Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

11 березня 2013 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2- 4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 лютого 2008 року між Відкритим акціонерними товариством «РОДОВІД БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35.1/ІІ-266.08.1, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 467 270,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12% річних, щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, строком користування до 31 січня 2033 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, кредитні кошти надав, шляхом видачі готівки через касу банку, однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, допустивши прострочення виконання кредитних зобов'язань, в наслідок чого за ним станом на 22 листопада 2012 року загальна сума заборгованості складає 12 543 745,87 грн., а саме: -заборгованість за кредитом - 359 560,37 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 2 873 963,08 грн.; -відсотки, в тому числі і прострочених - 134 667,26 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 1 076 395,40 грн.; -пеня - 863 033,23 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 6 898 224,60; -плата за проведення розрахунків - 267 850,13 грн.; -пеня за проведення плати за проведення розрахунків - 1 347 440,32 грн.; -заборгованість по нарахованим 3% річних - 79 872,34 грн. Оскільки відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості 12 543 745,87 грн. та судові витрати по справі. Заочним рішенням суду від 19 липня 2013 року було задоволено у повному обсязі позовні вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК» (а.с.51-53). Не погодившись із заочним розглядом, 06 квітня 2015 року відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 19.07.2013 року (а.с.64-67). Ухвалою суду від 15 квітня 2015 року скасовано заочне рішення суду від 19.07.2013 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.74). Позивач в особі свого представника за довіреністю - Лавренко Є.В., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.88). Відповідач в особі свого представника діючого за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представником до суду надано письмову заяву, в якій він просить розгляд справи відкласти на іншу дату, у зв'язку із відпусткою (а.с.87). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 01 лютого 2008 року між Відкритим акціонерними товариством «РОДОВІД БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 35.1/ІІ-266.08.1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму 467 270,00 доларів США, строком користування до 31 січня 2033 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12% річних та щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 0,2%, що нараховується на суму виданого кредиту, шляхом видачі готівки з каси банку, на наступні цілі: оплату частини вартості об'єкту інвестування, згідно інвестиційного договору №83-СГР на придбання житлового приміщення від 14 січня 2008 року., укладеного між ТОВ «БГ «Ратибор» та позичальником та договору №84-СГР купівлі-продажу облігацій від 14 січня 2008 року, укладеного між ТОВ «БГ «Ратибор» та позичальником, а саме: житлового приміщення, за будівельним №9.1.1 у житловому будинку з приміщенням торгово-комерційного призначення та авто паркінгом по пр. Карла Маркса - вул. Сімферопольській у м. Дніпропетровську; оплату частини вартості об'єкту інвестування, згідно інвестиційного договору №86-СГР на придбання житлового приміщення укладеного між ТОВ «БГ «Ратибор» та позичальником від 14 січня 2008 року та договору купівлі-продажу укладеного між ВАТ «Юніверсал Секьюрітіз» та позичальником від 29 січня 2008 року, а саме: житлового приміщення, за будівельним №9.1.1 у житловому будинку з приміщенням торгово-комерційного призначення та авто паркінгом по пр. Карла Маркса - вул. Сімферопольській у м. Дніпропетровську (а.с.6-9,14). 18 липня 2008 року сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору №35.1/ІІ-266.08.1 від 01.02.2008 року, відповідно до умов якого процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 14% річних (а.с.49). Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши кредит відповідачу, про що свідчить заява на видачу готівки №1346_6 від 01 лютого 2008 року (а.с.18). Однак, в порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого за ним, станом на 26 лютого 2013 року загальна заборгованість складає 12 543 745,87 грн., а саме: -заборгованість за кредитом - 359 560,37 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 2 873 963,08 грн.; -відсотки, в тому числі і прострочених - 134 667,26 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 1 076 395,40 грн.; -пеня - 863 033,23 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 6 898 224,60; -плата за проведення розрахунків - 267 850,13 грн.; -пеня за проведення плати за проведення розрахунків - 1 347 440,32 грн.; -заборгованість по нарахованим 3% річних - 79 872,34 грн. (а.с.3-4). Про наявність заборгованості перед банком відповідач був повідомлений вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором № 35.1/ІІ-266.08.1 від 01.02.2008 року (а.с.23). Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності зі ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений зарішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що строк за який стягується пеня, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, не може перевищувати одного року та виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, а саме того, що розмір пені значно перевищує розмір збитків та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір пені за кредитним договором, яка в загальній сумі становить 8 245 664,92 грн. до 1 074 520,23 грн., що буде відповідати вимогам закону та матеріалам справи. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, доведеними з його боку та такими, що підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 5 372 601,18 грн. Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судовий збір, і його позовні вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 3 441,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial