Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

11.07.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, до досягнення дитиною трьох років, стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 13 листопада 2015 року знаходиться з відповідачем у зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, шлюбі за актовим записом №198. В період шлюбу у сторін народилась дитина син [PERSON], [INFO], який проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні. Починаючи з березня 2017 року подружжя почало проживати окремо, з цього ж часу відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участі у її вихованні. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому не має достатніх коштів на своє утримання, у той час, як відповідач є працездатним та працевлаштованим, працюючи на посаді водія у ТОВ «Єврогруп» у м.Синельникове Дніпропетровської області. Стягнення за виконавчими документами з [PERSON] не здійснюється. В звязку із викладеним, посилаючись на ст. 180, ч. 2 ст. 84 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки доходу відповідача, починаючи з дня звернення з позовом до суду, і до повноліття дитини, щомісячно; стягнути з відповідача на свою користь, аліменти в розмірі ? частки доходу відповідача, від дня звернення до суду з позовом і до досягнення сином трирічного віку, тобто до 06 березня 2020 року, щомісячно. До початку проведення судового засідання позивач надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності. Позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач до початку проведення судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно копії Свідоцтва про шлюб серії І-КИ №325485, виданого 13 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що 13 листопада 2015 року за актовим записом №198, зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем (а.с.5). Відповідно до Свідоцтва про народження, [PERSON] І-КИ №631048, виданого 20 березня 2017 року виконавчим комітетом Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, підтверджено, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони у справі (а.с.6). Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 80, ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] з 14.12.2016 року, згідно наказу №145 від 13.12.2016 року, працює в ТОВ «Дніпро Оіл Трейд» на посаді оператора заправних станцій. Станом на 06.07.2017 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (Довідка ТОВ «Дніпро Оіл Трейд» від 06.07.2017 року, а.с. 7). Відповідно до довідки, виданої Новогнідською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області від 05.07.2017 року, вбачається, що [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], має дитину [PERSON], [INFO], який зареєстрований разом із матірю та знаходиться на її утриманні (а.с.8). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обовязку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15. 05. 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З огляду на зазначене вище, визнання відповідачем позову, про що надано відповідну письмову заяву, суд, вважає можливим здійснити стягнення аліментів у даній справі у зазначеній позивачем [PERSON] ? частці, на своє утримання, та у розмірі ? частки, на утримання дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме імперативній нормі ч. 2 ст. 182 СК України. Окрім того, суд розяснює, що розмір аліментів, стягнутий на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ч.3 ст. 80 СК України). Сторонам розяснити, що розмір аліментів, стягнутих на утримання дитини, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 79, 80, 84, ст. 179, ст. ст. 180-183, ч. 1 ст. 191, ст. 192 СК України,

Outcome: approved