Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

11 березня 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON] , що зареєстрований 07 березня 2009 року. 31 березня 2019 року заяву прийнято до розгляду та розпочате підготовче провадження, що завершене 16 травня 2019 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем не склалися і були припинені, спільного господарства не ведуть, разом не проживають протягом тривалого часу. Вони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тому вирішення питання про розірвання шлюбу в порядку ст.106 СК України є неможливим. Посилаючись на неможливість збереження їх шлюбу і примирення, позивач просить про його розірвання. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с. 43). Від відповідача [PERSON] до суду не прибув, відзив не надіслав, про причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлявся належно (а.с. 27-28, 36, 51-52, 55), тому, з урахуванням вимтгч.1 ст. 223 ЦПК країни, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно наданих позивачем письмових доказів, зокрема свідоцтва про шлюб [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 07 березня 2009 року, про що Мінським міським палацом реєстрації шлюбу здійснено актовий запис про шлюб за №243. Під час реєстрації шлюбу позивач - [PERSON] змінила прізвище з дошлюбного « [PERSON] » (рос.мовою відповідно до перекладу свідоцтва) на « [PERSON] » (а.с.10). Однак шлюбні стосунки між сторонами не склалися та вони фактично припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на неможливості примирення. Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-12). На час розгляду справи про спір щодо розподілу спільного майна чи місця проживання їх неповнолітніх дітей сторонами не заявлено. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб на території Білорусії, однак тривалий час проживають на території України, про що свідчать дані щодо зареєстрованого місця проживання сторін (а.с. 8, 27, 43). Вище викладене означає, що розірвання шлюбу між сторонами буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених Гл. 11 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб є вільним союзом між чоловіком та жінкою (ст.24 СК України), що позивач заперечує можливість примирення, то суд дійшов висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а за такого шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved