Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

12.05.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до П АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій вказала, що 17.11.2017 в м.Чернігів приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12209, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 12.04.2010 та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.05.2017 грошових коштів в сумі 89 485,72 грн., яка з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 762,73 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 73 535,57 грн.; заборгованості з комісії та пені у розмірі 3 450,00 грн.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 4 237,42 грн. Крім того, вказаним виконавчим написом з позивачки на користьПАТ КБ «ПриватБанк» також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800,00 грн. Отже, всього за даним виконавчим написом нотаріуса з позивачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто: 89 485,72 грн. + 1 800,00 грн. = 91 285,72 грн. Згідно зі змістом виконавчого напису стягнення за ним здійснено за період з 12.04.2010 по 31 05.2017. На підставі зазначеного виконавчого напису Бахмутським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (після перейменування - Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито виконавче провадження № 55660735 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. 30.04.2020 позивачка звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви та в порядку забезпечення позову просила зупинити стягнення за вищевказаним виконавчим написом. Позивачка вважає, що вищезазначений виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки був вчинений в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» . Також вказує, що зі змісту спірного виконавчого напису вбачається, що заборгованість за цим написом стягується з позивачки за період з 12.04.2010 по 31.05.2017, що перевищує 3 роки, а, відтак, - не могла бути стягнена за виконавчим написом нотаріуса; з оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що його вчинено не на кредитному договорі, а на окремому бланку, у зв`язку з чим погребують перевірки умови договору, на який посилається нотаріус у спірному виконавчому написі. Позивачка зазначає, що не підписувала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору, за умовами якого можливо було б стягнути зазначені у виконавчому написі суми. Водночас, розрахунку стягуваних сум у виконавчому написі не наведено, а доданий до нього документ під назвою «Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 12.04.2010, укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] станом на 31.05.2017» фактично є не розрахунком, а набором числових значень, оскільки у даному документі не зазначено, яким чином, на підставі чого та за якою формулою утворилась кожна із сум, вказана в цьому документі. Разом з тим, із вказаного документа вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» застосовувалась крім поточної процентної ставки - також окремо процентна ставка (прострочена), що нараховується на суму заборгованості з урахуванням поточної процентної ставки (тобто відбувається нарахування процентів на проценти). Зі змісту спірного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що ним, серед іншого, стягнуто з позивачки пеню та штрафи. При цьому з позивача стягнуто два види штрафів (фіксована частина та відсоток від суми заборгованості), що суперечить ч.1 ст.61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З урахуванням наведеного суми, стягнуті з позивача нотаріусом за спірним виконавчим написом, не є безспірними та позивачем не визнаються, а сам виконавчий напис вчинено без дотримання вимог та умов, визначених ст.88 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з чим має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.05.2020 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Гуревич М.Г. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладений у позові. Відповідач - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 18.08.2020 на адресу надійшла заява про розгляд справи без його участі (вих. № 338/01-16 від 12.08.2020). Представник відповідача - АТ КБ «ПриватБанк», також будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, разом з тим, 12.06.2020 надіслав на адрес суду відзив на позовну заяву (вх. № 19780), додатком до якого надав довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. В задоволенні позову [PERSON] просив суд відмовити в повному обсязі з огляду на те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах, Тарифах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ним, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Договір укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» є кредитним договором, відповідно до якого позивач отримав кошти та зобов`язався повернути їх, однак належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Звертає увагу суду на те, що позивач належних та допустимих доказів в обґрунтування позову суду не надав, з позовної заяви не вбачається наявність жодних розрахунків або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком, виконання зобов`язань за кредитним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надається, тобто позивач не спростовує а ні факту заборгованості перед банком, а ні розміру боргу, зазначеного у виконавчому написі, що є підставою для відмови у позові. Щодо строку стягнення за виконавчим написом зазначає, що зобов`язання [PERSON] повернути кредитні кошти за договором від 12.04.2010 настали у квітні 2016 року по закінченню строку дії виданої картки, а тому напис вчинено в межах строку згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Вказує, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усіх вимого чинного законодавства, а твердження позивача, що заборгованість не є безспірною помилкові. Просив розглянути справу без представника АТ КБ «Приватбанк» (а.с.29-36). На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17 листопада 2017 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., на підставі ст.34 ч.1 п.19, ст.ст.87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12209, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження якого: місто Київ, вул.Грушевського, будинок №1Д, ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 12 квітня 2010 року та Розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31.05.2017, грошових коштів у сумі 89 485,72 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 762,73 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 73 535,57 грн.; заборгованості з комісії та пені у розмірі 3 450,00 грн.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 4 237,42 грн., стягнення здійснюється за період з 12 квітня 2010 року по 31 травня 2017 року, а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800 грн. Вказано, що цей виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років (а.с.7, 8-9). На підставі виконавчого напису № 12209 від 17.11.2017 державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Строєнко Л.О. 29 січня 2018 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55660735 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 91 285,72 грн. (а.с.10). Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, зі змінами та доповненнями до нього. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Зі змісту спірного виконавчого напису нотаріуса вбачається, щов даному випадку нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Так, стягнута за виконавчим написом сума не є безспірною через одночасне стягнення пені та штрафу, що є подвійним притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення умов договору. Крім того, позивач послалась на те, що заборгованість за цим написом стягується з неї за період з 12.04.2010 по 31.05.2017, що перевищує три роки, а відтак не могла бути стягнена за виконавчим написом нотаріуса. Також, вона стверджує, що не підписувала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору, за умовами якого можливо було б стягнути зазначені у виконавчому написі суми. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Із вказаного питання є правова позиція Верховного Суду у справі № 519/77/18, висловлена у постанові від 14.08.2019 року. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., який був нею сплачений при зверненні до суду.

Outcome: dismissed