overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

12.10.2015 року заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] в с. Істочноє Красноперекопського району Автономної Республіки Крим (далі - Крим). В обґрунтування своєї заяви зазначила, що мати влітку 2014 року поїхала в гості до своєї доньки в Крим, де [INFO] померла і була там похована. У зв'язку з тим, що територія Криму законодавством України визнана тимчасово окупованою, будь-який документ, виданий її органами, в тому числі і свідоцтво про смерть її матері, є недійсним і не створює правових наслідків. А тому позбавлена можливості оформити свої спадкові права після смерті матері. Заявниця у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув. Надіслав до суду листа про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення заяви не заперечив. Заслухавши заявницю та свідка, дослідивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON] підтвердила суду факт смерті її бабусі та матері заявниці [PERSON] в Криму 28.10.2014 року. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], [INFO] померла в Криму та була там похоронена на кладовищі. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 28.10.2014 року Красноперекопським районним відділом ЗАГС Департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим; довідкою адміністрації Воїнського сільського населеного пункту Красноперекопського району Республіки Крим від 11.09.2015 року про те, що здійснено поховання [PERSON] на місцевому кладовищі та світлинами фотографій, на яких зображено могилу з надписом дати народження та часу смерті [PERSON] Родинні стосунки між заявницею та померлою, як доньки та матері, підтверджені в судовому засіданні. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.06.2015 року заявниці було відмовлено в оформленні спадкових прав на майно матері [PERSON] у зв'язку з відсутністю у неї факту смерті останньої. Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що мати заявниці [PERSON] померла [INFO] в Криму. Оскільки встановлення даного факту не пов'язане з вирішенням спору про право, породжує для заявниці певні юридичні наслідки, а саме можливість отримати свідоцтво про право на спадщину, вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що є всі підстави для задоволення її заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

12.10.2015 року ПАТ «Креді [PERSON]» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення 17300,88 дол. США заборгованості за кредитним договором № 96/704056 від 18.02.2008 року. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязану з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

12.10.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою по справі [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 20.01.2015 року. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалось через те, що вони мають різні погляди на сімейне життя та виховання доньки. Відповідачка покинула його з дитиною та виїхала до Саратського району. Вони не підтримують подружні стосунки з 10 серпня 2015 року та спільне господарство не ведуть. При таких обставинах [PERSON] вважає, що його шлюб з [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, але в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність та не заперечував проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча повідомлялась про день слухання справи належним чином, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.\~ Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 239357, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 09.10.2015 року (а.с.5), сторони уклали шлюб 20.01.2015 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 12. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 379568 (а.с.6). Ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на вищевикладене суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка та жінки й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили та спільного господарства не ведуть, а також той факт, що чоловік і жінка або обоє, мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. Неявку відповідачки в судове засідання суд розцінює, як небажання зберегти сімю. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

12.10.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачкою одружилися 19.02.2009 року. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння по більшості питань, що стосуються сімейного життя та взаємовідносин подружжя, відносини між ними погіршилися. Майнових суперечок немає, донька мешкає разом з відповідачкою, батько надає матеріальну допомогу на її утримання. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечував проти розірвання шлюбу. Представник відповідачки у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.02.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 55, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. (а.с.4) Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. Майнових суперечок немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

12.10.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] вказуючи, що шлюб був зареєстрований між ними 06.10.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №247, від даного шлюбу маємо неповнолітніх дітей сина [PERSON] [INFO], доньку Софію [INFO], які проживають з позивачем. Посилаючись на те, що єдиною сімєю перестали проживати з 13 серпня 2015 року через подружню зраду, сварки із-за взаємопротилежних поглядів на сімейні відносини, що мало наслідком також припинення ведення спільного господарства, виникнення відчуження, позивач просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про згоду на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе з причин, вказаних позивачем та суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

12.10.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що вона з відповідачем з 10.09.2012 року до 20.07.2015 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Оскільки син проживає з нею, а відповідач не надає матеріальної допомоги, просила стягнути на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх доходів відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи двічі повідомлений належним чином за місцем реєстрації, про що свідчать судові повістки, які надсилалися рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 10.09.2012 року до 20.07.2015 року та мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, в якому батьком дитини вказаний відповідач - [PERSON] (а.с. 5 ). Неповнолітня дитина - [PERSON] проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 2940 від 12.10.2015 року (а.с.4). Відповідно до ст. 180, ч 3 ст. 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та кошти на їх утримання присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Отже, оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] який є батьком неповнолітньої дитини зобов'язаний до її утримання, тому вважає можливим визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з положень ст. 79 СК України час з якого слід присудити аліменти визначається з дня пред'явлення позову, тобто з 12.10.2015 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. В силу ст. 80, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в сумі 487,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

12.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 15.07.2014 року, актовий запис №171, місце реєстрації : Відділ державної реєстрації актів цивільного стану РС по Роздільнянському району Роздільнянського МУЮ в Одеській області. Мають доньку [PERSON], [INFO].. Спільне життя з відповідачем не склалося через постійні конфлікти, образи, непорозуміння, необґрунтовані недовіри, підозри, неповагу, неврахування бажань, відсутність спільних інтересів, в звязку з чим вони стали проживати окремо з лютого 2015 року, жодних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Просить суд розірвати його шлюб із [PERSON]. Позивач [PERSON] підтримав свою позовну заяву, просив строк на примирення не призначати, справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій позов визнала повністю, просила шлюб розірвати, справу розглянути у її відсутності, дитину залишити на її вихованні, прізвище надати - [PERSON]. Розглянувши матеріали справи, в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (дошлюбне прізвище - Морозюк), [INFO]. Шлюб між сторонами зареєстровано 15 липня 2014 року, актовий запис №171, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану РС по Роздільнянському району Роздільнянського МУЮ в Одеській області. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття кохання один до одного, різні характери та погляди на сімейне життя, в звязку з чим вони стали проживати окремо з січня 2015 року, жодних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що не заперечує і позивач, і відповідач. Шлюб між сторонами носить формальний характер. Суд вважає, що сторони не мають наміру відновлювати сімейні стосунки, на примирення не згодні. Спір про місце проживання дитини та про поділ майна відсутній. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та інтересам неповнолітньої дитини. Судовий збір у повному обсязі сплачено позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

12.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 24.10.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1752, між ним та Шкумат (шлюбне прізвище [PERSON]) Ю.А. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що сімейні стосунки не склалися через різні погляди на життя, ведення спільного господарства, виховання дитини, втрату нормальних відносин. Шлюбні відносини з відповідачем припинено в березні 2013 року, тому вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження родини неможливо. На судове засідання сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] подала письмову заяву, в якій просила позов задовольнити, справу розглянути без її участі. При реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON], надав суду письмову заяву, в якій визнає позовні вимоги позивача, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить справу розглянути без його участі. Справа розглядається у відсутність позивача, відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, наведені в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 24.10.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та Шкумат (шлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] про що зроблено відповідний актовий запис №1752, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ №108908, яке долучено до матеріалів справи. Від шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження серії І-ВЛ № 282478 записаний [PERSON] Дитина проживає з матір'ю [PERSON] Протягом подружнього життя відносини не склалися через різні погляди на життя, виховання дитини, ведення спільного господарства, втрату нормальних відносин. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено в березні 2013 року, з цього часу загальне господарство не ведуть, при цьому позивач вважає, що відновити родину неможливо, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що позивач не висловлює вільної згоди на подальше перебування у шлюбі з [PERSON], відповідач з свого боку також не бажає підтримувати сімейні стосунки з [PERSON] суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

12.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами: про стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 1826,83 грн, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні працівника з роботи в розмірі 1800,90 грн та в поданій заяві від 25.01.2016 року просить суд здійснити розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання повторно не прибув, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що з 01.07.2015 року по 26.08.2015 року позивач працювала у відповідача на посаді адміністратора кафе «Ферма» та була звільнена з роботи за згодою сторін (а.с.6). Відповідач на момент звільнення працівника з роботи не здійснив виплату позивачу заборгованість із заробітної плати станом в розмірі 1826,83 грн (а.с.3). Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. У відповідності до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України - підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач, в порушення вимог ст.ст.115, 116 КЗпП України, не виплатив позивачу на момент звільнення належні грошові суми по заборгованості із заробітної плати, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні працівника з роботи в розмірі 1800,90 грн, так як порушені права позивача підлягають судовому захисту. Судові витрати по справі (за дві позовні вимоги) - необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

12.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання припиненим договору поруки №CNNGGК00320003/2 від 27.04.2006 року, який був укладений між ним та відповідачем 1 з метою належного виконання умов кредитного договору №CNNGGК00320003 від 27.04.2006 року року позичальником [PERSON], який підтримав в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] в поданих запереченнях від 27.01.2016 року позов не визнала. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 27.04.2006 року між відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено кредитний договір №CNNGGК00320003, згідно якого позичальник [PERSON] отримав у відповідача 1 кредит в розмірі 159075 грн для придбання нерухомого майна та 28633, 50 грн на сплату страхових платежів, із зобовязанням повернення кредиту до 27.04.2026 року, із сплатою за користуванням кредитом 1% в місяць від суми боргу. З договору поруки №CNNGGК00320003/2 від 27.04.2006 року вбачається, що на позивача покладено солідарну відповідальність у разі невиконання умов кредитного договору відповідачем 2 (а.с.4-5). В порушення вимог ст.559 ч.1 ЦК України, відповідач 1 з 31 грудня 2008 року в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за вищевказаним договором кредиту до 22,73 річних, не отримавши на це згоду позивача як поручителя, а тому ці обставини є підставами для задоволення позову. Судові витрати по справі, які поніс позивач, необхідно покласти на відповідача 1.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

12.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 23636,50 грн, мотивуючи вимоги тим, що 19.01.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В судове засідання представник позивача не прибув, в поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання без поважних причин не прибув. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 19.01.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки (а.5-32). Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок станом на 31.08.2015 року виникла заборгованість в розмірі 23636,50 грн, яка включає заборгованість по тілу кредиту, несплачені проценти, пеню, штрафні санкції (а.с.4). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмірі 23636,50 грн, так як зобов'язання не виконується відповідачем належним чином. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved