Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

12.08.2020 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ КБ «ПриватБанк»), в особі свого представника Гребенюк Олександра Сергійовича, звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) в якій зазначає наступне. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 04.06.2020 р. Відповідач, при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком - Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів» додаються до позовної заяви. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також з наказом банку про їх затвердження. Крім того, при укладання Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, формулярами та стандартними формами за якою є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговувався відповідач. Сторона позивача вважає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додана до позовної заяви. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, номер та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, яка додана до позовної заяви. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Також представник зазначає, що відповідач зобов`язався на підставі п.2.1.1.5.5 Договору - погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених Договором, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, відповідно до п.2.1.1.5.6 Договору, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту, у тому числі простроченого Овердфарту, сплатити винагороди Банку. відповідно до п.2.1.1.3.3 Договору, відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошовихз коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами при настанні терміну платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п.2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку, у тому числі з карткового рахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. Відповідно до п.п.2.1.1.12.10 Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за Договором. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором. Представник позивача також зазначає, що відповідачем порушувались зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач, станом на 18.05.2020 р. має заборгованість в розмірі 19495,37 грн., яка складається з наступного: 18680,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 000,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 18680,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 000,00 грн. - заборгованість по нарахованими відсотками; 814,64 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 000,00 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 - нарахована комісія. Крім того зазначає, що викладені в позовній заяві обставини підтверджуються такими доказами як: Розрахунком заборгованості; Випискою по рахунку; Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; Довідкою про видачу картки; Копією заяви позичальника; Копією Паспорту Споживчого кредиту; Витягом з «Тарифів»; Витягом з «Умов та Правил надання банківських послуг», у редакції, що діяла на момент підписання; Копією наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у редакції, що діяла на момент підписання заяви; Копією документу, що посвідчує особу відповідача. Просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 04.06.2018 р. у розмірі 19495,37 грн. станом на 18.05.2020 р. та судові витрати у розмірі 2102 грн. судового збору. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.08.2020 р. (а.с.85), враховуючи положення ст.274 ЦПК України, письмове клопотання представника позивача (а.с.9), справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідачу запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов по вказаній справі. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копія ухвали суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами була направлена відповідачу рекомендованим повідомленням через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» (а.с.86) на адресу його зареєстрованого місця проживання/перебування, відповідно до даних інформаційної довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (а.с.84), яка співпадає з адресою місця проживання відповідача зазначеною позивачем у позовній заяві (а.с.2) та даних копії паспорта відповідача (а.с.12). Судове поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній» (а.с.88). Відповідачем не надано до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотань або заяв про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін або про відкладення слухання справи, а також відзиву чи заперечень на позовну заяву. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» про розгляд справи судом повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення через відділення поштового зв`язка «Укрпошта» (а.с.77). Представник позивача, в окремому письмовому клопотанні, яке було подано разом з позовною заявою, підтримує позовні вимоги в повному обсязі з зазначенням про наявність усіх необхідних доказів в матеріалах справи, просить розглянути справу без участі представника позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи і винесення заочного рішення у разі виникнення обставин викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України (а.с.42). Клопотань або заяв про скасування розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивачем до суду не надавалось Враховуючи зазначене, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження визначеного ухвалою суду, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ч.3 ст.83 ЦПК України, сторони повинні надати суду докази. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справ застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. у справі №161/16891/15-ц, яку суд застосовує відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, саме позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 статті 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зроблено висновок, зокрема, що згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Сторона позивача вважає, що в наслідок невиконання зобов`язань по кредитному договору б/н від 04.06.2018 р., при укладенні якого сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, як це зазначено у розділі 1 «Порядок виникнення правовідносин» позовної заяви (а.с.2зворот), відповідач винен АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в загальному розмірі 19495,37 грн. станом на 18.05.2020 рік, заявляючи про те, що зазначений розмір заборгованості складається: із заборгованості за тілом кредиту в сумі 18680,73 грн. з яких, заборгованість за поточним тілом кредиту становить 000,00 грн., тобто відсутня, та заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 18680,73 грн., а також з розміру заборгованості із прострочених відсотків в сумі 814,64 грн., інші, такі зазначені складові як: заборгованість по нарахованим відсоткам, заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст.625, пені та комісії, до стягнення не заявляються та становлять 0 гривень (а.с.4зворот), надаючи на підтвердження заявленого розміру заборгованості - Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 04.06.2018 р. укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] (далі - Розрахунок) (а.с.12-16зворот). Судом встановлено, що 04.06.2018 р. відповідач підписав Анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів (а.с.22-24) (далі - Анкети-заяви), у змісті яких зазначено, що цими анкетами-заявами від погодився, що відповідно до ст.634 ЦК України у повному об`ємі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАО КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого отримав шляхом самостійного роздрукування. Тобто, зі змісту зазначених Анкет-заяв встановлено, що відповідач своїм підписом підтвердив укладання договору банківського обслуговування, однак, з цих Анкет-заяв не встановлено, що це, як зазначає сторона позивача, є договір з обслуговування кредитного рахунку, а ні будь-якого іншого рахунку відкритого відповідачем в Банку позивача. У наданих Анкетах-заявах відсутні, у тому числі, розміру кредитного ліміту та процентної ставки, будь-яких видів відповідальності за порушення грошового зобов`язання та їх розмір, взагалі наявність самого грошового зобов`язання у відповідача перед позивачем. Стороною позивача зазначено, що викладені в позовній заяві обставини, крім заяви позивальника та розрахунку заборгованості, підтверджуються також такими доказами як: Випискою по рахунку (а.с.17-19); Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.20); Довідкою про видачу картки (а.с.21); Копією Паспорту Споживчого кредиту (а.с.25-26зворот); Витягом з «Тарифів» (а.с.27-27зворот); Витягом з «Умов та Правил надання банківських послуг» (а.с.28-71зворот), зазначаючи що це редакція що діяла на момент підписання; Копією документу, що посвідчує особу відповідача (а.с.75); а також Копією наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів» наявності якої в матеріалах справи судом не встановлено. Разом з тим, відповідно до положень статей 626, 628, 638, 640, 1066, 1071 ЦК України, договір повинен містити реквізити, в даному випадку, кредитного договору, однак зазначені вище матеріали, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви, не містять та не передбачають реквізитів договору. Ні розрахунок заборгованості, ні Анкети-заяви, ні Виписка по банківському рахунку, ні Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, ні Довідка про видачу картки, ні копія паспорта на ім`я відповідача - не містять Умов, Правил та Тарифів обслуговування кредитного рахунку, як ті, що надані до позовної заяви так і ті про які зазначає сторона позивача у змісті позову. В обґрунтування вимог позовної заяви щодо нарахування заборгованості та її складових, сторона позивача посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи» які розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua, зазначаючи їх як формуляри та стандартні форми, згідно яких обслуговується відповідач, який, на думку сторони позивача, підписавши Анкету-заяву, підтвердив, що він проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.2зворот) та посилається на те, що додані до позовної заяви Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифи» діяли на час укладення відповідного договору. Разом з тим, враховуючи, що із самих Анкет-заяв не вбачається, що вони стосуються саме кредитного договору (рахунку), а також те, що ці документи не містять та не передбачають підпису відповідача, дати їх підписання та інших даних які б ідентифікували особу відповідача та його згоду з умовами зазначеними у вказаних документах, а також будь-яких даних з яких було б можливо встановити, у тому числі, що вони відносяться до грошових зобов`язань відповідача перед позивачем які виникли 04.06.2018 р., їх застосування до спірних правовідносин як і посилання з цього приводу сторони позивача, є безпідставним. (Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 05.03.2018 по справі №192/156/17-ц, в постанові від 16.01.2018 по справі №128/4810/15-ц, у постанові від 30.01.2018 по справі №128/4810/15-ц, постанові від 18.04.2018 по справі №234/10860/16-ц та постанові від 11.07.2018 у справі №356/1261/16-ц). Верховний Суд у своєму правовому висновку викладеному в постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, у тому числі зазначив, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. А отже є безпідставними, як посилання позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, у тому числі, і тих, що розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua, за якими, як зазначає сторона позивача, обслуговуються кредитні рахунки в разі відсутності погодження з усіма їх складовими зі сторони позичальника (відповідача по справі). Виписка по рахунку, Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, Довідка про видачу картки, копія паспорта відповідача, розрахунок заборгованості - не містять самих Умов кредитного договору та тарифів обслуговування за ним, у тому числі, тих про які зазначає сторона позивача, які б при цьому були узгоджені обома сторонами. Щодо посилань позивача, як на підставу своїх вимог, на умови зазначені, у підписаному відповідачем, Паспорті споживчого кредиту (а.с.25-26зворот), як не погодження з умовами кредитного договору, слід зазначити наступне. Анкети-заяви, про які судом зазначалось вище, не умов про те, що їх складовою та невід`ємною частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту, сам же Паспорт споживчого кредиту не міститься посилань на те, що він є складовою частиною договору №б/н від 04.06.2018 р. Крім того, в розділі 7 «Інші важливі правові аспекти» Паспорту споживчого кредиту зазначено також, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо (а.с.26зворот), а також вказано, що датою надання інформації є з 04.06.2018 р. та міститься застереження, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 16.06.2018 р. (а.с.26зворот), що є значно меншим періодом, ніж той, за який Банк здійснює відповідачу розрахунок заборгованості - з 04.06.2018 по 18.05.2020 р. (включно) та пред`являє до відповідача вимоги фінансового характеру. Отже, посилання сторони позивача на те, що позичальником підписано Паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили та дійшли згоди щодо відсоткової ставки та інших складових зазначених у даному Паспорті споживчого кредиту. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, Тарифів, відсутність у Анкетах-заявах домовленості сторін про надання кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами та інших зобов`язань та відповідальності про які зазначає позивач, надані Банком: Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, Паспорт споживчого кредиту - не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зроблено висновок, зокрема, що згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже, є безпідставним посилання позивача на правила встановлені частиною 1 статті 634 ЦК України, оскільки, в даному випадку, їх застосування є неможливим за зазначених вище підстав. У зв`язку з зазначеним, суд вважає безпідставним вимогу позивача про стягнення з відповідача на свою користь такої складових загальної суми заборгованості зазначеної у Розрахунку заборгованості як: заборгованість за простроченими відсотками - 814 грн. 64 коп., у зв`язку з чим, в їх стягненні з відповідача на користь позивача слід відмовити. Згідно з положеннями ст.1048 ЦК України, якщо розмір і порядок одержання процентів договором не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та у разі відсутності домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, позивачем не нараховано та не заявляється до відповідача вимог з підстав визначених ч.2 ст.625 ЦК України та ст.1048 ЦК України. Клопотань про призначення по справі відповідних експертиз з метою доведення обґрунтованості проведених позивачем розрахунків - від позивача до суду не надходило. Слід також зауважити, що відповідно до Довідок по кредитних картках виданих за картковим рахунком [NUMBER] , строк дії кредитної картки не закінчився та становить - до 09/21 (а.с.20, 21), отже, позивач звернувшись до суду з даним позовом, змінив строк кредитування відповідача в Банку позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача такої складової заборгованості як заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 18680 грн. 73 коп., яку позивачем включено до заборгованості за тілом кредиту, при цьому зазначено про 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту (а.с.4зворот), суд дійшов наступного висновку. Враховуючи, що Розрахунок заборгованості наданий стороною позивача, не є первинним документом за своєю правовою природою («Перелік первинних документів» затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. №578/5), а отже не може вважатися належним та достовірним доказом існування наявності грошових зобов`язань у відповідача перед позивачем які виникли 04.06.2018 р., суд, при вирішенні даного питання вважає необхідним проаналізувати дані наявні у Банківській виписці, доданої стороною позивача до матеріалів позову, про яку зазначалось судом вище (а.с.17-19зворот), враховуючи і те, що вона відноситься до первинних документів, оскільки в ній зафіксовано факт виконання господарської операції за особовим рахунком відкритим в Банку позивача на ім`я відповідача: [NUMBER] , по якому обслуговуються видані відповідачу кредитні картки. З доданої Банківської виписки по особовому рахунку на ім`я відповідача встановлено фактичне отримання відповідачем, у користування та використання грошових коштів Банку (позивача по справі), у період який заявляється позивачем з 04.06.2018 р. по 18.05.2020 р. в загальному розмірі 40291 грн. 88 коп., який складається: з загальної суми готівкових грошових коштів знятих відповідачем із розміром суми комісії нарахованої Банком за їх зняття - в загальному розмірі 27292 грн. 46 коп. та суми безготівкових грошових коштів використаних відповідачем шляхом здійснення оплати послуг або товару у магазинах, у тому числі за сервісом «Оплата частинами» за здійснення операції 27.09.2018 р. в магазині «Алло» - на загальний розмір 12999 грн. 42 коп. При цьому, за вказаний позивачем період, відповідачем було повернуто на користь позивача, на вказаний вище рахунок, грошових коштів у загальному розмірі 41937 грн. 73 коп., шляхом здійснення наступних операцій: внесенням позивачем у готівковій та безготівковій формі, у тому числі шляхом переказу з іншого карткового рахунку - в загальній сумі 27241 грн. 16 коп.; шляхом автоматичного списання Банком, з інших рахунків відповідача відкритих в Банку позивача, на даний рахунок - в загальній сумі 14280 грн. 09 коп.; а також шляхом самостійного списання Банком з іншого карткового рахунку відповідача на даний рахунок, як зазначено у цій Банківській виписці «в рахунок обов`язкового платежу» - в загальній сумі 416 грн. 48 коп. Шляхом математичного віднімання від отриманої суми грошових коштів, які були внесені відповідачем або списані чи переведені позивачем самостійно з інших рахунків відповідача, на кредитний рахунок зазначений у Банківській виписці - в загальному розмірі 41937 грн. 73 коп. та суми грошових коштів яка фактично була використана відповідачем на свої, різноманітні, потреби - в розмірі 40291 грн. 88 коп., судом встановлено, що відповідач не тільки повернув розмір запозичених у позивача (використаних) грошових коштів, а і сплатив на користь Банку грошових коштів на 1645 грн. 85 коп. більше ніж використав, що спростовує посилання сторони позивача на наявність у відповідача заборгованості із тіла кредиту, яка фактично складається із розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 18680 грн. 73 коп. Враховуючи вищевикладене, а також те, що стороною позивача не доведено як обґрунтувань так і позовних вимог до відповідача, за встановлених вище обставин, відсутності заборгованості у відповідача перед позивачем з тіла кредиту чи заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. (а.с.1) Однак, враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати розподілу та стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed