Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

11.01.2017р. до Баглійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON], в якій останній просив суд визнати факт проживання позивача та відповідачки однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2003 року по 14 грудня 2007 року; визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] компенсацію різниці вартості спільного майна в сумі 10000 грн. 14.02.2017 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати недійсними договори дарування житлового будинку по [ADDRESS], укладені 05.09.2016 та 06.09.2016 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON], посилався на те, що з жовтня 2003 року між позивачем та відповідачкою склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вони почали фактично проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS]. Позивач та відповідачка вели спільне господарство, мали спільний бюджет та були пов'язані спільним побутом, за час проживання придбали у спільну сумісну власність вказаний вище житловий будинок, шлюб уклали 14.12.2007 року, після шлюбу придбали житлову квартиру [ADDRESS]. Вважає, що за умови придбання житлового будинку в період проживання однією сім'єю без укладання шлюбу у спільну сумісну власність, без його відома та дозволу відповідачка розпорядилась майном, то договори посвідчені приватним нотаріусом Красношлик Л. Л. підлягають скасуванню. 17.03.2017р. [PERSON] подала до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зустрічну позовну заяву, яку уточнила 15.06.2017 року, в якій просила суд прийняти даний зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та в порядку визнання майна особистою приватною власністю подружжя визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,7 кв. м., в тому числі житловою 26,2 кв. м., визнати спільним майном подружжя автомобілі Renault Logan держ. номер [NUMBER] 2012 року випуску; Газ 24, держ. номер [NUMBER] 1985 року випуску, загальною вартістю 157 737 грн. згідно незалежної експертної оцінки, виділити [PERSON], із спільної сумісної власності подружжя автомобіль Renault Logan держ. номер [NUMBER] 2012 року випуску; Газ 24, держ. номер [NUMBER] 1985 року випуску, стягнути з [PERSON], грошову суму компенсації за розподіл майна подружжя в сумі 1/2 вартості автомобілів Renault Logan держ. номер [NUMBER] 2012 року випуску; Газ 24, держ. номер [NUMBER] 1985 року випуску, що становить 78 868,50 грн. (сімдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят вісім грн. 50 коп.). В обґрунтування вимог за зустрічним позовом [PERSON] посилалась на те, що дійсно з 14.12.2007р. вона перебувала у шлюбі з [PERSON], зареєстрованим Баглійським районним у м. Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 439. Однак спільно проживати подружжя почало за півроку до укладання шлюбу у належному їй особисто будинку по [ADDRESS]. Після шлюбу придбавала квартиру, однак не за спільні кошти, а за запозичені кошти в особисту власність, також спільно з чоловіком придбавали автомобілі, які повністю знаходяться в його розпорядженні після фактичного припинення спільного проживання однією сім'єю та розлучення, тому вона просить грошову компенсацію за свою частку у спільному майні. Також доводить до відома суду, що не могла проживати з позивачем однією сім'єю та придбавати за спільні кошти будь-яке майно з жовтня 2003 по 2006 рік, оскільки він перебував у іншому шлюбі, що підтверджується відповіддю на запит адвоката Заводським районним у м. Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 5320/07-29 від 05.01.2017 року. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав просив задовольнити, проти зустрічної позовної заяви заперечував. В судовому засіданні позивач [PERSON] був присутній, надав пояснення, повідомив про обставини спільного проживання з [PERSON] до реєстрації шлюбу, придбання житлового будинку по [ADDRESS], спільну працю для відновлення будинку та його ремонт, про придбання автомобілів, придбання квартири у період шлюбу. В судовому засіданні, були допитані заявлені стороною позивача свідки - [PERSON], який повідомив що знайомий з подружжям [PERSON], де проживали та з якого часу йому не відомо, однак знає зі слів позивача про придбання житлового будинку по провулку Пільщиківському, точну адресу вказати не може, допомагав робити ремонт у вказаному будинку, точно коли не пам'ятає, про те що у [PERSON] був інший шлюб знає. [PERSON], який повідомив, що з позивачем працював разом на заводі, [PERSON] бачив лише один раз, коли не пам'ятає, про проживання однією сім'єю без укладання шлюбу та ведення спільного господарства між [PERSON] та [PERSON] відомо зі слів позивача приблизно з 2005 року, точно сказати не може, за адресою [ADDRESS] допомагав розбирати покрівлю, в подальшому з подружжям не спілкувався. [PERSON] - повідомив, що з позивачем [PERSON] знайомий з 1998 року по роботі, а з [PERSON] познайомився лише на їх весіллі в 2007 році, весілля було у готелі, де проживає подружжя він не обізнаний, про допомогу в ремонті повідомив, що допомагав робити покрівлю на будинку, адресу не пам'ятає, його приводив позивач, ще одного разу в тому будинку був на дні народження позивача в 2016 році. [PERSON], повідомив суду, що сусід [PERSON], за які кошти придбаний будинок не знає, бачив, що робили ремонт, за чиї кошти повідомити не може. [PERSON], повідомив суду що працює разом з [PERSON] в одній зміні на заводі та з його слів знає про стосунки з [PERSON], допомогав в будинку робити проводку, в який період не пам'ятає. [PERSON], повідомив, що в його користуванні знаходиться автомобіль Газ 24, держ. Номер [NUMBER] 1985 року випуску, який він придбав за 12000 грн. в 2014 році, з дружиною позивача не знайомий, дозвіл від дружини на продаж цього авто позивач йому не надавав, розписку, що надано до суду, написав в 2017 році на прохання позивача [PERSON], в ній не має ціни авто, на себе не переоформив щоб не витрачати зайві кошти. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним - адвокат [PERSON] (а.с. 32-33, 43-44 т. № 1) в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові та згідно доказів, наявних в матеріалах справи. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував. Відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним, позовні вимоги визнала частково, а саме в частині проживання однією сім'єю без укладання шлюбу в період з червня 2007 року по 14.12.2007 року, в інший частині заперечувала, посилаючись на факт наявності у [PERSON] іншого шлюбу та неможливість придбання у спільну сумісну власність будь-якого майна за таких обставин. Зустрічну позовну заяву підтримала, просила задовольнити. В судовому засіданні, був допитаний заявлений стороною відповідача свідок [PERSON], який повідомив про обставини запозичення грошових коштів [PERSON] для придбання житлової квартири, а саме що фактично квартира придбавалась для нього та його дружини [PERSON], що є донькою [PERSON], оскільки вони обидва є військовозобов'язаними особами, що приймають участь у АТО, є загроза здоров'ю та життю, то він не хотів на себе оформлювати вказану квартиру щоб у разі його смерті не було інших претендентів на спадок за ним, оскільки і його батьки і брати живі та мають право претендувати, так само і на дружину не оформлювали квартиру, оскільки також у разі коли щось сталось ускладнюється процедура оформлення документів на спадок. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним - адвокат [PERSON] (а.с. №46-49, 80-81 т.№ 1) підтримала позицію відповідачки за первісним позов [PERSON], первісний позов визнала частково, а саме в частині проживання однією сім'єю без укладання шлюбу в період з червня 2007 року по 14.12.2007 року. В іншій частині позовних вимог заперечувала, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства без укладання шлюбу в період з жовтня 2003 року по червень 2007 року. Також звернула увагу суду на порядок оскарження договорів та вказала на неможливість пред'явлення вимоги про визнання договору недійсним не стороною договору, а позивач такою стороною не являється. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи. Третя особа, приватний нотаріус Красношлик Л. Л. надала заяву до суду, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про те, що основні позовні вимоги за первісною позовною заявою слід задовольнити частково, та зустрічні - частково з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи евчиненнням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі джоказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнаній їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Так, предметом розгляду даної цивільної справи є визнання факту проживання однією сім'єю без укладання шлюбу та певного майна придбаного за цей період спільною сумісною власністю подружжя та розподіл цього майна між сторонами. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 14.12.2007р. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], який зареєстровано Баглійськиу районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 439 (а.с. № 11 т.№ 1). До реєстрації шлюбу, протягом шести місяців подружжя [PERSON] та [PERSON] проживали разом в житловому будинку, придбаному особисто [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 28.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огневою Н. О. за реєстровим номером 1634, зареєстрований в ОКП «Дніпродзержинське бюро інвентаризації» за № 11584, загальною площею 40,5 кв. м. в тому числі житловою 24,8 кв. м. Судом встановлено, що зазначений житловий будинок станом на цей час належить [PERSON] згідно договорів дарування від 05.09.2016 року та 06.09.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л. Л. за реєстровими номерами 811 та 824, в подальшому зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно під номером 102046371204. Згідно наданого технічного паспорту жодних змін станом на 2016 рік не вбачається. Також судом встановлено, що згідно домової книги за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] 24.06.2006 року та [PERSON] 16.12.2008 року. В період шлюбу 27.04.2015 року було придбано житлову квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,7 кв. м., в тому числі житловою 26,2 кв. м., згідно договору, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 1074, відповідно до п. 1.5. якого зазначено, що чоловік продавця надавав нотаріусу заяву № 1073 від 27.04.2015 року з дозволом на придбання зазначеної квартири, тому суд критично оцінює надані відповідачкою [PERSON] докази щодо придбання у особисту приватну власність, так як це питання між подружжям регулювалось в присутності нотаріуса шляхом подання відповідних заяв. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] з приводу надання грошових коштів на придбання саме вказаної вище квартири та розписку про отримання [PERSON] коштів у борг з підстав правової визначеності подружжя щодо правовідносин по придбанню майна у спільну сумісну власність яку вони оформили в нотаріальному порядку, що підтверджується п 1.5. в договорі купівлі-продажу квартири від 27.04.2015 року. Судом встановлено, що відповідно до даних територіального сервісного центру 1244 наданих на запит адвоката [PERSON] в інтересах [PERSON], за період перебування у шлюбі подружжям [PERSON] придбано за спільні кошти та зареєстровано на [PERSON], іншого не доведено належними доказами, автомобілі Renault Logan держ. номер [NUMBER] 2012 року випуску; Газ 24, держ. номер [NUMBER] 1985 року випуску, загальною вартістю 157 737 грн. згідно незалежної експертної оцінки виконаної ТОВ «Експертбюро» (сертифікат ФДМУ№221/17). Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], який повідомив, що в його користуванні знаходиться автомобіль Газ 24, держ. Номер [NUMBER] 1985 року випуску, який він придбав за 12000 грн. в 2014 році, оскільки була встановлено відсутність згоди дружини, відсутній факт переходу права власності, тому станом на момент подання позову власником залишається позивач [PERSON], оскільки діючим законодавством не передбачена процедура переходу права власності за розписками без переоформлення відповідних записів в реєстрі рухомого майна. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в іншому зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON], який розірваний у 2006 році Баглійським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується відповіддю Заводської районної у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №5320/07-29 від 05.01.2017 року. Стаття 74 Сімейного кодексу регламентує виникнення права на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Відповідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними вклались усталені відносини, що притаманні подружжю. Зважаючи на викладені норми закону, суд не приймає до уваги твердження позивача [PERSON] про проживання однією сім'єю з [PERSON] до укладання шлюбу в період з жовтня 2003 року по червень 2007 року та придбання в цей період житлового будинку по провулку Пільщиківському №42 у м. Кам'янське у спільну сумісну власність, оскільки за умови наявності іншого зареєстрованого шлюбу не міг придбати у спільну сумісну власність подружжя будинок. У зв'язку з встановленим фактом перебування позивача у іншому зареєстрованому шлюбі та неможливість віднести придбаний будинок до спільного майна подружжя, оскільки він придбаний відповідачкою значно раніше ніж позивач та відповідачка почали проживати однією сім'єю та вести спільне господарство, суд не вбачає за можливе задоволення позовної вимоги за первісним позовом про визнання недійсними договорів дарування від 05.09.2016 року та 06.09.2016 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Окрім цього, суд зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, якщо він вважає його порушеним, оскільки він процесуально не має права заявляти позовну вимогу про визнання договору недійсним, не будучи стороною цього договору, так як в таких випадках реституція не застосовується, це підтверджується постановою Верховного Суду України що надав відповідні роз'яснення в узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, а потім у Пленуму від 6.11.2009 №9, задоволення такої вимоги неможливо, оскільки позивач не є стороною правочину. Так, у п.10 цієї постанови зазначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції, може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч.1 ст.216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена також у постанові ВСУ у справі №3-103 гс11, Постановою ВСУ від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14. У випадках, коли в позовах поєднуються або помилково заявляються вимоги про віндикацію та реституцію, суд повинен самостійно визначити, яку вимогу по суті (а не за формою) пред'являє позивач, і, відповідно, застосовувати належні норми законодавства,

Outcome: partial