Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

12.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Він є спадкоємцем майна [PERSON] по закону. Інші спадкоємці - [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщини не прийняли і на неї не претендують, про що написали відповідні заяви. Спадщину він прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але оформити спадкові права на житловий будинок після смерті батька - [PERSON] не може, оскільки нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. Відповідно до даних особових рахунків погосподарських книг Слободо-Шаргородської сільської ради вбачається, що його батько та матір з дітьми проживали на погосподарському номері дядька [PERSON] та тітки [PERSON], які померли, відповідно, у 1961 році та в 1966 році. З 1966 року по 1986 рік його батько [PERSON] був головою колгоспного двору до самої смерті, так як діти поступово вибули, а дружина - померла. За колгоспним двором рахувалася земельна ділянка площею 0,30 га та житловий будинок до 1918 року побудови з господарськими будівлями. Просить встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] [PERSON]; визнати за ним - [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року його батька - [PERSON] на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 79,6 м. кв., в тому числі житловою площею 54,4 м. кв., веранду під літерою «а», погріб під літерою «Б», огорожу «1», які знаходяться на [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 05.08.2015 року, посвідченої секретарем Гибалівської сільської ради (а.с.74), підтримали позовні вимоги. Просили встановити факт належності житлового будинку під літерою «А», загальною площею 79,6 м. кв., в тому числі житловою площею 54,4 м. кв., веранди під літерою «а», погреба під літерою «Б», огорожі «1» загальною вартістю 19452 грн., які знаходяться на [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] року в с. Слобода-Шаргородська; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року його батька - [PERSON] на означене спадкове майно. Суду пояснили, що позивач прийняв спадщину після смерті батька, так як розпорядився речами померлого, поховав батька. [PERSON] при житті мав у власності житловий будинок, розміщений на [ADDRESS], що підтверджується записами в погосподарських книгах, технічним паспортом на будинок, довідками Слободо-Шаргородської сільської ради, показаннями свідків. Проте, при житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на будинок, оскільки загальна інвентаризація будинків, що відбувалася у Шаргородському районі, розпочалася після його смерті, в 1987 році. Домоволодіння [PERSON] відносилося до колгоспного двору, де останній був головою двору, починаючи з 1966 року і по день смерті в 1986 році. У власності колгоспного двору був житловий будинок до 1918 року забудови, господарські будівлі та земельна ділянка площею спершу 0,47 га, а потім - 0,30 га. Відсутність правовстановлюючого документу на будинок є перешкодою для оформлення спадкових прав позивача на вказаний будинок. Представник відповідача - Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - секретар Слободо-Шаргородської сільської ради - Гуменюк Л.В. в судовому засіданні позов [PERSON] визнала, не заперечувала щодо його задоволення. Суду пояснила, що дійсно позивач є сином померлого [PERSON], спадкоємцем його майна по закону, оскільки інші спадкоємці - сестра [PERSON], дружина та донька братів позивача - [PERSON] і [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] не прийняли і на неї не претендують. Спадкодавець [PERSON] по день смерті проживав в [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах, що зберігаються в сільській раді та записами в Книзі інвентаризації будинків по Слободо-Шаргородській сільській раді. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби (а.с.88). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO] року, постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] що підтверджується довідками Слободо-Шаргородської сільської ради за №1433 від 17.07.2015 року та №1188 від 16.06.2015 року (а.с.13-14). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] є син останнього - [PERSON], оскільки інші спадкоємці - [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщини не прийняли і на неї не претендують, про що подали відповідні заяви нотаріусу (а.с. 28, 29 та на звороті). Позивач [PERSON] спадщину після смерті батька прийняв шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, здійснив поховання батька та розпорядився його особистими речами, що вбачається з довідки Слободо-Шаргородської сільської ради від 04.08.2015 року за № 1704 (а.с.15) . Вказані факти також підтверджуються свідоцтвом про народження позивача (а.с.11), вбачаються із пояснень в судовому засіданні представника відповідача Гуменюк Л.В. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] позивачу [PERSON] відмовлено 10.05.2015 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Масилюк Р.М., про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.9-10). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями - верандою, погребом, огорожею - загальною вартістю 19452 грн., що знаходяться в [ADDRESS]. Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивача, його представника та представника відповідача - Слободо-Шаргородськаї сільської ради, підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], іншими доказами, дослідженими судом. Так, свідок [PERSON] суду показала, що є ріднею позивача, з 1977 року проживає в с. Слобода-Шаргородська. Їй відомо, що батько позивача - [PERSON] з дружиною та дітьми проживав в с. Слобода-Шаргородська на вул. Жовтнева у своїх дядька та тітки - [PERSON] та [PERSON]. Після смерті сім'ї [PERSON], [PERSON] був головою двору, власником будинку. Інших власників будинку немає. Спору щодо спадщини немає, так як сестра позивача багато років проживає в Російській Федерації, спадщини після смерті батька не прийняла, а два брати позивача померли. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, так як займався його похоронами, розпорядився речами, до теперішнього часу підтримує будинок батька в належному стані, обробляє присадибну земельну ділянку. Свідок [PERSON] суду показав, що народився 1949 року в с. Слобода-Шаргородська, де і проживає все життя на [ADDRESS], по сусідству із сім'єю позивача. Він добре пам'ятає батьків позивача, які проживали на [ADDRESS], тепер, після зміни нумерації - будинок [NUMBER]. Батьки позивача будинок не будували, він перейшов їм у спадок від дядька та тітки [PERSON] та [PERSON]. Проте, батьки позивача будували господарські будівлі, огорожу. Після смерті [PERSON] батько позивача - [PERSON] був записаний головою двору і вважався власником будинку, хоча на той час свідоцтв про право власності не видавали. Інші власники цього будинку йому не відомі. Позивач після смерті батька похоронив його, розпорядився його речами, до теперішнього часу утримує будинок батька в належному стані. Згідно з даними з погосподарських книг за 1955-1966 роки, [PERSON] записаний, як член господарського двору в с. Слобода-Шаргородська вул. Жовтнева, головою двору були зазначені [PERSON] (до 1961 року) та [PERSON] (до 1966 року). При цьому [PERSON] записаний по відношенню до голови двору як племінник (а.с.31-42). Відповідно до записів у погосподарських книгах з 1967 по 1986 роки головою господарського двору значиться батько заявника - [PERSON] (а.с.43-62). Згідно з даними погосподарських книг, господарство [PERSON] відносилося до суспільної групи - колгоспного двору, з якого протягом 1983-1985 років вибули діти [PERSON], в тому числі позивач на проживання в с. Гибалівку, а [INFO] року померла дружина - [PERSON] (а.с.43-62, 16). Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року, до початку технічної інвентаризації житла, що відбувалася в районі на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» (а.с.19), пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Проте, в Книзі інвентаризації будинків по Слободо-Шаргородській сільській раді, що складена на підставі проведеної інвентаризації в с. Слобода-Шаргородська з 1987 року по 1991 рік, [PERSON] зазначений власником будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.22). Із довідки про технічний стан житлового будинку вбачається, що рік будівництва будинку, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], - до 1917 року (а.с.27). Відповідно до довідки Слободо-Шаргородської сільської ради від 17.07.2015 року за особовим рахунком [PERSON] №655 станом на 1983-1985 роки рахувалася земельна ділянка розміром 0,47 га, а станом на 1986 рік - земельна ділянка розміром 0,30 га. (а.с.30). Відповідно до довідки Слободо-Шаргородської сільської ради від 16.06.2015 року за №1189, житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради №102 від 20.06.1991 року, але свідоцтво про право власності на цей будинок не видавалося (а.с.20). Також, відповідно до довідок КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 23.06.2015 року № 124 та від 28.08.2013 року №202, згідно з архівними даними БТІ, на ім'я [PERSON] будинок в [ADDRESS], не зареєстровано (а.с.25-26). Із довідки про технічний стан житлового будинку (а.с.27) та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (23-24), вбачається, що зазначене будинковолодіння складається з: дерев'яно-валькованого житлового будинку під літерою «А» загальною площею 79,6 м. кв., житловою площею 54,4 м.кв., веранди, погреба, огорожі. Загальний стан будівлі - ветхий, стан конструкцій - аварійний, будинок має 75% зносу. Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, ветхий стан будинку (61-80% зносу) означає обмежене виконання елементами будинку своїх функцій. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.19). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18,40 та 18,39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32,33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином в сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивача [PERSON], що є спадкоємцем останнього, юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація його права на отримання спадщини після смерті [PERSON] Іншого порядку встановлення даного факту - немає. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 120 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю… За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За правилами ст.563 ЦК УРСР, в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються загальні правила спадкування. Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON], оскільки є його сином, і прийняв спадщину після смерті батька, що підтверджується довідкою, виданою Слободо-Шаргородською сільською радою 04.08.2015 року за № 1704 (а.с.15). Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на майно померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved