Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

10.09.2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, яку обґрунтовувала тим, що з 30.08.1975 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 12.07.2018 року помер. Вказує, що є внутрішньо переміщеною особою. В серпні 2018 року звернулась до Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області із заявою про переведення із пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, однак їй було відмовлено через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні, у звязку із чим і звертається до суду. Заявник [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені в заяві. Додатково суду пояснила, що у неї з померлим чоловіком різні адреси реєстрації, хоча вони завжди мешкали разом за адресою її реєстрації. Чоловік працював на шахті, його прибуток завжди перевищував її. Все майно, що було набуто продовж подружнього життя придбано з його заробітку. Просила заяву задовольнити (а.с.2-5). Представник заінтересованої особи Бердянського ОУ ПФУ в Запорізькій області [PERSON] в судовому засіданні просила розглянути справу відповідно до чинного законодавства. Суду пояснила, що при зверненні [PERSON] повинна була надати пакет документів, який повинен містити також документ про перебування членів сімї на утриманні померлого годувальника. Довідка надана заявником на підтвердження спільного проживання з померлим чоловіком завірена не у відповідності до вимог законодавства України. Саме це стало підставою відмови у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника (а.с. 30). Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд встановив наступне. З 30.08.1975 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.13). 12.07.2018 року [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.14). Згідно довідок №0000274882 від 24.07.2017 року та №3995 від 02.12.2016 року [PERSON] та [PERSON] взяті на облік внутрішньо переміщених осіб. Фактичне місце проживання обох [ADDRESS] (а.с.11,12). [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.7, 11, 12, ). До моменту смерті чоловіка подружжя проживало разом за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Комунальник» (а.с. 18). Свідок [PERSON], сусідка заявника в м. Бердянськ, суду показала, що знайома з заявником з 70-х років. Знала її чоловіка. Подружжя приїздили на відпочинок в Бердянськ усією родиною, з дітьми та онуками. В Бердянську [PERSON] та [PERSON] мешкали в одній кімнаті, в квартирі двоюрідної сестри заявника. З розмов знає, що в Шахтарську вони жили разом в квартирі. Свідок [PERSON], двоюрідна сестра заявника, суду показала, що [PERSON] з чоловіком завжди жили разом в квартирі по вул. Леніна в м. Шахтарськ. Вона їздила до них в гості. Їй не було відомо, що [PERSON] зареєстрований за іншою адресою. Також подружжя приїздили до неї на відпочинок, та мешкали в її квартирі в м. Бердянську. Їй не відомий конкретний розмір пенсій подружжя, знає що [PERSON] отримував більшу пенсію, він сплачував комунальні платежі та утримував родину. 10.08.2018 року [PERSON] звернулася до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із зверненням щодо переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, та листом № 364/Д-4 від 15.08.2018 року їй було відмовлено через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні (а.с. 15-16). Як вбачається з розрахунків пенсії Бердянського ОУ ПФУ в Запорізькій області [PERSON] з 01.05.2017 року отримувала пенсію у розмірі 1874,42 грн., а з 01.10.2017 року по 01.01.2018 року включно - 3047,60 грн. на місяць (а.с.36). Натомість її чоловік [PERSON], померлий 12.07.2018 року, отримував пенсію з 01.10.2017 року по 01.07.2018 року включно в розмірі від 10 740 грн. до 14350 грн. на місяць (а.с.35). Таким чином, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для існування та проживання сімї. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. На підставі ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у звязку із втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сімї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сімї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у звязку з втратою годувальника. При розгляді цієї справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, суд оцінюючи докази у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у звязку з втратою годувальника. Суд вважає за можливе встановити факт перебування [PERSON], на утримані її чоловіка [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved