Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

11 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, у якому зазначив, що з 21 жовтня 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, у період шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбно сімейні відносини між ними погіршилися з березня 2015 року та остаточно припинилися у серпні 2015 року, коли відповідачка покинула дітей та переїхала до своїх батьків. Посилаючись на те, що примирення та збереження їх сімї стало неможливим, позивач просив суд розірвати шлюб укладений між ними, а малолітніх доньок залишити проживати з ним. Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги позивача було задоволено у повному обсязі, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] було залишено проживати з батьком [PERSON], та стягнуто з відповідачки на його користь судовий збір. 28 грудня 2015 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Березнегуватського районного суду від 12.10.2015 року, яку ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11 січня 2016 року було задоволено, скасовано заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12.10.2015 року, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. Позивач та його представник адвокат [PERSON] (за договором про надання правової допомоги від 08 лютого 2016 року) в судове засідання зявились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання зявилась, позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти розірвання шлюбу, однак наполягала на залишенні малолітніх дітей разом з нею, посилаючись на те, що відповідач перешкоджає їй у побаченнях з доньками та участі у їх вихованні і утриманні. Представник служби у справах дітей Березнегуватської районної державної адміністрації [PERSON] (за дорученням) в судове засідання зявилась, та висловила думку про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з матірю. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено що сторони з 21 жовтня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФП №040094 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис в Книзі реєстрації шлюбу №41 ( а.с.7). У період шлюбу у них народилися діти [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Згідно довідки виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 13 серпня 2015 року № 3895 сторони та їх діти зареєстровані за адресою [INFO], однак з вересня 2015 року відповідачка та її син [PERSON] проживають окремо ( а.с.10,30-31). Причиною розпаду їх сімї є відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, між ними склались недоброзичливі стосунки, сторони спільно не проживають, кожен з них намагається влаштувати своє особисте життя. Незважаючи на те, що вони проживають окремо нетривалий час, шлюбно сімейні стосунки між ними припинились, бажання зберегти шлюб у них відсутнє, подальше їх спільне життя та збереження родини є неможливим, суперечить їх інтересам. З огляду на це, суд доходить висновку про розірвання шлюбу між ними. Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання їх малолітніх доньок та наявний спір з цього приводу. Відповідно до п.14 Постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, зокрема, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України як мати, так і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а проживаючий з дитиною батько не має права перешкоджати їх спілкуванню (ст. 157 СК України). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Якщо мати або батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом (ст. 161 СК України). Судом встановлено, що позивач разом з малолітніми доньками проживає у власному будинку в смт.Березнегувате Миколаївської області, відповідачка разом із сином [PERSON], мешкають окремо в іншому населеному пункті. Так з вересня 2015 року відповідачка проживала у [INFO], а з березня 2016 року мешкає в с.Давидів Брід Херсонської області, де винаймає будинок. Сторони за місцем проживання характеризуються виключно позитивно, що також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], вони працевлаштовані, кожен з них має самостійний дохід (а.с.72-73,87-88). Кожен з батьків має можливість утримання та виховання дітей в належних умовах та здатність забезпечити їх права та інтереси, а діти в свою чергу однаково добре ставляться як до матері, так і до батька. Службою у справах дітей Березнегуватської райдержадміністрації та органом опіки та піклування Великоолександрівської районної державної адміністрації надані висновки про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON], та [PERSON] разом з матірю (а.с.50-52,84-85). Відповідно до принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо можливо, зростати під опікою та відповідальністю батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матірю. Однак будь яких виняткових обставин, які б свідчили про необхідність розлучення дітей з матірю судом встановлено не було. Жодних доказів які б свідчили про неналежне виконання відповідачкою своїх материнських обовязків, недбале або жорстоке ставлення до дівчат, негативний вплив на їх особистість, немає. Та обставина, що через непорозуміння в особистих стосунках між сторонами, відповідачка вимушена була залишити будинок що належить позивачу, та виїхати на місце проживання спочатку до своїх рідних, а потім до іншого населеного пункту де вона працевлаштувалась, не свідчить про небажання опікуватися своїми дітьми, або про її байдуже ставлення до своїх материнських обовязків. Щодо доводів позивача про неможливість проживання дітей з матірю, оскільки остання не має власного житла та стабільного доходу, а він як батько може забезпечити їм кращі та більш стабільні і сприятливі умови для проживання та виховання суд вважає їх необґрунтованими, оскільки між ступенем матеріального забезпечення або незабезпечення одного з батьків і якістю виховання не має прямої залежності. Тому цей критерій при визначенні місця проживання дітей, вирішального значення не має, він оцінюється у сукупності з іншими обставинами. Враховуючи наведене, із урахуванням віку та статі малолітніх дітей, їх психофізіологічних особливостей виходячи з балансу інтересів дітей та їх батьків, обставин справи та взаємин сторін, що існують на теперішній час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом з ним. Між тим, при розгляді даної справи не йдеться про розлучення доньок з батьком, або про обмеження його у спілкуванні або вихованні їх, оскільки позивач і надалі має право піклуватися про дітей, дбати про них, впливати на їх розвиток та виховання. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі визначеному з урахуванням характеру спірних взаємовідносин, взаємної згоди сторін на розірвання шлюбу, та часткове задоволення вимог позивача. \~

Outcome: partial