Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

10 червня 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просив суд стягнути із відповідача на його користь грошові кошти за договором позики (розпискою) в сумі 2 000 (дві тисячі) грн., суму втрат від інфляції в розмірі 422 (чотириста двадцять дві) грн. 20 коп., 3% річних в розмірі 215 (двісті п`ятнадцять) грн. 40 коп., суму витрат, пов`язаних з розглядом справи 274 (двісті сімдесят чотири) грн. 37 коп. Свій позов обґрунтовував тим, що він в травні 2017 року в кафе познайомився з відповідачем [PERSON] . В подальшому вони зустрічались неодноразово в цьому кафе, розмовляли на різні теми, відповідач повідомив, що вже довгий час працює ювеліром. 21 червня 2017 року, приблизно о 9:30 год. ранку вони зустрілись в тому ж кафе і відповідач повідомив, що йому терміново до обіду потрібні гроші у сумі 2000 грн. для якоїсь підприємницької діяльності. Він пообіцяв повернути вказану суму через 3-4 доби, тобто до 25 червня 2017 року з віддякою. Позивач, повіривши відповідачу і запросивши до себе додому у присутності своїх неповнолітніх дітей, надав [PERSON] кошти в сумі 2000 грн. Через чотири доби, а саме 25 червня 2017 року у тому ж кафе відповідач повідомив, що завтра поверне кошти, проте цього не сталось. В подальшому зустрічаючись з позивачем та розмовляючи з ним по телефону, [PERSON] обіцяв, що поверне кошти на наступний день після розмови, але не повертав. Пізніше позивач дізнався, що відповідач неодноразово позичав гроші та ювелірні речі у відвідувачів кафе і не повертав їх власникам, тому зробив договір у формі розписки. 14 липня 2017 року зустрівши в тому ж кафе [PERSON] , він запропонував йому заповнити власним почерком та підписати розписку, що він і зробив в присутності продавчині кафе та 3-4 відвідувачів кафе. Після 14 липня 2017 року позивач неодноразово телефонував відповідачу з вимогою повернути гроші, проте чув тільки обіцянки про повернення коштів на наступний день. 31 липня 2017 року позивач повідомив відповідача, про те що якщо гроші не будуть повернуті до 02 серпня 2017 року, то він буде подавати позов до суду, на що останній в котре пообіцяв повернути кошти. Не отримавши свої гроші, позивач написав вимогу про повернення коштів та направив рекомендований лист поштою на адресу відповідача, який той не забрав з пошти. Після чого [PERSON] перестав кожного разу брати слухавку від позивача та реагувати на його SMS. Позивач посилався на те, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, яких він сам виховує, оскільки їх мати залишилась проживати у м. Севастополі і позбавлена батьківських прав, тому дана сума є для нього суттєвою. У лютому 2018 року позивач звернувся до Броварського відділу поліції про порушення кримінальної справи по відношенню до [PERSON] щодо заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). 14 травня 2018 року Деснянське УП ГУНП у місті Києві відмовило у порушенні кримінальної справи, оскільки дані відносини є цивільно-правовими, тому позивач був вимушений звернутись до суду. 03 липня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 07 жовтня 2020 року. 16.02.2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Митюгову А.В. було відмовлено у клопотанні про звільнення від сплати судового збору. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснення надав аналогічні змісту поданого позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вислухавши позивача, дослідивши письмові докази в справі, встановивши обставини в справі та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд встановив, що 21 червня 2017 року, позивач надав [PERSON] кошти в сумі 2000 грн., з умовою, що той віддасть їх через чотири доби, а саме 25 червня 2017 року, проте відповідач кошти не повернув. В подальшому зустрічаючись з позивачем та розмовляючи з ним по телефону, [PERSON] обіцяв, що поверне кошти на наступний день після розмови, але не повертав. 14 липня 2017 року позивач запропонував відповідачу заповнити власним почерком та підписати розписку про отримання коштів у сумі 2000 грн., що він і зробив. Позивач неодноразово телефонував відповідачу з вимогою повернути гроші, проте чув тільки обіцянки про повернення коштів на наступний день. Отже, зобов`язання згідно умов договору позики відповідач не виконав чим порушив права законні інтереси позивача, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача частково, а саме: 2 000 (дві тисячі) грн., суму втрат від інфляції в розмірі 422 (чотириста двадцять дві) грн. 20 коп., 3% річних в розмірі 215 (двісті п`ятнадцять) грн. 40 коп. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, підлягає стягненню із відповідача на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 143 від 18.02.2021 р.

Outcome: partial