Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

11.04.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем., який зареєстровано 05.08.1995 року в Управлінні юстиції Теректинського району службі ЗРП с. Федорівка Західно-Казахстанської області, актовий запис №7, відповідно до ст.110, 112 Сімейного кодексу України, В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя, відсутність розуміння один одного. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 2015 року, відповідач виїхав за межі України і їх шлюб є формальним. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON] , 1999 р.н., який є повнолітнім. Позивач вважає, що подальше сімейне життя між ними неможливе та суперечить їх інтересам, що має вагоме значення, просить розірвати шлюб. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з*явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в підготовче судове засідання не з*явився, подав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій проти задоволення позову в повному обсязі не заперечував, просив розірвати шлюб та розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб № [NUMBER] , 08 сервня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 05.08.1995 року в Управлінні юстиції Теректинського району службі ЗРП с. Федорівка Західно-Казахстанської області, актовий запис №7 (а.с.6). Судом встановлено, що подружжя спільного господарства та бюджету не ведуть, проживають окремо, їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved