Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

1. 24 квітня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування морально шкоди. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 21.12.2018 в інтернет-магазині він здійснив замовлення з покупки трьох годинників вартістю 25051 доларів США. 15.01.2019 позивач прибув для отримання придбаних речей. При оформленні товару з`ясувалося, що у доставленому пакунку знаходився четвертий предмет, поміщений у нього продавцем в якості подарунку. Після встановлення представниками Запорізької митниці ДФС вказаного предмета придбаний товар був затриманий, а четвертий предмет - вилучений. 05.02.2019 митним органом було ухвалене рішення про коригування митної вартості товарів та нарахування позивачеві митних платежів на загальну суму 7 679,83 грн. Позивача було викликано до митного органу для вирішення питання щодо митного оформлення придбаного товару, проте зустріч не відбулася через відсутність представників Запорізької митниці ДФС. Згодом на адресу позивача надійшов лист митного органу, згідно з яким до придбаного товару можуть бути застосовані приписи статті 243 Митного кодексу України. Позивач не погодився із вказаними діями та рішенням Запорізької митниці ДФС і звернувся до адміністративного суду з позовом. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2019, яке було залишено без змін судом апеляційної інстанції, рішення митного органу було визнано протиправним та скасовано. Зазначені протиправні дії та рішення митного органу негативно вплинули на фізичний та душевний стан позивача, який був вимушений лікуватися, у тому числі, стаціонарно. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 Запорізьку митницю ДФС було реорганізовано шляхом приєднання до Дніпровської митниці Держмитслужби. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн (а.с.а.с. 1 - 4, 76). 2. 29 квітня 2020 року суд постановив ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 78). 3. 14 травня 2020 року Дніпровська митниця Держмитслужби подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що під час митного оформлення придбаного позивачем товару було виявлено четвертий (незадекларований) предмет, що свідчить про порушення ним митного законодавства. За це правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Докази, надані позивачем на підтвердження заподіяння шкоди (лікування тощо) не перебувають у причинному зв`язку з подією (а.с.а.с. 92 - 98, 113). 4. 20 травня 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив Дніпровської митниці Держмитслужби, у якій зазначив, що протиправність дій відповідача була встановлена рішеннями судів, отже не підлягає додатковому доведенню. При цьому надані суду докази свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між вказаними діями та наслідками, що настали (а.с.а.с. 126 - 130). 5. 22 травня 2020 року Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області також подало до суду відзив на позов, у якому зазначило, що позивач невірно визначив відповідача у справі, оскільки державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснюють не регіональні управління Державної казначейської служби України, а саме Державна казначейська служба України (а.с.а.с. 117 - 121, 123). 6. 28 травня 2020 року суд постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 131). 7. 06 серпня 2020 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 159). 8. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 9. Судом було встановлено, що 15.01.2019 позивачем до Запорізької митниці ДФС (правонаступником якої є Дніпровська митниця Держмитслужби) було подано митну декларацію М16 №UA112020/2019/10, у якій зазначено товар загальною вартістю 250,51 доларів США: годинник «Edox Les Vauberts» 70172-3A-AR; годинник «88 RUE DU RHONE» 87WA120001-SD; годинник «CALVIN KLEIN» K1T24501. 10. Товар було придбано в інтернет-магазині Ashford.com, розташований у Сполучених Штатах Америки, та був направлений з території Сполучених Штатів Америки за авіаційною накладною від 21.12.2018 №1Z1A48T96716113221. 11. На підтвердження вартості придбаного товару позивачем було надано: інвойс продажу від 21.12.2018 №2245219451; квитанцію від 08.01.2019 №148701450 про сплату позивачем за товар 6 936,84 грн; скріншоти щодо листування позивача з інтернет-магазином Ashford.com з приводу придбання зазначеного товару. 12. 05 лютого 2019 року Запорізькою митницею ДФС було ухвалене рішення про коригування митної вартості товарів №UA112020/2019/000004/1, згідно з яким при проведенні митного контролю заявлених товарів було виявлено розбіжності щодо відомостей про вартість товарів, зазначених в інвойсі від 21.12.2018 №SО2304836, та заявлених у митній декларації від 15.01.2019 форми М-16 №UA112020/2019/10, відомостям, зазначеним на ярлику товарів. Для проведення митного оформлення разом з митною декларацією, крім інвойса від 21.12.2019 №SО2304836, інші документи для підтвердження вартості товарів не надавались (а.с. 11). 13. Того ж дня Запорізькою митницею ДФС було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112020/2019/00016 (а.с. 10). 14. Викладені обставини підтверджуються рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2019, ухваленим в адміністративній справі №280/2924/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 (а.с.а.с. 18 - 26). 15. Зазначеним рішенням Запорізького окружного адміністративного суду рішення про коригування митної вартості товарів від 05.02.2019 №UA112020/2019/000004/1 було визнано протиправним та скасовано. 16. У період від 16.01.2019 по 13.12.2019 позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу різноманітних захворювань (у тому числі, хронічних, що загострилися): гіпертонічна хвороба, ДДУХ ШВХ, функціональний розлад кішкивника, вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу, астено-невротичний синдром, цефалгічний синдром, гострий панкреатит легкого ступеню (а.с.а.с. 19 - 35, 39 - 58). 17. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. 18. Згідно зі статтею 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 19. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 20. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 21. За правилами, встановленими частиною 1 статті 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини. 22. За правилами, встановленими частиною 1 статті 1173 ЦК, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів 23. Статтею 1174 ЦК визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи 24. Ураховуючи положення приведених норм, надані позивачем докази в їх сукупності, суд вбачає наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями (рішенням) Запорізької митниці ДФС з ухвалення рішення про коригування вартості придбаного позивачем товару та їх наслідками у вигляді душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. 25. Про глибину та тривалість таких страждань свідчить час, який минув від початку порушення прав позивача (05.02.2019) і до їх формального захисту судом апеляційної інстанції (17.12.2019) - 11 місяців, погіршення фізичного здоров`я позивача та вимушеність вчинення дій із захисту порушеного права (звернення по правничу допомогу, витрачання часу та матеріальних ресурсів) тощо. 26. При цьому суд критично ставиться до доводів відповідачів щодо недоведення позивачем заподіяння йому моральної шкоди. 27. Так, стала практика Європейського суду з прав людини, рішення якого є невід`ємною частиною національного законодавства (джерелом права), свідчить про те, що інститут відшкодування немайнової шкоди зазнає трансформації, у якій йому стала властива певна презумпція. 28. Само по собі визнання факту порушення права не є і не може слугувати достатньою сатисфакцією, оскільки в результаті такого порушення особа зазнає певної моральної шкоди («Ромашов проти України» від 27.07.2004). 29. Відтак, зважаючи на встановлення судами протиправності відповідного рішення Запорізької митниці ДФС, суд, з огляду на викладене вище, доходить висновку про безумовну доведеність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди. 30. Беручи до уваги положення приведених норм та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь, тривалість та глибину моральних страждань, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково - у сумі 20 000,00 грн. Решта цих вимог задоволенню не підлягає через завищеність та недостатню обґрунтованість. 31. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) на користь позивача також підлягає стягненню компенсація його витрат з оплати судового збору в сумі 840,80 грн (а.с. 6). 32. Що стосується вимоги позивача про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в сумі 10 200,00 грн (а.с.а.с. 170 - 172), то суд при цьому виходить з такого. 33. За змістом частини 1 статті 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 34. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 35. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 36. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 37. Судом встановлено, що фактичні витрати позивача на правничу допомогу становлять 3 000,00 грн (а.с. 177). Решта коштів, які позивач просить стягнути (7 200,00 грн), є очікуваними витратами. 38. Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для стягнення коштів у сумі 7 200,00 грн. 39.

Outcome: partial