Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

12.02.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача, в якому він просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстровано 21.10.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №2404, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Позивач зазначає, що шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть, позивач вважає, що примирення між ними неможливо, їх сім`я розпалася остаточно та поновлена бути не може. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що мешкає разом з відповідачем. Спору у сторін щодо поділу спільного майна, участі у вихованні дитини не має. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.04.2020 року було відкрито спрощене провадження по даній справі та призначено до розгляду в судове засідання. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій вимогу про розірвання шлюбу підтримав та просив розглядати справу в підготовчому судовому засіданні за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, подала на адресу суду заяву про розгляд за її відсутності, в якій позовні вимоги визнає, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 21.10.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №2404. (а.с.5). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8) Спільного господарства та бюджету не ведуть. Їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачено ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved