Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

10 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право забудовника замість батька [PERSON], померлого [INFO], з правом проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 58,30 кв.м., житловою площею 41,80 кв.м., службових будівель і споруд - літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «Б», «В», погрібу літ. «Д», убиральні літ. «Е», літнього душу літ. «Ж», огорожі № 1, колонки № 2, хвіртки № 3 по [ADDRESS]. 27 січня 2014 року до канцелярії суду позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 58,30 кв. м., житловою площею 41,80 кв. м., службових будівель і споруд - літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «Б», «В», погрібу літ. «Д», убиральні літ. «Е», літнього душу літ. «Ж», огорожі № 1, колонки № 2, хвіртки № 3 про [ADDRESS], після померлого [INFO] батька [PERSON]. На обґрунтування позову зазначив, що після смерті батька залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У 1967 році на вказаній земельній ділянці було збудовано житловий будинок. На випадок смерті батько залишив заповіт, яким все свої майно заповідав позивачу. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про оформлення свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с . 38). Представник Зміївської міської ради Харківської області Борко А.С. в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, проти уточнених позовних вимог не заперечує (а.с. 33, 34 ). Представник третьої особи Зміївської державної нотаріальної контори у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справу повідомлений належним чином (а.с. 36) Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши кожен доказ окремо та в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області (а.с. 11) Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 0.0751 га, кадастровий № 6321710100:02:005:0031 з цільовим призначенням - будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS], що належала померлому на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку Серії ХР № 025293 виданого 15.11.2005 року Зміївським районним відділом земельних ресурсів, який зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010569100150 (а.с. 19) Згідно довідки, виданої КП «Зміївське БТІ» за № 3114 від 07.11.2013 року, на вказаній земельній ділянці у 1967 році збудований житловий будинок. Будівництво розпочато на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою, посвідчений Зміївської ДНК 27.06.1960 р. р-р № 1392 (а.с. 14) З копії технічного паспорту вбачається, що вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 58,30 кв. м., житловою площею 41,80 кв. м., службових будівель і споруд - літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «Б», «В», погрібу літ. «Д», убиральні літ. «Е», літнього душу літ. «Ж», огорожі № 1, колонки № 2, хвіртки № 3, та зареєстроване на ім.»я [PERSON] (а.с. 15-18) За час свого життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчено Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області 06.10.2004 року та зареєстровано в реєстрі за № 1-2423, відповідно до якого заповідав все належне йому майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, та на що він за законом матиме право, - сину [PERSON] (а.с. 20). Із листа державного нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори Головіної Л.А. від 10.12.2013 року за № 1926/02-14 вбачається, що 19 листопада 2013 року до нотаріальної контори звернувся з заявою [PERSON] з питання оформлення свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] батька [PERSON]. Роз»яснино, що право власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку не зареєстровано за спадкодавцем, тому неможливо оформити спадщину у нотаріальному порядку, та рекомендовано звернутися до суду у разі відсутності будь-якого документу, необхідного для вчинення нотаріальних дій (а.с. 13) Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - ст. 1216 ЦК України. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст. 1217 ЦК України. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті - ст. 1218 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово - ч. 1 ст. 1258 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї - ч.І та ч. З ст. 1268 ЦК України. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини -ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - ч.І ст. 1270 ЦК України. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її - ч. 1 ст. 1272 ЦК України. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини - ч. 1 ст. 1273 ЦК України. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від спадкодавця до спадкоємців. Відповідно до п.п. 10) п. 27 Постанови КМУ № 703 від 22.06.2011р. документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З огляду на те, що на час смерті [PERSON], будинок А-1» загальною площею 58,30 кв.м., житловою площею 41,80 кв.м., службових будівель і споруд - літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «Б», «В», погрібу літ. «Д», убиральні літ. «Е», літнього душу літ. «Ж», огорожі № 1, колонки № 2, хвіртки № 3 по [ADDRESS] був побудований, та зареєстрований 03 травня 1971 року за № 24-3007 у Харківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на ім.»я спадкодавця, то суд дійшов висновку про входження до спадкової маси вказаного б»єкту нерухомості. Та як наслідок, визнання за позивачем права власності на вказаний будинок у порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved