Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

12.09.2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаною заявою та свої вимоги мотивує тим, що в квартирі, в якій вона проживає разом із своєю донькою, зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON], проте ще в грудні 2012 року він пішов з дому, забравши свої речі і на сьогоднішній день вона не має жодних відомостей про його місце перебування. Шлюб між ними припинено на підставі рішення суду. Маючи обмежений дохід вона вимушена сплачувати зайві кошти за комунальні послуги, що є невигідним навантаженням на бюджет її сім»ї. За таких обставин, просила визнати безвісно відсутнім [PERSON] Заявниця в судовому засіданні, на якому була присутня, свої вимоги підтримала. Повідомляла суду, що її колишній чоловік народився в Росії, проте приблизно з 1998 року по грудень 2012 року проживав в Україні. Рідних у нього немає. Його товаришів та знайомих вона не знає. Крім того, їй не відомо де він перебуває з грудня 2012 року, бо ані з нею, ані з їх донькою [PERSON] не спілкується, аліментів на утримання доньки не сплачує та у вихованні дитини участі не приймає. За таких обставин, просила визнати її колишнього чоловіка безвісно відсутнім. Представник заявниці також подану заяву підтримав, а в письмових та усних поясненнях суду додатково повідомив, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідне заявниці ще і з метою захисту інтересів дитини та її прав на свободу пересування, оскільки донька не має можливості без згоди батька виїзжати за кордон. Суд, вислухавши пояснення заявниці та її представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції 02.12.2006 року , актовий запис №2453 (а.с.10). Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON],[INFO] та в свідоцтві про народження [PERSON] записаний батьком дитини (а.с.80). Згідно рішення Зарічного районного суду м.Суми від 19.10.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). З довідки наданої КП «Сумижитло» Сумської міської ради та з довідки адресно-довідкового бюро вбачається, що [PERSON] з 20.04.2007 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,42). 1/3 частина вказаної квартири належить на праві власності заявнику [PERSON] (а.с.22), інші частки - матері та сестрі заявниці. В судовому засіданні та в поданій заяві [PERSON] стверджувала про те, що вона несе зайві витрати по утриманню квартири, оскільки її колишній чоловік [PERSON] в квартирі з грудня 2012 року не проживає та речей його в квартирі немає. Саме вказані обставини, як стверджує заявниця, і стали підставою для звернення її до суду з питанням визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України - фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України -у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку свідки [PERSON] (рідна сестра заявниці) та [PERSON] (подруга заявниці) повідомили, що [PERSON] з грудня 2012 року не з»являється в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Саме з цього часу вони перестали з ним спілкуватись та телефонувати йому. В той же час, як повідомила суду свідок [PERSON], [PERSON] вона знає з 1999 року, як чоловіка [PERSON] Переважним місцем проживання [PERSON] було м.Київ: він сам або разом з [PERSON] проживав по декілька років в м.Києві де і працював, а в м.Суми приїздив періодично і проживав в квартирі [PERSON] Не заперечувала того, що і на даний час він може проживати в м.Києві. Згідно зі ст. 248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб, які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за її останнім місцем роботи та проживання про наявність відомостей щодо такої особи. Відомості про будь-яких осіб (знайомих, товарищів, колег по роботі, сусідів), які б могли надати свідчення про [PERSON], заявник відмовилась надавати суду, посилаючись на те, що рідних у нього немає та він був замкненою людиною і не з ким не спілкувався. В той же час, свідок [PERSON] повідомила суду, що її чоловік та [PERSON] були друзями. Заявник та її представник не виявили бажання допитувати в судовому засіданні чоловіка [PERSON] чи інших осіб, які б могли дати якісь свідчення про [PERSON] Крім того, на прохання суду надати останній відомий номер телефону, яким користувався [PERSON], представник заявниці відмовив, зазначаючи, що [PERSON] неодноразово телефонувала [PERSON], але той не відповідав, а останнім часом його телефон вимкнено, а свідок [PERSON] зазначила, що оскільки з грудня 2012 року вона не спілкується із [PERSON], то його номер вона видалила з телефонного довідника. Суд до показів вказаних свідків та пояснень заявниці відноситься критично, оскільки вказані ними відомості викликають об»єктивні сумніви та в сукупності з іншими доказами по справі вказують на те, що заявниця приховує від суду всю відому їй інформацію про постійне фактичне місце проживання [PERSON] з метою отримання бажаного рішення про визнання його безвісно відсутнім. Але не можна визнавати безвісно відсутнім громадянина, про якого вірогідно відомо, що він живий, але немає точних відомостей про його місце перебування. Так, з відповіді реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції від 17.10.2014 року вбачається, що актових записів про смерть чи зміну імені [PERSON] немає (а.с.71). З інформації, яку надала суду Державна прикордонна служба, [PERSON] протягом 2013 року п»ять разів перетинав кордон (а.с. 75). СМВ УМВС України в Сумській області на запит суду повідомив, що [PERSON] в розшуку не перебуває. Також повідомили про те, що 22.06.2013 року на нього в м.Києві складався протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП (перевищеннями водіями т/з встановлених обмежень швидкості руху) (а.с.78). Крім того, за [PERSON] зареєстрований автомобіль ЛУАЗ 969 М, номерний знак [NUMBER] (а.с.69). Згідно повідомлення ДПІ в м.Сумах [PERSON] значиться на обліку як фізична особа - підприємець, проте, протягом 2013-2014 року податкову звітність в м.Суми не подавав. Тобто, вищезазначені докази дають суду підстави вважати, що [PERSON] на даний час може перебувати в м.Києві. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог безвісної відсутності [PERSON] При цьому, слід зазначити, що таке рішення суду не перешкоджає заявниці, як співвласниці квартири, яка вважає, що реєстрація [PERSON] порушує її права, звернутись до суду в порядку позовного провадження для вирішення питання про право користування [PERSON] житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Щодо додаткових доводів і міркувань, які було подано представником заявниці в письмовому вигляді (а.с.78-79) слід зазначити наступне. Так, у письмових доводах йдеться про те, що заява про визнання [PERSON] безвісно відсутнім подана ще і в інтересах дитини, оскільки [PERSON], як батько дитини, не приймає участі в її вихованні та утриманні. Крім того, за відсутності його згоди дитина позбавлена можливості виїзжати за кордон. Судом роз»яснювалось представнику заявника про те, що в даному випадку такі доводи передбачають залучення до участі в розгляді заяви служби у справах дітей Сумської міської ради, проте, заява [PERSON] не уточнювалась, клопотань про залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи служби у справах дітей не заявлялось. За таких обставин, а також відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеної інформації,суд вказані доводи і міркування не може прийняти до уваги. Таким чином, в задоволенні заяви слід відмовити у зв»язку з її необґрунтованістю.

Outcome: dismissed