Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

11.02.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] . Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 05.06.1999 Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 397. 16.03.2021 позивач подала заяву, якою уточнила позовні вимоги, просить також залишити проживати дитину [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . [PERSON] позов обґрунтовує тим, що 05.06.1999 між [PERSON] до [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі у них народилась донька, яка наразі є неповнолітньою. Проте сімейне життя не склалось, тривалий час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження їх сім`ї є неможливими, що є підставою для розірвання їх шлюбу. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. Подав суду нотаріально завірену заяву, за змістом якою просить розгляд справи здійснювати без його участі, позов підтримує, визнає, щодо розірвання шлюбу та залишення проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю не заперечує. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 05.06.1999 Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 397 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 23.02.2010 (повторно). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». У шлюбі народилась [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.02.2010. [PERSON] зазначає, що спільне життя і збереження шлюбу з [PERSON] є неможливим і суперечить її інтересам. Тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування, зокрема до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначені ст. 112 СК України, положеннями якої встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 1999. В шлюбі в них народилась донька, яка на даний час є малолітньою, спору щодо визначення місця проживання дитини немає. Однак подружжя припинило шлюбні відносини і їх шлюб набув формального значення, що стало причиною позову про розірвання шлюбу. Обставини життя подружжя, зокрема відсутність взаємопорозуміння між ними, поваги, любові, окреме проживання, відсутність спільного побуту, те, що сторони не виявили бажання примиритись та зберегти сім`ю, дають підстави вважати, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання залишити прізвище взяте у шлюбі. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу (постанова Верховного суду по справі №200/952/18 від 15.01.2020). Враховуючи, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про залишення проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 816 грн.

Outcome: approved