Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

10 жовтня 2017 року позивачі звернулися до Розівського районного суду Запорізької області з вищезазначеним позовом про визнання в порядку спадкування за кожним із них окремо права власності на 1/3 частку житлового будинку, загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., з усіма господарськими будівлями та спорудами (А-1 житловий будинок, а-1 веранда, б-1 веранда, Б сарай,\~ В сарай, Г вбиральня, Д гараж, Е/п погріб, Ж літня кухня, Ж ганок, З колонка, №1 огорожа, №2 вимощення), розташованих на земельній ділянці, площею 0,3918 га за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Святотроїцьке, (раніше с. Урицьке) вул. Зелена, буд. 32 на території Зорянської сільської ради Розівського району Запорізької області (раніше Карло-Лібкнехтівська сільська рада Розівського району Запорізької області) і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі за текстом земельна ділянка). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначали, що в 1967 році їхнім батьком [PERSON] збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Святотроїцьке, вул. Зелена, буд. 32. Проте, технічну документацію на зазначене домоволодіння він не виготовляв та право власності не реєстрував. 06 квітня 2013 року їх батько помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивачі є рідними сестрами та єдиними спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину за законом, проте визнати та оформити за собою право власності на дане спадкове майно, інакше, як в судовому порядку, не мають можливості, оскільки Свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР не містить усіх реквізитів, передбачених формою свідоцтва, а саме: відсутній номер та дата рішення виконавчого комітету Куйбишевської районної ради депутатів трудящих, не заповнений п. 8 свідоцтва, а також відсутні документи на підтвердження державної реєстрації права власності померлого [PERSON] на вищезазначене домоволодіння, внаслідок чого їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з боку нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.\~\~ В судове засідання позивачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], не зявилися, надали заяви, в яких просили суд розглянути справу без їх участі. Крім того, позивачі зазначили, що повністю підтримують свої позовні вимоги, обставини, викладені в позовній заяві підтверджують, у звязку з чим, просили їх позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 65-67). Представник позивача [PERSON] [PERSON] також не зявився, надав до суду заяву про розгляду справи за його відсутності, в якій зазначив, що на позовних вимогах наполягає, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.186). Представник відповідача: територіальної громади в особі Зорянської сільської ради Розівського району Запорізької області, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги позивачів визнають в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують (а.с.64). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши матеріали спадкової справи та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм\~ належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 6 квітня 2013 року помер батько позивачів [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії І-ЖС № 261867 (а.с. 18, 103). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до складу спадкового майна якої входить: 1) житловий будинок № 32, що розташований по вул. Зеленій в с. Урицьке Розівського району Запорізької області; 2) земельна ділянка № 201, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області; 3) земельна ділянка, передана для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Урицьке Розівського району Запорізької області, вул. Зелена, буд. 32; 4) автомобіль марки ВАЗ-2107, ріку випуску 1983; 5) грошові вклади з відсотками та компенсаційними нарахуваннями. Відповідно до заповіту, посвідченого 04 березня 2013 року секретарем виконавчого комітету Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за номером 07, [PERSON] заповів [PERSON], [INFO], земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на териорії Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області, площею 6,72 га, що належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 045239, виданого Карло-Лібкнехтівською сільською радою Розівського району Запорізької області 06 липня 2001 року, реєстраційний номер 79 (а.с.107). 27 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до Розівської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті [PERSON] (а.с. 102). Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулись: дружина спадкодавця [PERSON] та його доньки - позивачі по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 110, 115, 125, 131). При цьому факт кровного споріднення позивачів із [PERSON] належно підтверджується свідоцтвами про народження позивачів та свідоцтвами про одруження і не оспорюється сторонами (а.с. 11-17). 04 жовтня 2013 року дружина спадкодавця [PERSON] звернулась до Розівської державної нотаріальної контори із заявами про відкликання раніше поданої заяви про прийняття спадщини за законом та відмову від прийняття спадщини за законом, яка залишилась після смерті [PERSON] (а.с. 123-124). 13 травня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 326285 (а.с.50). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 81/2013, копії яких оглянуті та досліджені судом у судовому засіданні, 01 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Розівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 32, розташований по вул. Зеленій с. Святотроїцьке Розівського району Запорізької області (а.с.181). 27 жовтня 2017 року позивач [PERSON], діючи від імені [PERSON] та [PERSON], звернулась до Розівської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 32, розташований по вул. Зеленій с. Святотроїцьке Розівського району Запорізької області (а.с.183). Відповідно до копій матеріалів спадкової справи № 81/2013, інших спадкоємців, окрім позивачів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не встановлено. Проте, 01 червня 2016 року та 27 жовтня 2017 року державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори [PERSON] винесені постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтв про право на спадщину позивачам після померлого [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Урицьке, вул. Зелена, буд.32, оскільки спадкоємцями було надано Свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, яке не містить усіх реквізитів, а саме: відсутній номер та дата рішення виконавчого комітету Куйбишевської районної ради депутатів трудящих, не заповнений п. 8 свідоцтва, а також відсутні документи на підтвердження державної реєстрації права власності померлого [PERSON] на вищезазначене домоволодіння (а.с. 19, 52, 53, 182, 184, 185). Відповідно до 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час завершення будівництва спірного домоволодіння (1967 рік) державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (що діяла на час завершення спорудження будинку), передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Окрім цього, відповідно до вищезазначеної Інструкції реєстрація будинків здійснювалась на підставі правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції. Пунктом 16 цього переліку передбачено, що такими правовстановлюючими документами, зокрема, є свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих [PERSON] депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Судом встановлено, що відповідно до рішення № 444 виконавчого комітету Куйбишевської районної ради депутатів трудящих від 02 грудня 1966 року [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 0,39 га на території Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області в с. Урицьке (а.с.87-89). На підставі даного рішення [PERSON] видано Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, яке відповідно до п. 7 положення про свідоцтво є документом, що посвідчує право особистої власності на будівлі (а.с. 34). Відповідно до довідки Бюро технічної інвентаризації Комунального підприємства «Розівський комунгосп» Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області № 109 від 24 травня 2016 року, право власності на нерухоме майно (житловий будинок) за адресою: вул. Зелена, буд. 32, с. Урицьке Розівського району Запорізької області належить [PERSON] згідно Свідоцтва на забудову садиби в населених пунктах Української РСР без дати за № б/н, та не було зареєстровано (а.с. 35). Як вбачається з копій погосподарських книг с. Урицького Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області за 1967-2015 роки головою домогосподарства за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Урицьке, вул. Зелена, буд. 32 зазначено [PERSON] (а.с. 22-33). Як вбачається з інформації, наданої Зорянською сільською радою Розівського району Запорізької області № 240/01-28 від 04 жовтня 2017 року, відповідно до Постанови Верховної [PERSON] України від 19 травня 2016року № 1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» перейменовано село Урицьке на Святотроїцьке. Відповідно до рішення Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області сьомого скликання від 02.08.2016 року № 1 «Про перейменування назви Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області» перейменовано Карло-Лібкнехтівську сільську раду Розівського району Запорізької області на Зорянську сільську раду Розівського району Запорізької області (а.с. 20). Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (зі змінами), встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що у позивачів виникли труднощі із оформленням у встановленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON], суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved