Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

10.09.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії,відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що є споживачем послуг, які надає АТ КБ «Приватбанк». 25-26 березня 2020 року банком без попередження заблоковано її банківську картку [NUMBER] та банківську картку «Junior» [NUMBER] , видану в інтересах її дитини [PERSON] . Відповідачем на її звернення було надано письмову відповідь, з якої вбачається, що продовження співпраці не є можливим, оскільки були виявлені факти зарахувань, що мають шахрайський характер, та зазначено, що рішення може бути змінено після проведення розгляду правоохоронним органами. На запит позивача листом від 17.08.2020 року Солом`янського УП в м. Києві повідомлено, що ніяких заяв з приводу шахрайських дій не надходило. Вважає дії відповідача щодо блокування банківських карток незаконними, так як АТ КБ «Приватбанк» не зверталося з приводу шахрайських дій, як того вимагає закон. Призупинення видаткових операцій діє понад встановлені законодавством строки. Крім того, зазначає, що наслідок протиправних дій зі сторони відповідача позивачу завдану душевних страждань, принижено її честь та гідність. Враховуючи викладене, просить зобов`язати відповідача зняти встановлені обмеження на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на поточних рахунках та обслуговуються картками [NUMBER] та [NUMBER] , шляхом розблокування зазначених карткових рахунків і забезпечити можливість вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштам на цих поточних рахунках, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. В ухвалі сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 09.11.2020 року засобами поштового зв`язку до суду від сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних просить відмовити в повному обсязі. Зазначено, що підписавши анкету-заяву від 29.03.2017 року на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, позивач уклала з відповідачем договір приєднання та погодилася з тими умовами, які розміщені на офіційному сайті. Так, до банку надійшли звернення клієнтів [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що ними були перераховані кошти [PERSON] за надання послуг, однак вказаних послуг вони не отримали. Вказані факти підтверджуються випискою по рахунку, де відповідно 18.05.2020 року та 21.05.2020 року вказаними особами було здійснено перекази коштів. Відповідно до п. 1.1.3.2.14 Умов Банк має право відмовитися від здійснення видаткових операції за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій. Пунктом 1.1.2.1.4 передбачений обов`язок клієнта не використовувати картрахунки (для карток, емітованих на імя клієнта - фізичної особи) для операцій, пов`язаних з підприємницькою діяльністю. Посилається на те, що в даному випадку банк діє в рамках укладеного між сторонами договору та в межах чинного законодавства, зокрема Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валюті та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року, а також Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджений постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року № 705. Також відповідач звертає увагу, що позивач просить зняти обмеження не лише зі своєї картки, а й з картки її сина, який не є стороною по справі. Крім того, просить розблокувати картку № [NUMBER] строк дії якої закінчився 07/20 року. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди сторона відповідача зазначає, що до матеріалів справи не додано доказів, що саме дії банку призвели до моральних страждань, а також доказів завданої моральної шкоди, не обґрунтована та не доведена й заявлена сума. Відповідь на відзив позивачем не подано. 17.12.2020 року до суду надійшла лише її заява в якій вона просить залишити відзив на позов без розгляду та не приймати додані до нього докази посилаючись на те, що відповідачем пропущений 15-денний строк на його подачу, а також що подані докази не мають належної форми. Разом з тим, уповноваженою особою відповідача копія ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками отримані 21.10.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, встановлений строк на подачу відзиву не пропущений, всі надані суду документи завірені представником відповідача. Отже, у суду відсутні підстави не приймати до уваги поданий відзив та додані до нього докази. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів та з урахування відзиву відповідача. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.03.2017 року [PERSON] підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. На виконання умов договору банк відкрив позивачу поточний рахунок [NUMBER] , який обслуговується карткою № [NUMBER] . Крім того, в інтересах дитини позивача - [PERSON] позивачем було також оформлено банківську картку «Junior» [NUMBER] . За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Частиною 1 ст. 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. За положеннями ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Як зазначено в позовній заяві, АТ КБ «ПриватБанк» було заблоковано картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , відповідачем зазначені обставини не оспорювалися, з виписки по рахунку випливає, що остання платіжна операція відбулась 26.05.2020 року, залишок коштів на рахунку - 239,59 грн. У поданому відзиві відповідач зазначив, що до банку надійшли звернення клієнтів [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що ними 18.05.2020 року та 21.05.2020 року відповідно були перераховані кошти [PERSON] за надання послуг, яких вони не отримали. Згідно Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валюті та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. Пунктом 12 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджений постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року № 705 визначено, що емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити, зокрема, про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов`язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права. Емітент зобов`язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об`єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України. Емітент має право поновити право користувача використовувати електронний платіжний засіб або надати новий після усунення причини зупинення права використовувати електронний платіжний засіб. Крім того, як зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 30.01.2019 року по справі № 235/5583/16-ц, дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 року № 1702-VII. Разом з тим, на момент зупинення банком операцій по рахунках позивача діяв Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 року № 361-IX. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 5 цього Закону суб`єктами первинного фінансового моніторингу є, зокрема, банки. Відповідно до положень ст. 23 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що здійснює або забезпечує здійснення фінансових операцій, має право зупинити здійснення таких операцій, якщо вони є підозрілими, та зобов`язаний зупинити такі фінансові операції у разі виникнення підозри, що вони містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, визначеного Кримінальним кодексом України. У день зупинення фінансової операції суб`єкт первинного фінансового моніторингу повідомляє спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, відкритому суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової операції, та у разі зарахування коштів на транзитний рахунок суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на такому рахунку в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється без попереднього повідомлення клієнта на два робочі дні з дня зупинення включно. Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансових операцій, здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення, повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках у межах зарахованих сум. У разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: - ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого кримінального правопорушення, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно, але не пізніше наступного робочого дня, скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкта первинного фінансового моніторингу; - є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій. Строк зупинення відповідних фінансових операцій продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів. Правоохоронні органи протягом строку продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій) здійснюють досудове розслідування та у разі, якщо: - встановлено відсутність події кримінального правопорушення або відсутність у діянні складу кримінального правопорушення, - негайно інформують про це спеціально уповноважений орган; - наявні обґрунтовані підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та накладено арешт на відповідні рахунки у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, - інформують про це спеціально уповноважений орган протягом двох робочих днів з дня винесення судом ухвали про арешт майна із зазначенням її номера та дати. Спеціально уповноважений орган у день отримання від правоохоронного органу інформації, передбаченої абзацами п`ятим і шостим цієї частини, зобов`язаний скасувати своє рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій) та повідомити про це суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу на письмовий запит клієнта повідомляє йому у письмовій формі номер та дату рішення спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій). Строки зупинення фінансових операцій суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - третій та дев`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають. Таким чином, правомірність блокування карткового рахунку є можливою лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених цим Законом, а також за умови дотримання строків зупинення фінансових операцій та блокування картки. Однак відповідачем не надано суду доказів дотримання ним зазначених вище вимог, а також підтвердження здійснення позивачем незаконних операцій, на підставі чого було заблоковано її карткові рахунки. До того ж, згідно з наданої копії листа від 17.08.2020 року Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві вбачається, що до Національно поліції України з заявами щодо вчинення шахрайських дій з використанням банківської картки № [NUMBER] ніхто не звертався. Щодо посилання відповідача відносно того, що позивач просить зняти обмеження не лише зі своєї картки, а й з картки її сина, який не є стороною по справі, то слід зазначити наступне. Інструкцією про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів визначено порядок відкриття баком поточних рахунків на ім`я малолітніх осіб за зверненням їх законних представників. Так, коштами на поточному рахунку, відкритому на ім`я малолітньої особи, розпоряджаються її батьки (усиновителі) або опікуни після здійснення банком ідентифікації та верифікації цих осіб. Таким чином, суд приходить до висновку що посилання банку в цій частині є необґрунтованим, з огляду на положення чинного законодавства та правила самого ж банку, якими також визначена така процедура відкриття рахунку: на підставі ст. 634 ЦК України Заявою про відкриття поточного рахунку для Юніора та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» Клієнт приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Порядок відкриття та обслуговування рахунків Юніора», «Віддалені канали обслуговування» цих Умов та Правил. Заява та зазначені розділ та підрозділи разом складають Договір банківського рахунка (п. 2.1.5.1.1. Умов). Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що АТ КБ «Приватбанк» доказів на підтвердження наявності порушень позивачем вимог законодавства, за наслідками яких було заблоковано її картковий рахунок, не надало. Крім того, зупинення фінансових операцій діяло понад строки, встановленні чинним законодавством. Тому порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні нею своїми грошовими коштами, що знаходяться на її платіжних картках. Позивачем також заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. в обґрунтування якої посилається на те, що вона не може користуватися банківської карткою, зокрема сплачувати комунальні послуги онлайн, а тому змушена витрачати значний час та додаткові витрати на оплату через касу банку. При цьому, позивач не має вільного часу, адже має дитину з інвалідністю, яки потребує постійного стороннього догляду. Жодного доказу щодо шахрайський дій банком не надано, а внаслідок протиправних дій банку їй завдано душевних страждань, принижено честь та гідність. Крім того, зазначає, що банком не було надано жодної інформації на звернення. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність душевних страждань, завданих внаслідок саме дій відповідача щодо заблокування її рахунків, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині. Крім того, посилання позивача щодо її неодноразових звернення до банку та бездіяльність останнього не підтверджується наданими матеріалами справи. З огляду на наведене позов підлягає задоволенню частково. Стягненню з відповідача в дохід держави підлягає сума судового збору у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial