Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

11.12.2017 року [PERSON] звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], треті особи: ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON], Орган опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 18.04.2018 року, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2013 р. у справі № 205/2007/13-ц за позивачем визнано право власності на ? частину квартири 163, яка розташована в будинку № 52 по вул. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську, яка є предметом спору. Про дане рішення відомо ПАТ КБ «Приватбанк», який був стороною у даній справі. Позивач ніколи не підписував ні договору іпотеки вищезазначеної квартири з ПАТ КБ «Приватбанк» і ніколи я не надавав згоди на відчуження на користь ПАТ КБ «Приватбанк» власної ? частини квартири 163, яка розташована в будинку № 52 по вул. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську. Таким чином без згоди позивача, як співвласника квартири ПАТ КБ «Приватбанк» не має вчиняти жодних дій щодо відчуження на ? частину квартири № 163 в м. Дніпропетровськ, в будинку № 52 по вул. Братів Трофімових, що належить [PERSON] Рішеннями приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області [PERSON] позивача протиправно позбавлено права власності на ? частину квартири № 163, яка розташована в будинку № 52 по вул. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську. Позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення індексний номер 32967779 від 16.12.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», скасувавши запис про проведену державну реєстрацію прав номер 18076898, вчинений 13.12.2016 року з зобовязанням державного реєстратора - Приватного нотаріуса [PERSON] внести до Державного реєстру прав відповідний запис про скасування державної реєстрації прав. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 року цивільну справу передано за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2018 року цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2018 року справу прийнято до провадження. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] письмово просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір від 31 травня 2007 року № DNU0G100001255, відповідно до умов якого, позичальник отримала кредит в розмірі 44000,00 дол. США на купівлю житла та сплату страхових платежів, з терміном повернення до 31.05.2027 року (а.с. 76-79). В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки від 31 травня 2007 року № DNU0G100001255, відповідно до умов якого в іпотеку передана квартира, за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 72-75). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2013 року, яке набрало законної сили 27.01.2014 року, встановлено юридичний факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] в період з січня 2005 року по 26 жовтня 2007 року, а також визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 163, загальною площею 45,20 кв. м., яка розташована в будинку № 52 по вул. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську (а.с. 10-11). ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру. За наслідками розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів, відповідачем прийнято рішення від 16.12.2016 року № 32967779 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності від 13.12.2016 року на квартиру за адресою: [ADDRESS], за ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна внесено відповідний запис про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 31 травня 2007 року № DNU0G100001255 (а.с. 127-128). Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2017 року адміністративний позов [PERSON] до державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], орган Опіки та піклування Новокадацької районної у м. Дніпро ради, про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення індексний номер 32967779 від 16.12.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], за ПАТ КБ «ПриватБанк». Скасовано державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності номер 18076898, вчинений 13.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], за ПАТ КБ «ПриватБанк». Зобов'язано державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на квартиру [ADDRESS], що здійснений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], номер запису про право власності 18076898 від 13.12.2016 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у сумі 1920,00 грн. (а.с. 66-68) Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2017 року скасовано та провадження у справі закрито, оскільки спірні правовідносини не носять публічно-правовий характер та не відповідають суб'єктному складу, визначеному приписами КАС України, а відтак заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а справа не має встановлених нормами КАС України ознак адміністративної юрисдикції (а.с. 69-71). Частиною першою\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина перша статті 15\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно із частиною 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Частиною п'ятою статті 3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Частиною 9\~статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном. Таким чином, на час вчинення оскаржуваного рішення законодавством не було передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] нотаріальна дія з нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно не мало місця. Таким чином, суд вважає, що рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк» є протиправним у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, а тому підлягає скасуванню. Крім того, суд зазначає, що згідно довідки КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради від 13.02.2017 року №3319 у квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 12-14). В силу приписів ст.\~17\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» та ст.\~177\~Сімейного кодексу\~України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування. Як встановлено у Преамбулі Декларації прав дитини 1959 року, дитина внаслідок фізичної та розумової незрілості потребує спеціальної охорони і турботи, у тому числі й належного правового захисту. Відповідно до ст. 16 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в її право на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або посягання на її честь та гідність. Оскільки перереєстрація права власності мала відбуватись одночасно із вчиненням нотаріальної дії, а саме посвідченням правочину, опосередковано порушені й права неповнолітніх осіб. Статтею 33\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 07.06.2014 року набув чинності\~Закон N 1304-VII, згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Статтею 3\~Закону №1304-VII передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій\~статті 58 Конституції України. У\~Рішенні Конституційного\~Суду України\~від 09.02.1999\~року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 Цивільний кодекс України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України\~«Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 28 травня 2015 року (справа №6-57цс15), від 11.11.2015 року (справа №6-9цс15), від 15.04.2015 року (справа №6-46цс15), та інші щодо застосування норм матеріального права. Відповідно до статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. (а.с. 1), позовні вимоги підлягають задоволенню, у звязку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved