Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

12.07.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно як подружжя з 2006 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON]. З моменту народження дитини Відповідач став роздратованим, не турбувався про позивачку та їх дитину та через деякий час взагалі почав уникати спілкування з ними, тижнями не приходив додому, проживав у знайомих та своєї мами, а вже через рік, за його ініціативою, позивачка з дитиною почали проживати окремо. Дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а на даний час проживає зі позивачкою в двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить Позивачці на праві власності. Позивач зазначає, що спорів з відповідачем стосовно проживання сина не було, він не тільки не заперечував проти цього, а навпаки наполягав щоб дитина проживала з нею , оскільки його зовсім не цікавило життя дитини. Тобто, відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. За весь час відповідач зовсім не провідував сина, не цікавився здоров'ям та його потребами, морально та матеріально не підтримував, не допомагав дитині і не приймав участі у його вихованні, не піклувався про його фізичний та духовний розвиток і взагалі з ним не спілкувався. [PERSON] звертає увагу суду на те. що відповідач жодного разу не був присутній на днях народження сина та не привітав його по телефону. В цьому році дитині виповнилося вже 8 років, проте вона не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Коли позивачка іноді спілкувалась з відповідачем, він про сина не питав та не цікавився. Дитина проживає з позивачкою, де їй забезпечені гідні умови проживання та гармонійну атмосфера оточення. Дитина повністю знаходиться на забезпеченні позивачки, яка піклується про його фізичний та духовний розвиток, а також стан здоров'я, що підтверджується відповідними квитанціями про утримання дитини позивачем та договором про направлення дитини до табору. Позивачка зазначає,що відповідач взагалі не має ніякої уяви де навчається його син, не цікавиться його навчальними досягненнями, чим дитина захоплюється та в яких умовах проживає. Таким, чином вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але добровільну відмову батька від участі в житті сина, а також про його байдужість та вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Враховуючи викладене, позивачка посилаючись на ст. ст.150, 157, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, 118-120 ЦПК України, просила суд позбавити [PERSON] (ідентифікаційний код - [NUMBER]), який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та стягнути з нього судові витрати. В судовому засіданні 14.11.2016 року представник позивача позов підтримувала та просила задовольнити. В судове засідання 22.12.2016 року представник позивача не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився,про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив, заперечень, заяв клопотань до суду не надавав. Суд за згодою представника позивача вважає за можливе провести заочний розгляд по справі без участі відповідача. Представник третьої особи - представник Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять долучити до матеріалів справи висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням думки осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у зв'язку із наступним. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно як подружжя з 2006 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.-4). Як убачається зі змісту позову з моменту народження дитини відповідач не турбувався про позивачку та їх дитину та через деякий час взагалі почав уникати спілкування з ними, тижнями не приходив додому, проживав у знайомих та своєї мами, а вже через рік, за його ініціативою, позивачка з дитиною почали проживати окремо. Дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а на даний час проживає зі позивачкою в двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить Позивачці на праві власності. Позивач зазначає, що спорів з відповідачем стосовно проживання сина не було, він не тільки не заперечував проти цього, а навпаки наполягав на цьому, оскільки його зовсім не цікавило життя дитини. Тобто, відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Як убачається з матеріалів справи за весь час відповідач зовсім не провідував сина, не цікавився здоров'ям та його потребами, морально та матеріально не підтримував, не допомагав дитині і не приймав участі у його вихованні, не піклувався про його фізичний та духовний розвиток і взагалі з ним не спілкувався. В матеріалах справи містяться довідка з дошкільного навчального закладу №60 від 25.04.2016 року наступного змісту: «за період перебування дитини в дошкільному навчальному закладі батько [PERSON], не відвідував дитячий садок та не брав участі у різноманітних заходах групи. (а.с.-12). Відповідно до інформаційного листа гімназії «Київська Русь» від 19.04.2016 року №144, зазначено, що за період навчання з 01.09.2014 року по теперішній час [PERSON] не відвідував дитини [PERSON], не забирав додому, не спілкувався з вчителем, не цікавився навчальними досягненнями та вихованням сина. Відповідно до висновку служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації вбачається, що малолітній [PERSON] народився під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] З 2009 року [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання. Зі слів матері, [PERSON] бачив востаннє свого сина [PERSON], коли йому виповнився 1 рік і 3 місяці, дитина не знає [PERSON]., як свого батька, не має до нього родинних почуттів. [PERSON] не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, не відвідує навчальний заклад, не провідує дитину, не телефонує. Про це свідчать: довідка з Дошкільного навчального закладу № 60, довідка з гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, довідка з ТОВ «Собут Медіа Україна» - студії модельного та акторського мистецтва. Відповідно до довідки КНП ((ЦПМСД №2» Дарницького району м. Києва батько жодного разу не був присутнім під час огляду дитинині в умовах лабораторії, ні вдома. На даний час малолітній [PERSON] разом з матір'ю проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування Дарницького району міста Києва щодо визначення способу участі у вихованні дитини. [PERSON] було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини для вирішення питання про доцільність (недоцільність) позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], однак він не з'явився. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 08.12.2016 № 22), можна зробити висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров'я. З метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі статті 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Задовольняючи позов, суд враховує, що ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків має місце, оскільки під час розгляду справи встановлено, що останій не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, жодним чином не спілкується із дитиною та не намагається встановити будь-який контакт. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками. При цьому, представником позивача доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, а відповідачем доводи позивача належними та допустимими доказами не спростовано. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved