overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі № 41 в будинку № 79, розташованої по проспекту Ілліча в м. Донецьку. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на квартиру виданого фондом комунального майна 30 серпня 1993 року, згідно розпорядження від 30 серпня 1993 року за № 13186, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01 вересня 2015 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] У вказаній квартирі зареєстровані, як члени сімї [PERSON], [PERSON], проте з липня 2004 року за даною адресою вони не проживають. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3074, виданого 01 вересня 2015 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 66778804 від 29 серпня 2016 року, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Фондом комунального майна 30 серпня 1993 року, згідно розпорядження від 30 серпня 1993 року за № 13186. Відповідно до поквартирних карток місце проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [INFO]. Відповідно до акту від 01 березня 2016 року, який складено головою правління обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Грузія-79» та підписаний сусідами, [PERSON] (квартира №40), [PERSON] (квартира №37), [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають з липня 2004 року, особистих речей немає. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив, що відсутність відповідачів в квартирі за адресою: [ADDRESS], складає більш ніж рік, що є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеним житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із [PERSON], зареєстрований 03.06.1994 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 647. Посилаючись на те, що сімейні відносини із відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, виходячи із доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Додатково зазначила, що протягом останніх півтора року вона проживає з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім»ю, а її перебування у шлюбі з відповідачем є формальним. Крім того зазначила, що розгляд даної справи у суді триває значний час, за який її бажання розірвати шлюб з відповідачем не змінилось. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти розірвання шлюбу, вважали, що збереження сім»ї сторін є можливим. Пояснили, що після звернення позивача з даним позовом до суду сторони вели спільне господарство, підтримували подружні відносини, а відтак підстави звернення позивача з даним позовом є незрозумілими. Відповідач пояснив, що бажає примиритись з дружиною, хоча останнім часом позивач і уникає з ним зустрічей. Суд, заслухавши сторони, представника відповідача, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві 03 червня 1994 року, про що зроблено в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу відповідний актовий запис № 647 та видане свідоцтво про шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну повнолітню дитину. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, на даний час проживають окремо. Позивач впевнена, що сім′я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги надані стороною відповідача докази на підтвердження факту проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] протягом 22 років станом на липень місяць 2016 року (а.с.38,39). Разом з тим, дана обставина не спростовує доводів, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам [PERSON], а тому їх шлюб підлягає розірванню. На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання даного позову до суду у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 02 липня 2011 року вона зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у його вихованні не приймає, чим ухиляється від виконання батьківських обовязків. [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, в її особі. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Наполягає на задоволенні позовних вимог та згідна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №192573, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 02 липня 2011 року, актовий запис №17, сторони зареєстрували шлюб 02 липня 2011 року. Згідно свідоцтва про народження серії I-КИ №436103, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 03 січня 2012 року, актовий запис №04, сторони у справі мають сина [PERSON], [INFO]. Довідкою виконкому Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №361 від 10 березня 2016 року підтверджується, що син [PERSON] [INFO], знаходиться на утриманні [PERSON] та проживає з нею. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положенням ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій вказала, що 12 липня 2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №28. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя у подружжя не склалося, шлюбні стосунки припинено з грудня 2014 року. Дитина проживає з матір'ю, [PERSON], та перебуває на її утриманні. Відповідач не працює та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі та погодилася на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Зі згоди позивачки суд вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, що містяться у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 липня 2013 року позивачка, [PERSON], та відповідач, [PERSON], уклали шлюб, який на даний момент розірвано, що підтверджується копією заочного рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області (а.с.5). Від даного шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та проживання (а.с.7). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05.09.2006р. у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3074. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя у них не складалось добре, відсутнє взаєморозуміння та повага. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, їхня сім'я розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, наявність неповнолітніх дітей, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.09.2006р. у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3074 (а.с.4). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.5,6). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним її брата [PERSON], який є психічно хворим, не може розуміти значення своїх дій, потребує постійного догляду. Визнання брата недієздатним їй необхідно для встановлення над ним опіки, тому просить призначити її опікуном брата. В судовому засіданні заявниця доводи заяви підтримує повністю. Представник Полонської міської ради в судовому засіданні не заперечує проти задоволення заяви. Дослідивши докази, що є в справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Встановлено, що заявниця [PERSON] є сестрою [PERSON], який страждає хронічним психічним захворюванням у виді помірної розумової відсталості, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Виконавчий комітет Полонської міської ради вважає можливим призначити опікуном заявницю. Дані обставини встановлені з пояснень заявниці, з досліджених в суді письмових доказів паспортом заявниці [PERSON], паспортом [PERSON], довідкою лікаря-психіатра про перебування на обліку [PERSON], довідкою сільської ради про склад сім»ї заявниці, випискою з акту освідування про те, що [PERSON] має третю групу інвалідності за основним діагнозом олігофренія ступеню імбецильності з дитинства, рішенням виконкому Полонської міської ради про надання згоди на призначення опікуном, висновком судово-психіатричної експертизи № 236 від 25 квітня 2016 року. Згідно ч.1ст.39 та ч.1 ст. 60 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що визнання [PERSON] недієздатним має для заявниці [PERSON] юридичне значення, оскільки надає їй право бути опікуном хворого брата, здійснювати всі необхідні дії по захисту інтересів брата.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] подала до Куликівського районного суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту, що вона є дружиною померлого [INFO] [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що у неї не збереглося свідоцтво про одруження, а відповідно до інформації, наданої органом реєстрації актових записів, за наявними в них документами її чоловіком є [PERSON]. Встановити даний факт їй необхідно для прийняття спадщини, а доказами, що підтверджують цей факт є довідка Грабівської сільської ради, запис у паспорті померлого [PERSON], також може бути підтверджений свідками [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити, з підстав, вказаних в заяві. Заінтересована особа - Куликівська районна державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON], тому може стверджувати, що її батьки дійсно чоловік і дружина, які проживали разом та виховували її. Допитана як свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй достеменно відомо, що [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною, оскільки вони є її батьками, з якими вона проживала з дитинства. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Згідно п.5 ч.2 ст.324 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] є дружиною померлого [INFO] [PERSON](свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане виконкомом Грабівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області 29 серпня 2015 року). Той факт, що [PERSON] являється дружиною [PERSON] підтверджується записом у паспорті серії [NUMBER], виданому [PERSON] про те, що він одружений з [PERSON], довідкою виконавчого комітету Грабівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області №293 від 07 вересня 2015 року, про те, що спадкоємцем майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON], поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON]. Факт родинних стосунків, з метою встановлення якого звернулась до суду заявник [PERSON], має юридичне значення, оскільки ступінь споріднення визначає право спадкування. Встановити даний факт інакше, ніж в судовому порядку не вбачається можливим, оскільки свідоцтво про одруження заявником втрачено, а відповідно до копії актового запису про шлюб №16 встановлено, що 20 листопада 1960 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

11 березня 2016 року Бродівським районним судом Львівської області постановлено рішення, згідно якого позов [PERSON] до Комунального підприємства «Бродиводоканал», третьої особи Первинної профспілкової організації КП «Бродиводоканал» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час перебування у вимушеному прогулі задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Комунального підприємства «Бродиводоканал» № 88/ВК від 08.12.2015 року «Про звільнення працівника», яким було звільнено [PERSON] з посади механіка дільниці автомобільно-технічної експлуатації КП «Бродиводоканал». Стягнуто з Комунального підприємства «Бродиводоканал» на користь [PERSON] середній заробіток за час перебування у вимушеному прогулі в розмірі 4569,4 грн. Стягнуто з Комунального підприємства «Бродиводоканал» на користь [PERSON] витрати, понесені на отримання правової допомоги в розмірі 3750 грн. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді механіка дільниці автомобільно-технічної експлуатації Комунального підприємства «Бродиводоканал». Відповідно до ухвали судді Апеляційного суду Львівської області від 28.03.2016 року Бродівським районним судом Львівської області необхідно вирішити питання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судового збору в дохід держави. Сторони в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 3\~ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Суд розглянув справу без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. У відповідності до ч.1\~ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. На думку суду, постановлення додаткового рішення підлягає до задоволенню, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відмовленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

11 березня 2016 року в суд звернувся [PERSON] із заявою про надання права на шлюб. Свою заяву мотивує тим, що він народився 08 листопада 1998 року. Має намір укласти шлюб із [PERSON]. На сьогоднішній день [PERSON] вагітна, вагітність станом на 11 березня 2016 року становить 9 тижнів. В даний час склалися відносини із [PERSON], тому просить надати йому право на шлюб з нею. При зверненні із заявою про укладання шлюбу до РАГСу у прийнятті заяви було відмовлено в звязку з недосягненням ним шлюбного віку, в звязку з чим був змушений звернутись до суду. Його матір [PERSON] повністю володіє інформацією про його життєві наміри, не заперечує відносно укладання шлюбу, а навпаки, всіляко в цьому сприяє. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав із зазначених в ній підстав, просить задовольнити заяву. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] підтримала заяву, заперечень щодо її задоволення не має. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підставна і підлягає до задоволення. Згідно ст. 22 Сімейного Кодексу України шлюбний вік для жінки встановлюється у вісімнадцять років. Із копії паспорта серії АЮ № 258711 заявника вбачається, що на даний час він не досяг шлюбного віку, оскільки народився 08 листопада 1998 року. Відповідно до вимог ст. 23 Сімейного Кодексу України, за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вагітна і станом на 11 березня 2016 року вагітність становила 9 тижнів. Вказана обставина підтверджується довідкою № 54 від 11.03.2016 року виданою Торчинською районною лікарнею (а.с. 5). [PERSON] визнає вагітність [PERSON], про що стверджують в судовому засіданні заявник та заінтересована особа. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що реєстрація шлюбу [PERSON] з [PERSON] відповідатиме інтересам заявника і заінтересованої особи [PERSON], так і майбутньої дитини, а тому слід надати заявнику право на шлюб.

Outcome: approved