Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

10 вересня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про захист прав споживачів шляхом стягнення грошових коштів, в якій позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 495817 доларів 00 центів США. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона - [PERSON] є клієнтом Акціонерного банку «Південний» з 2002 року по теперішній час. За цей час між нею та банком, неодноразово укладалися договори про відкриття рахунків та депозитні договори. Станом на 03 вересня 2013 року на рахунках позивачки, відкритих в Акціонерному банку «Південний» перебували кошти в різних валютах, зокрема, в доларах США, гривні та Євро на загальну суму еквіваленту 100000 доларів США. Крім того, як стверджує позивачка, 04 вересня 2013 року з ОАО «СбербанкРосии» на поточний рахунок [NUMBER] в Акціонерному банку «Південний» позивачем було переведено грошові кошти в сумі 12998490,00 рублів РФ, що підтверджується копією платіжного доручення №000709 від 04.09.2013 року. На момент здійснення зазначеного переказу сума 12998490,00 рублів РФ була еквівалентна 394817 доларів 14 центів США. В 2017 році [PERSON] звернулась до банку, з вимогою про повернення вказаних коштів, на що Акціонерний банк «Південний» відповів відмовою, посилаючись на відсутність коштів на рахунках позивача у вказаному розмірі, у зв'язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду цивільну справу за вказаною позовною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 24 вересня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 09 листопада 2018 року до суду надійшов відзив на позовну від представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний», в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав необґрунтованості. Так, в обґрунтування посилань викладених у відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що між ПАТ «Акціонерний банк «Південний» та [PERSON] були укладені договори про відкриття наступних рахунків: № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. У зв'язку з аудитом фінансової звітності та у зв'язку з підготовкою до впровадження публічного договору, клієнтам банку було запропоновано звірити залишки коштів, що зберігаються на їх власних рахунках. На виконання вказаного між банком та [PERSON] було підписано акт звіряння, відповідно до якого, станом на 17.02.2016, позивачем підтверджений залишок на рахунках, відкритих в Акціонерному банку «Південний». У зв'язку з чим, як стверджує представник відповідача, з урахуванням змісту позовної заяви, клопотання від 06.11.2018 року, акту про проведення взаєморозрахунків, вважає, що [PERSON], після ознайомлення з договорам, додатковими угодами, платіжними дорученнями, заявами на переказ готівки, заявами на видачу готівки, заявами про продаж валюти, визнана відсутність вимог до Акціонерного банку «Південний» будь-яких вимог, за виключенням 13555,00 доларів США, 1900,00 Євро та 992000,00 гривень, у зв'язку з чим представник відповідача вважає, що в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають. Що стосується 26 операцій по зняттю готівки, внаслідок чого з рахунків [PERSON] було знято 13555,00 доларів США, 1900,00 Євро та 992000,00 гривень, представник відповідача зазначив, що позивачем не надано належних доказів внесення [PERSON] вказаних коштів на рахунки [NUMBER]. В судове засідання 09.11.2018 року позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак представник позивача надала до суду заяву, в якому просила розглянути справу без її участі, з урахуванням наданих до суду документів. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний» в судове засідання призначене на 09 листопада 2018 року не з'явився, однак у наданому до суду відзиві на позовну заяву, представник зазначив, що з позовом не згоден, просить суд у його задоволенні відмовити, розгляд справи провести за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вивчивши, дослідивши та проаналізувавши усі документи наявні в матеріалах справи, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та вважає позовні вимоги [PERSON] підлягаючими частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 серпня 2013 року між [PERSON] та Акціонерним банком «Південний» укладено договір банківського рахунку, відповідно до умов якого, [PERSON] відкрито рахунок [NUMBER], що підтверджується відповідним договором наявним в матеріалах справи на а.с.6 та не заперечувалось сторонами по справі, а відтак не підлягає додатковому доказуванню. 04 вересня 2013 року з ОАО «СбербанкРоссии» на поточний рахунок [NUMBER], відкритий в Акціонерному банку «Південний», [PERSON] було переведено грошові кошти в сумі 12998490 рублів 00 копійок РФ, що підтверджується копією платіжного доручення №000709 від 04 вересня 2013 року. 05 вересня 2013 року з рахунку [PERSON], відкритому в ВАТ ОАО «СбербанкРоссии», до Акціонерного банку «Південний» надійшли кошти в розмірі 12998490,00 російських рублів, з яких: 628035,50 рублів було зараховано на рахунок [NUMBER], а 12370454,50 рублів, згідно вимог постанови НБУ № 496 від 29 грудня 2007 року, в редакції, що діяла на момент вчинення вказаного переказу, були конвертовані в гривню, за курсом 0,2438 та, в розмірі 3015916 гривень 81 копійка, були зараховані на рахунок [NUMBER], що підтверджується листом ПАТ «АБ «Південний» за вих. №14-17003БТ від 29 березня 2018 року та не оспорювалось сторонами по справі, а відтак додатковому доказуванню не підлягає. Крім вказаних коштів, на рахунках позивачки - [PERSON], відкритих в АБ «Південний» також знаходились кошти у валюті: Євро та доларах США, що підтверджується виписками з рахунків [NUMBER] та узгоджується з твердженням про наявність коштів на її рахунках. Однак, точний розмір коштів, які розміщувались на рахунках [NUMBER], судом не встановлено, у зв'язку з ненаданням сторонами по справі належних та допустимих доказів. Зі змісту клопотання позивачки наданого до суду 06 листопада 2018 року встановлено, що [PERSON] були надані для огляду всі первинні документи, які були підставою для руху коштів за її рахунками, після чого позивачка особисто пересвідчилась, що всі вони були ініційовані або нею особисто або за її розпорядженням і згодою, за винятком 26 операцій по зняттю готівки, що підтверджено позивачем, а також визнано представником відповідача у відзиві на позов. Також, судом встановлено, що у зв'язку з аудитом фінансової звітності та у зв'язку з підготовкою до впровадження публічного договору, клієнтам АБ «Південний» було запропоновано звірити залишки коштів, що зберігаються на їх власних рахунках. На виконання вказаного між АБ «Південний» та [PERSON] було підписано акт звіряння, відповідно до якого, станом на 31 грудня 2015 року, позивачем [PERSON] підтверджений залишок на рахунках, відкритих в Акціонерному банку «Південний», який складав: п/р [NUMBER] - 516 гривень 21 копійка; п/р [NUMBER] - 13702 євро 75 євроцентів, п/р [NUMBER] - 149 гривень 14 копійок, п/р [NUMBER] - 836 євро 82 євроцентів, п/р [NUMBER] - 1196 гривень 77 копійок, п/р [NUMBER] - 80000 доларів 00 центів США, п/р [NUMBER] - 40000 євро 00 євроцентів, п/р [NUMBER] - 54 долара 36 центів США, п/р [NUMBER] - 5933 долара 81 цент США, що підтверджується відповідним актом від 17.02.2016 року та сторонами не оспорювалось. Станом на 08 листопада 2018 року залишок коштів на рахунках [PERSON], відкритих в Акціонерному банку «Південний» складає: п/р [NUMBER] - 86 гривень 72 копійки; п/р [NUMBER] - 0 гривень 76 копійок; п/р [NUMBER] - 0,00 російських рублів; п/р [NUMBER] - 0,32 Євро; п/р [NUMBER] - 0 доларів 33 цента США; п/р [NUMBER] - 0 доларів 54 цента США; п/р [NUMBER] - 160 гривень 15 копійок; п/р [NUMBER] - 64 гривні 89 копійок, що підтверджується довідкою Акціонерного банку Південний» та не спростовувалось сторонами по справі. У клопотанні від 06 листопада 2018 року поданого [PERSON] до суду, остання зазначила особисто, що ознайомившись зі всіма документами, що стали підставою для руху коштів за її рахунками, відкритими в Акціонерному банку «Південний», серед іншого вказала, що 26 заяв про видачу готівки, на підставі яких було знято кошти з рахунків: № [NUMBER], [NUMBER], вона не підписувала та не ініціювала, оскільки в абсолютній більшості випадків такого зняття перебувала за кордоном. На підтвердження вказаного позивачкою надано копії таких заяв, а саме: заяви про видачу готівки №29825283 від 29 липня 2014 року; заяви про видачу готівки №31056391 від 21 жовтня 2014 року; заяви про видачу готівки №31078821 від 28 жовтня 2014 року; заяви про видачу готівки №31082831 від 29 жовтня 2014 року; заяви про видачу готівки №31772782 від 24 грудня 2014 року; заяви про видачу готівки №31778395 від 25 грудня 2014 року; заяви про видачу готівки №2115967 від 16 жовтня 2015 року; заяви про видачу готівки №26616175 від 05 вересня 2013 року; заяви про видачу готівки №26620832 від 06 вересня 2013 року; заяви про видачу готівки №26622443 від 07 вересня 2013 року; заяви про видачу готівки №26627443 від 09 вересня 2013 року; заяви про видачу готівки №27933502 від 14 січня 2014 року; заяви про видачу готівки №31344148 від 07 листопада 2014 року; заяви про видачу готівки №2308904 від 21 травня 2015 року; заяви про видачу готівки №2457478 від 22 травня 2015 року; заяви про видачу готівки №2671268 від 25 травня 2015 року; заяви про видачу готівки №2882747 від 26травня 2015 року; заяви про видачу готівки №3951023 від 29 жовтня 2015 року; заяви про видачу готівки №1086105 від 09 листопада 2015 року; заяви про видачу готівки №1093234 від 09 листопада 2015 року; заяви про видачу готівки №1717354 від 12 листопада 2015 року; заяви про видачу готівки №429918 від 03 грудня 2015 року; заяви про видачу готівки №4218986 від 28 грудня 2015 року; заяви про видачу готівки №31355621 від 10 листопада 2014 року; заяви про видачу готівки №31358356 від 11 листопада 2014 року; заяви про видачу готівки №1322978 від 10 листопада 2015 року; довідки Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23 березня 2018 року за вих. №5/1/789, якою підтверджується відсутність [PERSON] на території України у більшості випадків такого зняття та виписки з відповідних рахунків. Відповідач, у відзиві на позов, наявність вказаних операцій за рахунками [PERSON] підтверджує, та вказує, що зазначені операції дійсно були здійснені за відповідними рахунками позивачки, внаслідок чого з її рахунків було знято 13555,00 доларів США, 1900,00 Євро та 992000,00 гривень, але пояснити, яким чином вони були здійснені, зважаючи на відсутність в цей час [PERSON] на території України та явної невідповідності підписів, у порівнянні з картками зі зразками підписів не зміг, посилаючись на звільнення касирів та менеджерів, що супроводжували вказані операції. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також суд зазначає, що надані Акціонерним банком «Південний» картки зі зразками підписів за різний період часу, у порівнянні з підписом клієнта, у відповідній графі в заявах про видачу готівки, без необхідності залучення спеціальних знань, дають змогу встановити очевидну невідповідність таких підписів. Твердження відповідача, стосовно відсутності в матеріалах справи доказів внесення позивачкою коштів на рахунки [NUMBER], [NUMBER], не беруться судом до уваги, оскільки наявність коштів у відповідній сумі, що є не меншою ніж сума, знята на підставі вказаних 26 заяв, на рахунках [PERSON], підтверджується виписками з відповідних рахунків, відповідачем не заперечується і не оспорюється, а наявність акту від 17.02.2016 року додатково це підтверджує. Оцінивши, отримані судом докази, на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, врахувавши пояснень сторін та визнання позивачкою обставин, про те, що після ознайомлення, з усіма первинними документами, які були підставою для руху коштів за її рахунками [PERSON] пересвідчилась, що всі вони були ініційовані або нею особисто або за її розпорядженням і згодою, за винятком 26 операцій по зняттю готівки, суд прийшов до висновку, що з рахунків [PERSON], відкритих в Акціонерному банку «Південний» було безпідставно знято 13555,00 доларів США, 1900,00 Євро та 992000,00 гривень. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Пунктом 13 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на належну якість обслуговування. Однак недобросовісна поведінка відповідача призводить до грубого порушення прав позивача ще й як споживача банківських послуг. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з частиною 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Статтею 1071 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Без такого розпорядження грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом (ч. 2 вказаної статті). Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Тобто законодавець вказує на обов'язок банку повернути безпідставно списані грошові кошти та відшкодувати збитки. Отже, збитком є щось інше (в значенні ст. 23 ЦК України), ніж грошові кошти, що були списані безпідставно, оскільки вони вказані законодавцем окремо від збитків. Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Списуючи грошові кошти з рахунків позивача, банк фактично позбавив його права безперешкодно розпоряджатися цими грошовими коштами, гарантованого йому частиною 2 ст. 1060 ЦК України і частиною 2 ст. 1066 ЦК України. Згідно з другою частиною п. 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, щоборжник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, суд вважає позовні вимоги [PERSON], частково обґрунтованими та підлягаючими до частково задоволення, а саме з урахуванням встановлених обставин, що з рахунків [PERSON] було безпідставно знято грошові кошти в сумі 13555,00 доларів США, 1900,00 Євро та 992000,00 гривень, суд вважає, з метою поновлення порушених прав позивача, стягнути вказані кошти з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний» на користь [PERSON], в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх необґрунтованістю. При вищевикладених обставинах та

Outcome: partial