Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

10 червня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06 вересня 2014 року. В даному шлюбі прожили близько 7 років, проте спільно майже не проживали, оскільки відповідач проживав та проживає в м. Шепетівка, де має власну справу, а вона проживає та працює в м. Києві. Такі відносини призвели до того, що вони перестали вести спільний побут, бюджет, перестали мати спільні інтереси та цілі, внаслідок чого почали виникати суперечки, які призвели до втрати взаєморозуміння. Оскільки втратили почуття поваги та любові, подружніх стосунків не підтримують, шлюб носить формальний характер, тому вважає, що збереження шлюбу неможливе та просить суд його розірвати. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено судове засідання на 10 год. 30 хв. 19 липня 2021 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, у порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила строк на примирення не надавати та шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позов визнав, строку на примирення просив не надавати та шлюб розірвати. У зв`язку з неявкою учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши думки учасників справи, викладенні у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в суді, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 06 вересня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис за №292. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім`єю, відсутність спільного побуту на протязі тривалого часу суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що підстав для збереження сім`ї не вбачається і шлюб необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Отже, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вважає за необхідне 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову повернути позивачу з державного бюджету, а 50 відсотків стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved