Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

12.05.2020 року до суду надійшов позов [PERSON] , в якому вона просить: визнати протиправною та такою, що грубо порушує частину 3 статті 32 Конституції України відмову ректора МДПУ в ознайомленні позивача з актами, іншими документами, що створювались відносно позивача у Мелітопольському державному педагогічному університеті імені Богдана Хмельницького у період починаючи з 04.03.20 по 29.03.20 року, тобто до дати видання Наказу № 123/51-06 від 30.03.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнати створені щодо позивача і недоведені до неї документи за період з 04.03.20 - 29.03.20 року такими, що не мають юридичної сили; скасувати Наказ ректора МДПУ № 123/51-06 від 30.03.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» як протиправний; визнати безпідставним та протиправним зменшення на 1033,44 гривні заробітної плати позивача за березень 2020 року; зобов`язати Мелітопольський державний педагогічний університет імені Богдана Хмельницького повернути позивачу утримані кошти із заробітної плати за березень 2020 року у сумі 1033,44 гривні; зобов`язати Мелітопольський державний педагогічний університет імені Богдана Хмельницького сплатити позивачу кошти у сумі 600 гривень як відшкодування заподіяної моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що у період з 04.03.20 по 06.03.20 позивач брала участь в роботі Міжнародного семінару на базі Львівського національного університету імені Івана Франка. Тема семінару відповідає її спеціальності. Робота в рамках міжнародного семінару є формою підвищення кваліфікації та участь у семінарі була належним чином спланована у структурному підрозділі факультету і передбачена Планом роботи на березень 2020 року. За письмовим дозволом завідувача кафедри вся покладена на позивача робота була виконана заздалегідь у повному обсязі. Після участі у міжнародному семінарі керівництву кафедри та факультету позивачем були надані звіт про участь у семінарі, сертифікат підвищення кваліфікації, відповідні довідки. Проте, по прибуттю до місця постійної роботи позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом ректора № 123/51-06 від 30.03.2020 року та оголошено догану. Крім того, із заробітної плати позивача за березень 2020 року було відраховано 1033,44 грн. Позивач вважає притягнення її до дисциплінарної відповідальності незаконним, оскільки вона на законних підставах була відсутня на роботі з 04 по 06 березня 2020 року, про що вона надала керівництву необхідні документи. Крім того, у наказі ректора про оголошення догани взагалі не вказано суть проступку, позивачу незаконно письмово відмовлено в ознайомленні з документами та актами, що стали підставою для оголошення догани. У зв`язку з цим, позивач зазначає, що незаконно була позбавлена частини заробітної плати у розмірі 1033,44 гривні. Профспілковий комітет на прохання захисту порушених прав письмово повідомив, що на невизначений період розгляд заяви відтерміновується з причин карантинних заходів, що запроваджені в Україні в зв`язку з боротьбою з коронавірусом. Крім того, позивач вказує, що незаконними діями посадових осіб МДПУ їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 600,00 грн. Обгрунтовує моральну шкоду тим, що вищезазначені події призвели до погіршення її здоров`я. Внаслідок переживання подій в неї підвищився артеріальний тиск, виникли запаморочення, біль у серці, головокружіння на межі втрати свідомості. Позивач вимушена була звертатись за лікарською допомогою. Також, зазначає, що притягнення її до дисциплінарної відповідальності зашкодило її авторитету серед колег та студентів. Ухвалою судді від 15.05.2020 року позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 28.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження, справа призначена до розгляду по суті на 06.08.2020 року. 22.06.2020 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав. Зазначив, що в період з 04 по 06 березня 2020 року [PERSON] була відсутня на роботі без законних підстав, оскільки під час перевірки достовірності наданих [PERSON] документів, виявлено, що вказані у звіті свідоцтва не є дійсними. Так, Договір між Мелітопольським державним педагогічним університетом імені Богдана Хмельницького та Ґете-інститутом (Україна) про підвищення кваліфікації не надано до відділу наукової роботи студентів. Відсутні реєстраційні номери на сертифікатах від 29.02.2020. від 06.03.2020 та від 12.05.2020. Крім того, сертифікат про підвищення кваліфікації протягом 04.03.2020 - 06.03.2020 року у м. Львів, виданий Ґете-інститутом, а не Львівським національним університетом імені Івана Франка. Відсутні заява [PERSON] та наказ ректора про відрядження [PERSON] до м. Львів з 04.03.2020 по 06.03.2020 (робочі дні). У зв`язку з цим, відповідач стверджує, що [PERSON] самовільно, без оформлення відрядження виїхала до м. Львів, чим скоїла порушення трудової дисципліни, а саме: прогул, передбачений ст.147 Кодексу законів про працю України і до неї було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Крім того, [PERSON] були надані всі документи, що стали підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, в тому числі наказ № 123/51-07 від 30.03.2020 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказ № 131/51-07 від 07.04.2020 «Про внесення змін до наказу», що підтверджується листом № 95/01-25 від 08.04.2020. Враховуючи, що [PERSON] була відсутня з 04 по 06 березня без законних підстав і не виконала роботу, то відповідно не отримала заробітну плату за вказані робочі дні. 26.06.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач стверджує, що відповідач не спростував порушення її прав. Крім того, відповідач надав суду наказ ректора від 07.04.2020 року № 131/50-07 «Про внесення змін до наказу від 30.03.2020 № 123/51-06», який до відома позивача не доводився і був штучно створений для введення суду в оману з метою отримання переваг у судовому процесі. Просить виключити з числа доказів документ, наданий відповідачем, під назвою «наказ ректора від 07.04.2020 року № 131/50-07 «Про внесення змін до наказу від 30.03.2020 № 123/51-06». 06.08.2020 року судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. В судовому засіданні 27.08.2020 року оголошено перерву до 03.09.2020 року В судовому засіданні позивач підтримала позов із викладених у ньому підстав. Також зазначила, що у навчальному закладі склалася така практика, що викладачі не оформлюють відрядження для підвищення кваліфікації, а погоджують з деканатом перенос занять з певних дат. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін регулюються такими нормами трудового законодавства. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно зі ст. 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. В силу ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до ст. 142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно зі ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. На підставі ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Положенням про службові відрядження в межах України та за кордон працівників Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького № 319, ухваленого на засіданні Вченої ради Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького від 20.09.2019 p., протокол № 3, затвердженим наказом ректора Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького від 23.09.2019 № 31/01-05, складеного відповідно до «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затверджених наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13.03.1998 р. встановлено, що «Службовим відрядженням вважається поїздка працівника Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького (далі - Університет) за наказом ректора, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю Університету). Документами, що підтверджують зв`язок такого відрядження з основною діяльністю Університету, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю Університету; укладений договір чи контракт, інші документи, які встановлюють або засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю Університету, про академічну мобільність, укладений між працівником та Університетом тощо». Згідно п.2.1. Положення, відрядження оформлюється наказом ректора з зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджено працівника, строку й мети відрядження, а також зазначаються джерела, за рахунок яких здійснюються витрати на відрядження. Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно довідки №01-28/656, виданої 31.03.2020 року ректором Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького Солоненко А.М., [PERSON] працює в Мелітопольському державному педагогічному університеті імені Богдана Хмельницького на посаді старшого викладача кафедри методики викладання германських мов з 04 вересня 2019 року і по теперішній час за основним місцем роботи /а.с.14/. Як вбачається із заяви [PERSON] на ім`я декана філологічного факультету [PERSON] від 18.02.2020 року, у зв`язку з її участю в міжнародному семінарі з підвищення кваліфікації методистів мультиплікаторів з 04.03.2020 року по 06.03.2020 року, вона просить дозволу на перенесення її занять з 04.03.2020 року на 26.02.2020 року та 27.02.2020 року та з 05.03.2020 року на 02.03.2020 року. Заява містить резолюцію [PERSON] , якою він не заперечує проти перенесення занять на інші дати /а.с.15/. Відповідно до плану роботи факультету на березень, передбачена участь [PERSON] у Міжнародному семінарі з підвищення кваліфікації мультиплікаторів-методистів у місті Львові, місце проведення-Центр німецької мови у Львові-партнер Гете-Інститут/ЛНУ імені Івана Франка, м. Львів з 04.03.2020 року по 06.03.2020 року, за графіком /а.с.17/. Відповідно до індивідуального плану роботи викладача [PERSON] , у березні 2020 передбачена участь [PERSON] у Міжнародному семінарі з підвищення кваліфікації мультиплікаторів-методистів у місті Львові, місце проведення-Центр німецької мови у Львові-партнер Гете-Інститут/ЛНУ імені Івана Франка, м. Львів /а.с.115/. Згідно з довідкою №212 від 06.03.2020 року, виданою Факультетом іноземних мов Львівського національного університету імені Івана Франка, [PERSON] з 04.03.2020 року по 06.03.2020 року дійсно брала участь в міжнародному семінарі з підвищення кваліфікації методистів вищих навчальних закладів України на тему : Принципи викладання для різних психологічних типів студентів», про що отримала відповідний сертифікат /а.с.21-22/. 09.03.2020 [PERSON] надала на ім`я декана філологічного факультету Звіт про участь у міжнародному семінарі з підвищення кваліфікації методистів вищих навчальних закладів України на тему : «Принципи викладання для різних психологічних типів студентів», [PERSON] (а.с.23-24). Як вбачається з витягу з наказу від 10.03.2020 року №98/51-07, було створено комісію для з`ясування причин відсутності на робочому місці старшого викладача кафедри германських мов Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького [PERSON] ; зобов`язано старшого викладача кафедри германських мов [PERSON] надати відповідні пояснення. Остання ознайомлена з наказом 12.03.2020, про що свідчить її власноручний підпис на наказі /а.с.25-26/. 12.03.2020 року [PERSON] надала на ім`я ректора Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького Солоненка А.М. заяву про надання інформації та копій документів, що мають безпосереднє відношення до [PERSON] , на яку отримала відмову від 16.03.2020 №68/01-25 /а.с. 27-28/. 14.03.2020 року [PERSON] було надано письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці на ім`я ректора /а.с.31-32/. Відповідно до акту комісії, створеної для з`ясування причин відсутності на робочому місці старшого викладача кафедри германських мов Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького [PERSON] від 20.03.2020, комісія дійшла висновку, що останньою порушено вимоги абз. 2,3 п.8, абз.2 п.9, абз. 1п.10, абз.1,3 п.11 Порядку підвищення кваліфікації педагогічних і науково-педагогічних працівників,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 800, ст.. 51 КЗпПУ (а.с.105-107). Наказом ректора Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького Солоненка А.М. від 30.03.2020 року №123/51-06, оголошено догану [PERSON] /а.с.35/. 31.03.2020 року [PERSON] звернулася до ректора із заявою про скасування наказу про дисциплінарне стягнення від 30.03.2020 року №123/51-06 /а.с.36/. Відповідно до довідок про доходи за березень 2020 року, [PERSON] недоотримала 1033 /одну тисячу тридцять три/ гривні 44 копійки заробітної плати /а.с.37-38/. Наказом від 07.04.2020 року №131/50-07, внесено зміни до наказу від 30.03.2020 року №123/51-06, а саме: вказано, що стягнення накладено за залишення позивачем без поважних причин робочого місця з 04.03.2020 року по 06.03.2020 року /а.с.71-72/. Листом від 08.04.2020 року [PERSON] було надано документи, які стали підставою для притягнення її до дисциплінарної , в тому числі, як вказано в додатку до листа, й наказ про внесення змін до наказу від 30.03.2020 № 123/51-06/а.с.73-75/. За встановленими судом обставинами, [PERSON] була притягнена до дисциплінарної відповідальності за відсутність на робочому місці без поважних причин протягом трьох днів. При цьому, відсутність поважних причин була оцінена відповідачем виходячи з неоформлення [PERSON] відрядження та поставленням під сумнів наданих нею документів за результатами підвищення кваліфікації. Суд не може погодитись з такими висновками відповідача. Так, як свідчать досліджені судом документи, підвищення [PERSON] кваліфікації шляхом участі у семінарі у м. Львів з 04 по 06 березня 2020 року було заздалегідь погоджено із деканом факультету та було передбачено як Планом роботи факультету, так і індивідуальним планом викладача. З наведеного слідує, що роботодавець заздалегідь висловив згоду на підвищення кваліфікації позивачем у вказаний період часу. За результатами підвищення кваліфікації [PERSON] були надані сертифікати та інші документи, які підтверджували причини і поважність відсутності на робочому місці. На переконання суду, сам лише факт неоформлення відрядження не свідчить про відсутність позивача на роботі без поважних причин з урахуванням підтвердження [PERSON] участі у міжнародному семінарі, який передбачений планом її роботи. Слід зазначити, що підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, як-от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність. Незалежно від форми вини обов`язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Форма вини впливає на ступінь тяжкості вчиненого проступку. Тобто дисциплінарний проступок, вчинений з необережності, вважається менш тяжким, ніж вчинений умисно. А від цього, своєю чергою, має залежати й вид дисциплінарного стягнення. Здебільшого дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника. Як вбачається з п. 2.2 Положення про службові відрядження в межах України та за кордон працівників Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького № 319, наказ про короткострокові відрядження в межах України готується у відділі канцелярії, на підставі зазначеної у п. 1.2. цього положення документів, а також особистої заяви працівника, яка візується підписом відрядженого, завідувачем кафедри, деканом факультету/ директором інституту, першим проректором або проректором з наукової роботи, головним бухгалтером та надається на розгляд ректору. Як встановлено в судовому засіданні та вказано вище, [PERSON] надано заяву на ім`я декана філологічного факультету [PERSON] від 18.02.2020 року, про її участь у міжнародному семінарі з підвищення кваліфікації і надання дозволу на перенесення занять на інші дати Заява містить резолюцію завідувача кафедри методики викладання германських мов [PERSON] , якою він не заперечує проти перенесення занять на інші дати. Тобто, [PERSON] заздалегідь вжито заходів щодо оформлення своєї відсутності на робочому місці згідно затверджених планів роботи, що вказує на відсутність вини працівника у неоформленні відповідачем відрядження. Також слід відмітити, що вищезгадане Положення про службові відрядження не містить подальшого алгоритму дій саме для працівника щодо оформлення свого відрядження після візування особистої заяви останнього. Також суду незрозуміло, якими критеріями керувався відповідач, піддаючи сумніву надані позивачем документи за результатами підвищення кваліфікації, і вважає, що висновок про недійсність таких документів не ґрунтується на нормах права, враховуючи знову ж таки, наявність як Плані роботу факультету, так і в індивідуальному плані викладача цього заходу саме у вказаному в планах місці проведення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем спростовано її відсутність на робочому місці без поважних причин, а відповідачем при вирішенні питання про накладення дисциплінарного стягнення безпідставно не було враховано доводів позивача. Крім того, суд звертає увагу, що в акті комісії, створеної для з`ясування причин відсутності на робочому місці старшого викладача кафедри германських мов Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького [PERSON], вказано, що виїзд до м. Львів в індивідуальному плані роботи [PERSON] не заплановано на 2019-2020 навчальний рік, що не відповідає встановленому в судовому засіданні і висвітленому вище. Посилання в акті комісії на порушення [PERSON] вимог абз. 2,3 п.8, абз.2 п.9, абз. 1п.10, абз.1,3 п.11 Порядку підвищення кваліфікації педагогічних і науково-педагогічних працівників,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 800, ст.. 51 КЗпПУ суд знаходить такими, що не можуть бути поставлені у вину останній, оскільки зазначені норми стосуються загального порядку формування, затвердження, виконання планів підвищення кваліфікації, порядку організації підвищення кваліфікації, укладання договорів про стажування. Отже, суд знаходить наказ ректора Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького Солоненка Анатолія Миколайовича № 123/51-06 від 30.03.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» [PERSON] у виді догани зі змінами відповідно до наказу № 131/50-07 від 07.04.2020 незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Враховуючи вищевикладене, суд також вважає неправомірним невиплату позивачу передбачених ст. 122 КЗпП виплат з 04 по 06 березня 2020 року, що вказує на наявність підстав для їх стягнення з відповідача в розмірі 1033, 44грн. Водночас, позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем не надано суду доказів того, що, як зазначено у позові, вказані події призвели до погіршення її здоров`я. Стосовно спричинення шкоди її авторитету серед колег та студентів, суд вважає, що сам факт скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності в даному випадку є достатнім для відновлення попереднього становища. Суд також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та такою, що грубо порушує частину 3 статті 32 Конституції України відмову ректора МДПУ в ознайомленні позивача з актами, іншими документами, що створювались відносно позивача у Мелітопольському державному педагогічному університеті імені Богдана Хмельницького у період починаючи з 04.03.20 по 29.03.20 року, тобто до дати видання Наказу № 123/51-06 від 30.03.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; визнання створених щодо позивача і недоведених до неї документів за період з 04.03.20 - 29.03.20 року такими, що не мають юридичної сили у зв`язку з наступним. Так, як встановлено в судовому засіданні, відповідачем провадилась процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача. Так, була створена відповідна комісія, позивачу було запропоновано надати відповідні пояснення, було ознайомлено позивача з оскаржуваним наказом. Тому доводи позивача про відмову ректора МДПУ в ознайомленні позивача з документами стосовно притягнення її до дисциплінарної відповідальності є такими, що не відповідають дійсності. Також суд знаходить необгрунтованими доводи позивача про виключення з числа доказів документу, наданого відповідачем, під назвою «наказ ректора від 07.04.2020 року № 131/50-07 «Про внесення змін до наказу від 30.03.2020 № 123/51-06» як штучно створеного для введення суду в оману з метою отримання переваг у судовому процесі, оскільки доказів того позивачем в судовому засіданні надано не було. Крім того, листом від 08.04.2020 року [PERSON] було надано документи, які стали підставою для притягнення її до дисциплінарної , в тому числі, як вказано в додатку до листа, й наказ від 07.02.2020 року №131/51-07/а.с.73-75/. Як зазначено представником відповідача в судовому засіданні, в додатках зазначено помилковий номер наказу №131/51-07 замість вірного 131/50-07 та дата його винесення - 07.02.2020 замість вірного 07.04.2020. Суд знаходить ці пояснення такими, що заслуговують на увагу, враховуючи дату винесення наказу, до якого вносяться зміни- 30.03.2020. До того ж, доводи позивача, що цей наказ був відсутній в додатках до листа від 08.04.2020 не підтверджуються жодними доказами. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial