Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

10 березня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області через свого представника - адвоката Гузєва І.Г. з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач) про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в розмірі 188 920 гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що перебуваючи в трудових відносинах з ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді водія автотранспортних засобів, 25 вересня 2010 року близько 11 години 40 хвилин, з вини Відповідача, перебуваючи на перевантажувальному пункті екскаваторів ЕКГ-81, (госп. №№7,21) горизонту +85 м Петрівського кар`єру, внаслідок нещасного випадку отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Термічний опік полум`ям голови, тулуба, верхніх кінцівок ІІ-ІІІ А-Б ст., 25% поверхні тіла. Шок III ст.». та зазначені обставини підтверджуються актом , складним комісійно. В результаті отриманої травми (трудового каліцтва) позивачеві 18 травня 2011 року вперше було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40 % та встановлено 3 групу інвалідності, згодом - при черговому пересвідченні встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40 % та встановлено 3 групу інвалідності безстроково. Представник [PERSON] в позові зазначив, що внаслідок втрати працездатності позивачеві спричинено моральної шкоди, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання , виникнення труднощів з травмованим місцем. Також зазначив, що [PERSON] тривалий час відчуває фізичні страждання та біль, відчуває психологічний дискомфорт . Внаслідок зазначеного просить суд визначити компенсацію моральних страждань виходячи з глибини , характеру та тривалості виходячи з розміру 40 місячних розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020 року, що становить 188 920 грн. 12 березня 2020 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду на 09 квітня 2020 року без повідомлення (виклику) учасників справи. 09 квітня 2020 року представник відповідача надав до суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін та продовження строку для надання відзиву . Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача та здійснено перехід на розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 07 травня 2020 року о 14 год.00 хв. 04 травня 2020 року представник відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд ухвалити рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що ґрунтування вимог будується виключно на позиції представника позивача, через неможливість особистого спілкування з [PERSON] відповідач не мав змоги з`ясувати у нього особисто ступінь моральних страждань Також йдеться про те, що згідно акту Позивачем під час нещасного випадку було порушено законодавство про охорону праці, серед винних осіб а акті зазначено й інше підприємство. Розгляд справи було відкладено на підставі письмових клопотань представника відповідача у зв`язку з запровадженням карантину через спалах у світі короно вірусу на 02 червня 2020 року та 24 червня 2020 року тощо. В судове засідання [PERSON] не з`явився, його представник - адвокат Гузєв І.Г. до початку слухання справи надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ПрАТ «ЦГЗК» - М.В. Корчака до суду на розгляд справи не з`явилась також надавши письмове клопотання про розгляд справи за її відсутністю, просила розглянути справу з урахуванням позиції, викладеної у відзиві. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] дійсно тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці, в тому числі працював водієм автомобілю «БЕЛАЗ -548» та був звільнений за власним бажанням 23 вересня 2011 року. 25 вересня 2010 року об 11 годині 40 хвилин в ВАТ «ЦГЗК» гірничорудного дивізіону ТОВ «Метінвест холдінг» з [PERSON] стався нещасний випадок , що підтверджується Актом №16 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» (надалі по тексту - акт Форми Н-1), Актом Форми Н-5 «Спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками, об 11 годині 40 хвилин в ВАТ «ЦГЗК» гірничорудного дивізіону ТОВ «Метінвест холдінг». Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків, внаслідок загоряння кар`єрного самоскида, через раптовий розрив рукава високого тиску, об`єднаної гідравлічної системи кар`єрного самоскида, що спричинило викид струменю розпиленої оливи на нагріті елементи системи випуску відпрацьованих газів двигуна, від чого Позивач отримав вищезазначені тяжкі тілесні ушкодження. В Акті спеціального розслідування за формою Н-5 нещасного випадку з тяжкими наслідками,що стався з [PERSON] 25 вересня 2010 року йдеться про те, що за висновком комісії зазначений нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом . Пунктом 8 акту Форми Н-1 визначено, що до нещасного випадку з Позивачем призвела експлуатація автомобілю спеціалізованого БелАЗ-75131, 2006 року виготовлення, виробник ВАТ «Білоруський автомобільний завод», м. Жодіно, який є джерелом підвищеної небезпеки та належить Відповідачу. Відповідно до виписки із Акту МСЕК від 18 травня 2011 року позивачу первинно було встановлено 40 % відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом . Відповідно до виписки із Акту МСЕК від 03 липня 2012 року позивачу повторно було встановлено 40 % відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Відповідно до виписки із Акту МСЕК від 05 червня 2013 року позивачу повторно було встановлено 40 % відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом - безстрково. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача, що позовні вимоги ґрунтувалися зі слів представника позивача а не самим [PERSON] , оскільки повноваження представника адвоката Гузєва І.Г. належним чином підтверджені матеріалами справи, а обставини нещасного випадку та його наслідки повністю підтверджуються належними доказами. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасноговипадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд, дослідивши докази у справі дійшов висновку, що позивачу дійсно була заподіяна моральна шкода, оскільки [PERSON] відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя внаслідок чого переносить моральні страждання. Стаття 12 Закону України «Про охорону праці», встановлює, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні суми компенсації за спричинену моральну шкоду позивачу, суд враховує, що дія та бездіяльність позивача [PERSON] призвела до нещасного випадку, що зазначено в Акті спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками від 26 листопада 2010 року. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, який встановлений безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 59 999 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial