Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

11 листопада 2020 року позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2018 року, шлюб зареєстрований Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 482. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини припинені фактично з 15 серпня 2020 року, через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів і різних поглядів на сімейне життя та сімейні обов`язки. Сумісне господарство не ведеться, разом не мешкають, вважає що подальше збереження сім`ї не можливо. Просила суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу прізвище змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Позивач до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, повторно, про день та час повідомлявся за місцем реєстрації, проте повістки про виклик до суду повертаються без отримання адресатом, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Маріупольським міським відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, від 21 липня 2018 року, актовий запис № 482. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружині змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України та ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору у сумі 840,80 гривень. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved