Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

10 грудня 2012 року [PERSON], від імені якого у якості представника діє [PERSON], звернувся до суду з уточненим позовом до територіальної громади міста Макіївки в особі Макіївської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини за померлою [INFO] [PERSON] та про визнання за ним права власності на спадщину у вигляді житлового будинку після її смерті, мотивуючи свої вимоги неможливістю оформлення ним права на спадщину в нотаріальному порядку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги, пославшись на факти і обставини, викладені в позовній заяві, та зазначив, що на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Макіївки від 08 серпня 1957 року за нотаріально посвідченим договором від 14 березня 1958 року рідному дідусі позивача - [PERSON] для забудови індивідуального житлового будинку була надана у безстрокове користування земельна ділянка у розмірі 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. На ній на протязі 1957-1960 років був побудований житловий будинок та господарчі будівлі та споруди. Проведена заміна нумерації і присвоєно будинку номер [ADDRESS]. Після завершення будівництва [PERSON] разом із родиною став проживати у будинку та зареєструвався у ньому. [INFO] його дідусь помер. Спадщина, яка залишилася після смерті [PERSON] у розмірі по одній другій частині, за усною домовленістю між ними фактично прийнята шляхом вступу в управління та користування майном спадкоємцями першої черги: дітьми померлого: [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті спадщину прийняла [PERSON], фактично вступивши в її володіння і управління: вона була постійно прописана в житловому будинку і проживала в ньому. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто з них не звертався, юридично право власності на спадкове майно не оформили. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO], не залишивши після себе заповіту. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем вказаного нерухомого майна є син спадкодавця - [PERSON], який зареєстрований та постійно проживав разом з матір'ю у спадковому будинку, підтримує його в належному стані. Між тим у видачі свідоцтва про право власності на спадщину в державній нотаріальній конторі йому було відмовлено, оскільки [PERSON] належним чином не оформила на себе житловий будинок, тому було запропоновано для вирішення цього питання звернутися до суду. Єдиним документом, який підтверджує право позивача на спірний будинок є зазначений договір про виділення земельної ділянки [PERSON] під індивідуальне будівництво, однак на ньому відсутня відмітка про реєстрацію права власності на нього. Свідоцтво про право власності на будинок дідусем та матір'ю позивача отримано не було, що унеможливлює на теперішній час процедуру оформлення в нотаріальному порядку його законного права спадкоємця на дане нерухоме майно. [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька та брата, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, а єдиним спадкоємцем після її смерті став [PERSON], який протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не заявив про свою відмову від спадщини. Представник позивача вважає, що факт неотримання спадкодавцем [PERSON] свідоцтва на спадщину, у відповідності до частини 2 статті 12 ЦК України не є підставою припинення права власності на спадщину, яка належить їй з часу відкриття. Надати правовстановлюючий документ на спадковий будинок позивач не може у зв'язку з його відсутністю, тому єдиним засобом захисту його цивільних прав є визнання за ним право власності на спадкове майно в судовому порядку. Враховуючи, що житловий будинок закінчено будівництвом до 1992 року документом, який засвідчує відповідність індивідуальних (садибних) житлових будинків вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил є технічний паспорт, складений 15 квітня 2013 року за результатами технічної інвентаризації. З огляду на викладені обставини, посилаючись на положення статей 529, 548, 549 ЦК УРСР, статті 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України позивач просить суд: встановити факт прийняття [PERSON], померлою [INFO], спадщини у вигляді житлового будинку літера А-1, загальною площею 84,20 кв.м, у тому числі житловою - 45,60 кв.м., літньої кухні літера Б, сараю літера В, вбиральні літера Г, гаражу літера Д, огорожі № 1, розташованою за адресою: [ADDRESS], яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON], та визнати за [PERSON] права власності на спадщину за законом у вигляді житлового будинку літера А-1, загальною площею 84,20 кв.м, у тому числі житловою - 45,60 кв.м., літньої кухні літера Б, сараю літера В, вбиральні літера Г, гаражу літера Д, огорожі № 1, розташованою за адресою: [ADDRESS], яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON]. Відповідач - територіальна громада м. Макіївки в особі Макіївської міської ради, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду цивільної справи, не скористалася наданим законом правом на участь свого представника, який в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відносини спадкування, як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради депутатів трудящих від 08 серпня 1957 року (протокол № 13) [PERSON] виділена садибна земельна ділянка у розмірі 600 квадратних метрів на право забудови індивідуального житлового будинку з безстроковим користуванням земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Вказаним рішенням органа виконавчої влади зобов'язано [PERSON]: п. 2а) будівництво індивідуального житлового будинку здійснювати по типовому проекту, затвердженому головним архітектором міста Макіївки; п. 3) до будівництва житлового будинку приступити після оформлення всіх документів на будівництво будинку в Макіївському міськкомгоспі та нотаріальній конторі. 14 березня 1958 року між [PERSON] та відділом комунального господарства виконавчого комітету Макіївської міської ради укладено нотаріально посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності. За умовами договору забудовник [PERSON] зобов'язався на відведеній земельній ділянці побудувати наступні будівлі: житловий одноповерховий будинок з 4 кімнат, службу розміром 6.0 х 3.0, гараж 7,0 х 4,0. Повністю закінчити будівництво до 14 березня 1961 року. Як визначено в пунктах 6, 7 договору, будівництво будинку повинно відповідати архітектурно-плановому завданню до проекту. Забудовник зобов'язаний при зведенні будівель дотримуватися всіх чинних будівельних, протипожежних, санітарних правил. Відповідно до пункту 9 договору після закінчення будівництва, зведені на земельній ділянці будівлі вступають в експлуатацію та становляться особистою власністю забудовника після визнання приймальною комісією місцевої Ради депутатів трудящих повної готовності зведених будівель, оформленої актом комісії. 15 листопада 1966 року на домоволодіння [ADDRESS] видана домова книга для прописки громадян, які проживають у будинку. Чинними на час існування спірних правовідносин нормативно правовими актами: Положенням про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1958 року № 514, та Інструкцією Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 25 липня 1959 року «Про реєстрацію домоволодінь у містах і селищах міського типу в Українській РСР» передбачалось для підтвердження права особистої власності реєстрація житлових будинків в органах технічної інвентаризації (виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих). Аналіз умов договору від 14 березня 1958 року свідчить про те, що після закінчення будівництва право особистої власності на жилий будинок у осіб, які його звели, виникає після перевірки та складання акта про виконання будівництва та повної готовності до експлуатації зведених на земельній ділянці будівель комісією Макіївської міської ради депутатів трудящих. Згідно ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та листа Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126 по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку ( будівлі), що складається БТІ. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. За даними технічного плану спірного домоволодіння, складеного Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки 16 грудня 1974 року на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] зведені: основна частина - житловий будинок літера А-1, літня кухня, сарай, вбиральня, загородження. Таким чином, суд визнає, що будинок [ADDRESS] є об'єктом незавершеного будівництва. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Центрально-Міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Макіївки від 31.07.1979 р., серія [NUMBER]. Згідно штампу Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки від 18 лютого 1985 року, внесеному в домову книгу, за даними інвентаризації на листопад 1982 року жила площа будинку [ADDRESS] становить 45,6 кв.м. На підставі договору забудови будинок знаходиться в користуванні [PERSON] Спадкуванням за змістом норми статті 524 ЦК УРСР є перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб в порядку, передбаченому правилами цього Кодексу. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Батьками [PERSON], [INFO], були [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO]. За даними домової книги [PERSON], [INFO], постійно була прописана та проживала у спірному домоволодінні - житловому будинку [ADDRESS], домова книга переоформлена на її ім'я. Таким чином, суд дійшов висновку, що після смерті батька - [PERSON], а у подальшому - брата, [PERSON] фактично вступила в управління і володіння спадковим майном - житловим будинком та прийняла спадщину на підставі пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР. Відсутність на той час державної реєстрації спадкового нерухомого майна не свідчать про неприйняття спадщини, а лише обмежує право спадкоємця щодо розпорядження цим майном, тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно свідоцтву про смерть, виданому міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області 04 січня 2010 року серія [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] у віці 67 років. Як зазначено в рішенні від 05 квітня 2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності на об'єкт - домоволодіння [ADDRESS]. Технічним паспортом та схематичним планом будинку, виготовленим комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки» 15 квітня 2013 року, зафіксовано, що на земельній ділянці адресою: [ADDRESS] збудовано житловий будинок літера А-1, загальна площа складає 84,20 кв.м., жила площа - 45,60 кв.м., а також службові будівлі: літня кухня літера Б, сарай літера В, вбиральня літера Г, гараж літера Д, огорожа № 1, 2, які збудовані до 1992 року. Документи, що підтверджують право власності на площі та будівлі в КП БТІ не надані. Враховуючи закріплений в статті 11 Цивільного процесуального кодексу України принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Процедуру та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт та механізм проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж визначено в наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 № 95 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 року за № 612/23144), яким затверджено Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (п. 3.1). Системний аналіз наведених нормативно-правових актів свідчить про те, що за змістом нормативних актів, діючих на момент виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Технічний паспорт на спірне домоволодіння від 15 квітня 2013 року є документом, що є підставою для встановлення права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Як вбачається з пояснень представника позивача, позивач не може прийняти у спадщину спірне домоволодіння, у зв'язку з тим, що мати позивача [PERSON] не зареєструвала належним чином право власності на будинок, належної їй в якості спадщини, яка відкрилася після смерті її батька [PERSON] та брата [PERSON] За наведених обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, [PERSON], який є спадкоємцем першої черги за законом, не може реалізувати своє право на прийняття спадщини, яка складається з будинку [ADDRESS] з урахуванням виявлених відхилень. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на будинок [ADDRESS] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved