Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

11.07.2014р. [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що згідно поданих правових документів, після реалізації частини земельної ділянки в розмірі 0,0238 га за договором купівлі-продажу від 19.04.2006 року, реєстр №810, у власності [PERSON] залишилася земельна ділянка площею 0,040га, розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заяви вказує на те, що 15.08.1997р. йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0638 га в [ADDRESS]. 19.04.2006р. він уклав із своїм сином [PERSON] договір купівлі -продажу земельної ділянки, за яким продав сину частину земельної ділянки розміром 0,0238га. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріусом. Таким чином, після продажу частини земельної ділянки, у його власності залишилася земельна ділянка розміром 0,04 га. Однак нотаріус при посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки не внесла до державного акту запис про зміни розміру земельної ділянки. 24.05.2014р. він звернувся до Державної реєстраційної служби з заявою про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, але рішенням державного реєстратора йому було відмовлено через невідповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав, просить її задовольнити з тих підстав, які викладені у заяві. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви не заперечує. Суду пояснив, що після купівлі частини земельної ділянки розміром 0,0238га по [ADDRESS] він зареєстрував своє право власності і отримав державний акт на право власності на земельну ділянку зі зміною адреси земельної ділянки на [ADDRESS] Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, судом встановлено, що 05.08.1997 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю І-ЗП №012202, відповідно до якого йому передано у власність земельна ділянка площею 0,0638га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1501 (а.с.4). 19.04.2006р. [PERSON] продав частину цієї земельної ділянки розміром 0,0238га [PERSON], про що був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] за №813 і зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 19.06.2006р. (а.с.22-23). Рішенням від 27.05.2014р. державний реєстратор прав на нерухоме майно Михалакій Р.Я. відмовив [PERSON] у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи відмову тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують: у витягу з Державного земельного кадастру від 06.11.2013р. об'єктом нерухомості є земельна ділянка площею 0,04 га, а відповідно до державного акту площа земельної ділянки складає 0,0638га. Будь-які відмітки про зменшення площі на державному акті відсутні, документи, що підтверджують поділ земельної ділянки не надані. Вказане рішення державного реєстратора заявником не оскаржувалося. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Часиною першою ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Заявник просить суд встановити факт того, що після реалізації частини земельної ділянки у розмірі 0,0238га за договором купівлі-продажу від 19.04.2006 року у його власності залишилася земельна ділянка площею 0,040га, яка розташована по [ADDRESS]. Однак вказаний факт підтверджується правовстановлюючим документом - договором купівлі-продажу частини земельної ділянки №813 від 19.04.2006р., який надав суду заявник. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту у судовому порядку необхідно відмовити, оскільки цей факт підтверджується наявним у заявника правовстановлюючим документом - договором купівлі-продажу частки земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed