overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

12.06.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що за договором позики 25.01.2014 р. вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 4220 грн. для оплати путівки щодо подорожі Європою. На її численні звернення відповідач знаходив причини неповернення боргу, під час останньої зустрічі було написано розписку від 24.04.2014 р., згідно якої [PERSON] зобов'язується повернути вказані кошти в термін до 19.05.2014 р. Станом на теперішній час борг не повернено. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в порядку заочного розгляду справи позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 24.04.2014 р. [PERSON] отримав від [PERSON]./ 25.01.2014 р. грошові кошти в розмірі 4220 грн., які зобов'язується повернути з відсотками в розмірі 4500 грн. до 19.05.2014 р. - а.с.3. Згідно ст.ст. 1046,1047,1049,1050 ЦК України - за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк, та в порядку встановлену договором. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на його підтвердження може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

12.06.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], крім неї та її синів в будинку зареєстрована ще колишня співмешканка сина - [PERSON] Відповідач починаючи з 2012 р. в будинку [ADDRESS] не проживає, місцезнаходження її на теперішній час їй невідоме, реєстрація відповідача порушує її права як власника, оскільки при нарахуванні комунальних платежів за користування комунальними послугами розрахунок здійснюється в кількості осіб які зареєстровані в квартирі, що обтяжує її матеріально, крім того перешкоджає їй розпорядитися належним їй майном. Позивач в судову засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася через оголошення у пресі. Представник третьої особи Центрально-Міського відділу у м.Кривий Ріг ГУ Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просить суд прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.1993 р., спадкова справа № 802 зареєстрована в реєстрі за №3-691, договором купівлі-продажу від 11.10.2012 р. та витягом про державну реєстрацію прав від 26.10.2012 р. будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] - а.с.5,7-10, згідно акту від 10.06.2014 р. [PERSON] з 01.08.2012 р. в будинку [ADDRESS] не проживає - а.с. 12. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] починаючи з серпня 2012 року не проживає в [ADDRESS]. Згідно ст.ст. 71,72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності, без поважної причини, понад шість місяців. Оскільки відповідач в спірному будинку не проживає з серпня 2012 р., житло за призначенням не використовує більш ніж 6 місяців без поважних причин, відповідно може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

12.06.2014р. до суду подано цю заяву, в якій вказано, що 05.10.197 6 р. заявниці було видано трудову книжку серії [NUMBER]. Під час внесення запису її прізвища в даному документі було допущено помилку, а саме: було вказане прізвище - [PERSON], тоді як потрібно було внести відповідний дійсний запис - [PERSON]. На даний час заявниця не може отримати належне пенсійне забезпечення. Той факт, що вказаний документ належить [PERSON] підтверджується тим, що в ньому правильно вказане ім'я та по батькові, а також паспортом (а.с. 4) та іншими документами, в яких вірно записано прізвище, ім'я, по батькові. Заявниця в судове засідання не з'явилась, просила провести розгляд справи за її відсутності, про що до суду подала відповідну заяву, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Управління пенсійного фонду України у Погребищенському районі Вінницької області, просила провести розгляд даної справи за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечувала, про що до суду повідомила телефонограмою. Дослідивши матеріали справи суд, визнає за необхідне задовольнити заявлені вимоги з таких міркувань. Достовірно доведено, що трудова книжка серії [NUMBER], належить [PERSON], іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, що не дає можливості заявниці реалізувати своє право на пенсійне забезпечення, то його необхідно встановити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

12.06.2014 року [PERSON]В звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що 26 листопада 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів за № 610. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в них не склалось. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість подали до суду заяви, якими позовні вимоги підтримали і визнали та просили задовольнити, а розгляд справи просили здійснити у їх відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Суд, дослідивши подані сторонами заяви та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, судом встановлено, що дійсно 26 листопада 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів за № 610, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ОК № 108515 від 26.11.2010 року (а.с.8). У сторін це перший шлюб, від якого народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 185021 від 21.06.2011 року (а.с.9). Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір та спір щодо місця проживання дитини відсутні. Дитина залишається з матірю, позивачем по справі. З урахуванням зазначеного суд вважає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач звернулась з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. При ухваленні рішення судом враховано той факт, що сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та малолітньої дитини, що має істотне значення, у звязку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

12.06.2014 року [PERSON] - заявник у справі, звернувся до суду із заявою, в якій просить винести рішення, яким встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO]. В обґрунтування заяви вказує, що з 1990 року він проживав зі своєю матір'ю [PERSON] Витрати на поховання він узяв на себе. Після смерті його матері - [PERSON], відкрилась спадщина на 56/100 ідеальних частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З метою отримання спадщини він звернувся до приватного нотаріуса. Однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки необхідно рішення суду про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті. Тому він звернувся із цією заявою до суду. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] заявлені вимоги підтримав. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та розгляд справи у суді. Вислухавши представника заявника, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] являється сином померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). У власності [PERSON] перебувало 56/100 ідеальних частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). [PERSON] на момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 9). З метою оформлення спадщини [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON], однак йому було відмовлено, оскільки відсутні докази на те, що він проживав разом із спадкодавцем на момент смерті однією сім'єю. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] постійно з 1990 року проживав з [PERSON] Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Зі змісту ч. 2 ст. 256 ЦПК України випливає, що у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі вище викладеного слід задовольнити вимоги зави [PERSON], оскільки відсутні інші можливості оформити спадщину за законом після смерті його матері [PERSON], з якою він проживав з 1990 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

12.06.2014 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві на те, що вони з відповідачкою перебувають у шлюбі з 06.08.2010р., зареєстрованим у Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №229. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Через різні погляди на життя, з середини 2013 року між ними були припинені шлюбні відносини, ведення спільного господарства, спільне мешкання, зберігати шлюб з відповідачкою він не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливо, просить суд шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що у нього з'явилось нове особисте життя та просив суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Відповідач в судовому засіданні пояснила що хоче зберегти сім'ю, але якщо позивач наполягає, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, беручи до уваги пояснення позивача, відповідача, враховуючі вищезазначені обставини, дослідивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.08.2010р., шлюб зареєстровано у Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №229 (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5), зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами які є у матеріалах справи. Також судом встановлено, що з середини 2013 року між сторонами по даній справі були фактично припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання через різні погляди на життя, зберігати сім`ю позивачка не бажає, та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючі вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, т.ч. суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між сторонами по даній справі підлягає розірванню. Вжиті судом заходи, направлені на збереження шлюбу, до позитивного результату не призвели, сторони не примирилися. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

12.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року є його матір'ю. Встановлення даного факту йому необхідно для оформлення спадщини після смерті матері. Заявник в судове засідання не з'явився, до його початку надійшла заява з проханням розглянути справу в його відсутність, заяву просить задовольнити. Представник заінтересованої особи надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріли справи, суд знаходить підстави для задоволення заяви. Судом встановлено, що в свідоцтві про народження [PERSON] від 28.10.1949 року, батьками записані: [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 6). Рішенням народного суду Городнянського району, Чернігівської області від 16.08.1966 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], змінено прізвище останньої на дошлюбне «[PERSON]» (а.с. 7). В витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 13.03.2014 року дошлюбне прізвище [PERSON] зазначено [PERSON] (а.с. 8). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). З копії паспорта, свідоцтва про народження вбачається прізвище матері заявника «[PERSON] (а.с. 6,9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, при оформленні документів для спадкування з'ясувалось, що існують розбіжності у написанні її прізвища. Матеріалами справи підтверджено, що померла [PERSON] є матір'ю заявника, вимоги не містять в собі спору про право, а тому суд вважає за можливе заяву задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

12.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання громадянина безвісно відсутнім. В заяві зазначив, що його син [PERSON] на початку січня 2013 року виїхав до АР Крим на заробітки і вже більше року відомостей про його місцезнаходження у заявника немає. 25.02.2014 року заявник звертався з письмовою заявою до Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області з проханням розшукати сина [PERSON], [INFO], однак розшукову справу було направлено в АР Крим для здійснення відповідних заходів для встановлення місцезнаходження останнього. 01.04.2014 року заявником був направлений запит на ім'я начальника Сакського МВ ГУМВС України в АР Крим про прийняття заходів щодо розшуку сина [PERSON], але до цього часу відповідь на запит заявнику не надходила. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявнику необхідно для зняття його з реєстрації. В заяві заявник просив визнати [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім. В судове засідання заявник не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що підтримує свої заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи - Неділищенської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення заяви. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надіслали до суду заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі, а також зазначили, що підтверджують той факт, що [PERSON] дійсно з січня 2013 року в с. Бастова Рудня Ємільчинського району не проживає та місце перебування його невідоме, оскільки він поїхав на заробітки в АР Крим та зник. У відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи: ксерокопію паспорта заявника; довідку, видану виконавчим комітетом Неділищенської сільської ради № 815 від 25.02.2014 року про те, що [PERSON], [INFO], житель [ADDRESS] на початку січня 2013 року і з тих пір відомостей про нього вже більше року немає; довідку, видану виконавчим комітетом Неділищенської сільської ради № 816 від 25.02.2014 року про те, що [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і з обліку не знімався; копії запитів [PERSON] до Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області та Сакського МВ ГУМВС України в АР Крим, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] поїхав до АР Крим на заробітки і з січня 2013 року жодних відомостей про його місце перебування не має. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявнику необхідно для зняття його з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Правовідносини, що виникли регулюються ст. 43 ЦК України. На підставі наведеного, ст. 43 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

12.06.2014 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки: втратили почуття любові, поваги і взаєморозуміння, мають різні погляди на життя; шлюб носить формальний характер, хоча проживають ще разом, проте фактичні сімейні відносини припинені близько місяця, подальше збереження сім'ї і шлюбу є неможливим, і це суперечить її інтересам. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за її відсутності. Відповідач надав письмову заяву про визнання позову, обізнаність з наслідками його визнання, розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

12.06.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. На доведеність позовних вимог позивач зазначив, що 12.08.2004 року уклав з відповідачем шлюб, який був зареєстрований Кіровською селищною радою м.Дзержинська Донецької області. Від зазначеного шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинені, сумісне господарство не ведеться. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і відновити її не можна. Спору про поділ майна немає. Позивач надав заяву, де просив справу розглянути за його відсутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 12.08.2004 року Кіровською селищною радою м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №31, що підтверджено свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 8). Від зазначеного шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 4,5). Спору про поділ майна не виникає. Наміру поновлювати шлюбні відносини сторони не мають. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сім'ї стало неможливим. Судом встановлено, що відповідач бажає залишити прізвище, яке він отримав після реєстрації шлюбу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. Шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 12.08.2004 року Кіровською селищною радою м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №31 слід розірвати. [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved