overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

11 квітня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. Вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З відповідачем по справі мають окремий бюджет, ведуть окремо своє господарство. Дитина перебуває на утриманні позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку і їй не вистачає коштів на утримання неповнолітньої дочки. Відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки служить в Іваничівському РВ УМВС України у Волинській області, отримує грошове утримання. Просить суд стягувати аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 500 грн. щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьох років. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Змінила позовні вимоги, просить стягувати з відповідача в її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання 200 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, змінені позовні вимоги визнає, не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 200 грн. на утримання позивача до досягнення дитиною трьохрічного віку. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для стягнення аліментів, суд позов задовольняє. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів на утримання дитини за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

11 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що з 08 жовтня 2010 року до січня 2014 року перебували з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги, просить стягнути з останнього на свою користь аліменти в розмірі ? частини його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання сина [PERSON]. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 14, 15). Відповідач [PERSON] за зареєстрованим в установленому законом місцем проживання відсутній, інформації щодо своєї нової адреси не надав, у зв'язку з чим з огляду на положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином (а. с. 8, 13). У зв'язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, за згодою позивачки було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, [INFO] народився [PERSON], у свідоцтві про народження якого батьками записані [PERSON] і [PERSON] (а. с. 4). Як вбачається з довідки Білопільської міської ради від 10 квітня 2014 року [PERSON] проживає разом з [PERSON] (а. с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] на користь його матері до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 191, 367 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

11 квітня 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що на протязі останнього часу відносини між подружжям зіпсувались, в зв'язку з цим вони з відповідачем не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Між подружжям втрачено почуття любові та поваги. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 24 жовтня 1998 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва, про що зроблено актовий запис №829. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] [INFO]. Від примирення сторони в судовому засіданні відмовилися, наполягаючи на розірванні шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з 01 вересня 2013 року. Як пояснили в судовому засіданні сторони, спір у них щодо спільного майна відсутній. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

11 квітня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.04.2014 року о 21 год. 23 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.04.2014р. о 21 год. 23 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Воєцької лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора емоційно неадекватна, чує «голос» людини, який керує її діями. То сміється, то плаче, каже «я не Ізраель». Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

11 квітня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.04.2014р. о 13 год. 51 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр.[PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.04.14р. о 13год. 51 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Мікульського лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, негативістичний, на запитання відповідає не завжди по суті. Інструкції не виконує. Психомоторно збуджений. Виказує суіцідальні думки. До чогось прислухається. Без критики до свого стану. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

11 квітня 2014 року Кременчуцьким районним судом було винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ ПриватБанк, третя особа [PERSON] про захист прав споживачів, позов задоволено в повному обсязі. Під час винесення рішення не вирішено питання розподілу судових витрат. Апеляційним судом справу повернуто для вирішення питання про стягнення судових витрат. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Встановлено, що 11.04.2014 року Кременчуцьким районним судом було винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ ПриватБанк, третя особа [PERSON] про захист прав споживачів. Позов задоволено в повному обсязі, питання про судові витрати не вирішено . Враховуючи, що під час звернення з позовом 10.07.2013 року до суду позивачка [PERSON] була звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ Про судовий збір» , одночасно під час розгляду даної справи понесла судові витрати , пов'язані з оплатою судової експертизи в сумі 1200 грн., слід стягнути з ПАТ КБ ПриватБанк на користь держави судовий збір , розмір якого станом на час звернення до суду складав суму 229 грн. 40 коп., та на користь [PERSON] витрати за проведення експертизи .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

11 квітня 2014 року Новомосковським міськрайонний судом винесено рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Оболонь» до [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно, в задоволенні позовних вимог відмовлено. З ініціативи суду поставлене питання про винесення додаткового рішення у справі. Сторони в судове засідання не з'явилися. На підставі ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом при винесенні рішення не було вирішено питання про судові витрати в зв'язку з чим, виникла необхідність у винесенні додаткового рішення. Позивачем при поданні позовної заяви не в повному обсязі сплачений судовий збір (оплачено 2 823 грн.), в той час, як розмір судового збору за зазначеними вимогами становив на час подання позову 3 219 грн. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

11 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24.07.2012 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають доньку – [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Шлюбні стосунки не склалися через несхожість характерів та різні погляди на життя. Між ними постійно виникали конфлікти і свари. Відповідач перестав приділяти увагу сімейним відносинам та матеріальному забезпеченню сім’ї. З квітня 2013 року шлюбні стосунки припинено, спільне господарство не ведуть. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с. 3). Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позов і розірвати шлюб між нею та відповідачем. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. (а.с.27). Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення у пресі, причини неявки суду не відомі. (а.с. 26). Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2012 року позивач [PERSON] уклала шлюб із відповідачем [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії 1-КИ № 228062 від 24 липня 2012 року, актовий запис 184. (а.с. 4). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 425866 від 05 квітня 2013 року, актовий запис 163. (а.с. 5). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

11 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 15 липня 2000 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 липня 2000 року, актовий запис № 703 (а/с 3). Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

11 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 06 липня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Донецькій області. Від спільного проживання дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини сторони припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, з 06 липня 2007року мешкають окремо. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засідання просив позов задовольнити, шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала, просила після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON] (а.с.11). Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 липня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 201, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції (а.с.3). Від спільного проживання сторони не мають дітей. З 06 липня 2007 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

11 квітня 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїва з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в [ADDRESS] на підставі ст. 405 ЦК України. Позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився,про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Ухвалою суду справа розглянута у відсутності відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 2006 року Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 0.04.2009 року, житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності /САС 506148/ 03.04.2009/ Виконавчий комітет Миколаївської міської ради. 09 жовтня 2007 року відповідач, який був на той час чоловіком позивача, був зареєстрований у вказаному житловому будинку як член родини. З січня 2009 року і по сьогоднішній день відповідач не проживає за місцем свого проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Вказані обставини підтвердили [PERSON] та [PERSON] у Акті від 14 квітня 2014 року. Відповідно до копії будинкової книги, позивач зареєстрована за вказаною адресою з 24.01.1978 року. На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідача понад один рік в житловому будинку [ADDRESS], враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщення вказаного житлового будинку. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved