Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

10 жовтня 2013 року, позивачка [PERSON], звернулася до суду з названим позовом, підставу якого в подальшому змінила, та в якому, з посиланням на порушення її права власності, на автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», 2007 року випуску, чорного кольору, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER], який на сьогодні безпідставно і незаконно знаходиться у володінні і розпорядженні відповідача, просила суд, витребувати від відповідача вказаний автомобіль, якій належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого МВ ДАІ м. Н.Каховка ВДАІ УМВС України у Херсонській області від 09.08.2007 р. та зобов'язати відповідача повернути їй зазначений автомобіль у визначений судом строк, стягнувши з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позов з урахуванням зміни його підстави. Представниця відповідача, як первісний позов, так і позов зі зміною підстави позову не визнала, пославшись на його безпідставність і необґрунтованість, а також з підстав, викладених у відзивах на позов. Представник 3-ої особи : Херсонської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду неодноразово повідомлявся, що підтверджується численними поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток з викликом до суду уповноваженій особі разом із первісним позовом та заявою про зміну підстав позову, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, що у відповідності до ст. 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті (а.с. 46,52,67,68,70,93). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених Законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 329 ЦК України - юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом. Статями 386-393 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Підстави витребування майна від добросовісного набувача - повністю передбачені ст. 388 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Статтями 1212,1213 ЦК України передбачено - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до приписів ст. 217 ЦПК України - суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надання відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, пр. що зазначає в рішенні. Суд встановив, що 13.07.2007 р., між позивачкою та ВАТ АКБ СР «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № Ф070549А під 12,25 % річних на суму 44004 дол. США, які позивачка отримала для придбання транспортного засобу - автомобілю марки «Mitsubishi Pajero», 2007 року випуску, чорного кольору, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER] і який був переданий у заставу банку згідно нотаріально-посвідченого договору застави № 02-23-Ф070549А-1232 в забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору і діє до повного погашення отриманого позивачкою кредиту, відсотків за його користуванні та комісій банку. У свідоцтві про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу, виданого на ім.`я позивачки, була зроблена відмітка про заборону відчуження автомобілю у зв'язку із існуванням кредитного договору з ВАТ АКБ СР «Укрсоцбанк» (а.с. 9-13). При чому, з липня 2007 р. по березень 2010 р., позивачка своєчасно сплачувала банку всі необхідні платежі за зазначеним кредитним договором. Однак, з пояснень представника позивачки вбачається, що у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO]., позивачка знайшла потенціального покупця на свій автомобіль, який зміг би взяти на себе взятий позивачкою кредит та сплачувати всі необхідні платежі, яким виявився [PERSON], на ім.`я якого позивачка видала відповідну нотаріальну довіреність від 24.04.2010 р. (реєстр. № 1066) з правом експлуатації, обслуговування і розпорядження своїм автомобілем, та з яким позивачка уклала нотаріально-посвідчений попередній договір від 01.03.2010 р. (реєстр. № 944), відповідно до умов якого, [PERSON] зобов'язалася продати, а [PERSON] зобов'язався купити вищевказаний автомобіль за 248000 грн., до підписання договору купівлі-продажу [PERSON] передає [PERSON] зазначений автомобіль, а останній, до підписання договору купівлі-продажу буде сплачувати заборгованість по договору кредиту № Ф070549А (на купівлю транспортного засобу) від 13.07.2007 р., укладеного між [PERSON] та ВАТ АКБ СР «Укрсоцбанк», в забезпечення виконання зобов'язання по якому вказаний автомобіль переданий в заставу, підтвердженням сплати заборгованості по вищевказаному договору [PERSON] буде квитанція банку про оплату чергового платежу, і позивачка, в свою чергу після повного погашення останнім залишку кредитних коштів зобов'язується оформити з ним договір купівлі-продажу вказаного автомобілю (а.с. 14-15,56). Крім іншого, умовами зазначеного попереднього договору передбачено, що у разі, коли [PERSON] порушить період сплати заборгованості по кредитному договору - це вважатиметься підставою для розірвання цього попереднього договору, а також при цьому [PERSON] зобов'язаний повернути автомобіль, який є предметом цього договору [PERSON] У травні 2010 р., з телефонного повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк», позивачці стало відомо, що починаючи з 15.05.2010 р. щомісячний платіж за кредитним договором відсутній, а намагання позивачки знайти та зустрітися з [PERSON] не принесли успіху, так як останній не з`являвся, вимкнув свій мобільний телефон та за місцем реєстрації не проживає, що зокрема, підтверджується письмовими зверненнями позивачки до Каховського міжрайонного прокурора, постановами про відмову кримінальної справи, заявами на ім.`я прокурора Суворовського району м. Херсона. У зв'язку з чим, позивачка скасувала зазначену довіреність, видану 24.04.2010 р. (реєстр. № 1066) на ім.`я [PERSON] (а.с. 16,73-83). Тобто, сторони попереднього договору, [PERSON] та [PERSON] - тільки мали намір укласти договір купівлі-продажу автомобіль, однак договір не був укладений з підстав описаних вище. Після цього, позивачка звернулася до органів внутрішніх справ з метою розшуку свого автомобілю, під час розгляду яких було з`ясовано, що автомобіль позивачки марки «Mitsubishi Pajero», 2007 року випуску, чорного кольору, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER] був затриманий і знаходиться на зберіганні штраф-майданчику МВРЕР м. Гола Пристань, Голопристанського району Херсонської області. При чому, при зверненні позивачкою до керівництва міліції, їй було повідомлено, що її автомобіль був затриманий у зв'язку з тим, що ним керував відповідач [PERSON] на підставі технічного паспорту, який мав ознаки підроблення і у видачі автомобілю, позивачці було відмовлено з підстав проведення перевірки. Згодом, автомобіль було передано до м. Одеси, де позивачці було повідомлено про порушення кримінальної справи від 16.08.2010 р. і позивачці було знову відмовлено у видачі їй автомобілю, якій їй належить на праві власності, так як вказаний автомобіль був переданий на відповідальне зберігання відповідачу [PERSON] як потерпілому (а.с. 6-8). На запит Овідіопольського райсуду Одеської області була отримана відповідь від Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та копію постанови слідчого від 22.08.2012 р. про зупинення кримінального провадження на підставі ст. 206 п. 3 КПК України до з`ясування особи, яка скоїла злочин (а.с. 90,91). При цьому, відповідач відмовився вирішити питання щодо спірного автомобілю мирним шляхом. Довідками Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговуванні с. Нова Каховка № 931 від 17.09.2013 р. та довідкою Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Іллічівськ та Овідіопольського району № 4625 від 15.10.2013 р. - підтверджується, що станом на 17.10.2013 р., автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», 2007 року випуску, чорного кольору, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER] - є [PERSON] (позивачка), тобто остання, на сьогоднішній день є законною власницею спірного автомобілю і яка позбавлена свого законного права щодо володіння і розпорядження своїм автомобілем (а.с. 5,47). Згідно із листом Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області - спірний автомобіль, за фактом підробки технічного паспорту якого органами міліції проводиться перевірка за ст. 358 ч. 3 КК України, був переданий [PERSON] 20.08.2010 р. на відповідальне зберігання (а.с. 55). Суд вважає безпідставними та необґрунтованими посилання представниці відповідача на правомірність придбання спірного автомобілю відповідачем [PERSON] з посиланням на розписку про запозичення грошей у [PERSON], нібито для придбання спірного автомобіля [PERSON] - так як вказана розписка на думку суду не є належним та допустимим доказом по справі в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України. Також, на думку суду, представниця відповідача,з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України - не довела суду правомірність придбання спірного автомобілю своїм довірителем - відповідачем [PERSON], а твердження представниці відповідача щодо добровільної згоди позивачки [PERSON] на видачу довіреності на ім.`я [PERSON] та добровільного укладення нею попереднього договору з останнім - суд до уваги не приймає, як такі, що суперечать умовам самого попереднього договору, яким був передбачений обов'язок [PERSON] належним чином та у відповідності до графіку погашення заборгованості сплачувати кредит банку, що зроблено не було, і що стало підставою для звернення до суду з названим позовом. Суд вважає безпідставними посилання представниці відповідача на відсутність письмової згоди ПАТ «Укрсоцбанк» щодо відчуження автомобілю без їхньої згоди, в той час як автомобіль знаходиться під заставою - так як вказане не є предметом спору і є самостійним предметом спору за позовом банку, як і є самостійним предметом спору в порядку регресу щодо повернення грошових коштів [PERSON] від позивачки [PERSON] за нібито придбання [PERSON] спірного автомобілю, враховуючи при цьому, що ніякого офіційного договору купівлі-продажу зазначеного автомобілю між [PERSON] та [PERSON] не було, і він взагалі відсутній, що підтвердила сама представниця відповідача, а нібито малася лише довіреність, яку остання не надала суду. Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про порушення права власності позивачки з боку відповідача, в користуванні якого на сьогодні безпідставно знаходиться автомобіль позивачки марки «Mitsubishi Pajero», 2007 року випуску, чорного кольору, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER], стосовно якого не було укладено жодних нотаріально-посвідчених договорів купівлі-продажу, і який слід витребувати у відповідача на користь позивачки, зобов'язавши відповідача передати автомобіль позивачці і у відповідності до ст. 217 ЦПК України, визначити 10-ти денний строк повернення автомобілю з дати набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: approved