Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

11.12.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вознесенської міської ради про визнання права власності на 5/6 частин земельної ділянки наданої для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 20.10.2011 року він є власником 5/6 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка отримала даний будинок у власність за договором довічного утримання після [PERSON] Позивач зазначив, що земельні ділянка під будинком зареєстрована за [PERSON], який був співвласником 1/6 частини будинку. Враховуючи, що 5/6 частин будинку знаходяться в його власності, але нотаріус не оформив спадщину на земельну ділянку, оскільки попередні власники не отримували Державний акт на земельну ділянку, просив визнати за ним право власності на відповідну частину земельної ділянки. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив визнати право власності і на 1/6 частину земельної ділянки наданої для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], тобто на всю земельну ділянку за вказаною адресою. Ухвалою суду від 04.02.2014 року частина позовних вимог була залишена без розгляду за клопотанням позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в частині визнання права власності на 5/6 частин земельної ділянки. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Згідно положень Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], яка є матір»ю позивача - [PERSON], померла [INFO] року в м. Вознесенськ( а.с. 6). В судовому засіданні встановлено, що 5/6 частин житлового будинку [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.20011 року після [PERSON] (а.с.6). Після смерті [PERSON] до складу спадщини також увійшла 5/6 частин земельної ділянки, загальною площею 892 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS] та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: 4810200000:05:012:0005, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 19.06.1993 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за № 1195( а.с. 5). [PERSON] помер в [INFO] році в м. Вознесенськ, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом, в тому числі шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи вказують на те, що позивач, як спадкоємець за законом, належним чином прийняв спадщину. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обов'язкову частку, судом не виявлено. Проте, при зверненні до нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 56 частин вищевказаної земельної ділянки, позивач отримав відмову через те, що спадкодавець за життя не здійснила в передбаченому законом порядку реєстрацію права власності на спадкове майно. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]. отримала від [PERSON] 5/6 частин житлового будинку [ADDRESS] у власність за договором довічного утримання від 27.07.1999 року ( а.с. 16). Відповідно [PERSON] отримала у власність зазначене нерухоме майно відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом на 13 частку від 22.07.1999 року за № 869 після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та свідоцтва про право власності на 1/2 частку від 22.07.1999 року № 868. Судом встановлено, що в правовстановлюючому документі - Державному акті на право приватної власності на землю від 19.06.1993 року, виданому на ім»я [PERSON], допущено помилку в по-батькові власника, що підтверджується вищезазначеними правовстановлюючими документами на житловий будинок, технічним паспортом на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS], свідоцтвом про смерть [PERSON] ( а.с. 14). Таким чином, враховуючи вказані обставини та те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому суд вважає, що відповідно до ст. 16, 1225, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 120, 152 ЗК України його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved