Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

11 червня 2019 року [PERSON] , заінтересована особа - управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради,звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Кругель Ковельського району та зареєстрованого в [ADDRESS] . безвісно відсутнім. Заява обґрунтована тим, що заявник останній раз спілкувався із своїм батьком - [PERSON] 04 травня 2018 року, коли той о 09 год. 00 хв. вийшов з дому і пішов на залізничний вокзал, де поїхав електропоїздом до с. Черкаси Ковельського р-ну в ліс по суницю і додому він не повернувся. Звернення до поліції, також не дали результат, щодо місця перебування його батька і по теперішній час він знаходиться у розшуку, як безвісно зникла людина, і його місцезнаходження не відоме. Заявник зазначає, що тимчасово не працює,проживає у квартирі, яка належить його зниклому батькові, а також самостійно утримує житло, сплачує необхідні комунальні платежі, а реєстрація батька за місцем його проживання порушує його право на утримання субсидії. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім має для нього відповідне юридичне значення, оскільки в такому випадку він матиме право в зв`язку з тяжким матеріальним становищем на отримання від держави субсидії по оплаті комунальних послуг. З урахуванням викладеного та з посиланням на норми ст. 43 ЦК України, ст.ст. 293,294 ЦПК України, просить визнати безвісно відсутнім [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Кругель Ковельського району з 04 травня 2018 року. Ухвалою від 14 червня 2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судовому засідання заявник [PERSON] вимоги викладені у заяві підтримав та просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява з проханням розглядати справу у його відсутності. Суд, заслухавши заявника, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч.1ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.3 ч.2ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до даних паспорта [PERSON] , [INFO] , та будинкової книги він зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається,05 травня 2018 року заявник звернувся до Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області, з заявою про зникнення [PERSON] . Про відсутність [PERSON] за місцем реєстрації свідчить долучений до матеріалів справи витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 06 травня 2018 року, в якому міститься інформація про порушення кримінального провадження 12018030110001011 за ч.1 ст. 115 КК України та про те, що 04 травня 2018 року дана особа поїхала електропоїздом до с.Черкаси Ковельського району в ліс по суниці та додому не повернулася. Крім того, з довідки Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області №56/2/23-18 від 29.05.2019 року відомо,що з 14 травня 2018 року [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Кругель Ковельського району, знаходиться у розшуку, як безвісно зникла людина, і на даний час його місцезнаходження не відоме. Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). Отже, з урахуванням сукупності вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів в сукупності, з огляду на практику Верховного Суду щодо розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою, суд дійшов висновку, що за таких обставин, коли визнання фізичної особи безвісно відсутньою необхідне заявнику для можливості реалізації її житлових прав, відомості з місця проживання [PERSON] відсутні більше року та те, що фактичне місце його перебування невідоме, заяву [PERSON] слід задовольнити. Враховуючи наявні матеріали справи та зміст заяви заінтересованої особи управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради, останнім днем отримання відомостей про місце перебування [PERSON] є травень 2018 року, відповідно, початком безвісної відсутності [PERSON] слід вважати дату - 04 травня 2018 року. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. На підставі викладеного та

Outcome: approved