Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

12.11.2013 року позивач звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до відповідачки, в якому просив суд стягнути з неї на свою користь заборгованість по кредитному договору на загальну суму 3 225,00 грн. та судовий збір в розмірі 229,40 грн.. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № 001-05974-090408 від 09.04.2008 року позивач відкрив відповідачці картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випустив на надав їй платіжну картку, а також ПІН-код до картки, надав кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 000 грн. У відповідності до умов договору відповідачка зобов'язалася щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом. В порушення умов договору відповідачка не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим станом на 21.12.2012 року виникла заборгованість в сумі 3225,00 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві (а.с. 4) просив розглянути справу в своїй відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 16.01.2014 року подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу в своїй відсутності, позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності належним чином повідомлених сторін на підставі наявних в справі доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 001-05974-090408 (а.с. 5-6), відповідно до умов якого Банк надає Держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 000 грн. та на день укладання цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3 000,00 грн. Ліміт кредитної лінії розраховується Банком самостійно, та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. Моментом надання банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів, передбачених тарифами, за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя. Моментом виникнення недозволеного держателю овердрафту є день виникнення негативного залишку по картковому рахунку, який перевищує розмір кредитного ліміту. Держатель сплачує Банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в Тарифах (п. 1.3, 2.1, 2.2, 2.3 договору) (а.с. 5). Згідно тарифів на обслуговування платіжних карток Visa Classic (а.с. 7) держатель зобов'язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу. ОМП складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, плати за обслуговування, овердрафту, процентів за овердрафт, плати за прострочення заборгованості та суми заборгованостей минулих періодів. З анкети позичальника (а.с. 8) вбачається, що відповідачка оформила у позивача на своє ім'я платіжну картку Visa з кредитним лімітом 3 000,00 грн. на строк 12 місяців. З розрахунку ціни позову (а.с. 13-14) вбачається, що відповідачка 10.04.2008 року зняла готівку, а отже відповідно до умов договору одержала кредит в сумі 3000,00 грн. з карткового рахунку. З копій квитанцій, наданих відповідачкою, видно, що остання щомісячно сплачувала на рахунок позивача обов'язковий мінімальний платіж. Загалом відповідачкою було сплачено позивачу 4 000 грн. 00 коп. (325 грн. * 12 місяців (відповідно 12 квитанцій кожна на 325 грн.) + 100 грн. (1 квитанція)) в строки, зазначені в тарифах на обслуговування платіжних карток. Кредитну лінію після цього відповідачкою у позивача поновлено не було. В розрахунку заборгованості, представленому позивачем, зазначається, що станом на 21.12.2012 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 3375,00 грн., яка складається із тіла кредиту 100, 00 грн., заборгованості за комісіями в сумі 3125,00 грн., 150 грн. пені (а.с. 13-14). В той же час, в позовній заяві позивачем наводиться інший розрахунок, відповідно до якого загальна заборгованість відповідачки також станом на 21.12.2012 року складає 3 225, 00 грн.(а.с. 3), тобто суму на 150 грн. 00 коп. меншу ніж зазначено у вищезазначеному розрахунку ціни позову. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження того, що відповідачка не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором. Навпаки, з поданих відповідачкою квитанцій чітко вбачається, що остання на протязі 12-місячного строку користування платіжною карткою щомісячно сплачувала обов'язковий платіж в сумі 325 грн. 00 коп., який згідно Тарифів включає в себе всі необхідні до виплати платежі. До того ж, в розрахунку ціни позову позивачем зазначено, що відсоткова ставка згідно договору складає 9,99 % річних, в той час як наявність такої річної ставки не зафіксовано ні в Тарифах, ні в договорі про відкриття карткового рахунку, ні навіть в тексті позовної заяви. Суд знаходить безпідставними твердження позивача про те, що за відповідачкою рахується заборгованість в сумі 3 225,00 грн., оскільки ним не було представлено суду належної аргументації існування такої заборгованості та не надано відповідних доказів на підтвердження цієї обставини. Зокрема, позивач ніде не зазначив, які саме порушення кредитного договору допустила відповідачка; які конкретно пункти кредитного договору порушила остання; якими саме пунктами договору передбачено правову підставу для нарахування відповідачці заборгованості за комісіями (в множині) та за тілом кредиту; чому заборгованість за кредитним договором була обрахована позивачем станом на 21.12.2012 року, хоча договір між сторонами укладений 09.04.2008 року на строк 12 місяців. До того ж, позивачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачка своєчасно та належним чином повідомлялась позивачем про наявність в неї спірної заборгованості, а також, що їй пропонувалось в добровільному порядку погасити цю заборгованість. Крім того, в заяві, адресованій суду, відповідачкою вказується, що вимоги пред'явлені до неї позивачем після спливу строку позовної давності. Ст. 256 ЦК України вказує, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 261 ЦК України регламентує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки укладений сторонами 09 квітня 2008 року (а.с. 5-6). В анкеті позичальника (а.с. 8) зазначається, що відповідачка забажала отримати кредитний ліміт в сумі 3000,00 грн., строк дії картки - 12 місяців. Таким чином, кредитний договір було укладено на строк 12 місяців, починаючи з 09.04.2008 року. Останній обов'язковий платіж було здійснено відповідачкою 17.04.2009 року. Останній платіж за кредитним договором відповідачка здійснила 26.08.2009 року в сумі 100 грн. 00 коп.. Після цього інших платежів відповідачка не здійснювала. Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 2009 по 2012 року не звертався до суду із позовами про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором. Жодних доказів на підтвердження зупинення або переривання строку позовної давності позивачем надано не було. А це означає, що у 2012 році загальний строк позовної давності тривалістю у три роки минув. Ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Outcome: dismissed