Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

10 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її дочка, [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,26 кв.м., житловою площею 24,85 кв.м. [PERSON] заповіт не залишила. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може, позаяк відповідач, який є рідним братом спадкодавця і співвласником квартири, не надає їй оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Такі дії відповідача істотно звужують повноваження [PERSON] , як власника спадкового майна, позбавляють її можливості ним розпоряджатися. До позовної представник позивача додав клопотання про витребування доказів: копії спадкової справи після померлої [PERSON] та копії актового запису про смерть [PERSON] , батька спадкодавця. Ухвалою судді від 16.04.2020 вказаний позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В. копію спадкової справи за №33/2017, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Витребувано від Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області копію актового запису про смерть [PERSON] , який помер [INFO] . 04.05.2020 до суду надійшли копія спадкової справи № 33/2017, заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та копія актового запису про смерть № 117 від 22.02.2012 відносно [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 06.05.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 травня 2020 року на 13-00 год., яке було відкладено на 16.06.2020 на 10-00 год. У судове засідання позивач і його представник не з`явилися. До початку судового розгляду представник позивача - адвокат Кравченко О.В., надала суду заяву, у якій, у зв`язку з оголошеним в Україні карантину, просила справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання тричі не з`явився, подав суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Відзиву на позов суду не подавав. Третя особа у справі - приватний нотаріус Кияниця Н.В. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації Запорізької міської ради, Україна 06.07.1999, актовий запис № 6037. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Запорізькій області 02.02.2017, актовий запис № 955 від 20.06.1987, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької області 24.06.1999, актовий запис № 175. Відповідно до договору № 185.К купівлі-продажу квартири, зареєстрованого товарною біржею «Арсенал» 21.09.1998, [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,26 кв.м., житловою площею 24,85 кв.м. Право власності на зазначену частку квартири зареєстроване Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 22.09.1998, номер запису 34883 в книзі 189. Згідно із довідкою, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 30.01.2017 за № 04-07/3/735, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по день смерті; разом із нею на день смерті були зареєстровані її брат [PERSON] , 1980 року народження, та мати - позивач [PERSON] , 1959 року народження. Згідно із матеріалами спадкової справи № 33/2017, надісланої на адресу суду приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є її мати - [PERSON] . Згідно з копією актового запису про смерть № 117 від 22.02.2012, надісланої на адресу суду Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батько померлої [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 979/02-31 від 04.12.2017 приватний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що нею не були надані правовстановлюючі документи на спадкове майно. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР), що був чинний на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом ст. 549 ЦК УРСР для визнання спадкоємця таким, який прийняв спадщину, йому необхідно або звернутися із заявою до державної нотаріальної контори про її прийняття протягом 6 (шести) місяців з часу відкриття спадщини, або фактично вступити в управління або володіння спадковим майном. Суд бере до уваги надану позивачем довідку про реєстрацію місця проживання померлої [PERSON] , відповідно до якої позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У вказаній квартирі позивач проживає дотепер, несе витрати з її утримання. Наведене свідчить, що [PERSON] фактично вступила у володіння і управління спадковим майном протягом установленого законом 6-ти місячного строку, що є одним із способів прийняття спадщини відповідно до ЦК УРСР. Доводи позивача про те, що батько спадкодавця, [PERSON] спадщину не прийняв, суд вважає обґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять підтвердження його звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, а також доказів фактичного вступу у володіння чи управління нею. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно зі ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Позивач [PERSON] , стверджує, що позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через протиправні дії відповідача, який утримує у себе оригінали правовстановлюючих документів, що, у свою чергу, призводить до порушення її права власності. Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі. За змістом приписів ст. 16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] на підтвердження своїх вимог надала суду належні та допустимі докази того, що відсутність у неї правовстановлюючих документів позбавляє її можливості оформити право на спадщину в позасудовому порядку. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечив, утім причини свого небажання надати позивачу документи на спадкове майно не пояснив, жодних заперечень по суті спору не висловив, відзиву на позов суду не надав. З урахуванням того, що неможливість отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину зумовлена протиправною поведінкою [PERSON] , який є співвласником спірної квартири, і ігнорує законні вимоги позивача щодо надання оригіналів правовстановлюючих документів, суд доходить висновку що право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом його визнання. Отже, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, судовий збір слід стягнути з відповідача у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved