Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

12.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить виселити останнього з житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею спірного будинку. На теперішній час в належному їй будинку з її дозволу, але без реєстрації, проживає її племінник. Вона неодноразово усно вимагала звільнити будинок, оскільки він необхідний їй для проживання разом із своєю родиною, вона має намір вселитися в нього зі своєю родиною, але не має такої можливості, оскільки відповідач будинок не звільняє. Так як Відповідач відмовляє їй володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. В судове засідання позивач не з»явилась. Надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав заяву, в якій також просив розглянути справу у його відсутності та визнав позов повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства у спосіб, визначений законом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Засадничим принципом у сфері захисту права власності є положення про те, що держава забезпечує рівний захист всіх суб'єктів права власності (ст.13 Конституції України) Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особо, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст. 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правові позиції Європейського Суду з прав людини , пункт 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно з п. 4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Відповідно до ч.3 ст.116 Житлового Кодексу, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею будинку № [ADDRESS] що підтверджується договором дарування, посвідченим 29.01.2001 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Соколовою С.О. за реєстраційним номером 129 та який було зареєстровано 19.06.2002 року у Балаклійському бюро технічної інвентаризації Харківської області за реєстровим № 60 (а.с.7). В даному будинку в теперішній час ніхто не зареєстрований. Як вбачається з повідомлення Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 12.06.2017 року, в ході розгляду заяви позивачки від 06.06.2017 року було встановлено, що за адресою [ADDRESS] мешкає [PERSON] В березні 2017 року позивач просила його виїхати з будинку, але до теперішнього часу він його не звільнив. Під час опитування [PERSON] пояснив, що звільнить домоволодіння до кінця червня 2017 року (а.с.14). Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для виселення відповідача із зазначеного домоволодіння без надання іншого постійного житла. Оскільки позов задоволено, а позивач звільнена від сплати судового збору, так як є інвалідом 2 групи, суд приходить до висновку про стягнення судового збору з відповідача на користь держави в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved