Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

10 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що 28 березня 2016 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на земельну частку (пай) та житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами по вул. Карпанська, 18 в с. Соловичі Турійського району Волинської області. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого усе майно заповів своїм дітям: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Брати позивача [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. Вказуючи, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, подала заяву про прийняття спадщини, але в нотаріальній конторі їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, просила визнати за нею право власності на вищевказаний спадковий житловий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] У підготовче судове засідання позивач не зявилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просила його задовольнити та розглядати справу без її участі. Відповідач у підготовче судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, та просив розглядати справу за його відсутності. Враховуючи, що в підготовче судове засідання учасники судового розгляду не зявилися, то відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з частиною 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1223, частина 1 статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] помер 28 березня 2016 року (а.с. 7) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Карпанська, 18 в с. Соловичі Турійського району Волинської області (а.с. 11). За життя [PERSON] 07 квітня 2015 року склав заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповів дітям: позивачу дочці [PERSON], відповідачу синові [PERSON], та синові [PERSON] (а.с. 10), який помер 29 травня 2017 року (а.с. 6). Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги Соловичівської сільської ради Турійського району № 4, довідкою Соловичівської сільської ради Турійського району Волинської області № 905 від 09 вересня 2016 року (а.с. 11, 12). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1», загальною площею 60,1 кв. м, житловою площею 36,8 кв. м, сарай «Б-1», сарай «В-1», літня кухня «Г-1», огорожа «1» (а.с. 18-21). Постановою приватного нотаріуса від 12 червня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, які підтверджують його належність спадкодавцю [PERSON] (а.с. 14). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 07 квітня 2015 року, не змінювався і є дійсним. Спадкоємці, які мають право на обовязкову частку в спадщині, відсутні. Наведені обставини справи обєктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 71/2016 до майна померлого [PERSON] (а.с. 33-60), з яких також вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка 21 вересня 2016 року звернулася до приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], а сини спадкодавця [PERSON] та [PERSON], 28 вересня 2016 року подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON] За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. Відповідно до вимог частини 1 статті 142 ЦПК України у звязку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 352 грн 40 коп. Решту сплаченого судового збору в розмірі 352 грн 40 коп. залишити за позивачем. На підставі викладеного, статей 1216, 1261, 1269, 1270 ЦК України та

Outcome: approved