Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

10.10.2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.12.2012 року в сумі 112058,44 грн. та судових витрат - в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 1762,00грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов`язань за вказаним кредитним договором, надавши відповідні докази, а також докази оплачених судових витрат. Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач, будучи неодноразово повідомлений про дату й час судового засідання, до суду не з`явився, не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутністю абож про причини неявки, проте надав клопотання, яким просив у задоволенні позову відмовити, застосувавши до цих правовідносин строк позовної давності, стверджуючи, що до нього позивач протягом останніх трьох років претензій не пред`являв ніяким чином. Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність обгрунтованих підстав для застосування строків позоовної давності, про що йдеться у клопотанні відповідача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів, наданих суду, 26.12.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10100 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок На твердження позивача, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував ніяким чином. Представник позивача стверджує, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за договором зі своєчасного повернення коштів, внаслідок чого в нього станом на 07.08.2018 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 11294,08грн., з яких: 11294,08грн. - заборгованість за кредитом;100764,36 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 26.12.2012 року по 31.05.2017 року, надавши суду докази на підтвердження своїх доводів. У судовому засіданні встановлено, що позивачем заявлені вимоги щодо зобов`язань, які виникли більше ніж три роки тому, про що свідчить наданий суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що починаючи з 26.12.2012 року, і до моменту звернення позивача до суду - до 23.01.2018 року - пройшло більш, ніж три роки. Позивачем не надано суду доказів про те, що протягом останніх трьох років ним вживалися заходи щодо стягнення з відповідача заборгованості - матеріали справи не містять ані копій позовів, ані копій листів на адресу відповідача про сплату заборгованості з сумами заборгованості, - з копіями поштових повідомлень про отримання відповідачем цих листів. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до ч.4ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо тіла кредиту, а також - щодо пені та штрафу, що вбачається з вищевикладеного, і відповідачем заявлені заперечення щодо вимог позову з клопотанням про застосування судом строку позовної давності до правовідносин, про які йдеться у позові, суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж у передбачений ст.257 ЦК України строк, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed