Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

11.05.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом, право власності на земельну ділянку площею 0,731 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №76, ділянка №519, передана для ведення товарного сільськогосподарського; земельну ділянку площею 0,641 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №26, ділянка №129, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 0,912 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №3-4, ділянка №109, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, мотивуючи тим, що вказане майно належить [PERSON]. 27.06.2013 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить земельна ділянка площею 0,731 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №76, ділянка №519, передана для ведення товарного сільськогосподарського; земельна ділянка площею 0,641 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №26, ділянка №129, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка площею 0,912 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №3-4, ділянка №109, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 28.02.2013 року [PERSON] залишила заповіт, згідно умов якого державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 955689 площею 2,284 га, виданий Ізмаїльським районним відділом земельних ресурсів Імаїльської РДА від 11.05.2007 року та свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ОД-ХV1 №10061295, заповіла [PERSON], [INFO]. [PERSON] прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, [PERSON] було відмовлено. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.\~223,\~247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,731 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №76, ділянка №519, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка площею 0,641 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №26, ділянка №129, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка площею 0,912 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №3-4, ділянка №109, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 955689, виданого 11.5.2007 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.07.521.00053, що підтверджено довідкою, наданою Міськрайонним управлінням в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 1735/126-18 від 30.05.2018 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 342680, виданого 27.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 27.06.2013 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 0,731 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №76, ділянка №519, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка площею 0,641 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №26, ділянка №129, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка площею 0,912 га, яка розташовану на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №3-4, ділянка №109, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 28.02.2013 року секретарем Комишівської сільською радою Ізмаїльського району Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 34, [PERSON], державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 955689 площею 2,284 га, виданий Ізмаїльським районним відділом земельних ресурсів Імаїльської РДА від 11.05.2007 року та свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ОД-ХV1 №10061295, заповіла [PERSON], [INFO]. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 36694300 від 21.02.2014 року, приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON], заповіт [PERSON] від 23.02.2013 року, зареєстрований за № 34 не змінювався та не скасовувався. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину.\~\~ Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON] № 256/02-14 від 10.05.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON], померлої 27.06.2013 року. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у звязку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі\~ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved