Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

10 квітня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи без самостійних вимог - Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 30 «Учитель-3», П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що батькам позивача належала квартира, яку після їх смерті успадкував позивач. Проте, оскільки за життя батьки позивача не оформили належним чином документи на квартиру, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, тому позивач просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, яке складається з 2-х кімнатної квартири, загальною площею 44,20 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.2-4). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Вказувала, що у зв'язку із не оформленням батьками позивача документів на спадкове майно, позивач наразі позбавлений можливості отримати спадщину. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, в задоволенні просив відмовити. Вказував, що позивачем не доведено факту порушення, невизнання прав відповідачем або створення неможливості реалізації позивачем свого права власності у порядку передбаченому законом. Представник третьої особи - П'ятої дніпровської державної нотаріальної контори до суду не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належними чином. Від нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника (а.с.61). Представник третьої особи без самостійних вимог - Обслуговуючий кооператив «ЖБК №30 «Учитель-3» у судове засідання не з'явилась, про час, місце та дату судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Батьками позивача були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Жовтневим ЗАГСом м. Дніпропетровська 26 липня 1959 року, актовий запис № 1704 (а.с.10). В період з 24 жовтня 1966 року по 12 серпня 2001 року батько позивача [PERSON] був членом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 50 «Учитель-3», і мешкав за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 06 лютого 2017 року виданою Обслуговуючим кооперативом «ЖБК № 50 «Учитель-3» (а.с.11). 01 серпня 1966 року [PERSON] був виданий ордер № 494 на право зайняття із сім'єю, яка складається із трьох осіб, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], двохкімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.5). Пайовий внесок за вказану квартиру був сплачений в повному обсязі. (а.с.11). Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, чинного на момент виникнення вказаних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», чинного в період з 15 квітня 1991 року по 20 червня 2007 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. З огляду на викладене, враховуючи, що батьки позивача в період шлюбу в повному обсязі сплатили пайовий внесок за квартиру, суд приходить до висновку, що вони набули право власності на вказане нерухоме майно. [INFO] батько позивача помер що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис 2890 (а.с.8). Позивач в позові зазначає, що після смерті батька він та його мати продовжили користуватись вказаною вище квартирою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 13 листопада 1966 року по [INFO] дійсно проживали і була зареєстровані за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою ввід 06 лютого 2017 року виданою Обслуговуючим кооперативом «ЖБК № 50 «Учитель-3» (а.с.12). На час виникнення вказаних правовідносин вони були врегульовані Цивільним кодексом Української РСР, чинним до 31 грудня 2003 року. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. При таких обставинах суд приходить до висновку про наявність підстав для спадкування за законом після смерті [PERSON] Оскільки [PERSON] була дружиною [PERSON] а [PERSON] сином то вони відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР відносилась до першої черги спадкоємців за законом. Згідно спадкової справи № 51/2017 інші спадкоємці за оформлення спадщини після смерті [PERSON] не звертались. Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Враховуючи вказане, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з померлим батьком, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном і вважаються такими, що прийняли спадщину померлого [PERSON] та до них перейшло право власності на належну йому частину квартири в рівних частках. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [INFO], актовий запис № 1 (а.с.9). Відповідно до статей 1216-1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований та проживав разом з матір'ю, не заявляв про відмову від спадщини після її смерті. Спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] в П'ятій дніпровській державній нотаріальній конторі не заводилась. Інші особи, які можуть претендувати на вказане майно за прийняттям спадщини не звертались (а.с.62). Державним нотаріусом П'ятої дніпровської державної нотаріальної контори Ужвою Т.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину квартири [ADDRESS], через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.6). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 51/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON], відкритої 21 лютого 2017 року П'ятою дніпровської державною нотаріальною контрою, відомості про заповіти та спадкові договори [PERSON] в Спадковому реєстрі відсутні. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позивач набув прав на спадщину після смерті своїх батьків, у тому числі й успадковану [PERSON] після смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, у тому разі, коли в нього відсутні правовстановлюючі документи. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач набув права власності на успадковане майно як спадкоємець за законом, проте не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів, так як за життя батьки позивача не зареєстрували своє право власності на нерухоме майно, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і визнати за позивачем відповідне право в судовому порядку. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи позицію позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного

Outcome: approved