Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

10.08.2017 року до Вінницького районного суду із позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином. Позов мотивовано тим, що вироком Вінницького районного суду від 05 липня 2017 року (суддя Бондаренко О. І.) відповідач [PERSON] засуджений по ч. 2 ст. 125 КК України. Вказує, що відповідача визнано винним та засуджено за те, що 26 липня 2016 року він заподіяв тілесні ушкодження позивачу та його неповнолітньому (на той час) синові. Зазначає, що внаслідок отримання травм позивач тривалий час (біля 21 дня) знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, із-за чого поніс значні матеріальні збитки, а також йому та його синові заподіяно значні моральні збитки, душевна травма через приниження гідності, як офіцера запасу. Вказує, що наслідки від отриманих тілесних ушкоджень спричинених умисними діями відповідача, у позивача відчуваються і зараз - внаслідок ушкодження нижньої щелепи, він на протязі всього часу не має змоги нормально приймати їжу, його постійно болить голова, лікарі не виключають необхідність проведення нейрохірургічного втручання. Зазначає, що заподіяні матеріальні збитки складають суму 7 000 гривень, з яких 2 000 - витрати на лікування та 5 000 - витрати на правову допомогу адвоката у кримінальному проваджені . Вказує, що моральні збитки позивач оцінює в 100 000 гривень, з яких 10 000 гривень - це моральні збитки, заподіяні синові. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 7 000 гривень матеріальної та 1 00 000 гривень моральної шкоди. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте надав до суду заяву в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] також до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає, заперечує з приводу його задоволення. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява частково обґрунтована та така, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 05.07.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт, строком на 150 год. Також даним вироком встановлено, що 28.07.2016 року, близько 17 год. 00 хв., [PERSON], знаходячись на території проїзної частини вулиці Молодіжної, поблизу перехрестя вулиць Молодіжної - Цукрозаводська в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з [PERSON] та [PERSON], діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій та маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до [PERSON] та наніс йому удар правою рукою в район обличчя та удар лівою ногою в район обличчя, після чого, діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій та маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до [PERSON] та наніс йому три удари кулаками правої та лівої рук в район обличчя. Згідно висновку експерта № 1177 від 29.07.2016 року, [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця та саден на обличчі, забитої рани слизової ділянки нижньої губи, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Згідно висновку експерта № 1176 від 29.07.2016 року, [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на верхній губі справа, саден в проекції правого ліктьового суглобу, які згідно висновку експерта належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (а.с.31-32). З положень , викладених в ч. 6 ст. 82 ЦПК України , вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З положень , викладених в ч. 1 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь , понесених витрат на лікування в розмірі 2 000 гривень підлягає відмові у задоволені, оскільки з доданих до позову копій : товарних чеків та чеків ( а.с. 3) , не вбачається, що ці медичні препарати та медичні інструменти призначалися позивачу лікарем , у зв'язку з лікуванням отриманих позивачем 28.07.2016 року тілесних ушкоджень, завданих відповідачем. Тобто позивачем суду не надано належних письмових доказів , про призначення йому курсу лікування ; переліку призначених лікарем медичних препаратів ; доказу , що саме позивач поніс витрат на купівлю таких ліків, медичних інструментів. Відповідно до ч.1, п.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати у цивільній справі складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Позивач заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача на його користь матеріальні збитки в розмірі 5000 гривень у рахунок понесених витрат на оплату гонорару адвоката Сохацького А.М. згідно до доданої угоди № 17 від 25.09.2016 року. Дані витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. не можна віднести до судових витрат, які підлягають розподілу згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки вони не пов'язані з розглядом даної цивільної справи . Такі витрати також не можна віднести до матеріальної шкоди, завданої позивачу, оскільки вони є процесуальними витратами у кримінальному провадженню за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та згідно ст. 118 КПК України, встановлено інший порядок їх відшкодування. А саме, згідно ст. 120 КПК України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законодавством. Згідно ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Якщо суду апеляційної чи касаційної інстанції не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат. Згідно ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Враховуючи вищевикладене, вимоги про вирішення судом розподілу процесуальних витрат, понесених стороною у кримінальному судочинстві, під час вирішення судом цивільної справи задоволенню не підлягають та заявлені безпідставно, оскільки підлягають вирішенню в порядку кримінального судочинства. Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п.3.3 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу , суд виходить з того, що умисними діями [PERSON] позивачу [PERSON] завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого він пережив фізичну біль ,переніс стрес , чим був порушений його звичний засіб життя для відновлення якого він потребує значних зусиль; у нього порушились нормальні життєві зв'язки. Посилання позивача [PERSON] на те, що він моральні збитки оцінює в 100 000 гривень , з яких 10 000 гривень - це моральні збитки заподіяні синові, який на час вчинення злочину був неповнолітнім , суд виходить з того, що позивачем заявлені позовні вимоги про відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди особисто йому в розмірі 90000 грн. Тому , виходячи з вищевикладеного та враховуючи характер та тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 3 000 гривень. В інший частині позовної вимоги -слід відмовити за необґрунтованістю. В частині повної вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідач у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 10000 грн. його синові- [PERSON]., який на час події був неповнолітньою особою, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені за безпідставністю , виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до положень, викладених в ч.2 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі. Згідно до положень, викладених в ч.1 ст. 34 ст. ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст.15 ,ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки на час звернення до суду , як вказує позивач у позові, але жодного доказу цьому суду не надає, його син вже є повнолітньою особою, тому він ([PERSON].) , як особа, що має повну цивільну дієздатність та вважає, що його право порушене, має безпосередньо звернутися до суду із позовом до відповідача.

Outcome: partial