Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

11.02.2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок-домоволодіння №2, що знаходиться по вул. В.Стуса в с.Лісна Тарновиця, Надвірнянського району, Івано-Франківської області у співвідношенні: їй - 65/100 частки, відповідачу -[PERSON]- 35/100 частки. Стягнути грошову компенсацію за ? частину придбаного іншого майна під час проживання в шлюбі в розмірі 13025 грн. 00 коп., а також стягнути в її користь судові витрати по даній справі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав. Суду пояснив, що житловий будинок в с.Лісна Тарновиця по вул. В.Стуса,2 придбаний виключно за кошти зароблені ним особисто. Тому підстави для визнання права власності на якусь частину будинковолодіння у позивача [PERSON] - відсутні. Крім того, не підлягає до задоволення і вимога позивача щодо стягнення грошової компенсації за ? частину іншого, придбаного за час перебування в шлюбі майна, оскільки майно яке вказує в позовній заяві позивач вона не придбавала. Такого майна взагалі немає, оскільки всі свої речі вона давно забрала. Разом з тим, в своєму заперечення на позов від 01.09.2016 року за № 01/09-16 відповідач [PERSON] вказує, що готовий віддати позивачу частину майна. Просить суд при поділі домоволодіння №2, що знаходиться по вул. В.Стуса в с.Лісна Тарновиця, Надвірнянського району, Івано-Франківської області не здійснювати відступ від принципу рівності часток в спільному майні подружжя. Визнати за ним право власності на домоволодіння №2, що знаходиться по вул. В.Стуса в с.Лісна Тарновиця, Надвірнянського району, Івано-Франківської області у співвідношенні -95/100 частки, а за позивачем - [PERSON] у співвідношенні - 5/100 частки. Визнати за [PERSON] право власності на пральну машинку «Сатурн», вартістю -1500 грн., кухонний набір (шафи), вартістю -2500 грн., спальний гарнітур, вартістю -2000 грн., телевізор марки «Діжітел», вартістю -1500 грн., кухонний набір(стіл), вартістю - 1400 грн., всього на суму 8900 грн. Визнати за ним право власності на газову колонку 2013 року випуску, вартістю -1600 грн. та газову плиту 2006 року випуску, вартістю-800 грн. В задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з нього грошової компенсації за ? частину придбаного під час проживання в шлюбі майна на суму 13025 грн. - відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, його представника, свідків, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, зясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 29.10.2004 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у виконкомі Ліснотарновицької с/ради, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області, актовий запис №6. Від спільного проживання в шлюбі у подружжя народилася одна дитина: дочка- Івасик Б.Я., [INFO]. Рішенням Надвірнянського р-нного суду від 24.04.2015 року шлюб між ними розірвано. Зясовано також, що під час перебування в шлюбі подружжям 21.11.2006 року в с.Лісна Тарновиця по вул. В.Стуса,2 був придбаний житловий будинок, що підтверджується договором купівлі-продажу, копія якого долучена до матеріалів справи. Згідно вказаного договору покупцем житлового будинку був чоловік позивача-Івасик Я.В., відповідач по справі. Як вбачається з технічного паспорту на садибний(індивідуальний ) житловий будинок від 01.07.2007 року, домоволодіння складається з житлового будинку, зазначеного під літерою «А», стайні, зазначеної під літерою «Б», убиральні, зазначеної під літерою «В», колодязя зазначеного під №1, загальною інвентаризаційною вартістю -14149 грн. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.02.2007 року власником домоволодіння в с.Лісна Тарновиця по вул. В Стуса,2, згідно договору купівлі-продажу від 21.11.2006 року, зареєстрованого за №1142, являється [PERSON] Згідно ст.60 СК України, майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказаний житловий будинок дійсно був придбаний [PERSON] та [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. П.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Суд оцінює критично свідчення допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що позивач [PERSON] не приймала участі у придбанні спірного житлового будинку, оскільки ніде не працювала та не мала жодних заробітків, а всі грошові кошти за будинковолодіння вніс [PERSON], який їздив на сезонні заробітки, оскільки такі показання не є обєктивними та суперечать положенням ст.60 СК України. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, про те, що підстави для відступу від часток рівності при поділі даного майна відсутні та можливість часткового задоволення позову [PERSON] і визнання за нею права власності на 50/100 часток домоволодіння, що в с.Лісна Тарновиця по вул. В.Стуса, 2, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Що стосується вимог [PERSON] стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за ? частину придбаного іншого майна під час проживання в шлюбі в розмірі 13025 грн. 00 коп., вони на переконання суду до задоволення не підлягають. Ч. 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. П. 22 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 визначено також, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Пленум Верховного Суду України в даній постанові від 21.12.2007 року № 11 відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. В процесі розгляду даної справи для визначення вартості майна, яке підлягає поділу, ні позивачем ні відповідачем не було заявлено клопотання про призначення експертизи, як того вимагає ст. 143 ЦПК України, а вказані позивачем в позові та відповідачем запереченні на позов вартість майна, що підлягає поділу нічим не обґрунтована. Разом з тим, суд погоджується, таке питання може бути вирішено органом(установою), наділеним(наділеною) правом оцінки майна. Крім того, позивач [PERSON] в судовому засіданні не погодилась прийняти запропоноване відповідачем [PERSON] майно, а наполягала на його грошовій компенсації, що заперечував відповідач- Івасик В.В. Позивачем також не доведено, як того вимагає ЦПК України, що за час перебування в шлюбі було придбане ще інше майно, зокрема побутова техніка, меблі, вказані в позовній заяві. Суд не бере до уваги і твердження відповідача [PERSON] про те, що після розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] він проводив ремонтні роботи в спірному житловому будинку, покращив його стан, в результаті чого зросла вартість домоволодіння, оскільки надані ним квитанції, видаткові накладні та товарні чеки на будівельні матеріали констатують тільки їх придбання, а не використання саме на ремонт домоволодіння, що в с.Лісна Тарновиця по вул. В.Стуса, 2, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Ст. 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги наведене, пояснення сторін, письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] слід задоволити частково. Також згідно ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 275 грн.60коп. судових витрат, згідно долучених квитанцій. На підставі ст.ст.60,61, 70,71 СК України,

Outcome: approved