Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

12 березня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди обґрунтовуючи свої вимоги тим, що батько позивача [PERSON] працював у відповідача у період з 15 березня 1991 року по 02 січня 2002 року. При його звільненні з підприємства відповідач був зобов'язаний провести із ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем, у зв'язку із чим утворилась заборгованість по заробітній платі у сумі 359 гривень 88 копійок. Окрім того позивач зазначає, що з відповідача потрібно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03 січня 2002 року по 15 січня 2017 року у сумі 28 103 гривень 04 копійок. [PERSON] вважає, що незаконними діями відповідача батькові було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 3 000 гривень, пов'язану з трудовими правовідносинами, яка виявилась у моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем законних прав та інтересів в частині своєчасного отримання винагороди за свій труд, він втратив налагоджені нормальні життєві зв'язки, стан його здоров'я погіршився, через що він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, для матеріального забезпечення себе та своєї родини. [INFO] року [PERSON] помер та після його смерті позивач прийняла спадщину, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На підставі чого просить суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду. Позивач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі (а.с.16). Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково в частині заборгованості по заробітній платі, також зазначив, про те, що згідно ухвали Донецького господарського суду № 5/174Б від 03 січня 2001 року було порушено справу про банкрутство ВАТ «Содовий завод». Постановою Донецького Господарського суду відкрито ліквідаційну процедуру з 09 квітня 2003 року. В 2014 році на сайті Міністерства юстиції України та Вищого Господарського суду України були зареєстровані оголошення про продаж майна цілісного майнового комплексу ВАТ «Содовий завод», тобто проведені торги по майну, однак через відсутність набувача торги визнані такими що не відбулися. Будь-яке збільшення суми у ліквідаційної процедури по справі № 5/174Б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» в частині застосування КЗпП України та інших нормативно-правових актів прийнятих до набрання чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть суперечити вищевказаному Закону України (ч. 2 ст. 23 розділу VII Прикінцевих положень Закону № 2343-ХІІ від 14 травня 1992 року, ч. 1 ст. 38 Закону № 4212-VI від 22 жовтня 2011 року «у банкрута не виникають ніяких додаткових зобов'язань»). У зв'язку із чим ВАТ «Содовий завод» не може визнавати індексації, компенсації та інші додаткові вимоги крім основних заборгованостей по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури рахується за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор за законом не може збільшити реєстр кредиторів, які з моменту затвердження господарським судом не змінюються. Будь-які зміни сум у ліквідаційній процедурі не передбачені. На підставі викладеного, крім дійсної заробітної плати всі інші вимоги ВАТ «Содовий завод», який знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає за законом. Суд, вивчивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 серпня 1972 року [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] (а.с.10). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.11). Батько позивача [PERSON] з 15 березня 1991 року по 02 січня 2002 року працював у відповідача та згідно наказу № 6 від 02 січня 2002 року його було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.3). Як вбачається із довідки № 01-23/625 від 21 грудня 2017 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 01 грудня 2017 року складає 359 гривень 88 копійок (а.с.4-5). Як слідує зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 грудня 2008 року, виданого виконкомом Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області, [PERSON] помер [INFO] року у с. Райгородок Слов'янського району Донецької області (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П., [PERSON] було прийнято спадщину після померлого батька [PERSON] (а.с.8-9). Згідно відповіді державного нотаріуса Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецької Т.П. № 270/02-17 від 29 березня 2018 року після померлого [INFO] року [PERSON] було заведено спадкову справу за заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON]. Додала, що у справі присутній заповіт на все майно від імені [PERSON] (а.с.22). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у сумі 359 гривень 88 копійок. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). З аналізу ч. 6, ч. 7 ст. 12 зазначеного Закону видно, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство. Таким чином суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку входять до переліку зобов'язань, на які не поширюється дія мораторію відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тому зазначені вимоги підлягають задоволенню. Зазначена правова позиція стосовно того, що вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку входять до переліку зобов'язань, на які не поширюється дія мораторію відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 жовтня 2012 року у справі 6-121цс12 і обов'язкова для застосування судами під час розгляду справ за аналогічними позовами. Вирішуючи питання стосовно стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що порушення відповідачем трудових прав [PERSON] привели до втрати його налагоджених і нормальних життєвих зв'язків, через що він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Через провину відповідача він не міг своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, податки і збори, передбачені законодавством, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому він мешкав, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сім'ю тощо. Внаслідок чого він став нервовим, роздратованим та пригніченим, стан його здоров'я погіршився, в тому числі через тривалий час порушення відповідачем його законних прав і інтересів. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 500 гривень. При цьому, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує зазначені позивачем обставини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов'язані із розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частина 6 статті 141 ЦПК України вказує про наступне, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В судовому засіданні встановлено, що позивача при зверненні до суду із даним позовом звільнено від сплати судового збору, отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 352 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial