Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

11.09.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , та просить суд стягнути з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду до закінчення дочкою навчання. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідач є батьком дитини, яка з 15.08.2018 року є студенткою Одеського національного морського університету, денної форми навчання, на контрактній основі. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 55 250,00 грн. У період навчання дитина мешкає в гуртожитку, за користування яким щорічно сплачуються кошти за проживання, у зв`язку з навчанням дитина несе витрати на проїзд до м.Одеса і в зворотному напрямку, харчування, купівлю одягу, взуття, засобів гігієни, придбання методичних посібників, роздрукування матеріалів, придбання канцелярських товарів, спеціальних інструментів для виконання практичних робіт. Крім того, дочка має ряд захворювань, що потребує додаткового обстеження та лікування. Між позивачкою та відповідачем була певна домовленість, що витрати на утримання дитини [PERSON] будуть нести порівну, відповідач певний час надавав допомогу, сплачував частину коштів за навчання. Однак, наразі відповідач відмовляється надавати допомогу, та не має наміру сплачувати кошти за навчання дитини, надавати допомогу на утримання дочки, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду. 09.09.2020 року нею, особисто було сплачено 7 200,00 грн. за контрактну форму навчання дочки в університеті. В лютому 2021 року необхідно буде сплачувати другу частину коштів. Вона позивач офіційно не працює, але виконує різну роботу за що отримує певні кошти, на які намагається утримувати дітей. Відповідач має можливість матеріально утримувати дочку, оскільки він не є інвалідом, працює за кордоном і до настання дочкою повноліття сплачував аліменти. 29.09.2020 року відповідач [PERSON] надав відзив (а.с.29-31), в якому позов визнав частково та погодився сплачувати аліменти на повнолітню дочку в сумі 1 100 грн., щомісяця до 01.07.2022 року (до закінчення дочкою навчання згідно укладеного ним з навчальним закладом договору). Свій відзив обґрунтовує тим, що 27.03.2017 року рішенням суду з нього на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На цей час дочка вже повнолітня і аліменти на її утримання з нього не стягуються, але він сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] . Він не заперечує проти того, що дочка продовжує своє навчання в Одеському національному морському університеті, куди вона поступила в 2018 році. Згідно договору про надання освітніх послуг, який він укладав з університетом в 2018 році, дочка буде навчатися там 4 роки, а саме з 2018 року до 01.07.2022 року. Він надає дочці матеріальну допомогу. Так в 2020 році він сплатив за її проживання в ґуртожитку. Він один оплачував навчання дочки, а саме на 6000 грн. - 07.02.2019 року, на суму 6 550 грн. - 05.09.2019 року, 5 950 грн. - 22.08.2018 року. Позивачка в оплаті цих послуг не приймала участі, хоча вона також повинна матеріально її утримувати. Крім того дочка вже повнолітня та має заробіток, так як періодично працює. Він зараз не працює, займається пошуком постійної роботи. Його заробіток на цей час є нестабільним, незначним і не постійним, він продовжує сплачувати аліменти на утримання сина, заборгованості не має. Відповідач зазначає, що він міг надавати матеріальну допомогу, але на час розгляду справи його матеріальне становище змінилося і він не має постійного заробітку. Також він зазначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прожитковий мінімум для повнолітніх становить 2197 грн., а 50% від цієї суми становить 1 100 грн., тому він згоден сплачувати саме цю суму. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, свої вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволені (а.с.25). Відповідач [PERSON] в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав свій відзив, позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на дочку у розмірі 1 100 грн., щомісячного, до закінчення дочкою навчання. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити (а.с.26). Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданого 29.12.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису про народження № 176 (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що спільна дочка сторін являється студенткою ІІІ курсу Навчально-наукового морського гуманітарного інституту Одеського національного морського університету, спеціальність «Філологія», на денній, контрактній формі навчання, термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, що підтверджується довідкою №2551 від 18.09.2020 року (а.с.27). Також судом встановлено, що 15.08.2018 року [PERSON] уклав договір з Одеським національним морським університетом для отримання [PERSON] освітньої послуги за освітньо-кваліфікаційним рівнем - бакалавр, за спеціальністю - «Філологія», загальна вартість послуги за весь строк навчання становить 55 250 грн., а саме: 1 курс - 11 900 грн., 2 курс - 13 100 грн., 3 курс - 14 400 грн. - 4 курс - 15 850 грн. (а.с.18). На підставі цього договору відповідачем було сплачено: - за І - й курс - 5 950 грн., квитанція №19 від 22.08.2018 року (а.с.40) та 6 000 грн., квитанція №5 від 07.02.2019 року (а.с.38), тобто всю суму за перший рік навчання, - за ІІ-й курс - 6 550,00 грн., квитанція №59 від 05.09.2019 року (а.с.39) та 6 550 грн., меморіальний ордер №5155452SВ від 04.02.2020 року (а.с.48,47), тобто всю суму за другий рік навчання. Окрім цього відповідачем особисто було сплачено 2 600 грн. за проживання [PERSON] в гуртожитку корпус №1, що підтверджується меморіальним ордером №5155453SВ від 04.02.2020 року (а.с.49) та довідкою №296 від 25.09.2020 року, виданою керуючим ТВБВ № 10015/0488 (а.с.50). Інші платежі за ґуртожиток були здійснені особисто [PERSON] (а.с.20,36,37). Позивачкою було сплачено 7 200 грн. за ІІІ-й курс навчання, що підтверджується квитанцією 0.0.1829213488.1 від 09.09.2020 року (а.с.21). Повнолітня дитина навчається на денній формі навчання, можливості працювати не має, власних доходів не має, потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, а саме: проживання на період навчання, транспортних витрат, канцелярських товарів та одягу, а також оплачувати вартість навчання. Посилання відповідача на той факт, що дочка підробляє та має власний дохід не підтверджується жодним доказом. Відповідно до ч.3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що обов`язок утримувати повнолітню дитину у період навчання лежить на обох батьках, а не лише на матері. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Згідно до п.20 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання, застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Так судом встановлено, що відповідач являється працездатною особою, але 20.02.2020 року звільнений за угодою сторін згідно зі ст. 36 п.1 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] , виданою 21.01.1992 року (а.с.35). На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 27.03.2017 року по справі № 497/179/17 відповідач [PERSON] щомісячно сплачує аліменти на утримання спільного з позивачкою неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх доходів щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.41). Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню, яке відкрите з виконання вищевказаного судового рішення, [PERSON] своєчасно сплачує аліменти на утримання сина, сума яких за останні місяці (червень-серпень 2020 року) становить 1818,50 грн. Інших утриманців у відповідача не має. Позивачка не надала суду доказів її матеріального стану, або стану здоров`я, тому суд вважає, що сторони мають рівні умови (матеріальне становище та стан здоров`я) для утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Дочка знаходиться на даний час на утриманні матері, і саме вона надає на даний час матеріальну допомогу дочці, про що також свідчить заява [PERSON] про підтримання позовних вимог матері до батька. Визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача суд враховує наступні суми: - за навчання 7 200 грн. (залишок оплати за 3-й курс) + 15 850 грн. (оплата за 4-й курс) = 23 050 грн.; - за проживання в гуртожитку 2 600 грн. (залишок за 2020-2021 роки) + 5 200 (за 2021 - 2022 роки) = 7 800 грн.; - прожитковий мінімум для працездатних осіб за період з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року складає - 2 197 грн., а з 01.12.2020 року до 31.12.2020 року буде становити 2 270 грн., тобто ця сума буде коливатися в наступних роках та не є остаточною. Тому суд може нарахувати приблизну суму до закінчення [PERSON] навчання з жовтня 2020 року по листопад 2020 року - 4 394 грн., з грудня 2020 року по червень 2022 року - 43 130 грн., загальна сума - 47 524 грн. Тому приблизна щомісячна сума буде складати 3 732,09 грн., тобто цю суму повинні виплачувати батьки на утримання дочки. Крім того, суд приймає до уваги, що усі затрати на проїзд дитини, її утримання (одяг, взуття, засоби гігієни, тощо), харчування, несе позивач одноособово, та відповідач не приймає участі в цих витратах. Суд розцінює критично твердження відповідача, що дитина працює і має працювати, та забезпечувати себе самостійно, оскільки на період навчання дитини, такий обов`язок законодавець покладається саме на батьків, а обов`язок дитини працювати законодавством не закріплено. Відсутність постійної роботи та регулярних доходів, не є підставою для ухилення від утримання дитини, тоді як отримання освіти закріплено Конституцією України, і батьки зобов`язані надати можливість своїй дитині отримати таку освіту, тим більш відповідач не заперечує в наданні дочці матеріальної допомоги у її навчанні та отриманні вищої освіти, заперечує тільки у визначенні суми аліментів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Зважаючи на те, що батьки мають рівні права по відношенню до дитини, в тому числі і по її утриманню, суд враховуючи, матеріальний та сімейний стан сторін по справі, вбачає підстави для часткового задоволення позову, а саме стягувати щомісячно 1 500 грн., приймаючи до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнав частково та на період навчання дочки, тобто до 01.07.2022 року. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 840.80 грн. в дохід держави.

Outcome: partial