Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

11 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до сузу із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати недійсними договори оренди на житлові приміщення: договір позики нежитлових приміщень, укладений між [PERSON] та [PERSON]; договір суборенди № 3 від 01 жовтня 2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], приміщення «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] площею 20,0 кв.м строком до 31.12.2017; договір суборенди № 1 від 01 жовтня 2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], приміщення «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] площею 15,0 кв.м строком до 31.12.2017; договір суборенди № 2 від 01 жовтня 2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], приміщення «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] площею 15,0 кв.м строком до 31.12.2017. Зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та будь-яких інших осіб, які не мають права користування майном, повернути майно шляхом звільнення приміщення за адресою[ADDRESS]В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до заповіту, складеному і посвідченому 15 серпня 2009 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І., [PERSON] (батько позивача) розпорядився майном, яке було зареєстровано на його ім'я, наступним чином: дочці [PERSON], синам [PERSON], [PERSON], [PERSON] заповів, зокрема по 1/4 частці нежилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]; сину [PERSON] заповів, зокрема нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер. На теперішній час в судовому порядку вирішується спір стосовно спадкового майна, зокрема про визнання заповіту недійсним. Спірне спадкове майно в 2016 році було передано [PERSON] в позику [PERSON], а в подальшому в жовтні 2017 року вказане майно було передано в суборенду [PERSON] відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до п. 1.2 зазначених договіро суборенди зазначено, що майно, яке орендується, знаходиться в володінні та користуванні Орендаря у відповідності до договору оренди № 2 від 01.10.2017. З урахуванням того, що спадщина після смерті [PERSON] не прийнята і власником вказаного майна є померлий [PERSON], позивач вважає, що розпорядження майном може бути здійснене лише власником, тооді як відповідачі [PERSON] та [PERSON] такими не являються, в зв'язку з чим він звернувся до суду із цим позовом. 15 січня 2018 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 14 лютого 2018 року представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову, зазначив, що відповідачем визнаються обставини щодо наявності на розгляді в суді справи про розподіл спадкового майна, до переліку якого входиять спірні у цій справі нежитлові приміщення, здійснення підприємницької діяльності за вказаними в позові об'єктами нерухомого майна [PERSON] по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]. Будь-які обставини щодо порушень прав позивача не визнаються відповідачем, а також, на думку відповідача, [PERSON] не є належним позивачем у справі, оскільки не є спадкоємцем майна, тоді як [PERSON] являється матір'. Неповнолітнього [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом і від імені якого вона користується спадковим майном. 12 березня 2018 року позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що позов стосується спору про порушення вимог закону у сфері укладання та виконання договору найму (оренди), позивач є спадкоємцем першої черги, спадщина за заповітом, який оспорюється, ніким не отримана, а тому [PERSON] має право в розрізі ст. 16 ЦК України звернутися із позовом за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, яке порушено безпідставним користуванням спадковим майном відповідачами. Відповідач [PERSON] не може бути гарантом збереження майна неповнолітнього сина [PERSON], оскільки саме вона і звернулася із позовом про визнання недійсним заповіту. Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. [PERSON], [PERSON], закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові та у відповіді на відзив на позов, просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - адвокат [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час, дату та місце судового засідання, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення або розгляд справи за її відсутності суду не надала. Від третьої особи - Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. Третя особи [PERSON], [PERSON], які були налженим чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення або розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлені такі обставини. [PERSON] 15 серпня 2009 року складено заповіт, який посвідчений Літвіновою І.І., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстровий номер 2433, в якому спадкодавець заповів: [PERSON]: домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS]; 1/4 частку нежилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] приміщення № 1; 1/3 частку земельної ділянки для обслуговування ж. будинку та ведення особистого підсобного господарства розміром 0,36 га, яка розташована на території с. Лозуватка Лозуватської сільської Ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим на підставі рішення виконкому Лозуватської сільської Ради народних депутатів від 17 червня 1996 року за №112, та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю № [NUMBER]; 1/3 частку не завершеного будівництвом житлового будинку з господарчими спорудами по [ADDRESS] [PERSON]: 1/4 частку нежилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] приміщення № 1; 1/3 частку земельної ділянки для обслуговування ж. будинку та ведення особистого підсобного господарства розміром 0,36 га, яка розташована на території с. Лозуватка Лозуватської сільської Ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим на підставі рішення виконкому Лозуватської сільської Ради народних депутатів від 17 червня 1996 року за №112, та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю № [NUMBER]; 1/3 частку не завершеного будівництвом житлового будинку з господарчими спорудами по [ADDRESS] [PERSON]: 1/4 частку нежилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] приміщення № 1; 1/3 частку земельної ділянки для обслуговування ж. будинку та ведення особистого підсобного господарства розміром 0,36 га, яка розташована на території с. Лозуватка Лозуватської сільської Ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим на підставі рішення виконкому Лозуватської сільської Ради народних депутатів від 17 червня 1996 року за №112, та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю № [NUMBER]; 1/3 частку не завершеного будівництвом житлового будинку з господарчими спорудами по [ADDRESS] [PERSON]: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]; нежиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]; 1/4 частку нежилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] приміщення № 1; [PERSON]: автомобіль марки (моделі) ДЕУ ЛАНОС, рік випуску 2002, який на день складання заповіту має № шасі (кузов, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т.1, а.с. 10). В провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з грудня 2009 року перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Приватний нотаріус Криворізького нотаріального округу Літвінова І.І. про встановлення факту проживання однією сім'єю, про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, визнання заповіту частково недійсним; за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] треті особи [PERSON], Приватний нотаріус Криворізького нотаріального округу Літвінова І.І. про виділення частки з спільного майна подружжя, про визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, визнання заповіту частково недійсним, визнання договору купівлі-продажу, дарування квартири недійсним, за позовом [PERSON] до [PERSON] треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], Приватний нотаріус Криворізького нотаріального округу Літвінова І. І., про встановлення факту придбання нерухомого майна для спільної діяльності, визнання права власності та визнання заповіту недійсним (т.1, а.с. 18, 93). 02 січня 2015 року між [PERSON], яка представляє інтереси свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], (далі-Позичкодавець) та ФОП [PERSON] (далі-Користувач), був укладений Договір позики нежитлового приміщення, відповідно якому Позичкодавець передає в безоплатне користування Користувачу нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], яке належить [PERSON], і знаходиться на першому поверсі трьохповерхового будинку і складається з 83,1 кв.м, нежитлове приміщення передається в безоплатне користування з 02.01.2015 по 31.12.2015, з метою продажу автозапчастин у даному приміщенні (т.1, а.с. 24). 01 жовтня 2017 року між ФОП [PERSON] в особі [PERSON] (далі- Орендар) та ФОП [PERSON] (далі-Суборендар) був укладений Договір суборенди № 1, відповідно до умов якого Орендар передає, а Суборендар бере у тимчасове володіння та користування приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 15,0 кв.м, яке перебуває у володінні та користуванні Орендаря у відповідності до Договору № 1 від 01.10.2017 між Орендарем, названим в подальшому Орендодавець. Приміщення передається в суборенду дляґ розміщення перукарні, строк оренди складає 31.12.2017 з орендною платою у розмірі 200,0 грн. (т.1, а.с. 25). 01 жовтня 2017 року між ФОП [PERSON] в особі [PERSON] (далі- Орендар) та ФОП [PERSON] (далі-Суборендар) був укладений Договір суборенди № 2, відповідно до умов якого Орендар передає, а Суборендар бере у тимчасове володіння та користування приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 15,0 кв.м, яке перебуває у володінні та користуванні Орендаря у відповідності до Договору № 1 від 01.10.2017 між Орендарем, названим в подальшому Орендодавець. Приміщення передається в суборенду дляґ розміщення перукарні, строк оренди складає 31.12.2017 з орендною платою у розмірі 200,0 грн. (т.1, а.с. 26). 01 жовтня 2017 року між ФОП [PERSON] в особі [PERSON] (далі- Орендар) та ФОП [PERSON] (далі-Суборендар) був укладений Договір суборенди № 3, відповідно до умов якого Орендар передає, а Суборендар бере у тимчасове володіння та користування приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 20,0 кв.м, яке перебуває у володінні та користуванні Орендаря у відповідності до Договору № 1 від 01.10.2017 між Орендарем, названим в подальшому Орендодавець. Приміщення передається в суборенду дляґ розміщення перукарні, строк оренди складає 31.12.2017 з орендною платою у розмірі 200,0 грн. (т.1, а.с. 27). Вказані вище обставини визнаються сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу правомірності розпорядження відповідачами спадковим майном. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а саме Розділом ІІІ. Главою 58. Найм (оренда), Книгою шостою. Спадкове майно, а також Розділом І. Право власності. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч.1, 2, 3 ст. 319 ЦК України Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою. Разом із тим згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 759, ч. 3 ст. 760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Статтею 761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики нерухомого майна за своєю правовою природою є різновидом договору найму (оренди) з певною відмінністю, а саме щодо безоплатності даного правочину, а тому до правовідносин щодо позики нежитлового приміщення застосуються положення Глави 58 Цивільного кодексу. З огляду на викладені норми Закону, суд приходить до висновку про відсутність права розпоряджатися спадковим майном, а саме передавати його в позику та найм (оренду, суборенду), у відповідачів [PERSON], [PERSON], які не є власниками спірного майна, щодо договір позики та суборенди відповідно. Положеннями ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Судом встановлено, що відповідно положень Закону Договір оренди та Договір позики нежитлового приміщення може бути укладений лише власником такого майна, а тому вказані Договори, які є предметом розгляду цієї цивільної справи, є нікчемними. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Таким чином, оскільки позивач заявив вимоги про визнання недійсними спірні договори, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не вірно обрано передбачений п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України спосіб захисту своїх прав. Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним вказаних вище правочинів, а саме договору позики нежитлових приміщень, укладений між [PERSON] та [PERSON]; договору суборенди № 3 від 01 жовтня 2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], приміщення «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] площею 20,0 кв.м строком до 31.12.2017; договору суборенди № 1 від 01 жовтня 2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], приміщення «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] площею 15,0 кв.м строком до 31.12.2017; договору суборенди № 2 від 01 жовтня 2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], приміщення «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] площею 15,0 кв.м строком до 31.12.2017, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Що стосується позовної вимоги про звільнення приміщень за спірними договорами, суд також вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки така вимога є похідною від позовної вимоги про визнання правочинів недійсними, а вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину позивачем не була пред'явлена і обґрунтована відповідно до положень процесуального закону. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України в зв'язку із відмовою в позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed