overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

12.01.2017 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.10.2010 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит в розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.10.2016 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 19426,85 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 11.10.2010 року ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є позивач, і відповідач уклали договір, за яким банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 800,00 грн. зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 31.05.2016 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 465,65 грн.; по відсоткам за користування кредитом 13959,92грн.; по комісії 3600,00 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 901,28 грн. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 19426,85 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

12.01.2017 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 24.10.2013 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.10.2016 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 24104,20 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 24.10.2013 року сторони уклали договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1900,00 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 1845,61 грн.; по відсоткам за користування кредитом 17534,58 грн.; по комісії 3100,00 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1124,01 грн. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 24104,20 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

12.01.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд розірвати шлюб між ним та голота Л.В., зареєстрований 05.11.2011 року Саксаганським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 549. В обґрунтування предявлених вимог посилався на те, що від шлюбу з відповідачем у них є спільна малолітня дитина [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає з відповідачем. У зв'язку з тим, що сімейне життя між ним та [PERSON] не склалось у звязку з різними характерами, поглядами на життя, відсутністю взаєморозуміння, сторони проживають окремо спільного господарства не ведуть. Вважаючи, що примирення між подружжям неможливе, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, згідно поданої заяви просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в контексті ст..ст.74,76 ЦПК України вважається повідомленою належним чином, причини неявки суду не відомі. З урахуванням згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів в силу ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.11.2011 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис №549, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 205455 від 05.11.2011 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Як вказував позивач, що не спростовано жодними доказами з боку відповідача, дитина проживає з матірю [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.104, ч.2 ст.112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу між подружжям на майбутнє неможливе, оскільки це суперечитиме інтересам позивача, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити: шлюб, зареєстрований між сторонами 05.11.2011 року Саксаганським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис №549 розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

12.01.2017 року позивач [PERSON] звернулась в суд із вище означеним позовом до відповідача [PERSON], вказуючи на те, що вона є матірю малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є відповідач. На даний час позивач з відповідачем разом не проживають, останній у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей певного віку щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти стягнення з нього аліментів не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серії 1-КГ № 113022 від 04.02.2011 року, копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серії 1-КГ № 024513 від 16.05.2006 року їх батьком є відповідач [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Як слідує з матеріалів справи, сторони проживають окремо, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК, оскільки вимоги позивача задоволені повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

12.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2006 року. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину, яка проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги, просила стягнути на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх доходів відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, її представник [PERSON], надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ФП № 017322 (а.с.3) та мають одну неповнолітню дитину доньку [PERSON] [INFO]( а.с.4). Неповнолітня дитина проживає разом з матірю за адресою: вул. Матросова буд.215 м. Вознесенськ Миколаївської області, що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.5). Відповідно до ст. 180, ч 3 ст. 181 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та кошти на їх утримання присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Отже, оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що [PERSON], який є батьком неповнолітньої дитини зобовязаний до її утримання, тому вважає можливим визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. Виходячи з положень\~\~ст. 79 СК України\~\~ час з якого слід присудити аліменти\~\~визначається\~\~ з дня\~\~пред'явлення\~\~позову,\~\~тобто з\~\~12.01.2017\~року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. В силу ст. 80, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

12.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою зареєстрували шлюб 03.06.2000 року. Від шлюбу мають доньку Тетяну, [INFO]. Сімейні стосунки між ними припинені через відсутність взаєморозуміння. Відновлення сімейних відношень вважає неможливим, на примирення позивач не згоден. Просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала та не заперечила проти розірвання шлюбу. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.06.2000 року у виконавчому комітеті Петрівської Другої сільської ради Олександрівського району Донецької області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають доньку Тетяну, [INFO]. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.107 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали, справи суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні та позов підлягає задоволенню, тому що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

12.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, з вересня 2015 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде, який підтримала у судовому засіданні. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2012 року та є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки з вересня 2015 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде та мешкає окремо, сторони поновлювати сімейні відносини не бажають та відмовляються від надання судом строку для їх можливого примирення, а ступінь їх відчуженості, нерозуміння один одного є значним та призвів до стійкого розладу подружніх стосунків їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

12.01.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 21.11.2009 р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін є спільна дитина [PERSON], [INFO], яка проживає та з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу за спільною домовленістю сторін, дитина буде проживати з позивачкою. Сімейне життя у сторін не склалося з причини відсутності взаєморозуміння, взаємоповаги та згасання почуттів між ними. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Вони втратили почуття любові та розуміння і це є поважною причиною для розірвання шлюбу, оскільки позивач вважає, що подальше проживання разом та збереження шлюбу є неможливим і суперечить їхнім інтересам. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, на момент подачі позову між сторонами не має. У звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просила суд справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу змінити їй прізвище зі «Смішко» на дошлюбне «Устименко». Відповідач в судове засідання не з`явився, в своїй заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд справу розглянути в його відсутність. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 19.03.2009 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.11.2009 р. серії 1-ЖС№076070. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖС№1644883 від 21.04.2011 р. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Шлюбні стосунки припинено остаточно, збереження сім'ї неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому суд вважає за потрібне шлюб між сторонами розірвати, прізвище після розірвання шлюбу позивачці змінити прізвище на дошлюбне «Устименко», відповідачу прізвище залишити без змін, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

12.01.2017 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Посилалася на те, що 22.12.2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем та проживали однією сім'єю до липня 2016 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Питання щодо спільно нажитого майна не вирішене. Питання щодо стягнення аліментів на утримання сина вирішене. Причиною припинення шлюбних стосунків вказувала те, що вони втратили почуття кохання, тому просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивачка не з'явилася, в позовній заяві вказала про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 22.12.2012 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №180 (а.с.3). Від спільного життя мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с.4). Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що подружжям втрачено почуття любові та поваги один до одного, позивачка, згідно заяви, на позові наполягає, відповідач позов визнав, що свідчить про те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та відповідача, що має істотне значення. На підставі ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

12.01.2018 р. [PERSON] звернулась до Балтського районного суду Одеської області з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що під час їх шлюбних відносин з відповідачем у них [INFO] народилася донька [PERSON]. Сімейні стосунки між сторонами не склалися, тому вони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] працює водієм в Балтській ЦРЛ і отримує пристойну заробітну плату, тому позивач вважає, що він може і повинен утримувати її до досягнення донькою [PERSON] трьох років. З вищевказаних причин, позивач змушена звернутись до суду та просить стягувати з [PERSON] на її користь, щомісячно аліменти на її утримання в розмірі по 1/4 частині його заробітку (доходу), до досягнення донькою [PERSON] трьох років. Позивач в судове засідання не з'явилася, на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що змінює свої позовні вимоги, та просить стягнути на своє утримання з відповідача не 1/4 частину його заробітку (доходу), а 600 грн. щомісячно до досягнення донькою трьох років. (а.с.14) Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що змінені позовні вимоги [PERSON] визнає, та згоден платити на утримання дружини па 600 грн. щомісячно до досягнення донькою трьох років. (а.с.13) Ознайомившись з заявами сторін, дослідивши докази, що є у справі, суд вважає, що змінений позов підлягає задоволенню, оскільки згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні. Позивач потребує матеріальної допомоги, так як вона не працює, тому коштів для повноцінного утримання дитини не вистачає. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини на утримання чоловіком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Надання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині незалежно від цієї обставини. Доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу суду відповідачем надані не були. Проте судом встановлено, що відповідач добровільно не виконує свій обов'язок по утриманню дружини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 704.80 грн. Оскільки відповідач погоджується сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем, суд вважає, що позов належить задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved