Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

11 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Вобґрунтування позову посилається на те, що 20 квітня 1976 року її сімя отримала ордер на право зайняття двокімнатної квартири за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1, буд.14 кв.86, та з того часу вона та її батьки проживали у вказаній квартирі. Батько позивача [PERSON] помер 17.08.1990 року, мати позивача [PERSON] померла 22.07.2001 року. 17 жовтня 1986 року позивач уклала шлюб з відповідачем. В 1992 року відповідач пішов із сімї та перестав проживати за вказаною адресою. З тих пір ніяких стосунків вони не підтримують. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2011 року шлюб між сторонами розірваний. Проте відповідач досі значиться зареєстрованим по вказаній адресі. Ніяких домовленостей між сторонами про збереження прав відповідача на житло не було. З огляду на зазначене, позивач просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою:м. Дніпро, ж/м Тополя-1, буд.14 кв.86. Ухвалою суду від 21 червня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямта визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 27 липня 2018 року. Встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття судом провадження у зазначеній справі, не подав відзив на позовну заяву. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Відповідно до ордеру № 373 від 20 квітня 1976 року сімя [PERSON] у складі [PERSON] дружина, [PERSON] донька, отримала право зайняття двокімнатної квартири за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1, буд.14 кв.86. Батько позивача [PERSON] помер 17.08.1990 року, мати позивача [PERSON] померла 22.07.2001 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть. Згідно наявного у матеріалах справи рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2011 року у справі № 2-3762/2011 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1986 року. Вказаним рішенням суду шлюб між сторонами розірваний. Рішення суду набрало законної сили. Згідно довідки № 4262 від 20 березня 2018 року про склад сімї, виданої відділом обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради, за адресою м. Дніпро, ж/м Тополя-1, буд.14 кв.86 зареєстровані: [PERSON] помер 17.08.1990 року, [PERSON] донька, [PERSON] онук, [PERSON] онук, [PERSON] зять. Згідно акту від 15 лютого 2018 року, складеного мешканцями будинку № 14 [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з 1992 року по теперішній час. Проте відповідач досі значиться зареєстрованим по вказаній адресі. Ніяких домовленостей між сторонами про збереження прав відповідача на житло не було. Відповідно до ст.405\~ч.2\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідачем не надано доказів, що він не проживає у зазначеній квартирі з поважних причин, зокрема, що йому перешкоджають в здійсненні його права користування житлом тощо. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~\~Відповідно до ч.1,2,3 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суд і таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства, встановлені судом обставини справи дають змогу суду дійти до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та буде ефективним інструментом для його відновлення. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved