Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

11 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право властості. Обґрунтовувала позовні вимоги тим, що з 2003 року проживала з відповідачем [PERSON] однією сім'єю в незареєстрованому шлюбі, з 24.11.2006р. по 04.09.2013 р. в зареєстрованому шлюбі. За час спільного життя набули певне нерухоме та рухоме майно. Просила визнати спільною сумісною власністю: квартиру [ADDRESS], прибудову до квартири, гараж загальною вартістю 200 000 грн., майно, яке знаходиться в квартирі, а саме: проведене і приєднане газове опалення - 15000 грн; вісім пластикових вікон - 10000 грн; нова покрівля на будинку -10000 грн; обшивку сайдингом - 10000 грн; кований паркан і ворота на подвір'ї - 10000грн; дворову плитку -15 000; обшивку стін і стелі квартири гіпсокартоном - 15000 грн; плітку у ванній та кухні - 8000 грн; камін - 5000 грн.; душову кабіну - 5 000 грн; унітаз - 5000 грн.; ролети на гараж - 10 000 грн.; четверо кімнатних дверей в квартирі - 6000 грн.; вхідні пластикові двері - 5000 грн.; теплу підлогу і ламінат в квартирі - 5000 грн.; комп'ютер -10000 грн. А також легковий автомобіль RENAULT MEGANE SCENIK, державний номер [NUMBER] - 170000 грн. Просила поділити в натурі між ними все майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, взявши до уваги інтереси дітей та інші обставини, що мають істотне значення, відступивши від засади рівності часток, збільшивши її частку до 67% у зв'язку з тим, що з нею проживає четверо дітей, троє з яких малолітні, а саме: виділити [PERSON] легковий автомобіль RENAULT MEGANE SCENIK, державний номер [NUMBER], гараж, ролети, комп'ютер, а їй квартиру [ADDRESS] із всім обладнанням і інвентарем в ній, прибудову до квартири, з виділом відповідної земельної ділянки для їхнього обслуговування і користування. Вразі присудження їй грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно - зобов'язати відповідача [PERSON] попередньо внести всю відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. 27 січня 2016 року відповідач [PERSON] надав суду зустрічну позовну заяву в якій також просив поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: визнати спільною сумісною власності подружжя бойлер - 3000 грн., стінку - 6000 грн., мякі меблі - 4500грн., телевізор - 2500грн., холодильник - 5000грн., вартість ремонту в квартирі [ADDRESS] загальною вартістю 20500 грн. Визнати за ним право власності на ? частину майна, виділивши йому бойлер та холодильник на суму 7000 грн., інше майно залишити [PERSON] та стягнути з неї різницю в долях в сумі 12500,00 гривень, та судові витрати. 28 грудня 2016року та 28 березня 2017року відповідач уточнив позовні вимоги, просить стягнути з позивача ? частину сплаченого ним боргового зобов'язання по кредитному договору № 014/11-134/82/157811 від 27.03.2008року в період з 01.06.2011року по 31.12.2016року у сумі 39 999,29грн., оскільки кошти брались під заставу його квартири, для погашення боргових зобов'язань в період шлюбу у нього та відповідача. 04 травня 2016 року відповідач уточнив позовні вимоги та просить виключити з переліку спільної сумісної власності автомобіль RENAULT MEGANE SCENISC державний знак [NUMBER] та визнати за право особистої приватної власності на автомобіль вказаний автомобіль. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] допитані у судовому первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] допитані у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, просили задовольнити зустрічний позов. Третя особа представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засіданні не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає що первісний позов є не обґрунтованим та задоволенню не підлягає, а вимоги зустрічного позову належить підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 24 листопада 2006 року, виконкомом Ольгинської селищної ради, Волноваського району, Донецької області, актовий запис № 27. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області № 221/3848/13-ц від 04 вересня 2013року, шлюб між сторонами розірвано та зазначено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2011 року (а.с.170, т.1). Відповідно свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого державною нотаріальною конторою 24 травня 2005року, зареєстрованого у Волноваському БТІ 05 травня 2006року, номер запису:12, реєстраційний номер 10647889 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.140-141, т.1) Позивач [PERSON] просить визнати квартиру [ADDRESS], Волноваського району, Донецької області, разом з прибудовою до неї та гаражем спільною сумісною власністю сторін, але як встановлено в судовому засіданні вищевказана квартира отримана [PERSON] в спадщину, а прибудова до неї та гараж побудовані на момент коли шлюбно - сімейні стосунки між стронами були припинені в 2013 році, на теперішній час вони не узаконені, не з'ясована їх готовність к експлуатації, тому суд не може визнати їх спільною сумісною власністю сторін. Що стосується позовних вимог [PERSON] на майно, яке знаходиться в вищевказаній квартирі та визнання його спільною сумісною власністю строні, а саме: проведене і приєднане газове опалення - 15000 грн; вісім пластикових вікон - 10000 грн; нова покрівля на будинку -10000 грн; обшивку сайдингом - 10000 грн; кований паркан і ворота на подвір'ї - 10000грн; дворову плитку -15 000; обшивку стін і стелі квартири гіпсокартоном - 15000 грн; плітку у ванній та кухні - 8000 грн; камін - 5000 грн.; душову кабіну - 5 000 грн; унітаз - 5000 грн.; ролети на гараж - 10 000 грн.; четверо кімнатних дверей в квартирі - 6000 грн.; вхідні пластикові двері - 5000 грн.; теплу підлогу і ламінат в квартирі - 5000 грн.; комп'ютер -10000 грн., то у судовому засіданні не встановлено наявність даного майна в квартирі, його приналежність в період сумісного проживання. Позивачем не вказано коли майно було прибдано та чи існує воно взалі на момент розгляду справи. Позивач не заявила клопотання про проведення судово - будівельної експертизи на предмет встановлення вказаного об'єму робіт та використаних в даних роботах матеріалів, а також вартість виконаних робіт та матеріалів на момент розгляду справи. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Тому на вище вказане майно за позивачем [PERSON] не може бути визнане право приватної власності у ? частині, оскільки дані об'єкти не були узаконені, позивачем не ставиться питання про зупинення права власності [PERSON] на квартиру, оскільки він її отримав у спадок. Позивач [PERSON] просить поділити в натурі між стронами все майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, взявши до уваги інтереси дітей та інші оставини, що мають істотне значення, відступивши від засади рівності часток, збільшивши частку [PERSON] до 67% у зв'язку з тим, що з нею проживає четверо дітей, троє з яких малолітні. Дані вимоги не обґрунтовані, оскільки не було грошової оцінки майна, не з'ясовано равіність долей, відсутні дані, що майно вказане в квартирі існує. Гараж та прибудова були побудовані на момент розірвання сімейно -шлюбних стосунків та не були узаконені. Що стосується відступу від равенства долей, то позивачем не вказано саме які обставини, і чому суд повинен відступити від равенства долей, оскільки відповідач [PERSON] працював, а позивач [PERSON] ні. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом (ст. 71 СК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). При цьому судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Тому позовних вимоги позивача [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності варто відмовити за безпідставністю, оскільки у матеріалах справи відомості щодо придбання сторонами під час шлюбу будь-якого майна взагалі відсутні, а тому зробити висновок про час його придбання, вартість та наявність підстав для поділу суд можливості не має. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу RENAULT MEGANE SCENISC державний знак [NUMBER] його власником є [PERSON] (.а.с.47, т.2). Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи автомобіль RENAULT MEGANE SCENISC державний знак [NUMBER] було куплено [PERSON] 04 вересня 2011року. Шлюбні відносини між сторонами, як встановлено в рішенні Волноваського районного суду від 04 вересня 2013року, були припинені з червня 2011 року, тому автомобільм RENAULT MEGANE SCENISC державний знак [NUMBER] є особистою приватною власністю [PERSON] Крім того із довідки про доходи працював у сім'ї одни [PERSON], оплата комунальних платежів, харчування, одежа було тільки за його доходи, на момент прибдання автомобіля, сторони сумісно не проживали, що підтверджується рішенням суду. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: визнати спільною сумісною власності подружжя бойлер - 3000 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки немає даних хто придбав його. У судовому засіданні встановлено, що стінка вартістю - 6000 грн., мякі меблі - 4500грн., телевізор - 2500грн., холодильник - 5000грн. були куплені за гроші матері позивача, даний факт встановлений у судовому засіданні, визнаний стронами та не підлягає доказуванню. [PERSON] вказала, що вищевказане майно було в розпорядженні сім'ї [PERSON] та [PERSON], але джерелом за чиї кошти воно було куплено були гроші її матері. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою тощо) самостійного заробітку (доходу). Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що стінка вартістю - 6000 грн., мякі меблі - 4500грн., телевізор - 2500грн., холодильник - 5000грн. є спільною сумісною власністю сторін, яке необхідно поділити в равних долях по ? частині кожному, або присудити одному, а другому конпенсувати їх вартість. Оскільки вказане майно знаходиться у [PERSON], тому суд стягує на користь [PERSON] половину його вартості. ( 6000+4500+2500+5000=18000/2=9000). [PERSON] просить суд стягнути вартість ремонту в квартирі [ADDRESS] у сумі 20500 грн., але квартира належить матері його колишньої дружині, договору на дозвіл на ремонт її квартири власниця не давала, тому у цій частині варто відмовити. Згідно іпотечного договору № 014/11-134/82/157811 від 27 березня 2008року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав [PERSON] кредит у розмірі 60000грн. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого державною нотаріальною конторою 24 травня 2005року, зареєстрованого у Волноваському БТІ 05 травня 2006року, номер запису:12, реєстраційний номер 10647889 (а.с.140-144, т.1) Із пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що гроші брались у кредит на сімейні нуджи, [PERSON] не заперечувала, що погашав кредит тільки [PERSON] Відповідно до інформації з банку кредит дійсно погашався [PERSON] з 01.06.2011року по 31.12.2016року і уплачена сума становить 73998,52грн.( а.с. 2-5, т.2) Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Зазначені обставини відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55ц13, відповідно до якої договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя. Оскільки у гроші були взяті у кредит в період спільного проживання сторін, саме на сімейні потреби, в інтересах сім'ї, що підтверджують сторони, то розглядаючи питання щодо розподілу між сторонами боргових зобов'язань, судом встановлено, що після припинення шлюбно - сімейних стосунків [PERSON] в період з 01.06.2011року по 31.12.2016року було сплачено 73 998,52грн. Ця сума складається з основного кредиту у сумі 37552,44грн. та процентів за використання кредитними коштами у сумі 36446,08грн., тому варто стягнути з [PERSON] в рахунок боргових зобоязань 39 999,29грн. Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні первісного та часткового задоволення зустрічного, то розподіл судових витрат між сторонами слід ухвалити на підставі ст.88 ЦПК України. Позивач [PERSON] про подачі первісного позову сплатила 243,60грн. судового збору, має на утриманні чотирьох дітей: троє з яких малолітні, тому на підставі підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» її слід звільнити від спати судового збору. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру фізична особа мала б сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 551,20грн., оскільки за ним визнано право власності на автомобіль вартістю 100000грн., то з нього слід стягнути на корсить держави 448,80грн. судового збору. ( 1000-551,20=448,80грн.)

Outcome: partial