Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

11 серпня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з професійним захворюванням, та заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі з 03.01.1983 року по 21.04.2008 року та з 16.05.2008 року по 19.11.2020 року, був звільнений за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується трудовою книжкою. Під час роботи на підприємстві він отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 18.05.2021 року, згідно якому зазначений діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі загострення, прикореневий та нижньоочаговий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два), та супутній діагноз: гіпертонічна хвороба ІІІ ст., кризовий перебіг (гіпертонічний криз 31.03.2021 р., 01.04.2021 р., 02.04.2021 р., 03.04.2021 р.) ст. 3, стенокардія напруги, дифузний кардіосклероз, люмбаргія. Згідно довідці МСЕК йому 03.06.2021 року була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 40 % втрати професійної працездатності безстроково, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні. Вважає, що внаслідок професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 60000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходить з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану здоров`я. 11 серпня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 16 серпня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження . 03 вересня 2021 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про роз`єднання позовних вимог, оскільки позивач пред`явив позов з різними позовними вимогами, в зв`язку з чим виконання рішення державним виконавцем буде ускладненим. 05 жовтня 2021 року було роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з професійним захворюванням та стягнення заборгованості по заробітній платі, виділивши позовні вимоги [PERSON] до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі в самостійне провадження. 02\~листопада 2021\~року представник\~відповідача Державного\~підприємства «Вугільна\~компанія «Краснолиманська» надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування на час розгляду справи невідновного ушкодження його здоров`я та повної втрати ним у зв`язку з цим працездатності, що спричиняє йому моральну шкоду та перешкоджає звичайній організації життя, відсутні підстави для задоволення позову. Також просив суд врахувати той факт, що позивач за весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» жодного разу не заявляв про порушення з боку відповідача умов праці. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» з 03.01.1983 року по 21.04.2008 року та з 16.05.2008 року по 19.11.2020 року, працюючи на підземних роботах з повним робочим днем в шахті, був звільнений за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 12-14). Під час роботи на підприємстві позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 18.05.2021 року, згідно якому зазначений діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі загострення, прикореневий та нижньоочаговий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два), та супутній діагноз: гіпертонічна хвороба ІІІ ст., кризовий перебіг (гіпертонічний криз 31.03.2021 р., 01.04.2021 р., 02.04.2021 р., 03.04.2021 р.) ст. 3, стенокардія напруги, дифузний кардіосклероз, люмбаргія (а.с. 17-19). Згідно довідці МСЕК йому 03.06.2021 року була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 40 % втрати професійної працездатності безстроково, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 15-16). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК від 03.06.2021 року позивачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково (а.с. 15-16). В зв`язку цим 11 серпня 2021 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 40% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійного захворювання він продовжує і зараз (а.с. 21-29). Позивачу внаслідок професійних захворювань була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійними захворюваннями згідно висновку МСЕК втрачена на 40 %, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи\~з викладеного,\~суд вважає\~можливим стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача в\~рахунок \~відшкодування моральної\~шкоди 20000\~грн. з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 454,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial