Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

11.06.2021 р. з позовною заявою до суду звернулася [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 12000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення сином повноліття. Позов обгрунтовано тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, у них народився син. Після народження дитини сторони припинили фактичні шлюбні відносини та спільне проживання, син [PERSON] проживає з позивачем, а з квітня 2018р. відповідач участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Син відвідує дитсадок НВК №125 та секцію футболу (450 грн щомісячно).На лікування сина в сімейному центрі «Happy Family» позивачем в серпні-вересні 2020р. було витрачено 7000 грн, дитина потребує курси масажу (середня вартість таких складає 300-600 грн за сеанс), так як [PERSON] росте - йому постійно необхідні одяг, взуття, іграшки. Відповідач припив підприємницьку діяльність, працює не офіційно, має високий дохід, працездатний, тому може отримувати доходи та надавати фінансову допомогу на утримання сина. Оскільки позивач самостійно не в змозі забезпечити належний рівень життя, необхідний для розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, позивач змушена була звернутись до суду з вищевказаним позовом. 01.07.2021 р. у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного з викликом учасників справи. 18.10.2021 р. відповідач подав відзив на позов, за змістом якого заперечував проти доводів позивачки та погодився сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн., вказуючи на те, що після припинення фактичних шлюбних відносин протягом декількох місяців він приймав участь у матеріальному забезпеченні дитини, надавши матеріальну допомогу на загальну суму 25000 грн, однак надати суду докази на підтвердження цього факту не може, оскільки розписки від позивача не вимагав. Позивач не погодилась з розміром матеріальної допомоги, яку він надавав, а тому пригрозила створенням перешкод у спілкуванні з дитиною у випадку ненадання коштів в розмірі 15000 грн щомісячно. Відповідач зазначив, що має намір спілкуватись з сином та надавати допомогу на його утримання. Крім того зазначив, що 01.02.2020р. уклав шлюб з іншою жінкою [PERSON] , від якого має доньку [PERSON] , [INFO] . Станом на день розгляду відповідач офіційно не працевлаштований, отримує мінливий та нестабільний дохід. Сторони, повідомлені належним чином про дату, місце та час судового засідання, до зали судових засідань не з`явились, в матеріалах справи є заява позивача про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи у її відсутності. Від відповідача клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню . Як встановлено судом в ході розгляду справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №11532 (а.с.9). Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На даний час дитина знаходиться на утриманні позивача. У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вказаної статті, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з положеннями ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При оцінці доводів учасників справи суд виходить з того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (ч.1 ст.12 ЦПК України). Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. [INFO] у відповідача від шлюних відносин з [PERSON] народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Отже, враховуючи вказані норми, законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину на час розгляду справи для дітей віком від 6 до 18 років дорівнює 2510 грн. Виходячи із змісту ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що дитина виховуються позивачем, потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на її утримання. За нормами ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Щодо посилання позивача на наявність витрат на лікування дитини, пов`язаних з його хронічними хворобами, то слід звернути увагу позивача , що витрати на лікування відносяться до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), однак позивачем таких вимог не було завлено, у зв`язку з чим суд приймає рішення в межах заявлених вимог, а саме про стягнення аліментів,а тому визначаючи розмір аліментів не враховує витрати на лікування. З урахуванням встановлених обставин, що мають істотне значення, а саме стану здоров`я батька та матері дитини, матеріального становища платника та перебування на його утриманні ще однієї малолітньої дитини, того, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України), норм статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, визнання відповідачем позовних вимог в розмірі 2000 грн., відсутності доказів, які вказують на величину щомісячних витрат на утримання дитини у розмірі 12000 грн, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, а отже і можливості сплачувати аліменти, інтересів та потреб саме дитини, суд вважає за можливе визначити аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2021 року і до його повноліття [INFO] , що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітньої дитини. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial