Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

11 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить визначити їй, як спадкоємцю за законом першої черги, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та встановити факт належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю. Мотивує свої вимоги тим, що 11 березня 2007 року в селі Грабщина Липоводолинського району Сумської області помер [PERSON] На день його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельного паю, який знаходиться на території [PERSON] сільської ради. Вона є єдиною спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька. В передбачений законодавством шестимісячний строк вона не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки на час смерті батька проживаючи разом з ним та володіючи документами померлого вважала, що таким чином прийняла спадщину. По цій причині вважає, що пропуск шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини стався з поважної причини. Окрім того, оформити спадщину не має можливості, оскільки, в державному акті на право приватної власності на землю допущена помилка. Замість вірного по-батькові померлого за свідоцтвом про смерть «Мелентійович» у державному акті зазначено «Мілентійович». Уповноважений представник позивача просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Від відповідача [PERSON] сільської ради Липоводолинського району надійшла заява, в якій висловлено прохання справу розглянути без участі представника ради, позов визнається. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] народилася 1 лютого 1969 року, її батьками згідно свідоцтва про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8 зворот). 30 жовтня 1988 року [PERSON] зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка «Мельник». 9 жовтня 2008 року даний шлюб розірвано (а.с 9, 9 зворот). За життя [PERSON] отримав державний акт IV-СМ № 018347 на право приватної власності на землю площею 3,533 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 12). 11 березня 2007 року в с. Грабщина Липоводолинського району Сумської області помер [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до довідки № 76/02-33 від 1 березня 2017 року, виданої [PERSON] сільською радою Липоводолинського району Сумської області [PERSON], [INFO], який помер 13 березня 2007 року, з 1992 року та до дня смерті проживав в [INFO] один. Спадкоємцем першої черги за законом є його дочка [PERSON], зареєстрована в [INFO], яка на час смерті проживала разом з ним, здійснювала за ним догляд, фактично прийняла спадщину та розпорядилася майном (а.с. 12). З наданих Липоводолинською райдержнотконторою № 1114/01-16 від 14 вересня 2017 року відомостей вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, спадкоємці з заявами не звертались, відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями, які відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину немає, заповіти від імені [PERSON], відповідно до Спадкового реєстру не посвідчувалися (а.с. 21). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до позиції Верховного суду України, коли установи, які видали документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, зважаючи на те, що позивач є спадкоємцем після смерті батька за законом першої черги, не звернулася протягом встановленого для подання заяви про прийняття спадщини строку із причин, які суд вважає поважними і такими, що дають підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановивши відсутність можливих спадкоємців після смерті [PERSON], дотримуючись вимог законності та справедливості, суд вважає, що позовна вимога підлягає задоволенню з визначенням позивачу двомісячного додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Крім того, оцінивши в сукупності надані докази, суд вважає, що вони доводять факт того, що зазначення у державному акті на право приватної власності на землю замість вірного по батькові померлого «Мелентійович» по-батькові «Мілентійович» відбулось внаслідок помилки, а тому необхідно встановити факт того, що державний акт на право приватної власності на землю серія IV-СМ № 018347 належать [PERSON].

Outcome: approved