Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

12.03.2021 позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, в якому зазначив, що 12.03.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у вигляді боргової розписки, за яким [PERSON] надав [PERSON] у власність грошові кошти у сумі 200000 грн., а [PERSON] зобов`язувалася повернути вказану грошових коштів у строк до 31 грудня 2020 року. Відповідач в обумовлений вищезазначеним договором строк свої зобов`язання не виконала та не повернула кошти. Позивач просить стягнути з відповідача суму позики у сумі 200000 грн. Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 15 березня 2021 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення сторін). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повістки разом з копією позову.\~Подав до суду заяву, в якій справу просила розглядати за її відсутності та проти позову не заперечувала. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 12.03.2020 [PERSON] на виконання укладеного між сторонами договору позики отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 200000 грн. Вказану суму коштів відповідач зобов`язався повернути до 31.12.2020, про що ним власноруч складено розписку від 12.03.2020. Позивач, відповідно до договору, свої зобов`язання виконала у повному обсязі надала відповідачу позику у встановленому розмірі. Однак, відповідач по справі у визначений строк борг не повернув, тобто зобов`язання на вказаним договором не виконав. 30 березня 2021 року від відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що вона проти позову не заперечує. Судом встановлено, що відповідач не повернув [PERSON] зазначеної суми позики, а тому згідно зі ст. ст.\~526,\~530,\~1046,\~1049,1050 ЦК України\~позивач має право ставити питання про стягнення з [PERSON] суми позики. Згідно зі\~ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За вимогами ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, Пункт перший частини другої статті 11 ЦК України вказує на те, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Положеннями ст. 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові за результатами розгляду справи №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) та 2 липня 2014 року (справа №6-79цс14) виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, зважаючи на наявність укладеної між відповідачем та позивачем розписки, суд прийшов до висновку, що між сторонами 12 березня 2020 року був укладений договір позики. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами\~ст.1049\~ЦК\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~із ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти. Таким чином [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернула отримані нею в якості позики гроші, чим порушила умови договору, що в свою чергу призвело до неналежного виконання передбаченого ст. 526 ЦК України обов`язку та настання відповідних правових наслідків для позичальника. Факт невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання згідно договору позики доведено та підтверджується відповідачем. Відповідно до загального правила на кредитора (позикодавця) покладається обов`язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець, як кредитор, повинен видати позичальнику розписку в отриманні виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ. Згідно до ч.3\~ст.1049 ЦК України\~позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася. Оскільки відповідачем не доведено протилежне, суд вважає, що оригінал розписки засвідчує факт отримання грошових коштів відповідачем у справі і те, що взяте на себе зобов`язання ним виконано не було. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням вищевикладеного, розглянувши всі наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути судовий збір у сумі 908 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved