Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

12 березня 2021 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 жовтня 2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дітей, хоча являється військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , утриманців не має. Позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, в зв`язку з чим відповідач проживає окремо від позивачки та дітей. [PERSON] просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 19.03.2021 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.15). В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити в повному обсязі. Представник відповідача, адвокат Стахурлов І.І. заперечував проти розміру аліментів, які позивачка просить стягувати із відповідача на двох дітей, а саме 1/2 частину його заробітку (доходу). Зазначив, що відповідач не заперечує проти стягнення аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Суд, заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дітей, свідоцтвом про шлюб (а.с.4, 5,6). Відповідач [PERSON] , являється учасником бойових дій, проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] та отримує грошове забезпечення, що підтверджується довідкою військової частини, копією посвідчення учасника бойових дій. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст. 180, 181, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дітей, вимоги позивачки про стягнення аліментів ґрунтуються на законі і тому підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України якою встановлено, що розмір аліментів не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того в супереч вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України позивачкою в обґрунтування аліментів в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів відповідача, не надані будь-які об`єктивні докази, які б свідчили, що за станом здоров`я діти потребують додаткових витрат на лікування, посилене харчування, реабілітацію, оздоровлення тощо. Разом з тим суд, наголошує, що у разі понесення позивакою додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані відповідачем. Окрема норма закону, ст. 185 СК України регулює порядок участі батьків у додаткових витратах в тому числі і в судовому порядку, шляхом звернення до суду із позовом про стягнення додаткових витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На підставі положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 12 березня 2021 року. Згідно з положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial