Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

12.07.2016 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просила визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO], разом з нею. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 08.10.1994 року до 07.07.2014 року, від даного шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Спорів щодо того з ким мають залишитися діти у них, як у колишнього подружжя ні в процесі розлучення, ні після нього не виникало. Проте, протягом останнього року батько її малолітнього сина безпідставно відмовляється надавати згоду на реєстрацію місця проживання дитини. Вихованням сина займається вона, усі його потреби забезпечуються виключно нею. На теперішній час вона має стабільний дохід, житлову площу і всі необхідні умови для нормального життя та розвитку дитини, від [PERSON] на сина не отримує матеріальної допомоги, аліменти стягуються за рішенням суду. З колишнім чоловіком у неї склалися неприязні стосунки, які неодноразово закінчувалися нанесенням їй побоїв та мордуванням, що негативно відображається на емоціональному стані сина. У звязку з викладеним вважає доцільним визначити місце проживання дитини з нею.\~ Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивача посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним та необґрунтованим. Позивач у судовому засіданні підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, просила її задовольнити. Відповідач та представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про дату та місце розгляду справи, про що свідчить розписка представника відповідача [PERSON] про отримання 31.08.2017 року судової повістки, в судове засідання не зявилися, про поважність причин неявки суд апеляційної інстанції не сповістили. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, зважаючи на вимоги ст. ст. 1, 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом \~ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає. Так, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.10.1994 року по 07.07.2014 року. Від даного шлюбу сторони у справі мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.01.2017 року залишено без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.11.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), починаючи з 10.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] разом з дітьми проживає за адресою: [INFO], де зареєстровані позивач у справі та [PERSON], [INFO]. Службою у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради відмовлено [PERSON] у реєстрації [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], без згоди батька [PERSON].\~ Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON], суд першої дійшов висновку, що між сторонами існує спір з приводу реєстрації дитини за місцем проживання матері, вимоги за яким не заявлені, спір щодо визначення місця проживання [PERSON] відсутній, адже відсутні відомості та докази, які б свідчили про порушення прав позивача. При цьому сторонами визнається, що фактично дитина проживає з позивачем. Колегія суддів не може погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Стаття 1 ЦПК України передбачає, що\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:\~захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту прав особи, що випливають, зокрема з сімейних правовідносин: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи субєктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія субєктивного права. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. Як встановлено судовим розглядом, сторони по справі проживають окремо. При цьому позивач [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] щодо надання останнім письмової згоди на реєстрацію місця проживання їх сина [PERSON], [INFO], разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Крім того, про відсутність згоди між [PERSON] та [PERSON] щодо місця проживання малолітнього [PERSON] свідчить зміст нотаріально засвідченої заяви доньки сторін по справі [PERSON], [INFO]. Вказані обставини свідчать про створення перешкод з боку відповідача щодо юридичного закріплення місця проживання їх спільної з позивачем дитини за місцем проживання [PERSON], та про фактичну наявність спору між сторонами про місце проживання дитини, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність такого спору є помилковими. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради від 16.12.2016 року №736, в інтересах дитини за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матірю, [PERSON] При цьому також встановлено, що після розірвання шлюбу сторін по справі [PERSON] постійно проживав з [PERSON] та сестрою [PERSON] у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], житловою площею 53,50 кв.м., загальною 84,50 кв.м. Згідно до акту обстеження житлово-побутових умов в 03.10.2016 року, для малолітнього [PERSON] створено належні умови для проживання та розвитку . В свою чергу, відповідач проживає в однокімнатній квартирі за адресою: м. Харків, в-д Трінклера, 7, кв. 37, житловою площею 16,83 кв.м., загальною - 28,90 кв.м. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, має належний рівень матеріального забезпечення (за 10 місяців 20116 року загальна сума доходу від здійснення підприємницької діяльності склала 445\~935,34 грн.), в той час як згідно даних Центральної ОДПІ м. Харкова ФОП [PERSON] задекларував доходи за 2014 рік у розмірі 14760,00 грн., за 2015 рік 15440,00 грн. На обліку у лікарів нарколога та психіатра [PERSON] не перебуває. Відповідно до інформації, наданої Спеціалізованою економіко-правовою школою 1-ІІІ ступенів ПВУЗ Харківський гуманітарний університет «Народна Українська академія», де навчається [PERSON], вихованням сина займається матір, [PERSON], яка уважно ставиться до виховання та навчання дитини. Сам малолітній [PERSON] при розгляді відповідного питання Управлінням служби у справах дітей повідомив, що він мешкає зі своєю мамою та бажає в подальшому проживати з нею, що також підтверджується його письмовою заявою. До того ж, як зазначалось вище, за умови визначення місця проживання [PERSON] разом з [PERSON] також буде забезпечено більш міцний зв'язок з його рідною сестрою - [PERSON] З вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із матірю [PERSON] відповідатиме принципу «найкращих інтересам дитини», у звязку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. (ст.88 ЦПК України) Згідно матеріалів справи позивач понесла судові витрати у загальній сумі 1157,52 грн., які складаються з витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 551,20 грн. та апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути понесені останньою витрати по оплаті судового збору у вказаному розмірі.

Outcome: approved