Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

11.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступними доводами. На праві власності позивачці належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. У 2012 році з її згоди в даному житловому будинку в якості тимчасового жильця став проживати без реєстрації громадянин Російської федерації [PERSON]. За взаємною згодою [PERSON] займався розведенням домашньої худоби та наглядав за будинком. Позивачка постійно проживала в [ADDRESS], але, у зв'язку з тимчасовою окупацією, вимушена була разом з сім'єю виїхати на проживання в [ADDRESS] Оскільки на даний час зазначений вище житловий будинок необхідний позивачці для постійного проживання та проживання членів її сім'ї, вона неодноразово просила відповідача звільнити житлове приміщення. Відповідач в добровільному порядку виселитися відмовляється, ображає позивачку та погрожує їй. Крім того, відповідач самовільно розпочав будівництво господарського приміщення на території домоволодіння позивачки. В зв'язку з чим, посилаючись на ст.ст.98, 150 ЖК України та ст.391 ЦК України, позивачка просила виселити відповідача з належного їй житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. В судове засідання сторони та представник третьої особи не з'явились, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та погодився на винесення заочного судового рішення. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечень на позов не подав. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України та за згодою представника позивача суд розглядає справу за відсутності сторін, вирішує справу на підставі наявних у справі доказів та постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні позивачка є власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівні-продажу ВТА №512627 від 22.10.2012 року. (а.с.6-14) Згідно довідки виконавчого комітету Баранівської сільської ради від 31.08.2015 року №274 у даному житловому будинку проживають без реєстрації [PERSON], її мати - [PERSON], дочка позивачки - [PERSON], онуки позивачки - [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON]. (а.с.4) Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідач у 2012 році з дозволу позивачки вселився в її житловий будинок в якості тимчасового жильця. Договору оренди сторони не укладали, плати за проживання відповідач не сплачував. Відповідно до ст.98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасові жильці). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 99 ЖК України передбачено, що піднаймачі та тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Зазначені норми ЖК України узгоджуються із вимогами ст. 818 ЦК України, згідно з якою наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Таким чином, права відповідача на користування житловим будинком, власником якого є позивачка, є похідними від прав позивачки, оскільки самостійного права на займане жиле приміщення відповідач не набув. В добровільному порядку відповідач відмовляється виселитись з житлового приміщення, чим порушує права позивачки як власника житлового будинку. За таких обставин суд визнає позовні вимоги обґрунтованими а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст.98, 99, 150 ЖК України, ст.383, 391, 818 ЦК України,

Outcome: approved