Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

10.07.2019 позивач звернулася до суду з позовом та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768, 40 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.02.2008 по 22.03.2012 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м.Києва. За час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києва. Позивач зазначає, що відповідач після розірвання шлюбу від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, проявляє байдужість до дитини. Крім того, вказує що відповідача весь цей час не хвилювало і на даний час не хвилює матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток сина. Зазначає, що аліменти з відповідача стягуються на підставі судового рішення, яке не виконується останнім у добровільному порядку. Посилається, що у дитини не має емоціональної прихильності до батька, в той же час батько дитини виявляє байдужість до вподобань дитини, не цікавиться його життям та успіхами. Разом з цим зазначила, що відповідно до Висновку та рекомендацій психоемоційної діагностики дитина боїться агресивної поведінки батька, коли останній перебуває у нетверезому стані . Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. 10.07.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 24.07.2019 в справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 22.10.2019 о 17 год. 10 хв. Ухвалою суду від 22.10.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.02.2020 о 14 год. 00 хв. 21.10.2019 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України., що підтверджується зворотнім повідомленням. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялась на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, не була отримана останнім. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, проте останнім було подано заяву до суду про розгляд без участі представника служби та при винесенні рішення просив виходити з інтересів дитини. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2012р. було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.11). За час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києва (а.с.10). Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 09.08.2012 з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно починаючи з 18.06.2012 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ( а.с. 12-13). В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає участі в його вихованні. Також встановлено, що утриманням та вихованням дитини займається позивач, тобто без участі відповідача [PERSON] , оскільки останній ухиляється від виконання обов`язку по утриманню дитини, внаслідок чого станом на 01.09.2018 за відповідачем рахується заборгованість по аліментам у розмірі 40 000,00 грн.( а.с. 21-25). Як вбачається з матеріалів справи, дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та згідно акту обстеження умов проживання від 28.08.2012, для дитини [PERSON] створені умови для проживання (а.с.19). Відповідно до характеристики Києво-Печерського ліцею №171 «Лідер» 15.04.2019 вбачається, що за період навчання Годованця Івана, батько [PERSON] жодного разу до школи не з`являвся, досягненнями сина не цікавився ( а.с. 17). Відповідно до Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації №105/01-2205/В-140 від 15.10.2019, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] (а.с.37-38). Суд вважає Висновок №105/01-2205/В-140 від 15.10.2019 обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON] , [INFO] і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Відповідно до Висновку психоемоційної діагности від 01.03.2019 [PERSON] , [INFO] вбачається, що у дитини відсутній психоемоційний зв`язок з батьком та при згадуванні батька у дитини з`являється високий рівень психоемоційної напруги та високий рівень наявності страхів. Дитина [PERSON] не хоче зустрічатися з батьком та не хоче, щоб останній був його батьком ( а.с. 14-16). Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно сина, [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 768,40 грн.

Outcome: approved