Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

11.01.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові вказала, що 18.08.2015 року в Орджонікідзевському відділені державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецької області вона зареєстровала шлюб з [PERSON] Актовий запис № 371. В шлюбі вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. С червня 2016 року шлюбні відносини с відповідачем фактично припинились, вона проживає окремо від відповідача. [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. Дитина знаходиться на її повному забезпечені. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] аліменти в розмірі 1\\4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. 23.02.2017 року відповідачем [PERSON], подано зустрічний позов до [PERSON] третя особа Служба по справам дітей Лівобережної адміністрації про скасування усиновлення. В позовній заяві, яку в подальшому було уточнено, вказав, що відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29.12.2015 року йому дозволено усиновити малолітню [PERSON] [INFO]. Відповідно до свідоцтво про народження [NUMBER] від 12.02.2016 року він вказаний батьком [PERSON] [INFO]. Після усиновлення вони прожили з [PERSON] та дитиною разом, як сім'я, короткий час, за який він з дитиною практично не спілкувався, оскільки остання проживала з батьками [PERSON] З дитиною у нього не склались відносини, він не став для неї авторитетом як один з батьків. На теперішній час вони мешкають окремо. [PERSON] не допускає його до дитини, яка не хоче з ним спілкуватись. Вважає, що його позбавлено можливості належним чином виконувати свої батьківськи обов'язки, що відповідно до п.1 и п. 3, ч. 1 ст. 238 СК України є підставою для скасування усиновлення. В судовому засіданні позивачка за основним позовом та відповідачка за зустрічним [PERSON] суду пояснила, що вона підтримує свій позов про стягнення аліментів, та заперечує проти задоволення зустрічного позову про скасування усиновлення. В обґрунтування своєї позиції пояснила, що 18 серпня 2015 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] У неї від першого шлюбу була неповнолітня дитина [PERSON]. Оскільки вони проживали однією сім'єю, [PERSON] вирішив усиновити її доньку [PERSON]. Це було його добровільне рішення. Він займався усіма процедурами по всиновленню. Дитина також бажала, щоб її батьком став [PERSON] 19.12.2015 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя відповідачу було дозволено усиновити її дочку [PERSON]. Вже починаючи з січня-лютого 2016 року у них в сім'ї почалися скандали, а з червня 2016 року їх сімейні відносини фактично припинились. Вважає, що оскільки [PERSON] юридично є батьком дитини, він бажав цього та добровільно взяв на себе обов'язки батька дитини він повинен утримувати свою дитину. Вважає, що підстав для скасування усиновлення не має, оскільки відповідач добровільно та усвідомлено прийняв рішення про усиновлення дитини. Представник позивачки за основним позовом та відповідачки за зустрічним - адвокат Румеліотіс В.В. у судовому засіданні підтримав позицію [PERSON] просив суд задовольнити її позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON]. При цьому вважає, що юридичних підстав для задоволення зустрічного позову не має, оскільки [PERSON] добровільно та усвідомлено прийняв рішення про усиновлення. Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] суду пояснив, що він не визнає позову про стягнення аліментів та просить задовольнити позов про скасування усиновлення. Пояснив, що він дійсно 18 серпня 2015 року зареєстрував шлюб з [PERSON] Від першого шлюбу у його дружини була дочка [PERSON], яку він вирішив усиновити, так як хотів повноцінну сім'ю. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29.12.2015 року йому дозволено було усиновити [PERSON], [INFO]. Одразу після рішення суду стосунки між ним та його дружиною погіршилися, він не одноразово вивозив речі з квартири в якій вони проживали. З червня 2016 року їх сімейні відносини взагалі припинились. Вважає, що його колишня дружина не мала наміру створювати сім'ю, а бажала лише від нього матеріального достатку, у зв'язку з чим і вмовила його усиновити свою доньку. В даний час між ним та донькою, склалися незалежні від його волі стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання ним своїх батьківських обов'язків. Дитина не бажає з ним спілкуватися, оскільки має біологічного батька, а його вважає чужою людиною. Представник відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним - адвокат Степаненко В.М. у судовому засіданні підтримав позицію [PERSON] просив у задоволенні основного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Представник третьої особи - служби по справам дітей Орджонікідзевської районної адміністрації м. Маріуполя до суду не з'явився, надав суду заперечення на зустрічний позов про скасування усиновлення. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що вимоги основного позову підлягають частковому задоволенню та вимоги зустрічного позову підлягають повному задоволенню, виходячи з наступних підстав. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю [PERSON] Пояснила, що [PERSON] добровільно та усвідомлено вирішив про необхідність удочеріння її внучки [PERSON]. Він приймав участь у її вихованні, водив її у школу, грався з нею. Свідок [PERSON], суду пояснив, що він працює з [PERSON] Йому відомо, що [PERSON] був одружений з [PERSON] За час проживання з [PERSON] він мав матеріальні труднощі. Також йому відомо, що у [PERSON] з дружиною були конфлікти. Аналогічні пояснення дали свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю [PERSON] У [PERSON] зі своєю дружиною були неодноразові конфлікти на ґрунті відсутності грошових коштів. Про усиновлення [PERSON] доньки [PERSON] вона дізналась вже після рішення суду. Вважає, що [PERSON] одружилась з [PERSON] тільки заради матеріальних благ. Свідок [PERSON] суду пояснила, що на момент усиновлення вона працювала в службі по правах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради та займалась процедурою по підготовці усиновлення [PERSON] усиновлення [PERSON] При бесідах, [PERSON] добровільно і усвідомлено бажав усиновлення [PERSON]. Остання також виявляла бажання бути усиновленою [PERSON] Через деякий час, після рішення суду про усиновлення [PERSON] [PERSON], він звертався до неї з питанням яким чином скасувати усиновлення. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18 серпня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2017 року, що набрало законної сили 21 лютого 2017 року, було розірвано. (а.с. 34) Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 12 лютого 2016 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, актовий запис № 395, згідно якого [PERSON] народилась [INFO], батьками якої в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON]. (а.с.3) У судовому засіданні не заперечувався той факт, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю - [PERSON]. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст. 180 СК України, ст. 27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до положень ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Як визначено в ч.3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положення вказаних норм деталізовано в ч.4 ст. 2 ЦПК України, згідно з якою закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким збільшено розмір аліментів, хоча і відповідає інтересам дітей, покращуючи їх матеріальне становище, однак тим самим погіршує становище платника аліментів, обсяг аліментних зобов'язань якого відповідно збільшується, а тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з відсутності у Закону зворотної дії в часі. У зв'язку з тим, що суд задовольняє зустрічний позов в повному обсязі - обов'язки [PERSON] як усиновлювача дитини, припиняють свою дію, в зв'язку з чим суд стягує аліменти з моменту звернення [PERSON] до суду до моменту набрання рішенням суду, за зустрічним позовом, чинності. За даних обставин, враховуючи матеріальний стан відповідача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08 липня 2017 року і до дня набрання чинності цим рішенням, аліменти за період з моменту звернення позивача до суду - 11 січня 2017 року по 07 липня 2017 року включно, стягнути у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно із положеннями статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору при звернені з вказаним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень. Стосовно зустрічного позову, суд приходить до наступних висновків: Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29.12.2015 року заяву [PERSON] про усиновлення неповнолітньої дитини задоволено. Дозволено [PERSON] усиновити малолітню [PERSON] [INFO]. Записати [PERSON] батьком малолітньої [PERSON], [INFO]; народження в актовому запису про народження змінити прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]»; змінити по батькові дівчинки з «[PERSON]» на «[PERSON]»; ім'я, дату та місце народження залишити без змін. (а.с. 30-31) Відповідно до свідоцтва про народження [ADDRESS], виданого 12 лютого 2016 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, актовий запис № 395, [PERSON] народилась [INFO], батьками якого в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 3) Ст. 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно із ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ст. ст. 14, 15 СК України сімейні права і сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі перекладені на іншу особу. В силу ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Виходячи із змісту наведених положень закону, сім'я - це історично визначена організована соціальна спільність, що ґрунтується на шлюбі та кровній спорідненості, а також на інших підставах, що не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, характерними рисами якої є сумісне життя членів сім'ї, взаємна моральна та матеріальна підтримка, сумісне виховання членами сім'ї один одного і в першу чергу покоління, що підростає. За змістом ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Виходячи з викладеного, усиновлення призване, в першу чергу, забезпечити гармонійний розвиток дитини в умовах повної сім'ї і повинно максимальним образом відповідати інтересам дитини. Поняття сім'ї і інтересів дитини, яка в ній виховується, наведені в ст. ст. 1, 3, 7 СК України. Вирішуючи спір на користь [PERSON], суд виходить з того, що на час усиновлення дитини сторони проживали однією сім'єю, мали почуття любові і поваги один до одного, користувалися правами і виконували взаємні обов'язки, зумовлені спільним проживанням однією сім'єю. Між тим на час вирішення спору суд може констатувати припинення спільного проживання сторін, за умови якого [PERSON] та [PERSON] проживають окремо вже на протязі більш як 16 місяців, що об'єктивно ускладнює можливість забезпечення [PERSON] умов для виховання та розвитку усиновленої дитини в умовах сім'ї. Також, суд приймає до уваги, що [PERSON] фактично, але незначний час, виконував обов'язки усиновлювача, оскільки рішення про усиновлення було прийнято 29.12.2015 року, а вже з квітня 2016 року сторони мешкали окремо. За вказаних обставин, суд не вбачає в скасуванні усиновлення порушення права дитини на гармонійний розвиток, якісне виховання, в оточенні близьких людей, спілкування яких характеризується наявністю почуттів любові, поваги, взаємного потягу, а стосунки є теплими та родинними. І оскільки згідно із ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, суд вбачає всі підстави для задоволення позову, оскільки, як випливає з наведеної норми сімейного законодавства, саме статус усиновлювача зобов'язує особу для створення умов сімейного виховання дитини. Аналогічні положення містяться в роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно з п. 13 яких усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON], підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок

Outcome: partial