Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

10 травня 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між нею та відповідачкою, та визнати за нею право власності на вказану квартиру. В обґрунтування позову зазначила, що 19 травня 2000 року на Азовській універсальній товарній біржі між нею та [PERSON] був укладений біржовий контракт № 3009, за умовами якого [PERSON] зобовязалась передати їй у власність квартиру [ADDRESS], а вона у свою чергу зобовязалась прийняти майно та виплатити за нього грошові кошти. Всі умови договору були виконані продавцем і покупцем, отже фактично договір купівлі-продажу відбувся. Згідно реєстраційного посвідчення Маріупольського БТІ № 36739 від 30 травня 2000 року вказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за нею на підставі біржового контракту № 3009 від 19 травня 2000 року. Але договір не був нотаріально посвідчений, оскільки за положеннями Закону України «Про товарну біржу», що діяв на момент укладення договору, угоди, укладені на біржі, не потребували нотаріального посвідчення. Втім, нещодавно вона дізналась про те, що спірний договір без нотаріального посвідчення вважається недійсним, у звязку з чим звертається до суду з даним позовом. Позивач за зали судових засідань не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач до суду також не прибула, надавши заяву, якою зазначила про визнання позовних вимог, проти задоволення позову не заперечує, зазначає, що всі умови за спірним договором покупцем були виконані, претензій до позивача не має. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх наданими письмовими доказами, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 травня 2000 року на Азовській універсальній товарній біржі між [PERSON] як продавцем, та [PERSON] як покупцем був укладений біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 3009, за яким продавець зобовязався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з однієї кімнати жилою площею 16,4кв.м, загальною 31,4 кв.м. Зазначена квартира на момент її продажу належала продавцю на підставі договору дарування, посвідченого Четвертою державною нотаріальною конторою міста Маріуполя 30 травня 1996 року, реєстровий номер 2-2268, зареєстрований Маріупольським БТІ 03 березня 1999 року. За умовами договору сторони погодили вартість квартири 3950 гривень, які покупець виплатив продавцю. Згідно зі\~статтею 227 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. \~На виконання вимог частини 2\~статті 227 ЦК УРСР\~(1963 року) 30 травня 2000 року спірний договір був зареєстрований у Маріупольському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 36739. \~\~За змістом статей\~128,\~153 ЦК УРСР\~(1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. \~\~Відповідно до\~статті 224 ЦК УРСР\~(1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. \~Стаття 227 ЦК УРСР передбачала обов'язкову нотаріальну форму договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрацію органами місцевого самоврядування. Згідно зі\~статтею 15 Закону України «Про товарну біржу»\~не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Маріупольським бюро технічної інвентаризації права власності на квартиру за позивачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на травень 2000 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності та об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки покупець, тобто позивач, та продавець, тобто відповідач, повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу квартири, так, продавець передала у власність, а покупець сплатила за придбане майно обумовлену у договорі вартість, що підтверджує відповідач у справі, зареєструвала договір відповідно до частини 2\~статті 227 ЦК УРСР\~ в Маріупольському бюро технічної інвентаризації, зареєструвалась у придбаному житлі, суд дійшов висновку про визнання угоди дійсною, та вважає, що позивач на підставі статей\~128,\~153 ЦК УРСР\~і\~статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на квартиру [ADDRESS] і правомірно володіє нею. Згідно зі\~ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~У п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 1 ст.15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зв'язку зі змінами в законодавстві, що регулює правовідносини з приводу купівлі-продажу нерухомого майна, позивач позбавлена можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, оскільки це право не визнається, а іншого способу для поновлення порушеного права, ніж звернення до суду з позовом про визнання права власності, законом не передбачено. З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним спірного договору купівлі-продажу квартири та визнання за позивачем права власності на квартиру, яка є предметом данного договору, тим самим задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved