Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

11 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, який під час розгляду у суді уточнила. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 16 липня 2011 року померла її мати [PERSON], якій за життя належало нерухоме майно у вигляді 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ялтинська, буд. 3-3а. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала усе своє майно [PERSON] та сину [PERSON], який нотаріально відмовився від отримання спадщини. У звязку з несвоєчасним зверненням до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 жовтня 2015 року позивачу був наданий додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері. Згідно відмови державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності оскільки технічні характеристики нерухомого майна, вказані у свідоцтві про право власності та у свідоцтві про право на спадщину не відповідають технічним характеристикам відтвореним у технічному паспорті на вказаний обєкт нерухомого майна. Для отримання спадкування та оформлення спадщини, запропоновано звернутися суду. Відповідачем по справі є [PERSON], який є співвласником вказаного майна, та якому на праві приватної спільної часткової власності належить інша 1/2 частка вказаного домоволодіння. Відповідач своїм майном не цікавиться, не мешкає за цією адресою, не підтримує майно у належному стані, через це, майно прийшло у непридатний для житла стан та було знищено відповідачем по справі, таким чином спільне володіння майном і користування, є неможливим, а припинення права власності на майно, якого не існує та яким власник не користується не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Вважає, що відповідачем були вчинені дії, а саме знищено його нерухоме майно, які свідчать про його відмову від права власності. Враховуючи те, що співвласником нерухомого майна є [PERSON], яка померла, в 2011 році, вирішити питання щодо документального оформлення припинення права на 1/2 частку, яка належить відповідачу, іншим шляхом ніж звернення до суду з позовом у неї немає. Позивач зверталася до виконавчого комітету Жовтневої у місті [PERSON] ради задля вирішення вказаного питання, але отримала відповідь, в якій їй рекомендовано звернутися суду з відповідним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, направив нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти рішення на підставі наявних доказів. Представник третьої особи - виконкому Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу - [PERSON], у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як визначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до частини 1статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положенням\~статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16 липня 2011 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія 1-КИ 411029, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1194 (а.с.8). Родинні стосунки позивача з покійною підтверджуються копією свідоцтва про народження - серія ЯЦ №104427, в графі «мати» вказана [PERSON] (а.с. 11). Після укладання шлюбу прізвище позивачки змінилося з «Курій» на «Стародубець». За життя померлій [PERSON] належало нерухоме майно, у вигляді 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ялтинська, буд. 3-3а, на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого 30 квітня 2002 року Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2088 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30 квітня 2002 року, Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-2090 (а.с. 13, 14). Вказані свідоцтва були належним чином зареєстровані в КП ДОР «Криворізьке БТІ», що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 червня 2004 року за №3840082 (а.с. 12) та копією довідки виданої КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 24.11.2015 року за №143912 (а.с. 15). Судом встановлено, 30 квітня 2002 року [PERSON] був складений заповіт, згідно до умов якого вона заповіла усе своє майно [PERSON] та [PERSON], заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], 30.04.2002 року, реєстровий № 1-2094 (а.с.10). У судовому засіданні досліджена копія спадкової справи відкрита після померлої 16.07.2011 року [PERSON] (а.с. 74 93). Відповідно до матеріалів спадкової справи судом встановлено, що позивач по справі у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тому постановою державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 75). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року (справа № 212/7220/15-ц) позивачці було надано додатковий строк для прийняття спадщини. Рішення не оскаржено та набрало законної сили (а.с.76). [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті матері, про що свідчить копія нотаріальної заяви (а.с. 78). Згідно постанови державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 21 квітня 2016 року (а.с. 9), [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що надані спадкоємцем документи на нерухоме майно, в яких технічні характеристики а саме у свідоцтві про право власності та у свідоцтві про право на спадщину не відповідають технічним характеристикам відтвореним у технічному паспорті на вказаний обєкт нерухомого майна, а саме у правовстановлюючих документах вказано, що обєкт має наступні характеристики: 1/2 частина домоволодіння, яке в цілому складається з саманного, обкладеного цеглою житлового будинку А-1, загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., саманного обкладеного цеглою житлового будинку Е-1, загальною площею 48, 4 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., літньої кухні Д-цегляної, сараю Ж, водоколонки, І-ІІ, замощення ІІІ V, парканів № 1-6, що знаходяться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ялтинська, 3-3а, а відповідно до технічного паспорту, складеному 27 січня 2016 року виявлено самочинно знесені обєкти, а саме житловий будинок Е-1, сарай М, сарай Ж, сарай З, вбиральня И, огорожа № 4 та № 5, враховуючи вказані розбіжності, нотаріус не має можливості встановити, які саме забудови належали померлій [PERSON] на день її смерті. У звязку з чим, [PERSON] було запропоновано звернутися до суду. Судом встановлено, відповідачу на праві приватної спільної часткової власності належить інша 1/2 частка домоволодіння, що розташовано за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ялтинська, буд. 3-3а. З матеріалів справи убачається, 27.04.2016 року [PERSON] зверталася до виконавчого комітету Жовтневої у місті [PERSON] ради з письмовою заявою щодо вирішення вказаного питання, але також отримала відповідь, в якій їй рекомендовано звернутися до суду (а.с. 28, 29). З копії інвентарної справи на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ялтинська, 3-3а, яка була досліджена в судовому засіданні, дійсно наявна невідповідність технічних характеристик зазначеного нерухомого майна, вказаним у Свідоцтві про право власності, виданого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] 30.04.2002 року за реєстровим №1-2088 та Свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] 30.04.2002 року за реєстровим №1-2090, технічним характеристикам відтвореним у технічному паспорті на вказаний обєкт нерухомого майна, складеного 27.01.2016 року інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав є зокрема договори та інші правочини. Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності тощо. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності на майно припиняється у разі його знищення. Суд погоджується з доводами позивача, що також підтверджено матеріалами справи, а саме, що відповідач [PERSON] не мешкає за спірною адресою, своїм майном не цікавиться, не підтримує майно у належному стані, через що майно прийшло у непридатний для житла стан та було знищено, а тому спільне володіння і користування майном, якого вже немає є неможливим, тому припинення права власності на майно, якого не існує та яким власник не користується не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Тобто, відповідачем були вчинені дії, які свідчать про його відмову від права власності. Крім того, вказане не спростовано відповідачем, оскільки останнім подана нотаріальна заява про визнання позовних вимог у повному обсязі (а.с. 62). Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно достатті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно достатті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється внаслідок знищення майна, в разі знищення майна, права на яке підлягає державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно достатті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до частини 4\~статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа виконавчий комітет Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved