Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

12 вересня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Справа розглядалася судами неодноразово. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 лютого 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено: рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № mkmoga00000031 від 11 квітня 2008 року [PERSON] 11.04.2008 року отримала кредит у розмірі 61930,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48 % на рік, з кінцевим терміном повернення 10.04.2028 року. Зазначає, що [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого в неї виникла заборгованість перед банком, яка станом на 03.09.2013 року становить 88409,64 дол. США та складається з наступного: 71361,68 дол. США - заборгованість за кредитом; 7282,35 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 478,51 дол. США - заборгованість ро комісії за користування кредитом; 5047,32 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,29 дол. США - штраф (фіксована частина); 4208,49 грн. - штраф (процентна складова). З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уклали договір іпотеки № mkmoga00000031 від 14.04.2008 року, відповідно до якого останні передали банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 148,10 кв.м, житловою площею 25,80 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 434300 грн. 00 коп. Таким чином, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № mkmoga00000031 від 11.04.2015 року, в розмірі 88409,64 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.09.2013 року складає 706393,04 грн. звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на: будинок загальною площею 148,10, житловою площею 25,80 , який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки. Також просить суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву від 21.10.2015 року, в якій просив розглянути справу без участі представника позивача, зазначає, що проти заочного розгляду справи вони не заперечують, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями. Отримання судових повісток підтверджується повернутими на адресу суду рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, виплату поштового переказу, надісланими [PERSON] , з яких за штрихкодовим ідентифікатором 88000 1562134 1/89421 0016991 0 вручено [PERSON] 18.07.2015 року, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1576393 6/89421 0017047 1 - вручено особисто [PERSON] 08.08.2015 року, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1562134 1/89421 0016991 0 - вручено особисто [PERSON] 26.09.2015 року); рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, виплату поштового переказу, надісланими [PERSON] (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1562132 5/89421 0016985 6, врученого [PERSON] 18.07.2015 року, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1576392 8/89421 0017045 5, врученого особисто [PERSON] 08.08.2015 року, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1595399 9/89421 0017480 9, врученого особисто [PERSON] 26.09.2015 року), рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, виплату поштового переказу, надісланими [PERSON] (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1562131 7/89421 0016988 0, врученого [PERSON] 18.07.2015 року, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1576394 4/89421 0017050 1, врученого особисто [PERSON] 08.08.2015 року, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1595402 2/89421 0017479 5, врученого особисто [PERSON] 26.09.2015 року), рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, виплату поштового переказу, надісланими [PERSON] (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1562130 9, що повернулося на адресу суду 22.07.2015 року з довідкою про причини повернення за закінченням терміну зберігання, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1567737 1, що повернулося на адресу суду 06.08.2015 року з довідкою про причини повернення за закінченням терміну зберігання, штрихкодовий ідентифікатор 88000 1572621 6/89421 0017044 7, врученого особисто [PERSON] 08.08.2015 року), про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом надіслання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1562129 5/89421 0017040 4), врученого особисто [PERSON] 18.07.2015 року, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1572622 4/89421 0017048 0), врученого особисто [PERSON] 08.08.2015 року, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1598291 3/89421 0017486 8), врученого особисто [PERSON] 26.09.2015 року. Ч. 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи та прийняття заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку. Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № mkmoga00000031, за умовами якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 61930,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48 % на рік, з кінцевим терміном повернення 10.04.2028 року. Одержання [PERSON] кредитних коштів підтверджується копією заяви на видачу готівки № 1 від 11.04.2008 року та ордером-розпорядженням від 11.04.2008 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № mkmoga00000031 від 11.04.2008 року, [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого в неї виникла заборгованість перед банком, яка станом на 03.09.2013 року становить 88409,64 дол. США та складається з наступного: 71361,68 дол. США - заборгованість за кредитом; 7282,35 - заборгованість за відсотками; 478,51 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 5047,32 дол. США - заборгованість з пені; 31,29 дол. США - штраф (фіксована частина); 4208,49 грн. - штраф (процентна складова). Судом також встановлено, що 11 квітня 2008 року, з метою забезпечення належного виконання [PERSON] зобов`язання за кредитним договором № mkmoga00000031 від 11 квітня 2008 року, ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уклали договір іпотеки, серії ВКК № 246464 відповідно до якого останні виступили майновими поручителями за [PERSON] та передали банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] , загальною площею 148,10 кв. м, житловою площею 25,80 кв.м, що складається з двох кімнат. Майно належить відповідачам кожному в 1/5 частці на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Сторожницькою сільською радою 09.02.2001 року на підставі рішення виконкому Сторожницької сільської ради № 2 від 11.01.2001 року, [PERSON] в 1/5частці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ужгородською районною державною нотаріальною конторою 15.02.2001 року за № 1-468. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 434 300 грн. 00 коп. Відповідно до п. 8.1.1.кредитного договору № mkmoga00000031 від 11 квітня 2008 року, позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані у договорі. За п. 5.1. кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4. договору за кожний день просрочки. Згідно з п. 5.3 договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу положень ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Правовим наслідком порушення зобов`язання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з п. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Окрім того у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 18.1 договору іпотеки від 11.04.2008 року, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до п. 18.9. даного договору іпотеки, сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання. Згідно з положеннями п. 18.10., у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п. 18.8 цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» надсилалася на адресу відповідачів, а також [PERSON] досудова вимога за вих. № 30.1.0.0/2 - 357 від 25.07.2013 року про повернення суми кредиту [PERSON] в повному обсязі, а також процентів, комісій та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання чи неналежного виконання ними порушеного зобов`язання, однак така була проігнорована останньою. Таким чином, зважаючи на невиконання [PERSON] зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за рахунок предмету іпотеки. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. В силу приписів ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, враховуючи невиконання [PERSON] основного зобов`язання, позивач має право звернутися до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які згідно з договором іпотеки від 11 квітня 2008 року, виступили майновими поручителями [PERSON] за кредитним договором № mkmoga00000031 від 11 квітня 2008 року, з вимогою про звернення стягнення предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За правилами ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Отже, в розумінні ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки в грошовому вираженні визначається у відповідності із процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. Таким чином, суд приходить до переконання про задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № mkmoga00000031 від 11 квітня 2008 року в розмірі 88409,64 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.09.2013 року складає 706393,04 грн., на предмет іпотеки, а саме: будинок загальною площею 148,10, житловою площею 25,80 , який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року положеннями якого визначено, що не може бути тимчасово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. За своїм змістом вказаний закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Відтак, установлений законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. З огляду на те, що законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, слід констатувати, що його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії закону. Такого ж висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014 року (справа №6-29969св14), від 17.12.2014 року (справа №6-36136св14), та Верховний Суд України від 10.06.2015 року (справа № 6-333цс15). Такого ж висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у даній справі від 17.06.2015 року, що і стало причиною повернення її на новий розгляд до суду першої інстанції. Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи вимоги Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», під дію якого підпадає дане забезпечення за споживчим кредитом в іноземній валюті на споживчі цілі, оскільки це житлове помешкання загальна площа якого не перевищує 250 кв. м. використовується відповідачами та іншими особами які зареєстровані і проживають разом із відповідачами, як місце постійного проживання, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказують на те, що у власності останніх знаходиться інше нерухоме житлове майно, суд приходить до переконання про наявність достатніх правових підстав для застосування положень ст. 217 ЦПК України та зупинити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії мораторію, встановленого Законом. Що стосується вимоги позивача про виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку, то у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Так як, судом встановлено, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, що вбачається з кредитного договору № mkmoga00000031 від 11.04.2008 року та договору іпотеки від 11.04.2008 року, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла. Водночас, підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи за приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є судове рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Так як таке рішення відсутнє, а також суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), позовні вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку, не підлягає до задоволення. Окрім цього, вимога про скасування реєстрації місця проживання відповідачами не може бути реалізована, оскільки відноситься до компетенції управлінь, відділів (секторів) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (п. 1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів), і, відтак, не підлягає до задоволення судом. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 3441,00 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial