Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

11.01.2018 позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просить скасувати усиновлення ним неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.12.2007 вони з відповідачкою уклали шлюб, який було розірвано 25.10.2017 за рішенням суду. Від шлюбу вони мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] . За рішенням суду від 18.05.2011 позивач усиновив сина відповідачки - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідачка із дітьми переїхала від позивача у інше місце проживання та повідомила [PERSON] , що відповідач не є його рідним батьком. Вважає, що діями [PERSON] та усиновленого [PERSON] він позбавлений можливості здійснювати батьківські права відносно [PERSON] , окрім обов`язку сплати аліментів. [PERSON] припинив спілкування з позивачем, повністю його ігнорує, зустрічей уникає, застосовує нецензурну лайку відносно останнього, посилається на те, що [PERSON] не є його батьком. Тому, посилаючись на те, що між ним та дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим їх спілкування, позивач звернувся із даним позовом до суду. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 26.01.2018, якою її було залишено без руху, 14.02.2018 суддею Беркутою Л.Г. було відкрито провадження у справі. Розгляд справи не було завершено у зв`язку зі звільненням головуючого судді у відставку 27.03.2018. 02.05.2018 справу прийнято до провадження суддею Горульком О.М., однак розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.09.2018. У зв`язку з відсутністю у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи між суддями було неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 16.10.2018. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 13.02.2019 справу передано на розгляд новому складу суду із головуючою Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). 05.03.2019 суддею Лизенко І.В. справу прийнято до розгляду, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляю самостійних вимог щодо предмета спору Сухорабівську сільську раду Решетилівського району Полтавської області, як орган опіки та піклування, повторно розпочато розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 03.07.2019 позивачем надано до суду заяву про уточнення підстав позову, якою продубльовано текст позовної заяви (а.с.83-86). Ухвалою від 27.09.2019 відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачкою. 27.09.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Суд зазначає, що розгляд справи відбувся у відкритому засіданні, оскільки таємницю усиновлення розкрито, і сторони не порушували питання про проведення розгляду у закритому судовому засіданні за недоцільністю. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що у 2007 він познайомився із відповідачкою, на той час вона вже мала сина - [PERSON] , якому було на той час було 1,5 роки. Після того, як сторони уклали шлюб, він усиновив [PERSON] . Вони з відповідачкою домовились не говорити сину про те, що позивач не є його рідним батьком. У шлюбі у них народилась спільна дочка - [PERSON] . У липні 2017 вони з відповідачкою розійшлись та живуть окремо. Після розлучення дружина повідомила [PERSON] , якому вже було 13 років, що його було усиновлено позивачем, після чого спілкування з сином не склалося та вони не спілкуються вже два роки. Зараз до нього приходить тільки дочка [PERSON] . Він з відповідачкою та дітьми живуть в одному селі. Пояснив, що якось дзвонив сину, але той не захотів спілкуватись. Також повідомив суду, що усиновити [PERSON] його умовила відповідачка та його мати, але відповідальність він розумів та ставився до нього, як до рідного сина. Хоча вони живуть у одному селі, але у школу до сина він не приходив, до служби у справах дітей з приводу того, що йому чинять перешкоди у спілкуванні, не звертався. Зазначає, що бажання спілкуватись із сином у нього було, але контакту з ним немає. Налагодити стосунки з сином він не намагався, подзвонив декілька разів і все. Спочатку, після розлучення діти приїздити до нього, але після того, як він накричав на сина, той пішов до матері та сказав, що там йому краще. За що саме він накричав на сина він не пам`ятає, але з дому він його не виганяв. Вказує на те, що після того, як син дізнався про усиновлення, його ставлення змінилось у гіршу сторону. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити на підставах, викладених у позові. Наголошував на тому, що між позивачем та [PERSON] незалежно від волі усиновлювача склалися стосунки, які роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Відповідачка спровокувала несприятливі стосунки між ними, повідомила дитині таємницю усиновлення. [PERSON] нехтує батьком, не сприймає його як батька, що унеможливлює виховання дитини. Відповідачка у судовому засіданні повідомила, що визнає позов, так як син ображений на батька і хоче скасування усиновлення. У листопаді 2006 познайомилась із позивачем та 30.01.2007 вона з півторарічним сином [PERSON] переїхала до позивача. У грудні 2007 року вони зареєстрували шлюб. Вона запропонувала позивачеві усиновити [PERSON] , але останній сам розумів важливість усиновлення та сам прийняв це рішення, про що казав у суді. У липні 2017 року вона пішла від відповідача, бо жити було неможливо. З липня 2017 по 04.10.2017 вона проживала у своєї матері. Діти були у батька, але пізніше вона їх забрала. У серпні 2017 року син спитав її про усиновлення, вона сказала, що це неправда. Після чого вона зателефонувала позивачу та повідомила, що у школі сину розповіли про усиновлення та з ним треба поговорити, однак позивач сину так нічого і не сказав. Пізніше на питання сина вона повідомила йому правду. [PERSON] ходив до батька, але відношення до нього вже було інше, не таке, як до [PERSON] . Позивач попросив [PERSON] , щоб той приніс йому з дому якісь документи, золото. Після того, як [PERSON] відмовився, сказав, щоб більше він не приходив до нього. Позивач ні разу не дзвонив, щоб поспілкуватись із сином. Два роки позивач не спілкується з [PERSON] . Спочатку, [PERSON] ображався, що батько вигнав його з дому, але хотів спілкуватись із ним та був готовий примиритися, якщо батько виявить ініціативу. Зараз [PERSON] не бажає з ним спілкуватися та казав, що йому такий батько не потрібен. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області в особі служби у справах дітей, заперечувала проти задоволення позову та вказала, що згідно висновку органу опіки та піклування скасування усиновлення є недоцільним. Вважає, що дитина страждає, оскільки не отримала від батька підтримки, коли дізналася про усиновлення. Обоє батьків діяли лише у своїх інтересах та не підтримували дитину. Позивач не мав бажання бути батьком, він не вчиняв дій щодо виконання своїх батьківських обов`язків. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, Сухорабівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області як органу опіки та піклування, явку свого представника у судове засідання не забезпечив. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. До суду надав заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с.151). Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 04.12.2007 по 25.10.2017 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.10.2017 у справі № 546/708/17 (а.с.10,12). Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про встановлення змін у зв`язку з усиновленням від 25.06.2014, копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про згоду на усиновлення та копії свідоцтва про народження [PERSON] , виданого 06.06.2011 повторно, вбачається, що на підставі рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.05.2011 у справі № 2-о-34/11 про усиновлення, позивач усиновив сина відповідачки - [PERSON] , [INFO] , до актового запису про народження було внесено зміни, а саме: у відомості про дитину - щодо зміни по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] » та у відомості про батька, де батьком дитини зазначено - « [PERSON] » замість « [PERSON] » (а.с.14-17). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 30.11.2017 у справі № 546/709/17 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 липня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.19-20). Своєю заявою, направленою на адресу Служби у справах дітей Решетилівської РДА, [PERSON] не заперечує проти скасування його усиновлення [PERSON] , посилаючись на те, що останній не спілкується із ним, не телефонує, придирається до нього, не запрошує до себе в гості, у зв`язку з чим [PERSON] ображений (а.с.105). З висновку Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, як органу опіки та піклування (а.с.106-107), наданого в порядку ч. 5 ст. 19 СК України, вбачається, що розірвання шлюбу [PERSON] з матір`ю усиновленої дитини не є підставою для припинення спілкування усиновителя з дитиною, він після розлучення зобов`язаний турбуватися про дитину. За результатами бесіди з дитиною було встановлено, що між [PERSON] та дитиною склалися напружені стосунки. Хлопчик має образу на свого батька, тому що він не спілкується із ним, не телефонує, не запрошує у гості, не цікавиться його життям та здоров`ям. Дитина боляче реагує на те, що молодша сестра може вільно спілкуватися з батьком, а він позбавлений такої можливості, хоча має таке бажання. Відповідачка, за її словами, не чинить перешкод у спілкуванні дитини з батьком. До Комісії з питань захисту прав дитини при Решетилівській РДА [PERSON] не звертався із заявою стосовно участі у вихованні усиновленого, спілкуванні з ним. Тобто, фактично позивач жодним чином не намагався і не намагається змінити ситуацію та налагодити стосунки з усиновленим. Хлопчик дав згоду на скасування усиновлення, але ним керувала образа на батька. У зв`язку з наведеним орган опіки і піклування вважає недоцільним скасування усиновлення [PERSON] [PERSON] . Свідок [PERSON] , сусід позивача, у судовому засіданні повідомив, що дружить із позивачем з дитинства, з відповідачкою знайомі з того часу, як вони з позивачем одружились. Йому відомо, що сторони мають двох дітей, зараз проживають окремо. Знає, що [PERSON] позивач усиновив. Зараз до нього приходить тільки дочка - [PERSON], [PERSON] не з`являється. Після розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON] у будинку позивача не було. На сільській вечірці чув від [PERSON] у спілкуванні з його друзями нецензурну лайку на батька з приводу розлучення батьків. У селі всім відомо про усиновлення [PERSON] . Чи намагався позивач налагодити спілкування з сином, йому не відомо. Свідок [PERSON] , сусідка позивача по справі, яка перебуває у дружніх відносинах з батьками позивача, суду повідомила, що у сім`ї до відповідачки та до [PERSON] добре ставилися. Батьки позивача возили [PERSON] на лікування. До цього часу допомагають дочці [PERSON] . Позивач не хотів, щоб [PERSON] знав про усиновлення, ставився до нього, як до рідного. Чула від позивача, що [PERSON] не хоче спілкуватися та не вважає його батьком. Після розлучення позивач з [PERSON] не спілкується тому, що мати сказала, що він не рідний син позивача. У селі всі знають, що він усиновлений. Сама вона не чула, щоб [PERSON] лаявся на батька. Чи намагався позивач налагодити стосунки їй не відомо. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що стосунки із матір`ю у нього хороші. Із позивачем також були хороші стосунки, а потім між ними стався скандал і він більше до нього не приходив. З того часу до сьогоднішнього дня з ним не зустрічався. У школі йому казали про усиновлення, але він не вірив. Про те, що не є позивачеві рідним сином дізнався наприкінці літа 2017 року та у вересні 2017 року після конфлікту почав називати позивача вітчимом. Пояснив, що скандал стався через те, що батько сказав, що він нічого не робить. Батько його не виганяв, він сам пішов з його будинку. Не хотів бачити його після цього, а батько не намагався спілкуватися. Батько якось йому дзвонив, але спитав лише про справи сестри [PERSON] . Його справами навіть не поцікавився. Стосунки між ними були нормальними до цього скандалу. Зазначив, що образився на вітчима та не хоче з ним спілкуватися, інших причин не спілкуватися він не має. Якби батько намагався помиритися, мабуть, відмовився б. Вказав, що не заперечує проти скасування усиновлення. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч. 1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. За ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до положень ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Згідно ч. 1 та ч. 2 статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута), ратифікованої Законом України № 3017-VI від 15 лютого 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. У частині першій статті 238 СК України передбачено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. З аналізу даних норм права випливає, що предметом доказування при розгляді судом даної категорії справ є доведення того, що незалежно саме від волі усиновлювача між ним і дитиною склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. В обґрунтування позовних вимог про скасування усиновлення позивач посилається на те, що між ним і дитиною склалися, незалежно від його волі, стосунки, які роблять неможливими їхнє спілкування, проживання і виконання ним, як усиновлювачем, своїх батьківських обов`язків. Позивач зазначає, що такі стосунки склалися у зв`язку з тим, що з ініціативи дружини шлюб між ними було розірвано та вона з дітьми переїхала до іншого місця проживання у тому ж селі, а також те, що вона повідомила неповнолітньому [PERSON] про факт його усиновлення позивачем. Однак, як встановлено з пояснень неповнолітнього [PERSON] , сам факт того, що йому стало відомо про його усиновлення позивачем, не є підставою припинення спілкування між ними. Факт проживання дитини у іншому будинку із матір`ю у тому ж селі, де проживає позивач, жодним чином не перешкоджає позивачеві у виконанні його батьківських обов`язків щодо [PERSON] . Більше того, він продовжує виконання своїх батьківських обов`язків щодо спільної дитини сторін - [PERSON] , яка також проживає із матір`ю. Судом встановлено, що позивач та неповнолітній [PERSON] припинили спілкування між собою, що визнано сторонами та підтверджено свідками. Напружені стосунки між позивачем та [PERSON] стали наслідком сварки між ними, що викликало образу дитини на позивача. При цьому сам позивач у судовому засіданні повідомив, що не намагався налагодити стосунки із сином після конфлікту, не відвідував його ні у школі, ні удома, не запрошував до себе у гості, не цікавився його життям. Свідками також не підтверджено того, що позивач будь-яким чином намагався налагодити стосунки з дитиною. Дитина не бажає спілкуватися з позивачем через образу на нього, яка виникла після їхньої сварки, оскільки після цього батько із ним не спілкується; дзвонив, але тільки для того, щоб спитати, як справи у сестри, його життям не цікавився. Пояснення дитини про те, що якби батько, проявив ініціативу до примирення, то можливо він би і не примирився, також свідчать про образу на батька через відсутність ініціативи, тобто бажання до спілкування з боку батька, усвідомлюючи, що він не є його рідним сином. Таким чином, припинення спілкування позивача з усиновленою дитиною має місце через конфлікт між ними, а також, у тому числі, небажання батька налагоджувати стосунки із сином, у той період, коли останньому стало відомо про його усиновлення позивачем, тобто поведінка позивача також мала вплив на погіршення стосунків з дитиною і такі обставини відбулись не поза волею усиновлювача. Окрім того, суд зважає на те, що конфлікт між позивачем та дитиною стався у вересні 2017 року, а вже 11.01.2018 позивач звернувся до суду із позовом про скасування усиновлення. Це також свідчить про відсутність наміру позивача налагодити стосунки з сином та належним чином виконувати батьківські обов`язки. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено того, що саме незалежно від його волі, між ним, як усиновлювачем, і усиновленою дитиною склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Засвідчені секретарем Сухорабівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області письмові пояснення свідків [PERSON] ,[PERSON] , [PERSON] суд вважає недопустимими доказами, оскільки покази свідків досліджуються судом безпосередньо у судовому засіданні. У Декларації прав дитини (принцип 6) проголошено, що Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що скасування усиновлення [PERSON] суперечитиме інтересам дитини. При вирішенні спору суд вважає необхідним звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» від 20 травня 2010 року, яке набуло статусу остаточного рішення 20 серпня 2010 року. У цій справі Європейський суд з прав людини констатував порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що висновки національних судів, якими мотивувалося скасування усиновлення, не були підкріплені відповідними й достатніми підставами, які б виправдали таке втручання в сімейне життя заявника. Оцінюючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування обставин, встановлених статтею 238 СК України, а саме, що напружені стосунки між ним та дитиною виникли поза його волею, а тому відсутні підстави для скасування усиновлення.

Outcome: dismissed