Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

11.02.2014 р. позивач звернувся в суд з указаним позовом до відповідачів з таким обґрунтуванням вимог. Позивач у 2001 р. придбав у ТОВ «Міжгір'я-сервіс» 2/3 частини будинку побуту загальною площею 317,63 кв.м. Того ж року уклав договір оренди земельної ділянки для обслуговування придбаної частини об'єкту нерухомого майна площею 0,0223 га. 18.04.2002 р. згідно рішення виконкому Міжгірської селищної ради № 22 йому надано дозвіл на будівництво гаража на місці розміщення тимчасових господарських споруд. 02.09.2003 р. позивач отримав дозвіл на виконання будівельних робіт щодо будівництва гаража. Гараж збудовано бригадою приватного підприємця [PERSON] У 2013 р. позивач звернувся в Міжгірську селищну раду з метою оформити право власності на збудований гараж, однак йому повідомили, що на цей об'єкт оформлено право власності за відповідачкою згідно з оскаржуваним рішенням виконкому і свідоцтвом. На звернення в Міжгірський РВ УМВС позивачу повідомили про відсутність ознак кримінальних правопорушень і рекомендовано звернутись до суду. Позивач вважає оформлення права власності за відповідачкою незаконним, оскільки вона не має жодних дозвільних документів, що підтверджують її право на гараж. Відповідачка [PERSON] позов заперечила повністю, а позицію обґрунтувала таким. Раніше вона працювала в районному будинку побуту в смт.Міжгір'ї, який ліквідовано. У грудні 2012 р. вона одержала в дар від [PERSON] (матері позивача) частку в будівлі по [ADDRESS]. У грудні 2012 р. вона подала заяву в Міжгірську селищну раду і виготовила інвентарну справу на гараж-склад, що знаходиться біля будинку [ADDRESS], які раніше використовувались під господарські будівлі. Відповідачка вважає, що позивач одержав дозвіл на будівництво гаража на земельній ділянці, що знаходиться поряд, тобто позивач претендує на інший об'єкт нерухомого майна. Відповідачка також повідомила, що інвентарна справа виготовлялась в її присутності, однак працівник органу БТІ внутрішні приміщення не обстежував, пояснивши, що має відомості про площу. Представник відповідача з Міжгірської селищної ради позов заперечив повністю і пояснив, що за [PERSON] оформлено право власності на гараж-склад за вказаною адресою на підставі поданої нею заяви і виготовленої на її замовлення інвентарної справи. Інших документів [PERSON] не подавала. Представник відповідача також повідомив, що позивачу в 2001 р. надавалась в оренду земельна ділянка площею 223 кв. м для обслуговування придбаної частки розміром 2/3 частки в будинку побуту на строк п'ять років. У 2002 р. позивачу було надано дозвіл на будівництво гаражу на цій ділянці, на місці розміщення тимчасових господарських споруд. Однак позивач збудований об'єкт в експлуатацію не ввів, а про оформлення права власності на гараж звернувся в селищну раду тільки в 2013 р. На той час право власності на гараж-склад оформлено відповідачкою [PERSON] Третя особа без самостійних вимог КП «Міжгірське БТІ» подало в суд відомості про те, що станом на 01.01.2013 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю -гараж [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Міжгірською селищною радою згідно рішення виконкому № 73 від 27.12.2012 року. Оцінивши позиції сторін, їх доводи, подані в справу докази, пояснення представника відділу містобудування архітектури і регіонального розвитку Міжгірської РДА, суд дійшов такого висновку. Судом установлено наступні обставини, які не оспорюються. Позивач є власником 2/3 частин будівлі [ADDRESS] на підставі договору - купівлі продажу, укладеного ним і ТзОВ «Міжгір'я-сервіс» від 12.02.2001 р. , посвідченого нотаріально в Міжгірській держнотконторі за реєстровим № 183. Згідно рішення Міжгірської селищної ради від 26.06.2001 р. позивач уклав договір оренди земельної ділянки площею 0,0223 га на 5 років для обслуговування вказаного вище об'єкту нерухомого майна. Рішенням цієї ж ради № 22 від 29.03.2007 р. строк дії вказаного договору оренди продовжено на 5 років. Згідно рішення № 22 від 18.04.2002 р. виконкому Міжгірської селищної ради позивачу надано дозвіл на будівництво гаража на місці розташованих тимчасових господарських споруд по [ADDRESS]. 02.09.2003 р. відділ містобудування та архітектури Міжгірської РДА видав позивачу дозвіл на виконання будівельних робіт № 64 згідно виготовленого будівельного паспорта площею забудови 27,04 кв.м у виді гаража з мансардною кімнатою загальною площею 45,09 кв.м. Позивач об'єкт вказаного будівництва станом на час розгляду справи в експлуатацію не ввів і право власності на це нерухоме майно не оформив. З пояснень сторін, показів свідка - приватного підприємця [PERSON] видно, що позивач на місці господарських споруд, що обслуговували колишній будинок побуту збудував гараж, кладову кімнату, що з'єднані спільним фундаментом і стінами під одним дахом і господарським приміщенням типу складське. 27.12.2012 р. [PERSON] звернулась із заявою в Міжгірську селищну раду про оформлення права власності на нежитлову будівлю в [ADDRESS] замовивши виготовлення в КП «Міжгірське БТІ» інвентарної справи на приміщення у виді гараж-склад з зазначенням внутрішньої площі 71,24 кв.м без опису приміщень. Згідно рішення виконкому Міжгірської селищної ради № 73 від 27.12.2012 р. за [PERSON] оформлено право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна як нежитлову будівлю. 31.12.2012 р. право власності про це зареєстровано в КП «Міжгірське БТІ» з видачею свідоцтва САС № 037627 від 27.12.2012 р. [PERSON] визнала, що не здійснювала будівництво цієї нежитлової будівлі. Суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з таких підстав і мотивів. Згідно з ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК України передбачено набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва, зокрема: на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), яке виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності випливає з моменту його прийняття до експлуатації. Ст.. 182 ЦК України передбачено державну реєстрацію прав на нерухомість. Згідно наказу МЮ України № 7/5 від 07.02.2002 р., яким затверджено Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (чинного на час винесення оскаржуваного рішення виконкому Міжгірської селищної ради) державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п. 1.2). Цих вимог закону відповідач Міжгірська селищна рада не дотрималась. Зокрема, приймаючи рішення виконкому № 73 від 27.12.2012 р. селищна рада зіслалась на постанову КМУ № 461 від 13.04.2011 р. « Про питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів». Натомість [PERSON] не створювала об'єкт нерухомого майна, не одержувала дозвіл на будівництво, не одержувала земельні ділянки під це будівництво і не подала жодного документу про право користування цим майном. Орган місцевого самоврядування оформивши право власності на гараж-склад за [PERSON] не перевірив чи не зачіпає це інтереси інших осіб. У справі встановлено, об'єктом нерухомого майна у виді гаража володіє позивач, який створив це майно на підставах (дозволах), передбачених законом. Інвентарна справа ( виготовлена відповідачкою) без огляду і опису внутрішніх площ. Отже, право власності на гараж-склад по [ADDRESS] набуто і зареєстровано з порушенням вимог закону і без врахування прав та інтересів позивача. Ці права та інтереси підлягають захисту згідно з ст. ст. 16, 386, 393 ч. 1 ЦК України. Судові витрати у виді судового збору з врахуванням двох немайнових вимог підлягають покладенню на відповідачів солідарно, а саме: сплачений судовий збір позивачем за подання позову в сумі 243,60 грн. слід стягнути в користь позивача, а суму 243,60 грн. - в користь держави, - згідно з вимогами закону «Про судовий збір» і ст.. 88 ЦПК України

Outcome: approved