Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

11 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 19.07.2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Проте, спільне подружнє життя не склалося, так як у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого відбувалися сімейні сварки, які призвели до непорозумінь, в результаті чого вони втратили почуття любові. Можливості зберегти сім'ю немає, а шлюбні відносини не підтримують чотири роки, спільного господарства не ведуть. Останні три роки позивачка поживає з іншим чоловіком, з яким має спільні інтереси, взаєморозуміння, повагу, почуття любові та бажає з ним узаконити їхні відносини. Крім того, спору про поділ майна між позивачем та відповідачем немає, їхній малолітній син після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачем. Ухвалою суду від 13.02.2019 року відкрито провадження в справі. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилася, 07.03.2019 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явився, 07.03.2019 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 19 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб за актовим записом № 802, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Причиною розпаду сім'ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, так як у позивача з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого відбувалися сімейні сварки, які призвели до непорозумінь, в результаті чого вони втратили почуття любові, можливості зберегти сім'ю немає, а шлюбні відносини не підтримують чотири роки, спільного господарства не ведуть. Останні три роки позивачка поживає з іншим чоловіком, з яким має спільні інтереси, взаєморозуміння, повагу, почуття любові та бажає з ним узаконити їхні відносини. Крім того, спору про поділ майна між позивачем та відповідачем немає, їхній малолітній син після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини не підтримують, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя на збереження сім'ї неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved