Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

10.08.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що його батькові - [PERSON], який помер [INFO], належала земельна ділянка площею 0,7469 га, що розташована на території Чернівської сільської ради Мостиського району відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Зазначає, що все своє майно батько заповів йому (позивачу). Мати померла ще у 1996році. Вказує, що у встановлений законом строк звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, проте позбавлений можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, оскільки у оригіналі вищевказаного державного акту міститься виправлення. З огляду на наведені обставини просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,7469 га, що розташована на території Чернівської сільської ради Мостиського району відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача - Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 0,7469 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 13.12.2005 року. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №238/2014, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, спадкодавець [PERSON] за життя склав заповіт від 26.07.1996року, яким усе своє майно заповів сину [PERSON] - позивачу у справі, який спадщину після смерті батька прийняв, подавши відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] та претендують на таку, не має. Дружина спадкодавця [PERSON]. - [PERSON] померла ще у 1996році. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області №1054 від 24.06.2014 року, спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживав в [ADDRESS], де проживав та був зареєстрований один. Із листа Мостиської державної нотаріальної контори №02-14/286 від 16.05.2016 року вбачається, що позивач [PERSON] звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене спадкове майно, однак йому відмовлено у цьому у зв'язку із тим, що у вищевказаному Державному акті на право власності на спірну земельну ділянку містяться виправлення, а саме виправлення по батькові власника земельної ділянки з «[PERSON]» на «[PERSON]», що є порушенням підпункту 2.9 пункту 2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 13.12.2005 року; копією заповіту [PERSON] від 26.07.1996року; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією листа Мостиської державної нотаріальної контори №02-14/286 від 16.05.2016 року; копією спадкової справи №238/2014, заведеної після смерті [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку із вищевикладеними обставинами, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведене та враховуючи встановлені судом обставини про те, що спадкодавець [PERSON] на час своєї смерті був власником спірної земельної ділянки і таке його право підтверджувалось державним актом, беручи до уваги те, що позивач [PERSON], син померлого, є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину після смерті батька, спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині та претендують на таку, немає, суд приходить до висновку, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло у порядку спадкування до позивача, тому є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved