Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

11.09.2015 року позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, в подальшому неодноразово змінюючи та доповнюючи позовні вимоги, в остаточній редакції доповнень до позовної заяви від 20.06.2017 року просила суд: виділити у власність із спірного майна подружжя [PERSON] автомобіль КІА SPORTAGE, державний номер АЕ 9992ЕО вартістю 399960,00 грн., виділити у власність із спірного майна подружжя [PERSON] грошові кошти від вартості трактора колісного БЕЛАРУС-82.1, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], заводський номер 82003417, вартістю 263140 грн., виділити у власність із спірного майна подружжя [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS], вартістю 132714 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості спірного майна подружжя в сумі 4106 грн. В обґрунтування поданого позову позивачка [PERSON] вказала на те, що між нею та відповідачем 08.08.2009 року було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 56. Вона та відповідач, проживаючи спільно однією родиною мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти придбали легковий автомобіль КІА SPORTAGE, державний номер АЕ 9992ЕО та трактор колісний БЕЛАРУС-82.1, 2011 р.в., державний номерний знак [NUMBER]. Крім того позивачці стало відомо про те, що відповідач без годи позивачки здійснив продаж трактора колісного БЕЛАРУС-82.1, який був придбаний сторонами під час шлюбу, а тому вважає, що вказаний трактор вибув з власності подружжя без годи позивачки. Посилаючись на вимоги ст..ст. 60, 70, 71, 73 СК України, Пленум Верховного Суду України постанову від 21.12.2007 року № 11 просила задовольнити позовні вимоги та поділити вказане майно подружжя. 27.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на ? частину спільного майна, в подальшому змінюючи та доповнюючи позовні вимоги просив суд визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлової квартири [ADDRESS]. В обґрунтування поданої позовної заяви позивач за зустрічним позовом вказав на те, що він з [PERSON] з 08.08.2009 року перебуває в зареєстрованому шлюбі і в період шлюбу ними за спільні кошти була придбана спірна житлова квартира. Посилаючись на вимоги ст..ст. 60, 60, 70 СК України просив задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі на підставі поданих позовних заяв та суду пояснив, що трактор вибув з власності подружжя поза волею позивачки, а автомобіль та квартира залишились. Оскільки на даний час в квартирі проживають і зареєстровані родичі відповідача, то вважає, що цю квартиру доцільно в цілому залишити відповідачу, а позивачці виділити автомобіль КІА. Крім того він заперечував проти зустрічного позову та просив виділити позивачу спірну квартиру в цілому, а не по ? частині кожному з подружжя. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] первісні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги підтримав, посилаючись на те, що автомобіль КІА зареєстрований за відповідачем, а тому має залишитись відповідачу, трактор був проданий за усною згодою позивачки, але доказів цьому немає і вважає, що грошові кошти отримані від продажу трактора були витрачені відповідачем в інтересах сім'ї, крім того, вартість трактора значно завищена позивачкою, оскільки трактор було продано за значно меншу суму, яка відповідає сумі в довідці-рахунку. Щодо поділу квартири, то він наполягає на її поділі по ? частині кожному з подружжя, отримувати 1 цілу квартиру вони не бажають. Крім того представник відповідача пояснив, що автомобіль КІА було придбано на кошти, які подружжя взяло в борг у [PERSON] Представник третьої особи [PERSON] зазначив, що подружжя [PERSON] і [PERSON] мають борг перед його довірителькою. Саме за ці кошти придбавалось спірне майно. Щодо вирішення заявленого позову на автомобіль КІА та квартиру він просить вирішити його на розсуд суду. Щодо трактора, то вважає, що в позові слід відмовити, оскільки відсутні докази наявності грошових коштів від його продажу саме у відповідача за первісним позовом. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину спільного майна, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] - задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено наступне: Згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 148977 [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 08.08.2009 року, актовий запис № 56, після шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 23.12.2013 року, [PERSON] придбала у [PERSON] житлову квартиру № 33 в будинку №2 в смт. Просяна Покровського району Дніпропетровської області за згодою чоловіка [PERSON] (а.с. 52-53). Згідно ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2015 року було забезпечено позовну заяву та заборонено зняття з реєстраційного обліку та будь-яке інше відчуження майна, що є предметом позову, а саме трактора колісного БЕЛАРУС-82.1 заводський номер 82003417 (а.с.25). Згідно відповіді Держсільгоспінспекції Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 22.03.2016 року видно, що з 10.10.2011 року [PERSON] був власником трактора колісного БЕЛАРУС-82.1 заводський номер 82003417, а з 07.10.2015 року власником цього ж трактора є [PERSON] (а.с. 98). Згідно копії заяви [PERSON] від 07.10.2015 року, копії висновку спеціаліста від 07.10.2015 року, копії довідки-рахунку від 07.10.2015 року, копії заяви [PERSON] від 07.10.2015 року видно, що [PERSON] продав [PERSON] трактор колісний БЕЛАРУС-82.1 заводський номер 82003417, при цьому будь-якої згоди з боку дружини [PERSON] на продаж вказаного майна не отримував (а.с. 99-106). Згідно відповіді територіального сервісного центру 1247 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства Внутрішніх Справ України від 30.03.2016 року видно, що з 03.12.2011 року власником автомобіля KIA SPORTAGE, 2011 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER], державний номер АЕ 9992ЕО є [PERSON] (а.с. 108). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 4768-16 по цивільній справі № 189/2194/15-ц видно, що дійсна ринкова вартість квартири № 33 загальною площею 36,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Просяна, вул.. Заводська, будинок № 2 визначена порівняльним підходом, станом на 09.12.2016 року складає: 132714 грн. (а.с. 145-160). Згідно висновку № 4769-16 експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи по цивільній справі № 189/2194/15-ц видно, що середня ринкова вартість легкового автомобіля [NUMBER] складає 399960 грн.; середня ринкова вартість трактора колісного БЕЛАРУС-82.1, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заводський номер 82003417 складає 263140 грн. (а.с. 167-175). Суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON], і про необхідність задоволення в повному обсязі зустрічних позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Згідно ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ст.. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст.. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст.. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В ході розгляду справи судом встановлено, що все спірне майно придбано подружжям під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки будь-хто з подружжя не виявив бажання отримати квартиру в цілому та сплатити другому з подружжя замість його частки грошову компенсацію, то зустрічні позовні вимоги [PERSON] про поділ житлової квартири [ADDRESS] по ? частині кожному з подружжя підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того судом не приймається до уваги доводи представника позивачки та вимоги первісної позовної заяви про виділ відповідачу [PERSON] спірної квартири в цілому, оскільки суд не в праві вийти за межі заявлених позовних вимог за зустрічним позовом. Крім того [PERSON] не бажає отримувати квартиру в цілому, що також враховується судом при винесенні рішення в цій частині. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні первісного позову в частині виділу спірної житлової квартири в цілому [PERSON] та врахуванні суми вартості ? частини квартири при виділі [PERSON] автомобіля. Крім того, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення зустрічних позовних вимог виходячи з того, що спірний автомобіль KIA SPORTAGE, 2011 року випуску та трактор колісний БЕЛАРУС-82.1, 2011 року випуску були придбані під час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON], а тому також є спільною сумісною власністю подружжя. Однак, трактор колісний БЕЛАРУС-82.1, 2011 року випуску вибув з власності подружжя без згоди позивачки [PERSON] (в матеріалах справи відсутні докази надання нею відповідним чином посвідченої згоди на продаж цього майна), крім того його відчуження відбулося не за договором купівлі-продажу, а за довідкою-рахунком, що позбавляє позивачку за первісним позовом права вимагати визнання його недійсним, оскільки довідка-рахунок не є договором в розумінні ЦК України, та в ній відсутні сторони договору. До того ж, продаж трактора підлягає обовязковій державній реєстрації, а тому відповідач мав отримати від позивачки нотаріально посвідчену згоду на його продаж, в звязку з чим судом не приймається до уваги довід представника відповідача про отримання відповідачем усної згоди позивачки на продаж трактора. Крім того, вказаний трактор був знятий з реєстраційного обліку під час дії ухвали суду про накладення на нього арешту. Тому, суд дійшов до висновку, що повернути його внатурі до складу майна подружжя не є можливим. В звязку з цим, суд вважає, що відповідач за первісним позовом отримав суму від продажу вказаного майна, а тому ця сума має бути визнана майном спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи те, що відповідач не повідомив про місцезнаходження суми від продажу трактора та не відшкодував позивачці за первісним позовом половину цієї суми, то суд вважає справедливим розподілити майно, а саме: автомобіль KIA SPORTAGE, 2011 року випуску та трактор колісний БЕЛАРУС-82.1, 2011 року випуску наступним чином: виділити та визнати право власності за [PERSON] на автомобіль KIA SPORTAGE, 2011 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER], державний номер АЕ 9992ЕО вартістю 399960,00 грн., виділити та визнати право власності за [PERSON] на грошові кошти в сумі 263140,00 грн. отримані від продажу трактора колісного БЕЛАРУС-82.1, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], заводський номер 82003417. До такого висновку суд дійшов виходячи з того, що автомобіль, що залишився в спільній сумісній власності подружжя є неподільною річчю, а тому може бути присуджений одному з подружжя в цілому. Враховуючи те, що від продажу спірного трактору відповідач за первісним позовом вже отримав суму коштів яку залишив собі (докази відшкодування половини цієї суми позивачці в матеріалах справи відсутні), то їх слід залишити йому, а позивачці за первісним позовом виділити спірний автомобіль, стягнувши при цьому з неї на користь відповідача грошову компенсацію. Крім того, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача за первісним позовом про те, що вартість трактора є значно меншою, та визначена висновком експерта при його продажі, оскільки при здійснені оцінки спірного трактору під час його продажу експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а при розгляді справи по суті під час проведення експертизи за ухвалою суду, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, тому суд при визначенні вартості цього майна виходить саме з експертизи, отриманої за ухвалою суду. Крім того, представник відповідача за первісним позовом до суду з клопотанням про призначення повторної експертизи не звертався. Крім того, станом на момент розгляду справи жодна зі сторін не внесла на депозитний рахунок суду половину вартості спірного автомобіля та половину від вартості проданого спірного трактору колісного, що на думку суду ставить сторони в не рівне положення у разі виділу відповідачу ще й спірного автомобіля, та свідчить про наявність спору. Суд не вправі змусити жодну зі сторін вчинити дані дії, а тому спір має бути розглянутий по суті. Крім того суд не приймає до уваги твердження представника третьої особи про те, що позивачкою за первісним позовом не надано доказів наявності у відповідача коштів від продажу трактора, оскільки це спростовується наявними в матеріалах справи копіями документів про продаж даного трактора, зокрема довідкою-рахунком. До того ж, суд вважає, що доводи представника третьої особи про те, що наявність у сторін боргу перед його довірителькою перешкоджає розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки вказані доводи не мають принципового значення для правильного вирішення справи, оскільки спірне майно не є предметом застави чи іпотеки за вимогами третьої особи, а тому може бути поділено між подружжям. На підставі ст.. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати між сторонами. На підставі наведеного та

Outcome: partial