Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

11 листопада 2020 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська від позивача надійшла позовна заява до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 01.11.2020 року і до повноліття дитини. І. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 серпня 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . 12 серпня 2006 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення, до 20 листопада 2020 року відповідач добровільно допомагав позивачеві в утриманні їх доньки, але порушував встановленні строки виплати, тому позивач бажає стягнути з нього аліменти на утримання дитини з листопада 2020 року. Позивач зазначає, що дитині повинен забезпечуватись належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, а такий рівень вона одна забезпечити не зможе, тому відповідач, який є здоровим та працездатним, має місце роботи, хоча не повідомив це позивачу, зможе сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. Також позивач зазначає, що донька проживає разом із нею, цього року вона пішла до першого класу школи, витрати на її утримання збільшилися. Витрати на школу, гуртки після навчання та послуги няні становлять 3000 грн. в місяць. Позивач стверджує, що відповідач на утриманні інших осіб не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати заявлений розмір аліментів. 16 грудня 2020 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, він просить суд стягнути з нього на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а не у твердій сумі, що дорівнює 5000 грн., як про це заявлено позивачем. Відповідач не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві, зазначає, що після розірвання шлюбу він в добровільному порядку сплачував кошти на утримання їхньої доньки у розмірі, який був встановлений вимогами позивача. До того ж, як вказує відповідач, дана сума становила 2512,56 щомісячно і не була меншою, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, що підтверджується довідками з АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач стверджує, що позивачеві достеменно було відомо, що він працевлаштований та отримує стабільний розмір заробітної плати, яка становить 6211,18 грн. Крім того, відповідач зазначає, що у вересні 2020 року одружився удруге, отже, його матеріальний стан змінився, проте він ніяким чином не буде обмежувати доньку у засобах до існування. 11 січня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач не погоджується з обставинами, викладеними у відзиві, зазначає, що відповідачем не було доведено істотної зміни матеріального становища, як такого, що впливає на належне виконання батьківських обов`язків в частині повноцінного утримання своєї доньки. Крім того, позивач вказує, що на утримання їхньої дитини вона витрачає значні кошти, зокрема до її витрат входить: вартість харчування в групі продовженого дня, вартість відвідування танцювального колективу, послуги няні, комунальні послуги, придбання приладдя до школи, одягу, оздоровлення за кордоном та ін. Загалом дані витрати становлять 5367,00 грн. Також позивач стверджує, що відповідач отримує додатковий дохід в розмірі 10000,00 грн. від здачі домоволодіння в оренду. Позивачем оцінюється критично заявлена офіційна заробітна плата відповідача, адже, як вказує позивач, заробітна плата відповідно до займаної відповідачем посади становить 23 406,00 грн. Позивач також зазначає, що з відзиву вбачається, що відповідач всіляко намагається уникати відповідальності за утримання неповнолітньої доньки, що принижує як її так і їх спільну неповнолітню дитини, яка не може себе забезпечити самостійно всім необхідним. 15 січня 2021 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив. Відповідач не погоджується з доводами, викладеними у відповіді на відзив, вважає, що вони не мають під собою достовірного та належного обґрунтування, стверджує, що витрати на утримання доньки несуть двоє батьків, до того ж витрати на придбання одягу для дочки при підготовці її до школи були розділені навпіл. Відповідач зазначає, що наразі він зареєстрував шлюб з [PERSON] , вона має доньку від першого шлюбу, на утримання якої аліменти не присуджувались і не сплачувались. Окрім цього, відповідач з дружиною очікують народження дитини. Також відповідач зауважує, що його дружина та її донька знаходяться у повному його забезпеченні, оскільки дружина була звільнена з останнього місця роботи та ніде не працевлаштована. Відповідач заперечує щодо обставини отримання ним доходу від оренди домоволодіння, адже у зв`язку із тяжким матеріальним становищем орендарів він не отримує від них орендної плати. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили, просили відмовити у задоволенні. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 11.11.2020 року подано позовну заяву (а.с. 1-3). 30.11.2020 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 12). 16.12.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 14). 11.01.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 75-83). 15.01.2021 року від відповідача по справі надійшло заперечення на відповідь на відзив (а.с. 31-14). Під час розгляду справи судом заслухано позивача та її представника, відповідача та його представника, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 22 січня 2021 року проголошену вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних відносин. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 06.08.2005 року до 12.08.2016 року, про що вбачається із рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2016 року (а.с. 8). Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 жовтня 2014 року (а.с. 6). У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже позивач та відповідач у рівній мірі зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Приписами частин 1, 2 статті 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 184 визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як передбачено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З наданої відповідачем довідки про доходи №1071220-Д від 07 грудня 2020 року вбачається, що з квітня 2020 року по листопад 2020 року він отримав 48157,36 грн. заробітної плати за основним місцем роботи у ТОВ «Комплекс інжиніринг системз», а його заробітна плата на листопад 2020 року складає 6211,18 грн. (а.с. 19). Судом встановлено, що 11 вересня 2020 року відповідач уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Центральним районним у місті Дніпрі відділі Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №392 (а.с. 16). Його дружина на теперішній час перебуває у стані вагітності, що підтверджується довідкою з сімейної клініки «Амеда» від 04.01.2021 року (а.с. 36). Крім того, дружина відповідача наразі не працює, про що вбачається із відомостей з її трудової книжки (а.с. 37-38). Дружина відповідача має доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09 вересня 2011 року (а.с. 35). Враховуючи вищевказані обставини по справі, дохід відповідача, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти, наявність у нього непрацездатної вагітної дружини та її дитини, які перебувають на його забезпеченні, а також те, що відповідач погоджується на стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , суд, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визначення розміру твердої грошової суми, яка буде стягуватись на утримання дитини, та визначає аліменти у твердій грошовій сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно.

Outcome: partial