Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та фактичне прийняття спадщини. 02 серпня 2016 року [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документа та фактичне прийняття спадщини. Позовну заяву обґрунтував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої зокрема входить право на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], право власності на який посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 29 травня 1997 року державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори. При вивчені свідоцтва про право на спадщину виявилось, що прізвище власника у правовстановлюючому документі - «[PERSON]», не відповідає прізвищу зазначеному у свідоцтві про смерть - «[PERSON]». Крім позивача, спадкоємцями першої черги є відповідачі, які подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Позивач звернувся в нотаріальну контру, де у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, оскільки він не звернувся в шестимісячний термін до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а доказів прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном не надав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала уточнену позовну заяву, просила позов [PERSON] задовольнити. На наступне судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнала повністю. На наступне судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], смерть якого була зареєстрована 14 лютого 2002 року Подільською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, актовий запис № 3. Після його смерті відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіт не склав, а тому позивач [PERSON] та відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали право на спадщину як спадкоємці першої черги. Відповідачами в шестимісячний термін після смерті [PERSON] подані до Веселинівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки, він в шестимісячний термін з заявою прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернувся та не надав доказів прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом». Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини». Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Оскільки позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності доказів фактичного вступу в управління спадковим майном у позивача виникла необхідність звернутись до суду з вимогою про встановлення факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Факт вступу в фактичне володіння спадковим майном підтверджується наявністю у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок, а саме: технічного паспорту на житловий будинок, свідоцтва про право на спадщину за законом; сплатою позивачем комунальних послуг. Крім того, свідок [PERSON], підтвердила факт проживання позивача в період шести місяців після смерті спадкодавця у спадковому житловому будинку. Таким чином, суд приходить до висновку, що дана позовна заява в частині встановлення факту фактичного прийняття спадщини є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, а факт вступу позивача в управління або володіння спадковим майном, встановленим. Крім того, судом встановлено, що 29 травня 1997 року державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Болгарчук О.Ф. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі на № 587, на ім'я - «[PERSON]». Право власності на зазначений житловий будинок зареєстроване Веселинівською філією МБТІ 15 липня 1997 року за реєстром № 1010 на ім'я - «[PERSON]» (рос. мовою). Однак в свідоцтві про смерть [NUMBER], виданому 14 лютого 2002 року Подільською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, спадкодавець зазначений як - [PERSON]. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали спадкової справи померлого [PERSON], зокрема: - копію паспорта громадянина України, виданого 07 серпня 2003 року Веселинівським РВ УМВС України на ім'я - «[PERSON]» (укр. мовою) та «[PERSON]» (рос. мовою); - копію свідоцтва про народження [PERSON], де в графі батько російською мовою зазначено - «[PERSON]»; - копію реєстраційного посвідчення до документа на право приватної власності, виданого 15 липня 1997 року Веселинівськогою філією МБТІ, на ім'я - «[PERSON]» (рос. мовою); - копію свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 травня 1997 року року державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Болгарчук О.Ф. на ім'я - «[PERSON]»; - копію технічного паспорта на житловий будинок, розташований в смт. Веселинове Миколаївської області, виданого на ім'я - «[PERSON]» (рос. мовою); - копію свідоцтва про народження [PERSON], де в графі батько за значений - [PERSON]; - копією державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER] виданого на ім'я - [PERSON], суд встановив наявність неточностей (помилок), що були допущені в написанні прізвища спадкодавця, зокрема в документах, що підтверджують право власності на спадковий житловий будинок. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясування обставин справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документа є доведеним, а заява підлягає задоволенню. Згідно п. 2. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 рокусправи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. На підставі викладеного,

Outcome: approved