Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

10.08.2017 позивач звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1 300,00 грн. щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви до повноліття дитини. Заочним рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 29.09.2017 позовні вимоги [PERSON] задоволені. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.06.2018 заочне рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 29.09.2017 скасовано та справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Позивач та відповідач копію ухвали від 04.06.2018 у справі, проте у визначені строки відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2\~ст. 191 ЦПК України. 16.07.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання, у якому останній просить суд врахувати його матеріальне становище та те, що вимоги позивача підлягає розгляду у порядку наказного провадження у відповідності до вимог ЦПК України. Частиною 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до положень ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Суд вважає, що подане клопотання відповідача щодо заперечення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження не грунтуються на вимогах закону. 18.07.2018 від відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату у зв'язку з хворобою його представника. Враховуючи,\~що розгляд\~справи відбувається\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін, а також те, що\~ні від\~позивача,\~ні від\~відповідача до\~суду в\~порядку і\~строки,\~визначені чинним\~законодавством,\~не надходило\~клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, з відповідним обгрунтуванням, суд не вбачає правових підстав, для відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що у сторін від шлюбу, який на даний час розірвано (а.с.4,5),\~ народилась дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 05.05.2017 серії І-ТП № 271965 (а.с.6), яка проживає разом із [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. У відповідності до положень ст.ст. 141, 157 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу та окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а той з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому із батьків, хто живе окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України регламентовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Ст. 182 СК України передбачено, що суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням всіх обставин справи, принципів розумності, справедливості та виваженості, вартості цін на товари і послуги, що батьки зобов'язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а також те, що позивачем на підтвердження його скрутного матеріального становища не надано суду будь-яких доказів, суд приходить до висновку, що позиція відповідача про те, що в нього немає постійного заробітку, не може свідчити про неспроможність сплачувати аліменти, оскільки небажання відповідача працювати не можна ставити на противагу його обов'язку сплачувати аліменти, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 1 300,00 грн. щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви до повноліття дитини. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved