Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

11 серпня 2020 року АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , в якому прохає стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 липня 2006 року, у сумі 15124 гривні 72 копійки (а. с. 1-8, 42-49). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач 05 липня 2006 року звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05 липня 2006 року. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. На підставі договору надання банківських послуг від 05 липня 2006 року відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі 4500 гривень та базовою відсотковою ставкою 36% на рік. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 15000 гривень. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок цього, станом на 15 липня 2020 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 15124 гривні 72 копійки, яку позивач прохає стягнути із [PERSON] разом із судовими витратами у сумі 2102 гривні (а. с. 1-8, 42-49). Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року позов залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки (а. с. 54). 25 серпня 2020 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 12 серпня 2020 року, позивачем усунуто (а. с. 58). Ухвалою суду\~від 08\~вересня 2020\~року у\~справі відкрито\~спрощене позовне\~провадження без\~виклику сторін\~(а.\~с.\~82),\~копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 18587/20-вих/2/204/17541/20 (а. с. 83) та, яка отримана позивачем 07 жовтня 2020 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 84). 15 листопада 2020 року на адресу суду з відміткою «за закінченням строку зберігання» повернуто конверт, яким відповідачу направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження. Відповідач, в силу вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Станом на 21 грудня 2020 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05 липня 2006 року відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05 липня 2006 року. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. На підставі договору надання банківських послуг від 05 липня 2006 року відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі 4500 гривень та базовою відсотковою ставкою 36% на рік. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 15000 гривень. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 15 липня 2020 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 15124 гривень 72 копійки, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у сумі 10732 гривні 79 копійок, заборгованості за простроченими відсотками у сумі 4391 гривня 93 копійки (а. с. 12-18). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав із [PERSON] кредитний договір. Позичальник умови договору належним чином не виконує. Внаслідок цього, право банка на повернення його власності кредитних коштів, сплати відсотків, нарахованих за час користування ним та інших платежів, у встановлені у договорі строки, порушено, а тому підлягає захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості із [PERSON] , реалізував це право, звернувшись до суду. Натомість, відповідач жодних заперечень на предмет позову до суду не надав. З цих підстав позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] , за кредитним договором підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved