, -219- 250 робочих днів, -2020 -222 робочих днів, в т.ч. січень-21, лютий-20, березень -21, квітень -21, травень -19, червень - 20, липень -23, серпень -20, вересень -22, жовтень -21, листопад -8. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2016 року встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати за останні два місяці, які передували звільненню [PERSON] з роботи становить 140 гривень 15 копійок (а.с.119-123) і в цій частині рішення суду набрало законної сили. Враховуючи вищенаведені вимоги ч.4 ст.82 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню. Доводи позивача, що розрахунок середнього заробітку їй має проводитись із розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 01.01.2021 (6000 гривень) відповідно до п.4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (в редакції Постанови КМУ №1213 від 09.12.2020 (надалі -Порядок), є помилковими, оскільки в даному випадку середній заробіток за час затримки виконання рішення суду має розрахуватись відповідно до п.8 Порядку. Так, згідно з підпунктом «з» п.1 Порядку, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду; Пункт 2 Порядку, чітко визначає, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. В даному випадку такою подією є звільнення позивача з роботи, що мало місце в грудні 2016 року та наступне поновлення на роботі. Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Натомість п.4 Порядку (абзаци 20-22) визначає порядок розрахунку середньої плати з посадового окладу або мінімальної заробітної плати, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати. В даному випадку таким розрахунковим періодом є останні два місяці роботи перед звільненням позивача, і розмір середньоденної заробітної плати, з якої має розраховуватись середній заробіток, встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили та становить140 гривень 15 копійок (а.с.119-123). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача становить 155566 гривень 50 копійок: 140,15грн. (середньоденна заробітна плата) х 1110 днів (кількість днів прострочення)= 155566 грн.50коп. Що стосується позовних вимог про стягнення невиплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з нарахуванням індексації на всю суму заборгованості, про що позивач зазначала при зверненні з позовом до суду, проте в подальшому подала розрахунок, відповідно до якого розрахунок середнього заробітку зробила з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2021, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. №1078). Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці найманих працівників, грошове забезпечення військовослужбовців, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. Відповідно до вимог п. 3 даного Порядку, до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати. Отже, вимога про нарахування індексації середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, не може бути задоволена, оскільки така виплата носить разовий характер і законодавчо не віднесена до об`єктів виплат, що підлягають індексації Відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України та ст.ст.4,5,6 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, на користь держави слід стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1555 гривень 67 копійок (1% від суми задоволених вимог майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - 155566,50грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial