Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

11 грудня 2018 року заявник звернулася до суду з відповідною заявою до заінтересованої особи, у якій зазначила, що її батьком є [PERSON], який 12 листопада 2001 року склав заповіт, за яким заповів їй сертифікат на право на земельну частку пай. Батько був зареєстрований у с Любомирівка Березнегуватського району Миколаївської області, але з липня 2003 року зник і до теперішнього часу від нього не надходило жодної звістки, інших родичів крім неї у нього немає. Вона та її мати [PERSON] зверталися з заявами до правоохоронних органів про розшук батька, однак оперативними заходами встановити місце перебування [PERSON] не представилося можливим і на даний момент місце його знаходження не встановлено. Посилаючись на те, що минуло багато часу, а відомостей про смерть батька не зареєстровано, однак зазначене є необхідним для оформлення спадщини, заявник просила суд, оголосити померлим [PERSON] Заявниця в судовому засіданні вимоги викладені у заяві підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи по справі Заліська С.М. (за довіреністю від 12.03.2019 року № 2365/15.9-4.1) в судовому засіданні проти вимог заявниці не заперечувала. Вивчивши думку сторін та дослідивши докази наявні у справі, суд дійшов наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 28 січня 1989 року Любомирівською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області, вбачається, що батьком заявниці є [PERSON], [INFO], а матір'ю [PERSON] (а.с.6-7). 12 листопада 2001 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Любомирівської сільської ради народних депутатів Березнегуватського району, яким належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на підставі рішення Березнегуватської районної державної адміністрації № 195 від 09 липня 1996 року, заповідав повністю заявниці (а.с.8,9). 08 лютого 2011 року заявниця зверталася із заявою до начальника Березнегуватського РВ УМВС України в Миколаївській області про відсутність [PERSON] за місцем проживання більше семи років та просила оголосити його у розшук. Того ж дня зазначену заяву було прийнято та зареєстровано за № 5 за ЖРЗПЗ, що підтверджується копією талона - повідомлення № 6, виданого оперативним черговим райвідділу [PERSON] (а.с.12-13). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 28 листопада 2018 року за № 340/04-12, [PERSON] зареєстрований [ADDRESS], однак з липня 2003 року там не проживає (а.с.14). Згідно листа т.в.о. начальника Березнегуватського ВП Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області Хохлова І.І. від 28 листопада 2018 року вбачається, що проведеними заходами встановити місце перебування [PERSON] не представилось можливим, місце його знаходження не встановлене (а.с.15). Статтею 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до статті 294 вказаного Кодексу справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно зі статтею 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місце перебування якої невідоме, або за місцем знаходження її майна. За вимогами статті 306 зазначеного Кодексу у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Статтею 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до змісту зазначеної норми кожна з цих підстав є самостійною для визнання особи такою, що померла, і в залежності від підстав визнання особи, такою що померла, визначається строк, протягом якого мають бути відсутні відомості про особу у місті її постійного проживання. Згідно зі статтею 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 13 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. За такого суд доходить висновку, що заявниця надала достатні та допустимі докази на підтвердження того, що нею вживались заходи щодо встановлення місця перебування батька починаючи з 2011 року. Крім того, в судовому засіданні як заявниця, так і свідок [PERSON] показали, що [PERSON] останнім часом перед зникненням зловживав алкогольними напоями, що дає підстави припускати факт його смерті. Встановлення факту смерті батька необхідне заявниці для прийняття спадщини за заповітом, а отже має для неї юридичне значення, а тому суд доходить висновку, що вимоги викладені у заяві підлягають задоволенню. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Outcome: approved