Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

12.11.2019 року [PERSON] звернулась із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони перебувають у шлюбі, разом фактично, однак, не проживають, є батьками [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджувала, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання родини. Враховуючи викладене, позивач просила суд : -стягнути на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття -в порядку ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України стягнути аліменти на її утримання до досягнення сином трьох років в розмірі 1000 грн. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись про розгляд справи в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі (свідоцтво про шлюб від 24.01.2017 року, актовий запис №97). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , актовий запис № 4226. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України несуть батьки або особи, які їх замінюють. На час розгляду справи сторони проживають окремо. Дитина проживає із матір`ю, знаходиться на її утримані, що не оспорюється відповідачем. Угоди про сплату аліментів між сторонами, укладеної відповідно до ст. 189 СК України не існує. Договору про припинення права на аліменти дитини у зв`язку з передаванням права власності на нерухоме майно відповідно до ст. 190 СК України сторони не укладали. Самостійного доходу, який би повністю забезпечив потреби дитина не має. Зазначені обставини надають позивачу право на стягнення аліментів за рішенням суду. Доказів майнового стану відповідача позивачем в процесі розгляду справи не надано. Виходячи з інтересів дитини зазначене не є підставою відмови у позові. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд враховує положення Закону України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», за яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковим мінімумом відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При визначенні розміру аліментів суд враховує також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зокрема, сімейний, майновий стан сторін, працездатний вік кожного із батьків, розмір середньої заробітної плати в м. Одесі на час ухвалення рішення, мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку, визначений законом, який не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи в межах позовних вимог розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. Враховуючи викладене, суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дати звернення позивача до суду до досягнення дитиною повнолітнього віку. При вирішенні спору суд погоджується із вимогами позивача про стягнення коштів на її утримання (аліментів) в порядку ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, за якою дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зазначене узгоджується із ст. 75 СК України, відповідно до положень якої дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Враховуючи працездатний вік відповідача, відсутність доказів, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, суд вважає можливим стягнення з відповідача щомісячно на утримання дружини 1 000 грн. до досягнення [PERSON] трьох років. Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі об`єднання в позовній заяві двох і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Станом на 01.01.2019 року за кожну позовну вимогу немайнового характеру, яка подана фізичною особою справлявся судовий збір в розмірі 768,40 грн. Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнена. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved