Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

10 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимоги посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06 червня 2008 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязання за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2015 року має заборгованість у розмірі 43363 грн. 63 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача (а.с.4-6). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенні. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 6 червня 2008 року у розмірі 43363 грн. 63 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі\~8341,82 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 29885 грн. 36 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2833 грн. 42 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 2053 грн. 03 коп., а також судовий збір у розмірі 1218 грн., а всього стягнути 44581 грн. 63 коп. ( а.с.114-117). В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 122-124). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 06 червня 2008 року між сторонами був укладений договір про надання строкового кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, щодо встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника (а.с.14) та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.15-21, 66-73). 03 березня 2011 року [PERSON] звернулася до відділення Банку з вимогою про перевипуск платіжної картки по відкритому рахунку, яка була пере випущена та отримана відповідачкою. Відповідачка належним чином не виконувала свої зобовязання, в результаті чого станом на 30.09.2015 року утворилася заборгованість у сумі 43363 грн. 63 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі\~8341,82 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 29885 грн. 36 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2833 грн. 42 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 2053 грн. 03 коп., а також судовий збір у розмірі 1218 грн., а всього стягнути 44581 грн. 63 коп. Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконувала свої зобовязання у звязку із чим станом на 30.09.2015 року виникла заборгованість, яка становить 43363 грн. 63 коп., і яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, з вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія судів в повній мірі не погоджується, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог про часткове їх задоволення, виходячи з наступного. За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами\~ст. 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно належним чином не виконує зобовязання щодо повернення кредитних коштів, передбачені договором та законом, а позивач, скориставшись своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Однак, суд 1 інстанції ухвалюючи рішення належним чином не перевірив розмір заборгованості, його відповідність умовам договору та закону і дійшов необґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви позичальника [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 36, 00 % на рік, однак свої зобовязання за цим договором відповідач не виконує. Відповідачка дійсно належним чином умови договору не виконувала і станом на 30.09.2015 року утворилася заборгованість за договором, а саме за кредитом в сумі\~8341,82 грн., розмір якої відповідачем не спростовано, і яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також умовами заяви передбачено сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, сума яких, згідно наявної заборгованості та розрахунку наданим позивачем становить 15 012 грн. 30 коп., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення підвищеної відсоткової ставки та комісії, які на думку колегія суддів задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, підстави для стягнення відсотків у розмірі 72% відсутні, оскільки не передбачені заявою, підписаною сторонами. У п. 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою» дійсно передбачено за несвоєчасне виконання зобовязань обовязок боржника сплачувати проценти або додаткову комісію за підвищеною відсотковою ставкою, але розмір яких встановлюється тарифами. Позивачем на підтвердження заявлених вимог щодо підвищеної відсоткової ставки та комісії не було надано належних та допустимих доказів, навіть на ухвалу апеляційного суду про витребування доказів щодо цих обставин, а тарифи, які наявні в матеріалах справи (а.с.16-21, 66-109, 166-180) дані вимоги не підтверджують. Також позивачем в позовній заяві не зазначено та не вказано й в суді апеляційної інстанції інші підстави нарахування та стягнення з відповідачки комісії з посиланням на відповідні пункти договору, умов, тарифів чи правил. Отже, враховуючи зазначене, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість нарахування підвищеної відсоткової ставки та комісії по договору, а відповідно зазначені вимоги є необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню. Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув, і дійшов необґрунтованого висновку щодо задоволення позову в цій частині. Крім того, умовами заяви передбачено сплата боржником штрафу в розмірі 250 грн. та 5% від суми заборгованості за порушення строків платежів, у звязку з чим банк буде вимушений звернутися до суду. Згідно розрахунку штраф (фіксована частина) складає 250 грн. та штраф (процентна складова) - 2053 грн. 03 коп., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується посилання відповідачки щодо безпідставного не застосування судом позовної давності, то колегія судді їх до уваги не приймає, виходячи з наступного. Так, за змістом ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст.. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності. Однак підстави для застосування позовної давності й відповідно відмови у задоволенні позову з цих підстав відсутні, оскільки згідно з розрахунку наданого позивачем вбачається, що позовні вимоги заявлялися фактично про стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії та штрафу, про стягнення саме пені вимоги не заявлялися, відповідачка здійснювала платежі до 23 листопада 2012 року, дата останнього щомісячного платежу 23 листопада 2012 року, позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 10 листопада 2015 року, тобто в межах трирічного строку. Отже, з урахуванням умов заяви позичальника, Умов, Тарифів та Правил користування платіжною карткою та меж заявлених позовних вимог, стягненню на користь позивача підлягає заборгованість в сумі 25 656, 75 грн., з яких: заборгованість по кредиту 8341,82 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15 012 грн. 30 коп., штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2053 грн. 03 коп. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, підлягає стягненню на його користь, відповідно до суми задоволених позовних вимог, та виходячи зі змісту ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial