overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

11 листопада 2015 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача та просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свій позов мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2012 року та від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що син знаходиться на її утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги на його утримання не надає, вона просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання. Справу просила розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити. Відповідач по справі направив суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, проти винесення рішення стосовно стягнення аліментів не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 20.09.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з 11.11.2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] судовий збір в дохід держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

11 листопада 2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Андезіт, ЛТД» про стягнення моральної шкоди та безпідставно отриманих коштів постановлено рішення. В задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Під час ухвалення рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, в тому числі стягнення судового збору в дохід держави. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення безпідставно отриманих коштів з посиланням на ст.1214 ЦК України. Під час звернення до суду позивачем у позовній заяві зазначено, що його звільнено від сплати судового збору відповідно до п.17 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011р.. Згідно до п.17 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», який був чинний на день звернення [PERSON] до суду, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. Таким чином, на [PERSON] не розповсюджуються пільги, передбачені п.17 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Позивач не звертався до суду з клопотанням про відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати. Відповідно до вимог ст.82 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до суду із вимогами майнового характеру та з вимогою про відшкодування моральної шкоди. Стаття 220 ЦПК України передбачає, що суд, який ухвалив рішення може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

11 листопада 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 05.01.2012 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2015 року має заборгованість 19802,89 грн., що складається з 2990,92 грн. - заборгованість за кредитом, 12612,78 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2780,00 заборгованість за пенею та комісією; а також штраф 1419,19 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 19802,89 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1218 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 05.01.2012 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-7). Однак, відповідач зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 30.09.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 19802,89 грн., що складається з 2990,92 грн. - заборгованість за кредитом, 12612,78 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2780,00 - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф - 1419,19 грн. (а.с. 3-4). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 19802,89 грн., а також судовий збір в сумі 1218 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

11 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з вищевказаним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на слідуючи обставини. 15 червня 2012 року сторони уклали шлюб. Від спільних відносин мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки припинені близько за 6 місяців на день звернення до суду. Причиною цього є втрата почуття любові і довіри подружжя, різні погляди на життя, виховання сина та побудову сімейних відносин. Просив розірвати шлюб. 17 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, після розірвння шлюбу просила залишити їй прізвище «Гуркуш». Суд, заслухав відповідачку, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Шлюб сторін зареєстровано 15 червня 2012 року, що вбачається зі свідоцтва про шлюб (а.с.7). Зі свідоцтва про народження вбачається, що від спільних відносин сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6)., який проживає з відповідачкою Сімейні стосунки припинені з травня 2016 року, що сторони не заперечують. Відповідачка не заперечує аргументів позивача про втрату почуття любові і довіри подружжя, різні погляди на життя, виховання сина та побудову сімейних відносин. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені в травні 2016 \- року та з цього часу відносини між сторонами по справі не поновлювались, сторони мешкають окремо, дитина знаходяться на утриманні відповідачки, яка також наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з позивачем не бажає і вважає, що це неможливо та суперечить її інтересам та інтересам дитини, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між сторонами по даній справі підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

11 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 26 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, який проживає з відповідачкою. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені, через прояви неповаги з боку відповідачки та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивач, крім цього, зазначив, що підтримує заявлені вимоги; відповідачка вказала, що позов визнає повністюта виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 117 (а. с. 5), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 6), який проживає з відповідачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сім'ї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

11 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 10 лютого 1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайоного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 59. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з 2005 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 10 лютого 1995 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайоного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 59. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають [PERSON] , . Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з 2005 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

11 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 13 серпня 1986 року. Від подружнього життя дітей не мають. Однією сімєю проживали до червня 2002 року. З цього часу сімя фактично розпалася. Протягом останніх чотирнадцяти років він проживає у громадянському шлюбі з іншою жінкою. Посилаючись на те, що подальше спільне проживання не можливе, суперечить його інтересам, позивач просить розірвати шлюб із відповідачкою. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 18). Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не зявилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, з позовом згодна (а. с. 19). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 30 серпня 1986 року у виконкомі Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №11. Після укладення шлюбу відповідачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 6). Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони однією сімєю не проживають останні чотирнадцять років, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що сторони в справі не висловлюють взаємної згоди та не бажають підтримувати дружні стосунки, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. На підставі заяви відповідачки, у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Від стягнення з відповідачки сплаченого при зверненні до суду з даним позовом судового збору позивач відмовився, про що подав відповідну письмову заяву (а. с. 18). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

11 листопада 2016 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 06 лютого 1999 року; шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 41. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з вересня 2016 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивачка [PERSON] зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 06 лютого 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 41 (л.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (л.с. 6). Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з вересня 2016 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. З письмової заяви відповідача вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачкою в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

11 листопада 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18 жовтня 2003 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON]. В шлюбі в них народились двоє дітей: Адам, [INFO], Назар, [INFO]. Однак, сімейне життя з відповідачем не склалось. В їх стосунках неодноразово виникали конфлікти та непорозуміння, які призвели до того, що їх сімя фактично розпалась. Вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин. Їх сімя розпалась, вони втратили почуття одне до одного, стали чужими людьми. Шлюб існує лише формально. Подальше спільне життя і примирення між ними неможливі. В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідачв судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду та розпискою про вручення судової повістки, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, оскільки сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб існує формально. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для справи. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved