Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

11.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO] Мотивувала позов тим, що з 28.01.2007 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і [INFO] у них народилась донька [PERSON]. 19.03.2010 року шлюб був розірваний. На підставі рішення суду з відповідача на утримання доньки [PERSON] стягувались аліменти в сумі по 500 грн. щомісяця, в подальшому розмір був зменшений до 125 грн. Відповідач з моменту розірвання шлюбу не спілкувався із донькою [PERSON], в тому числі по телефону, не цікавився її життям, інтересами, навчанням, духовним та фізичним розвитком, не брав участі у її житті взагалі, не вітав із днем народження, бачив дитину лише 1 раз. З 2011 року має заборгованість по сплаті аліментів, а іншої матеріальної допомоги не надає. Позивач вважає, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо [PERSON], тому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], 2008 р.н. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Суду пояснила, що сімейне життя з відповідачем не склалося і вони розірвали шлюб в 2010 році. Проте, з того часу, як дитині виповнилось шість місяців, відповідач пішов від них і не бачився із [PERSON], тому дитина не знає батька. Наголосила, що ніколи не перешкоджала відповідачу бачитись і спілкуватись з дитиною, разом з тим, відповідач знаходив причини не зустрічатись, хоча знав де вони живуть і знав номери телефонів. Така пасивна поведінка продовжувалась роками. Вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківського обов`язку, оскільки своєї дитини не знає, грошей на її забезпечення не надає, допустив заборгованість з 2011 року навіть по сплаті аліментів в зменшеному розмірі. Просила позов задоволити. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, також додав, що протягом розгляду даної справи в суді [PERSON] не намагався встановити контакт із дитиною і не погасив заборгованість по аліментам. Відповідач самоусунувся від виконання обов`язку, оскільки не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток протягом багатьох років, не бачиться із донькою та не надає коштів, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, проте з приводу вирішення справи покладався на думку суду. Пояснив, що він дійсно не приймав участі у житті доньки [PERSON]. Останні три - чотири роки він не сплачував аліменти на утримання дитини, оскільки позивач відмовлялась їх отримувати, в тому числі відмовлялась отримувати додаткові гроші. Вважає, що саме через поведінку [PERSON] він не бачиться із донькою. Також визнав, що на даний час він не впізнав би [PERSON], оскільки не знає як вона виглядає. Також зазначив, що він має батьківські почуття до дитини і хоче налагодити контакт поступово. Просив врахувати, що у другому шлюбі в 2014 році у нього народилась донька, а також він усиновив дитину дружини від першого шлюбу. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] - його онука і також він погодився, що [PERSON], як батько, безвідповідально ставився до своїх обов'язків відносно дитини, однак, вважає, що в цьому винна і [PERSON] через свою поведінку, тому це не є підставою для позбавлення його батьківських прав. В судове засідання представник органу опіки і піклування Марценюк Л.Є. не з'явилась, надала письмову заяву з проханням розглянути дану справу у її відсутності, підтримала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON]. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, свідка, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 13 розділу 3 Сімейного Кодексу України щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO], її батьками є [PERSON], [PERSON] (а.с. 8). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №334 від 19.03.2010 року, а 15.07.2010 року [PERSON] видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 7). Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції 15.11.2013 року, [PERSON], [INFO] змінила ім'я на «[PERSON]», про що 15.11.2013 року складено відповідний актовий запис № 10 (а.с. 5). Відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом «Надія» 02.02.2016 року №139, що [PERSON] проживає із донькою [PERSON], [INFO] (а.с. 50). В судовому засіданні сторони визнали, що дитина знаходиться на утриманні матері. Лише 12.04.2016 року відповідач перерахував на користь позивача поштовим переказом кошти в сумі 500 грн., проте представник позивача пояснив, що цю суму вона не отримала (а.с. 60). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.03.2011 року було зменшено розмір аліментів, які [PERSON] зобов`язаний сплачувати згідно рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 30.12.2008 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з 500 грн. до 125 грн. [PERSON] призначено державну допомогу в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30% прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років. Рішення набуло сили 12.03.2011 року (а.с. 54). Разом з тим, і цю суму відповідач не сплачує. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому провадженню №27795930 за період з 01.03.2011 року по 29.02.2016 року заборгованість [PERSON] по аліментам складає 6 500 грн. (із розрахунку аліментів по 125,00 грн. щомісяця). Довідкою, виданою ПП «Навчалочка» від 19.02.2016 року підтверджено, що [PERSON] відвідувала дитячий розвиваючий центр «Навчалочка» в 2011 - 2012 навчальному році. Впродовж цього часу дитину на зайняття приводили бабуся та мати. Батько не був присутнім на заняттях (а.с. 53). Із повідомлення КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 22.02.2016 року №177 вбачається, що [PERSON], [INFO] перебуває під наглядом в даному закладі охорони здоров'я з 26.08.2014 року. Згідно даних медичної документації [PERSON] разом з матір'ю зверталась до закладу 26.08.2014 року та 10.08.2015 року - для проходження чергового медичного профогляду, а 22.10.2015 року бабусею [PERSON] здійснено виклик лікаря додому до [PERSON] Відомостей про присутність батька під час оглядів немає. З інформації, наданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 27 Вінницької міської ради 15.02.2016 року вбачається, що [PERSON], батько учениці 2-А класу [PERSON], [INFO], участі у її вихованні під час навчально-виховного процесу не бере. Класний керівник учениці - учитель початкових класів [PERSON] жодного разу з [PERSON] не зустрічалась і не спілкувалась. Протягом 2015-2016 р.р. [PERSON] не відвідував [PERSON] у закладі, у батьківських зборах та інших шкільних заходах участі не брав, із заявами, клопотаннями до закладу не звертався (а.с. 52). Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В судовому засіданні було встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач проживав окремо від дитини, проте не виконував обов'язку по вихованню доньки [PERSON]. Дані обставини підтвердив сам відповідач, свідок [PERSON], також ці обставини підтверджуються письмовими доказами. Також відповідач не заперечив, що він дитину не бачив багато років, будь-якої уваги їй не приділяв, її вихованням не займався, її розвитком та життям не цікавився. Під час раптової зустрічі він би не впізнав дитину. Одночасно заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що не спілкувався та не бачився із [PERSON] через те, що позивач чинила перешкоди. Разом з тим суд вважає такі пояснення необґрунтованими. Відповідач не надав жодних доказів в підтвердження своїх заперечень, а в судовому засіданні повідомив, що юридичних заходів щодо реалізації свого права на виховання та спілкування із донькою [PERSON] він не здійснював, до органів опіки і піклування, або до суду не звертався. На запит суду та відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України виконавчий комітет Вінницької міської ради як орган опіки і піклування надав висновок від 14.03.2016 року №01-00-011-4839 (а.с. 43-44) про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO] Комісією враховано те, що з 2010 року [PERSON] проживав окремо від доньки, не підтримував з нею родинних відносин, не цікавився її життям та розвитком, не спілкувався з дитиною, не брав участі в її утриманні, не вітав із святами. [PERSON] не пам'ятає свого батька, оскільки він не спілкувався з нею більше п'яти років. Питання про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав розглядалось на засіданні комісії 02.02.2016 року, 16.02.2016 року, 01.03.2016 року, на яких було заслухано пояснення дитини [PERSON], її матері, розглянуто документи, які стосуються даної справи. Батько дитини - [PERSON] на засідання комісії не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день та час засідання. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей. На підставі наданих суду доказів та враховуючи пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання свого обов`язку і не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки [PERSON], її навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки не спілкується з дитиною протягом тривалого часу, не виявляє турботи та інтересу до її життя, внутрішнього світу, не розуміє її потреб, не надає підтримки, в тому числі матеріальної. Таку поведінку батька суд розцінює як винну поведінку та свідоме нехтування своїми обов`язками по вихованню дитини, байдужість до її долі. Такі обставини є підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., також враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Суд вважає необхідним роз'яснити відповідачу, що згідно ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських праві і суд, перевіряючи, наскільки змінилась поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд також роз'яснює відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею при подачі позову судовий збір - 487,20 грн.

Outcome: approved