Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

12.08.2020\~до суду\~надійшла зазначена\~позовна заява,\~в обґрунтування\~якої позивач\~зазначає,\~що з\~відповідачем вона\~перебувала у\~зареєстрованому шлюбі\~з 24.04.2009.\~Від шлюбу\~ [INFO] \~у них\~народилась донька\~ [PERSON] .\~16.08.2016\~шлюб між\~ними розірвано.\~Згідно із\~судовим наказом\~від 25.02.2020\~з неї\~стягнуто аліменти\~в розмірі\~1/4\~частини доходу\~на користь\~відповідача на\~утримання доньки.\~Наказ виданий\~з тих\~підстав,\~що донька\~проживала з\~відповідачем.\~На теперішній\~час змінилися\~обставини,\~що впливають\~на стягнення\~аліментів,\~та підстави\~для стягнення\~з неї\~аліментів на\~користь відповідача\~відсутні,\~оскільки одержувач\~аліментів матеріально\~не утримує дитину, яка на теперішній час проживає і зареєстрована разом з нею. З метою встановлення підсудності справи цьому суду та місця реєстрації відповідача у справі відповідно до ст.187 ЦПК України 16.06.2020 було зроблено відповідні запити. Остання відповідь надійшла до суду 26.06.2020.. Ухвалою від 02.092020 відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено перше судове засідання на 01.10.2020. Ухвалою від 01.10.2020 розгляд справи відкладений на 02.11.2020 для належного повідомлення відповідача. 02.11.2020 справа не розглядалась у зв`язку із відпусткою судді. Наступне судове засідання призначене на 01.12.2020. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність (вх.№22684 від 01.12.2020). Відповідач подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи проводити за його відсутності (вх. №22684 від 01.12.2020). 06.03.2018 р. позивач подав суду заяву про підтримку позовних вимог та проведення розгляду справи у його відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року (справа №215/2418/16-ц) розірвано шлюб між позивачем і відповідачем (а.с.9). Судовим наказом від 25 лютого 2020 року, що виданий Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа №215/420/20) з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів платника аліментів, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 28.01.2020. Згідно з довідкою від 24.07.2020 відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: з 26.03.1996 [PERSON] , [INFO] ; з 19.07.2010 [PERSON] , [INFO] ; з 23.04.2013 [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. ч. 1-3 ст. 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК). Відповідно до ч. 4 статті 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Після дослідження\~та оцінки\~доказів у\~справі,\~надані позивачем,\~відповідно до\~ст.\~ст.\~10,\~60\~ЦПК України,\~докази вважаються\~судом належними\~та допустимими\~згідно зі\~ст.\~ст.\~58,\~59\~ЦПК України,\~і вони\~свідчать про\~необхідність задовольнити\~позовні вимоги, оскільки позивач фактично утримує дочку [PERSON] , [INFO] , з якою проживає спільно, на підтвердження чого суду надано належні докази. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст. ст. 141, 180, 181, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved