Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

11 січня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07 листопада 2015 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, згідно якої [PERSON] зобов'язалася повернути боргу в сумі двох тисяч доларів та п'ятдесяти тисяч гривень в строк до травня 2016 року. Під заставу відповідачка повинна була передати автомобіль Daewoo Nexsia, номерний знак [NUMBER]. На даний час відповідачка не виконала своє зобов'язання стосовно передачі залогового автомобілю та за допомогою погроз вимагає повернення розписки, мотивуючи тим, що вона нібито борг вже повернула. Посилаючись на те, що відповідачка своїх зобов'язань не виконала, позивачка просила стягнути на її користь борг в сумі 100000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1000 грн. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. На електронну пошту 15 листопада 2017 року та 06 грудня 2017 року від представника відповідачки [PERSON] надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибуття у судове засідання, оскільки знаходиться на лікуванні. Разом з тим, представником відповідачки як у першому клопотанні так і подальшому, доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, не надано. Суд визнає повідомлені представником відповідачки причини неявки неповажними та враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити рішення без участі відповідачки та її представника. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши долучені до\~ матеріалів справи письмові докази, суд дійшов наступного. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] 07 листопада 2014 року було укладено договір позики, що підтверджується представленою суду розпискою відповідачки, згідно з якою остання взяла у [PERSON] гроші в сумі 2000 доларів та 50000 гривень у борг, які зобов'язалась повернути у травні 2016 року. У залог залишила автомобіль Деу, номерний знак [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначений правовий висновок, зроблений Верховний Судом України, викладений в Постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх судів України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідачка взяті на себе зобовязання не виконала, не передала автомобіль марки Daewoo Nexsia, номерний знак [NUMBER] у якості залогу, станом на час розгляду справи судом борг позивачці не повернула, та її борг складає 100000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина 2 цієї статті допускає, що сторони можуть визначити в зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, а також той факт, що позивачка свій процесуальний обовязок доказування виконала, надала суду належний доказ укладення між нею та відповідачкою договору позики, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність їх задоволення. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки сума судового збору, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved