Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

10 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач являється опікуном неповнолітніх онуків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьки дітей ведуть аморальний спосіб життя, не цікавляться дітьми, аліменти не сплачують, не приймають участь у фізичному та духовному розвитку дітей. Відповідачі неодноразово перебували в місцях позбавлення волі. Вихованням дітей займається позивач, має самостійний заробіток, який достатній для утримання дітей, за місцем проживання та місцем роботи характеризує-ться позитивно. Службою у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації винесено розпорядження, яким встановлено опіку над дітьми та призначено опікуна - [PERSON] . У зв`язку з тим, що рішення служби у справах дітей несе рекомендаційний характер, позивач звертається до суду для винесення відповідного законного рішення. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість позивач подав заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити. Від представника третьої особи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують та просять задовольнити. Відповідачі заяв, клопотань чи відзиву на позовну заяву до суду не направили. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно ст. 11 Закону України № 2402-III від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 вказаного Закону України зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 29 січня 2007 року Великоолександрівською сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с. 9). Також, [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 01 липня 2010 року виконкомом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 8). Батьками дітей вказано : [PERSON] та [PERSON] . За змістом ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] та малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 7). Згідно розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 08.06.2018 року за № 377 та № 378, над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] та малолітнім [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку та призначено опікуна [PERSON] (а.с. 10, 11). 16 лютого 2021 року орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 68-69). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не піклуються про їх духовний та фізичний розвиток, не забезпечують їх матеріально тривалий час, дій, які б свідчили про усвідомлення ними своїх вчинків відповідачі не вчинили, суд вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку щодо можливості задоволення позову. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Згідно ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача в розмірі 840 грн. 80 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved