Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

11 вересня 2018 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 26.10.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 13 грудня 2018 року в підготовче судове засідання. 13.12.2018 року відкладений розгляд справи в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 21.02.2019 року. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В підготовчому судовому засіданні 21.02.2019 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 14 вересня 1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровської районної державної адміністрації, актовий запис № 92. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 14 вересня 1996 року він уклав шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровської районної державної адміністрації, актовий запис № 92. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Донька вже повнолітня та мешкає окремо, а син проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. В подальшому, після розірвання шлюбу, за взаємною згодою з відповідачкою, син залишиться проживати з ним. Приблизно з 2015 року вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Подальше проживання у шлюбі вважає неможливим і недоцільним. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що в позовній заяві правильно викладені всі обставини справи та наведенні всі доводи на їх обґрунтування. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та просить їх задовольнити, підтвердивши доводи позивача. Строк для примирення просила не надавати. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище Таран. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши\~зміст позовних\~вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 14 вересня 1996 року позивач уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровської районної державної адміністрації, актовий запис № 92, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Донька вже повнолітня та мешкає окремо, а син проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. В подальшому, після розірвання шлюбу, за взаємною згодою з відповідачкою, син залишиться проживати з ним. Приблизно з 2015 року вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Подальше проживання у шлюбі вважає неможливим і недоцільним. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. При цьому суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення, так як в підготовчому судовому засіданні відповідач пояснив, що вони не проживають вже більше трьох років і обоє з сторін заперечують проти надання їм строку для примирення. З чого суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати та протягом тривалого періоду часу спільно не проживають, та не підтримують шлюбних відносин. Тому відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав у вигляді припинення шлюбних правовідносин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Після розірвання шлюбу суд відповідно до позицій відповідача вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу - «Таран». Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України - У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як відповідачем визнані позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. Суд вважає за можливе повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого відповідно до квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.1129231604.1 від 10 вересня 2018 року в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 коп. Так як з позивачем залишається проживати неповнолітній син та враховуючи побажання позивача, суд вважає за можливе понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в іншій частині в сумі 352 грн. 40 коп., покласти на позивача, витрати ж за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за можливе також покласти на відповідача. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved