Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

11.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом проти Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод поліграфічних машин» (далі - ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин», відповідач) про стягнення компенсації за несвоєчасну виплачену заробітну плату, затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював у ВАТ «Поліграфмаш» з 22.01.1979 року по 12.01.2004 року. Звільнений з роботи за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. За період його роботи у ВАТ «Поліграфмаш» виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 54 926,39 грн., яка була виплачена йому лише в квітні 2015 року (т.1. а.с. 1-2). Вважає, що відповідно Закону України «Про компенсацію громадянам збитку частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати від 21.02.2001 року №159 сума індексації за період з лютого 2004 року по квітень 2015 року складає 141 007,57 грн. Також, підприємство не надало йому довідку про заробітну плату за період його роботи для нарахування розміру пенсії. Його заяви на адресу ВАТ «Поліграфмаш», прокуратуру в Малиновському районі м. Одеси про надання довідки залишились без уваги, чим грубо порушили його права на достойну пенсію, у зв'язку з чим йому була нанесена моральна шкода. Крім того, 11.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом проти ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплачену заробітну плату, затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в квітні 2015 року відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси №2-596/10 від 12.07.2010 року та на підставі виконавчого листа від 28.03.2011 року йому була сплачена заборгованість по заробітній платі з січня 2004 року (т.2. а.с. 1-2). Нарахована і зазначена заборгованість по заробітній платі згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси №2-596/2010 від 12.07.2010 року була стягнута із відповідача через 136 місяців. Відповідно до зроблених ним підрахунків за період часу з лютого 2004 року по травень 2015 року сума заборгованості становить 136 міс.*594 грн. = 80784 грн. і індексація на розраховану суму складає 78464,93 грн. Що разом становить 159248,93 грн. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводяться у день звільнення. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.02.2016 року позови було об'єднано в одне провадження (т.1. а.с. 197). Неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги [PERSON] остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь: - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати сумі 159 248,93 грн.; - компенсацію за несвоєчасну виплату заборгованості у сумі 131 105,19 грн.; - відшкодувати моральну шкоду в сумі 150000 грн. за нанесену йому моральну травму; - витрати на юридичні послуги 15000 грн., а всього стягнути з ВАТ «Поліграфмаш» 455 354,12 грн., витрати по сплаті судового збору стягнути на користь держави (т.2 а.с.121-122). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судових засіданнях підтримали уточненні вимоги та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та надали суду письмові заперечення (т.1 а.с.41-43, 102-103, т.2 а.с.96-97). Просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Зазначили, що позивач ґрунтує свої вимоги на ому, що сума, належна йому згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2010 року була йому виплачена лише у квітні 2015 року. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору, про розмір належних сум - спір вирішується органом, який визначає розмір відшкодування під час затримки розрахунку. У зв'язку з чим було винесено рішення Малиновським районним судом м. Одеси 12.07.2010 року. Після ухвалення рішення суду, та звернення його до виконання відносини щодо виплати присудженої судом суми регулюються Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, строк виконання судового рішення про стягнення коштів з боржника на користь стягувача встановлений законом, та виконання його по суті покладено на Державну виконавчу службу. Законодавство встановлює, що судове рішення повинно бути виконано Державною виконавчою службою, у термін та спосіб, встановлений законом. Державна виконавча служба здійснює розшук майна чи коштів боржника, списання суми стягнення з його поточних рахунків, та перерахування боржникові стягнутої на його користь суми. Крім того, стягував повинен самостійно, або через представника, звернути рішення суду до виконання та за власною ініціативою повинен отримати стягнуті з боржника кошти від Державної виконавчої служби. Будь-який інший порядок виконання судового рішення не існує. Тому вважає, що претензії до відповідача про затримку виконання судового рішення є безпідставними, адже він, у рамках своїх процесуальних прав та повноважень не може впливати на виконання встановлених законом дій Державною виконавчою службою. ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» сумлінно повідомляло Державну виконавчу службу про наявність грошей на рахунку підприємства, та пропонувало зняти з рахунку суму стягнення, щоб розблокувати рахунки підприємства, заарештовані, для виконання рішення суду на користь позивача, на весь час виконання вказаного рішення, починаючи із 2011 року. Представника третьої особи Скрябіна А.Я. в судових засіданнях проти задоволення позову не заперечувала. Зазначила, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2010 року було виконано лише у квітні 2015 року з причин відсутності грошових коштів на рахунках відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював у ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» з 22.01.1979 року по 01.12.2004 рік, що підтверджується копією трудової книжки (т.1 а.с.8-16). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2010 року позовні вимоги [PERSON] про встановлення неправильності нарахування заробітної плати, про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди задоволено частково та на користь [PERSON] з ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 54 926,39 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн. та витрати пов'язані з наданням юридичної допомоги в розмірі 500 грн. (т.1 а.с. 56-60). 30.03.2011 року [PERSON] звернувся із завою до начальника державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції у м. Одесі з проханням прийняти на виконання виконавчого листа №2-596/10 від 28.03.2011 року виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» заборгованості по заробітній платі у розмірі 54926,39 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000 грн., витрат пов'язаних з наданням юридичної допомоги в розмірі 500 грн. (т. 1 а.с.123). 31.03.2011 року постановою №В-6/525 від 01.04.2011 року головним державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіною А.Я. розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа №2-596, який видав Малиновський районний суд м. Одеси 28.03.2011 року та відкрито провадження (т.1 а.с.125). 07.04.2011 року постановою головного державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіною А.Я. стягнуто з ВАТ «Поліграфмаш» виконавчий збір у розмірі 5 942,64 грн., у зв'язку з тим, що боржник у наданий строк не виконав в добровільному порядку виконавчий лист №2-596 (т.1а.с.127) Постановою головного державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіною А.Я. від 07.04.2011 року виконавчі провадження В-6/172 та В-6/525 об'єднано в одне виконавче провадження В-6/172 та встановлено загальну суму боргу 64 526,39 грн. (т.1 а.с.128). Постановою головного державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіною А.Я. від 10.02.2011 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2010 року накладено арешт на грошові кошти, які належать ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на користь Одеського територіального управління державної комісії з цінних паперів та фондового ринку. (т.1 а.с.130). З розпорядження В-6/172 від 22.06.2011 року та довідки 6/172 виданих державним виконавцем Скрябіною А.Я. вбачається, що згідно платіжного доручення 01.07.2011 р. грошові кошти в сумі 5093,27 грн., які надійшли 08.06.2011 року від ВАТ «Поліграфмаш» перерахувати на користь [PERSON] як заборгованість по заробітній платі на новий рахунок (т.1 а.с. 142, 143). Як вбачається з листа директора філії ПАТ «АК Промінвестбанк» Омельченко А.І. (т.1 а.с.145) платіжна вимога №В-6/172 від 01.06.2011 року була повернута у сумі 65389,03 згідно п.5.10,10.9 Інструкції НБУ №22 від 21.01.2004 року, у зв'язку з арештом грошових коштів на поточному рахунку [NUMBER] на підставі постанови б/н від 08.04.2011 року виданої відповідно до листа №2-596 Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення з ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на користь [PERSON] 22.06.2011 року головним державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіною А.Я. було складено акт опису й арешту майна, яке належить ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» (т.1 а.с.147-148). На підставі постанови головного державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіної А.Я. від 22.07.2011 року (т.1 а.с. 149) було проведено незалежну оцінку описаного та арештованого рухомого майна відповідно акту опису та арешту майна від 22.06.2011 року, яке належить ВАТ «Поліграфмаш», про що складено звіт (т.1 а.с.150151), згідно якого вартість майна складає 155570,53 грн. 07.04.2010 року головним державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіною А.Я. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №172 про стягнення з ВАТ «Поліграфмаш» на користь юридичних та фізичних осіб суми боргу, через перебування на виконанні значної кількості виконавчих проваджень відносно одного боржника, а саме: ВАТ «Поліграфмаш» встановлено черговість задоволення вимог стягувачів, відповідно до якої вимоги працівників, пов'язані з трудовими правовідносинами в/л 2-596 виданий 28.03.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми в розмірі 59426,39 грн. на користь [PERSON] є третіми в черзі (т.1 а.с.154) 11.11.2011 року начальником другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ Калашнікова Р.В. було подано заявку на реалізацію арештованого майна ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин», за рахунок якого погасити вимоги ОТУ державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, та [PERSON] у розмірі 65419,03 грн. (т.1 а.с.155). Як вбачається з листа головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ Скрябіною А.Я. від 16.12.11 року аукціон з реалізації арештованого майна був призначений на 13.12.2011 року визнано таким, що не відбувся (т.1 а.с.158), у зв'язку з чим на підставі ч.5 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Скрябіною А.Я. було складено акт переоцінки арештованого майна, вартість якого стала дорівнювати 154014,83 грн. (т.1, а.с.159) Листом головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ Скрябіною А.Я. від 16.03.12 року аукціон з реалізації арештованого майна був призначений на 12.01.2012 року визнано таким, що не відбувся (т.1, а.с.161), у зв'язку з чим на підставі ч.5 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Скрябіною А.Я. було складено акт переоцінки арештованого майна, вартість якого стала дорівнювати 152459,13 грн. (т.1 а.с.159). 17.05.2012 року головним державним виконавцем другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ Скрябіною А.Я. було направлено лист на ім'я [PERSON] з пропонуванням вирішити питання щодо залишення за собою непроданого майна (т.1 а.с.166). Постановою головного державного виконавця Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ Скрябіною А.Я. від 22.06.2012 року виконавчий документ № 2-596 Малиновського районного суду м. Одеси було повернуто [PERSON], у зв'язку з тим, що на лист про вирішення питання щодо залишення за собою непроданого майна від 17.05.2012 року, [PERSON] відповіді не надав (т.1 а.с.168) Відповідно довідки від 28.01.2014 року про рух грошових коштів за період з 15.10.2012 року по 27.01.2014 року по поточному рахунку №26009619950195 відкритого на ім'я ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» в обласному відділенні ПАТ «Промінвестбанк» в м. Одеса вбачається, що 14.06.2013 року ВАТ «Одеський завод Поліграфічних машин» було перераховано 41747,08 грн. на користь [PERSON] (т.1 а.с.47). Як вбачається з листа голови правління ВАТ «Поліграфмаш» [PERSON] від 04.03.2015 року на ім'я начальника другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ Калашнікова Р.В., він повідомляє, що на р/р ВАТ в банку «Фінанси та Кредит» знаходиться сума 66 551,04 грн., тому він просить виставити платіжну вимогу та списати суму заборгованості, закрити виконавче провадження, а також розблокувати р/р підприємства та зняти арешт з майна ВАТ «Поліграфмаш» (т.1 а.с.44). 23.03.2015 року [PERSON] звернувся до начальника Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ із заявою про прийняття на виконання дублікату виконавчого листа №2-596/2010 року виданого 23.03.2015 року про стягнення з ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» 59426,39 грн. (т.1 а.с.113) Постановою головного державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіної А.Я. від 23.03.2015 року було відкрито провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-596/2010 року виданого 23.03.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 59426,39 грн. та запропоновано боржнику добровільно виконати вимоги до 30.03.2015 року (т.1 а.с.115). Крім того, 30.03.2015 року головним державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіною А.Я. було винесено постанови про стягнення з ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» виконавчого збору у розмірі 5942,64 грн. та (т.1 а.с.116) та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 50,00 грн. (т.1 а.с.117). У зв'язку з чим було направлено платіжну вимогу №В-6/755/15 в банк платника за адресою Філія ОРУ «АТ «Банк Фінанси та Кредит» м. Одеса (т.1 а.с.118) та головним державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіною А.Я. видано розпорядження №46986736/в6/755, з якого вбачається, що грошові кошти в сумі 65419,03 грн., що надійшли 03.04.2015 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-596/10, який видав Малиновський районний суд м. Одеси 23.03.2015 року необхідно перерахувати 59426,39 грн. на користь [PERSON] як грошову суму та 5942,64 грн. виконавчого збору на рахунок ГУДКСУ в Одеській області (т.1 а.с.119). 08.04.2015 року головним державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіною А.Я. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-596/2010 виданого 23.03.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на користь [PERSON] грошової суми в розмірі 59426,39 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні наполягав на стягненні з відповідача суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 159 248,93 грн., відшкодувати моральну шкоду завдану в наслідок затримки виплати заробітної плати та компенсацію за несвоєчасну виплату заборгованості у сумі 131 105,19 грн., оскільки рішення суду від 12.07.2010 року було виконано у повному обсязі лише в квітні 2015 року. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ; ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі за фактично виконану роботу стягнута з ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на користь [PERSON] лише 06.04.2015 року на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2010 року, що також визнано сторонами у судовому засіданні. Кількість місяців за весь час затримки розрахунку з 12 січня 2004 року по 06 квітень 2015 року становить 135 місяців. Середньомісячна заробітна плата позивача складає 594 грн. Розмір середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку становить 80190 гривень (135 міс.*594 грн.). Питання проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати регулювалося ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (в редакції від 16 січня 2003 року) та Порядком № 159 (зі змінами і доповненнями від 9 серпня 2001 року та 31 березня 2003 року). Дія зазначених нормативних актів поширювалася на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовувалася у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосувалася усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Згідно пунктів 1, 2 та 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 (із змінами і доповненнями, внесенимипостановами Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2001 року N 958, від 31 березня 2003 року N 430, від 25 січня 2012 року N 35), сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Визначаючи розмір даної компенсації, суд враховує розрахунок наданий позивачем (т.2, а.с. 118-120) та приходить до висновку, що в межах позовних вимог компенсація втрати частини заробітної плати підлягає стягненню з відповідача у сумі 131105,19 грн. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу відшкодувати моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. З огляду на це, суд вважає, що позивачу завдано моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначив на необхідність застосування до виниклих правовідносин ЗУ «Про виконавче провадження» в частині відповідальності ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» за не виконання рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі, однак як вбачається з ст.. 89 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідальність боржника передбачено за невиконання рішення суду у трудових спорах немайнового характеру, а тому цей Закон не може бути застосовано до спірних правовідносин, так як позовні вимоги позивача є майновими. Разом з цим, представники ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин», у судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав того, що позивач пропустив передбачений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору без поважних причин та просили відмовити у задоволенні позову. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Згідно позиції Конституційного Суду України, - кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги абзац 11 п.п 2.2 рішення КСУ від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013. Рішенням Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22.02.2012 по справі № 1-5/2012 зазначається, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У пункті 25 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченоїст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав. Таким чином, до відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП, застосовується тримісячний строк звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору, що визначений ст. 233 КЗпП України. Сторони у судовому засіданні визнали, що ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» у примусовому порядку лише 06.04.2015 року повністю перераховано [PERSON] заборгованість по заробітній платі. Згідно постанови, винесеної 08.04.2015 року головним державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скрябіною А.Я. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-596/2010 виданого 23.03.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на користь [PERSON] грошової суми в розмірі 59426,39 грн. було закінчено. Таким чином, судом установлено, що остаточний розрахунок із позивачем відповідач провів 06.04.2015 року, а до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди [PERSON] звернувся лише 11.08.2015 року, тобто більше як через чотири місяці після проведення з ним повного розрахунку. Наведене свідчить про пропуск позивачем установленого законом тримісячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору та є самостійною підставою для відмови позивачу у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди (його основної та похідної позовних вимог). Поважних причин недотримання цього строку [PERSON] суду не навів та про його поновлення суд не просив. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати підлягає стягненню з відповідача у сумі 131 105,19 грн. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачем суду, крім договору №04-08/15 про надання правової допомоги від 16.08.2015 року, в якому не зазначено розмір оплати за юридичні послуги, не надано інших доказів того, що він сплатив саме 5000 грн. та 10000 грн. за надані йому юридичні послуги, тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають. Як встановлено ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як роз'яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). Таким чином з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1311,05 грн.

Outcome: partial