Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

11.11.2020 року до суду звернувся представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з позовом та просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 9292,37 грн. за кредитним договором № б/н від 14 листопада 2016 року та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14 листопада 2016 року та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Вказував, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору, у позичальника станом на дату смерті утворилася заборгованість у розмірі 9292,37 грн., з яких: 6467,96 грн. - тіло кредиту; 2824,41 грн. - нарахована пеня. Зазначав, що [INFO] позичальник [PERSON] помер. Посилаючись на ст. 1268 ЦК України зазначив, що спадкоємці померлого мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від неї у строк з 20 липня 2018 року по 20 січня 2019 року. У даному випадку спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де адреса реєстрації у них зазначена: [ADDRESS] . Зазначав, що 21 лютого 2020 року банком було направлено претензію кредитора до Новосанжарської державної нотаріальної контори, а 13 березня 2020 року була отримана відповідь. Вважає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовлялися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Так, 15 травня 2020 року до відповідачів було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив вимоги, але відповідачі зобов`язання не виконали та заборгованість не погасили. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 13.01.2021 року (а.с.101-102). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.03.2021 року витребувані письмові докази (а.с.140). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.04.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.05.2021 року (а.с.148-149). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.04.2021 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито (а.с.150-151). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17.05.2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання про огляд веб-сайту. Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання шляхом направлення повістки на електронну адресу (а.с. 93). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 153), надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов не визнає, спадщину після смерті [PERSON] він не приймав. В задоволенні позову просив відмовити. (а.с.154). Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14 листопада 2016 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 14). У зв`язку зі зміною найменування та здійснення відповідної державної реєстрації 14.06.2018 року позивача перейменовано на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва- АТ КБ «ПриватБанк»). За змістом анкети-заяви [PERSON] погодився, що вищевказана анкета-заява, разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надавання банківських послуг», а також «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг. До анкети-заяви банком було додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 15-72). До позовної заяви додані розрахунки заборгованості за договором № б/н від 14 листопада 2016 року, укладеного між Банком та клієнтом [PERSON] , за якими утворилася заборгованість у розмірі - 9292,37 грн., з яких: 6467,96 грн. - тіло кредиту; 2824,41 грн. - нарахована пеня. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що 24 липня 2018 року складено відповідний актовий запис № 103 (а.с. 79). 21 лютого 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» було направлено до Новосанжарської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України (а.с. 80). У матеріалах справи міститься відповідь Новосанжарської державної нотаріальної контори від 25 лютого 2020 року, в якій зазначено, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №206/2018 від 04.10.2018 року на підставі претензії кредитора ПАТ «Ідея Банк», заяв від інших спадкоємців не надходили (а.с. 82). Тобто, відповідач [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, свідоцтво про право на спадщину йому не видавалося. 08 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист-претензію відповідачам з вимогою сплатити 9292,37 грн. заборгованості (а.с. 83,84). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що, підписавши заяву-анкету від 14 листопада 2016 року, боржник [PERSON] за життя розумів саме ці Умови та ознайомилася і погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмірах штрафів та пені, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису боржника (позичальника), тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 листопада 2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили письмово відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, про розміри штрафів та пені, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення 2824,41 грн. - пені, нарахованої згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи і не містять підпису боржника (позичальника). Як встановлено судом, [INFO] позичальник [PERSON] помер (а.с. 79). У зв`язку з утворенням заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 листопада 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що вони проживали разом з позичальником на день смерті та прийняли спадщину, тому є його спадкоємцями. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі №14-53цс18. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак згідно з частиною 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Згідно з частиною 6 статті 81 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З наданої до суду Новосанжарською державною нотаріальною контрою відповідно до ухвали про витребування доказів копії спадкової справи № 206/2018 від 04 жовтня 2018 року вбачається, що заяв від спадкоємців, які претендують на спадщину або відмовляються від неї, до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 104-119). З довідки, виданої Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради (а.с.121,122), наданої відповідно до ухвали про витребування доказів встановлено, що останнє зареєстроване місце проживання померлого [PERSON] , 1984 року народження, є [ADDRESS] . На момент його смерті зареєстроване місце проживання [PERSON] , 1974 року народження. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що відповідач [PERSON] постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, таким чином, на думку позивача, він прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Однак позивачем не надано жодних доказів наявності родинних відносин між позичальником та відповідачем по справі, доказів постійного проживання відповідача із [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем, за відсутності підтвердження умов, за яких особу віднесено до кола спадкоємців за законом, не є достатнім доказом на підтвердження права спадкування відповідача після смерті [PERSON] . Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Крім того, до суду не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності, обсягу та вартості спадкового майна, а також того, що відповідач є єдиними спадкоємцями померлого [PERSON] . Отже, враховуючи вищезазначене, виходячи, що предметом спору є стягнення боргу кредитором спадкодавця з підстав, зазначених в позові, в матеріалах справи відсутні відомості про спадкоємців після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а також відсутні докази наявності спадкового майна, його обсяг та вартість, не встановлено отримання спадкового майна спадкоємцями, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed