Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

12.12.2019 позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивувала тим, що за рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.05.2006 року з відповідача присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитини повноліття. Однак рішення суду відповідач [PERSON] у добровільному порядку не виконував, у зв`язку з чим станом на 02.09.2019 виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 146948,22 гривень, які позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь., а також суму пені, яка складає 146948,22 грн.. Представник позивача [PERSON] на розгляд справи не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, яка повернулася неврученою з відміткою Укрпошти «адресат відсутній». Відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, відповідач викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщено на веб-сторінці Міжгірського районного суду Закарпатської області. Станом на 17.02.2020 року відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, клопотання про відкладення розгляду справи від імені [PERSON] до суду не надходило. Ознайомившись із змістом позовних вимог, наявними у справі доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.05.2006 року № 2-228/2006 р. з відповідача присуджено стягувати на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно починаючи з 05.05.2006 р. до повноліття дитини. На підставі виконавчого листа, виданного Міжгірським районним судом Закарпатської області, Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було відкрито виконавче провадження. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Грицищук М.П. заборгованість по сплаті аліментів боржника [PERSON] за виконавчим листом № 2-228/2006 станим на 01.09.2019 року становить 146948, 22 грн.. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Положенням частини 3 ст. 194 Сімейного кодексу України встановлено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. У статті 196 СК України, не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Вказаний висновок, який викладеній у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), враховується судом в порядку ч.4 ст.263 ЦПК України. Позивачем надано суду розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 05.05.2006 року по 30.04.2007 року, яка складає 176658,15 грн., і це тільки за один рік. Однак відповідно до вимог ст. 196 СК України, сума нустойки, яку відповідач повинен сплатити на користь позивачки складає понад 100% від суми заборгованості, і тому слід стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму пені 146948,22 грн.. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, виходячи з наведенного, суд вважає, що вимоги позивачки є обгрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена за законом від сплати судових витрат, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved