Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

11 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.08.2014 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від спільного життя подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, подружжя мають різні погляди на життя та не розуміють один одного. Тривалий час вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просить справу розглянути без його участі, позов визнає. В зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони 16.08.2014 року зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №202, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5 на звороті). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 110 ч. 1 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 частиною 2 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню, оскільки встановлено, що їх сім'я розпалася, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя. Крім того, позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Однак, порядок відновлення дошлюбного прізвища врегульований ч.6-8 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та аналогічними положеннями Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом МЮУ від 10 жовтня 2000 року №52/5. Цими спеціальними нормами, визначено, що у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу ДРАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відмітки в актовому записі про шлюб. Той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах громадянина України осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За таких обставин вирішуючи у позовному провадженні вимоги про розірвання шлюбу, суд не вбачає законних підстав для відновлення судовим рішенням дошлюбного прізвища позивача, а тому позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial