Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

12.03.2020 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що [PERSON] є її сином. [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , яка перебувала у шлюбі з відповідачем. Від фактичних шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батьками дітей було записано відповідача [PERSON] , оскільки вони з [PERSON] перебували у шлюбі. Таким чином, малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є онуками позивача, а [PERSON] - їх біологічним батьком. [INFO] мати дітей [PERSON] померла. Діти фактично залишилися без батьків, оскільки [PERSON] не має відношення до них. Відповідач по справі [PERSON] перебуває на тимчасово окупованій території в АР Крим, з моменту народження дітей не приймав участі у їх вихованні, жодним чином не піклується про них, будь-якої допомоги на їх утримання не надає, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд позбавити батьківських прав відповідача у відношенні малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; призначити її опікуном малолітніх онуків: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 21.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30.03.2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 11). [PERSON] народився [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29.10.2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 12). Мати дітей - [PERSON] померла [INFO] (а.с. 17). Батько дітей - [PERSON] з моменту народження дітей не приймає участі у їх вихованні, жодним чином не піклується про них, будь-якої допомоги на їх утримання не надає, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Своїм висновком Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 16.11.2020 року № 1/14-129 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 68-69). Відповідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що вона є бабусею дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , при цьому жодними доказами не підтверджено наявність кровного споріднення між позивачем та дітьми. Також позивачем не надано достовірних, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з нею. З довідки про склад сім`ї від 10.03.2020 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та її син - [PERSON] (а.с. 20). Наданий позивачем акт від 29.10.2020 року про фактичне проживання дітей з позивачем за адресою: [ADDRESS] суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу, оскільки він не засвідчений у встановленому законом порядку. Інших доказів позивачем не надано, зокрема, не надано довідку про склад сім`ї за вказаною адресою; відомості про право власності; акт обстеження житлово-побутових умов. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що [PERSON] не є належним позивачем в розумінні ст. 165 СК України, оскільки не довела належними та допустимими доказами наявність кровного споріднення з дітьми або те, що вона є особою, з якою проживають діти, тому її вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є передчасними та задоволенню не підлягають. Опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років (ст. 243 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника (ст. 63 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 СК України подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). У своєму висновку орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 06.11.2020 року вважав, що [PERSON] може бути опікуном над своїми малолітніми онуками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Суд не може погодитись із наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження наявності кровного споріднення між позивачем та малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки вимоги позивача про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають, то і в задоволенні вимог про призначення позивача опікуном слід відмовити, оскільки вказані вимоги також є передчасними. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не компенсуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed