Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

10.10.2016 року позивачка звернулась в суд з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Королівка, вул. Люлька, 40. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в с. Королівка Тлумацького району по вул. Люлька, 40, вона проживала разом з бабусею [PERSON] та їм в рівних частках (по 1/2 частині кожній) на праві власності належало домоволодіння за вказаною адресою. 30.03.2004 року бабуся [PERSON] померла. Ще за життя вона посвідчила на імя позивачки заповіт. Позивачка прийняла спадщину за заповітом та бажає оформити право власності на вказане домоволодіння на своє імя. Відсутність документу, який би посвідчував право власності на вказане домоволодіння, перешкоджає позивачці оформити право власності, як на належну їй частку домоволодіння, так і на частку майна в порядку спадкування за заповітом. У звязку з вищевказаним, позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Королівка, вул. Люлька, 40, в т.ч.: на належну їй 1/2 частину домоволодіння та на 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після померлої бабусі [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила позов задовольнити та справу розглядати без її участі. Представник відповідача Королівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, просив справу розглядати у його відсутність. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 6 Королівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON], яка була головою двору, та [PERSON] (позивачка) значилось господарство, розташоване по вул. Люлька, 40, в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 31). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] та [PERSON] (позивачка) в рівних частках (по 1/2 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Люлька, 40, с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області. 30.03.2004 року [PERSON] (бабуся) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 33). Ще за життя [PERSON] (бабуся) посвідчила на імя позивачки [PERSON] заповіт, яким заповіла їй частину належного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибну ділянку, що підтверджується копією заповіту від 24.09.1999 року (а.с. 32). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину за заповітом після смерті бабусі [PERSON], оскільки до дня смерті спадкодавця була зареєстрована та постійно проживала разом з спадкодавцем за одною адресою: вул. Люлька, 40, с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, що підтверджується довідкою Королівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 187/02-22 від 01.09.2016 року (а.с. 30). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 54/2016 від 08.02.2016 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає (а.с. 48-69). Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на житловий будинок з гоподарськими будівлями та спорудами в цілому, а саме: на належну їй 1/2 частину домоволодіння та на 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після померлої бабусі [PERSON] Позивачці в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Люлька, 40 в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 771/02-31 від 31.08.2016 року (а.с. 35). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на житловий будинок з гоподарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved