overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

11 лютого 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка проживала в с.Котовка Барвінківського района Харківської області. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,2130 га, яка розташована на території Гаврилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області (Державний акт серія 1 -ХР № 019420) . При зверненні до державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як вона не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний термін та не вступила в права спадкоємця фактично. Вважаючи, що встановлений термін пропущений з поважних причин, просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи убачається, що [INFO] померла [PERSON], яка проживала в с.Котовка Барвінківського района Харківської області (а.с.3). Відповідно до постанови державного нотаріуса Барвінківської державної нотаріальної контори від 16 грудня 2014 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , так як остання не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний термін, та не вступила в права спадкоємця фактично (а.с.6). Родинний зв'язок між позивачкою та покійною [PERSON], які є, відповідно, донькою та матір'ю, підтверджується копіями свідоцтва про народження позивачки та свідоцтва про її одруження ( а.с.4,5). У судовому засіданні позивачка пояснила, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не мала на руках державного акту на право на земельну частку (пай), а тому не знала про наявність спадкового майна. Крім того, вона у грудні 2003 році отримала 3 групу інвалідності і за станом здоров'я не змогла своєчасно після смерті матері звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердили той факт, що позивачка у 2005 році постійно хворіла на запалення суглобів і за станом здоров'я не могла самостійно пересуватись. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що позивачка не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний термін та не вступила в права спадкоємця фактично з поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

11 лютого 2015 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24.12.2012 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобов'язання по Договору не виконує. Станом на 31.12.2014 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 44 621,02 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2012 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти, якими боржник користувався. Судом встановлено, що боржник свої зобов'язання по договору не виконує, внаслідок чого станом на 31 грудня 2014 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала - 44 621,02 грн, з яких: · заборгованість за кредитом - 24 746,49 грн; · заборгованість по процентам за користування кредитом - 16 473,53 грн; · заборгованість по комісії за користування кредитом - 800 грн; · штраф (процентна складова) - 2 101 грн; · штраф (фіксована сума) - 500 грн. · Виходячи з того, що відповідач не з'явився до судового засідання, а отже ухилився від цього та не скористався своїм правом надавати докази, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 15 серпня 2005 року, який було зареєстровано Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис № 14. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Збереження сім'ї вважає неможливим. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов визнає. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) та [PERSON] перебувають в шлюбі з 15 серпня 2005року, який було зареєстровано Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис № 14, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15 серпня 2005 року. Від даного шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було укладено 18 вересня 2012 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції, актовий запис № 271. Від шлюбу дітей не мають. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, з моменту реєстрації шлюбу проживають окремо, сім'я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер, не ведуть спільного господарства, наміру відновлювати сімейні відносини немає, примирення між ним та відповідачем [PERSON] неможливе. Враховуючи ці обставини, просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позові, просить розірвати шлюб. Не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 12). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася без поважних причин, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи про, що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 15), про причини неявки в судове засідання не повідомила. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, а саме: свідоцтво про шлюб (а.с. 3), копію паспорта [PERSON] (а.с. 4), суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони тривалий час, з моменту реєстрації шлюбу, не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує формально, примирення між ними неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача [PERSON], а тому суд шлюб розриває. Прізвище відповідача після розірвання шлюбу не змінюється. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить 243,60 грн. сплаченого останньою судового збору, що підтверджується документально (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлений позов мотивує тим, що знаходяться в шлюбних відносинах з01 листопада 1986 року. Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Білицькою міською радою м. Добропілля Донецької області, актовий запис № 129. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Просить розірвати шлюб з відповідачем, вказуючи, що з останньою сімейне життя не склалося,через зраду. Майновий спір відсутній. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, надавши телеграму про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю, згодна на розірвання шлюбу. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] вказано, що 01 листопада 1986 року [PERSON] до [PERSON] дійсно зареєстрували шлюб у виконкомі Білицькій міській раді м. Добропілля Донецької області, актовий запис № 129.(а.с.7) Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України: позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що між сторонами шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися, і вони не бажають їх продовжувати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаною заявою. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що під час оформлення пенсії дізнався про існування розбіжностей в написанні його прізвища в трудовій книжці та архівних довідках про роботу. Так, у цих документах його прізвище помилково вказано як «[PERSON]», тоді як фактично його прізвище «[PERSON]». Посилаючись на викладене, просив встановити факт належності йому даних документів. У судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали. Представник заінтересованої особи - управління Пенсійного фонду України в м. Очакові та Очаківському районі Миколаївської області - в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти належності особі документів, у тому числі трудової книжки та іншого документа про трудовий стаж. 10 травня 1973 року колгоспом «Україна» Кам'янської сільської ради Очаківського району Миколаївської області було видано трудову книжку на ім'я «[PERSON]» (російською мовою) (а. с. 5). 27 січня 2015 року заявникові було надано архівні довідки про роботу, якими підтверджується стаж його роботи в СТОВ «Україна» за період з 1972 року по 1990 рік (а. с. 6-8). Вказані довідки також було видано на ім'я «[PERSON]». Згідно паспорту серії [NUMBER], виданого 03 липня 2010 року, прізвище заявника вказано як «[PERSON]» (а. с. 4). Вказана розбіжність у написанні прізвища ставить під сумнів належність трудової книжки та довідки саме заявникові. 06 лютого 2015 року управлінням Пенсійного фонду України в м. Очакові та Очаківському районі Миколаївської області заявникові відмовлено у врахуванні стажу роботи при призначенні пенсії за даними архівних довідок за період з 1972 по 1990 роки та запропоновано звернутися до суду (а. с. 9). Факт належності йому вказаних документів підтверджується показаннями допитаних в якості свідків у цій справі [PERSON] та [PERSON], які працювали разом із заявником. З урахуванням викладеного, а також з огляду на необхідність встановлення юридичного факту для реалізації заявником свого права на отримання пенсії, суд дійшов висновку, що зазначені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що вказані вище трудова книжка та архівні довідки про стаж роботиналежать саме [PERSON], [INFO], але при їх виготовленні неправильно зазначено прізвище, а тому його вимогипро встановлення цього факту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. У судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 26 жовтня 2002 року. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В сім'ї склалися ненормальні взаємовідносини внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення, подружні стосунки припинені та в теперішній час не підтримуються. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалась, відновлення її неможливе та недоцільне, тому позов підлягає задоволенню, а шлюб на підставі ст. 112 СК України - розірванню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову остання зазначила, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на який виготовлений технічний паспорт. Від першого шлюбу в чоловіка є син [PERSON], який подав заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини на її користь. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями; судовий збір покласти на неї. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - Межівської селищної ради Межівського району проти позову не заперечує. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному об'ємі, як обґрунтовані на законі та документально підтверджені. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.8). Після смерті останнього залишилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] являється дружиною померлому [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Інший спадкоємець за законом на майно - син померлого від першого шлюбу [PERSON] від прийняття своєї частки спадщини відмовився на користь позивачки [PERSON], про що свідчить нотаріально оформлена заява останнього від 27 жовтня 2014 року (а.с.15). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 лютого 2015 року приватний нотаріус Межівського районного нотаріального округу відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.16). На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про необхідність визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved