Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

12.04.2016 року представник [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання позивача таким, що звільнений з посади директора ТОВ «Прапорщик» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 28.03.2016 року, виключення з ЄДР юридичних, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про позивача як керівника юридичної особи та відомості про нього як про особу, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, стягнення судового збору. В обґрунтування вимог позовної заяви посилається на те, що наказом №1-к від 13.05.2014 року позивача призначено директором ТОВ «Прапорщик», внесено відповідний запис до ЄДР юридичних, фізичних осіб - підприємців. 11.03.2016 року позивач надіслав на адресу відповідачів заяву про звільнення з посади директора та повідомлення про проведення загальних зборів товариства з приводу звільнення. 28.03.2016 року позивач видав наказ про складання повноважень директора. Загальні позачергові загальні збори не відбулися через відсутність кворуму для прийняття рішень, рішення про звільнення прийнято не було. Відповідачі навмисно ухиляються від прийняття рішень. Трудові права позивача є порушеними, а тому підлягають захисту в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник ТОВ «Прапорщик» в судовому засіданні визнав позов. Представник [PERSON] та [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Встановлено, що 13.05.2014 року протоколом №1 загальними зборами засновників ТОВ «Прапорщик» створено ТОВ «Прапорщик», затверджено статут товариства, призначено директором [PERSON] (а. с. 6 - копія протоколу). Товариство створено за участю [PERSON], [PERSON], [PERSON] Справжність підписів учасників товариства засвідчено приватним нотаріусом КМНО Ткаченко В.В., зареєстровано в реєстрі за №№ 1120, 1121, 1122. Державну реєстрацію товариства проведено 14.05.2014 року. Наказом ТОВ «Прапорщик» №1-к від 13.05.2014 року (а. с. 25) [PERSON] призначено на посаду директора товариства з 13.05.2014 року з правом першого підпису в банківських установах та з повноваженнями згідно статуту ТОВ «Прапорщик». Відповідно до п. 6.1 статуту, вищим органом товариства є загальні збори, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Учасники повідомляються про проведення зборів учасників персонально із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш ніж як за 30 днів до скликання зборів учасників (п. 6.5.1 статуту). До компетенції зборів учасників належить утворення та відкликання виконавчого органу, ревізійної комісії товариства та інших органів товариства (п. 6.6). Одноособовим виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю є директор (п. 6.10) (а. с. 7 - 24). 11.03.2016 року позивач надіслав на адресу відповідачів цінним листом з описом заяву про звільнення з посади директора за власним бажанням, повідомлення про проведення позачергових зборів учасників ТОВ «Прапорщик» на 11.04.2016 року о 11:00 год. за адресою місцезнаходження товариства (а. с. 27 - 39). 28.03.2016 року позивачем видано наказ №28/03 про складення повноважень директора ТОВ «Прапорщик» з 28.03.2016 року (а. с. 43). У зв'язку з відсутністю кворуму для прийняття по питанням порядку денного щодо звільнення директора [PERSON] 28.03.2016 року за власним бажанням, обрання нового директора, позачергові загальні збори учасників ТОВ «Прапорщик» від 11.04.2016 року визнано такими, що не відбулися. [PERSON] та [PERSON] не з'явилися на збори. Наведена обставина підтверджується протоколом №11/04 позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Прапорщик» та реєстром учасників (а. с. 44 - 45). Спір виник з тих підстав, що загальними зборами учасників не було прийнято рішення про звільнення позивача з посади директора ТОВ «Прапорщик», що є порушенням його трудових прав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов'язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За змістом ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Частиною 1 ст. 38 КЗпП України зазначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. За змістом положень ст. 38 КЗпП України, ст. 145 ЦК України, праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов'язок учасників товариства провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повідомив учасників товариства про розірвання трудового договору, звільнення його з посади директора за власним бажанням та неприйняття останніми рішення про звільнення позивача у порядку, визначеному Статутом товариства, а тому позивач має право на розірвання договору, згідно статті 38 КЗпП України. Проте, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач не просить розірвати трудовий договір, докази розірвання трудового договору також відсутні, а позивачем заявляється вимога про визнання його таким, що звільнений з посади директора ТОВ «Прапорщик» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 28.03.2016 року. Тобто, позивач просить визнати його звільненим за відсутності самого факту звільнення в установленому порядку. Необхідно врахувати, що ст. 36 КЗпП визначені підстави припинення трудового договору: 1) угода сторін; 2) закінчення строку; 3) призов або вступ на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 8) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 9) з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; 10) підстави, передбачені контрактом; 11) підстави, передбачені іншими законами. Позивач звертався до загальних зборів товариства з заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, проте дана заява не була розглянута і в установленому порядку трудовий договір не було розірвано, а позивач не був звільнений з посади. Для захисту своїх прав позивач повинен звертатися до суду з вимогою про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38 КЗпП, а оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, суд відмовляє у задоволенні вимоги про визнання його таким, що звільнений з посади директора. Щодо позовних вимог в частині зобов'язання здійснити відповідні дії щодо виключення відомостей про позивача як директора ТОВ «Прапорщик» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, то дані вимоги не можуть бути задоволені, оскільки в установленому порядку трудові відносини позивача не припинені. На підставі наведеного суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed