Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

12.07.2021 року АТ «Кредобанк» через свого представника звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування вказавши, що 12.08.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-212150, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 70000,00 грн. на строк до 09.08.2024 року. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти на умовах повторності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплати проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач була ознайомлена, прийняла усі умови договору, зобов`язувалася їх виконувати. На дату подання позовної заяви до суду заборгованість за кредитним договором [PERSON] не погашена. Загальна сума заборгованості станом на 27.05.2021 року за кредитним договором № CL-212150 від 12.08.2019 року становить 112661,33 грн. та складається з: 68531,68 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту та 44129,65 грн. - сума заборгованості за відсотками. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 112661,33 грн., а також судові витрати по справі, з яких: 2270 грн. судового збору та 11266,13 грн. на правничу допомогу. Представник позивача до початку судового засідання подала на електронну адресу суду клопотання з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Як встановлено судом, 12.09.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-212150, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 70000,00 грн. Відповідач була ознайомлена з ним, прийняла усі умови договору, зобов`язувалася їх виконувати (а.с.18-23). Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Судом також встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконувала взяті на себе кредитні зобов`язання за кредитним договором № CL-212150 від 12.08.2019 року, у зв`язку з чим у неї станом на 27.05.2021 рік виникла заборгованість перед АТ «Кредобанк» в розмірі 112661,33 грн. з яких: 68531,68 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту та 44129,65 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.6, 7). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Аналогічні положення містяться у ст.1056-1 ЦК України, у якій вказано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ст..610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 21.04.2021 року АТ «Кредобанк» на адресу відповідача було направлено досудову-вимогу щодо дострокового стягненя заборгованості, які відповідачкою були проігноровані (а.с.29-34). Станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість за № CL-212150 від 12.08.2019 року відповідачкою не погашена. Враховуючи наведене, суд вважає заявлені АТ «Кредобанк» позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат приходжу до наступного висновку. Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із наведеного слідує, що понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. підлягають компенсації йому, за рахунок відповідача. Водночас, згідно до вимог ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 11.02.2019 року між АТ «Кредобанк», як Клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» було укладено договір, згідно якого адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів клієнта. Позовна заява містить вимогу про стягнення з відповідача 11266,13 грн. витрат на професійну правову допомогу. На підтвердження вимоги представник позивача долучи до матеріалів справи ордер серії КС №573217 від 16.06.2020 року, копії першої та останньої сторінок договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, довіреність та свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.41-45). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Стороною позивача в супереч ч.8 ст.141 ЦПК України, не надано будь яких належних та допустимих доказів (розрахунки наданих послуг, акти виконаних робіт, рахунки по оплаті виконаних робіт та наданих послуг тощо) на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11266,13 гривень та не було заявлено про подачу таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення, а тому дана вимога не підлягає до задоволення. На підставі ст.ст.526, 530, 549, 610, 615, 1050, 1054 України,

Outcome: partial