Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

12.02.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 17 723 грн., моральну шкоду у розмірі 6000 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2014 року о 08 год. 55 хв. відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 21099 державний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з його нерухомим автомобілем марки Хюнде Елантра державний номер [NUMBER], що був припаркований біля дома №18 по вул. Новгородській у м. Харкові. У зв'язку з ним у його автомобіля була деформована ліві передні двері, про що свідчить довідка, видана відділом Державтоінспекції ХМУ МВС України в Харківській області. Як стало відомо, у ході з'ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Україна». Зі слів відповідача, всі вище перелічені приписи закону, він виконав. З його боку, були виконані, також, усі обов'язки щодо правильного оформлення документів для оцінки та відшкодування матеріальної шкоди, завданої віповідачем. Вона неодноразово виїжджала до аварійного комісара для фотозйомки пошкодженого авто, надавала усі копії документів, які від мене витребувались. Всіляко сприяла позитивному вирішенню питання щодо заплати мені збитку, нанесеного відповідачем. Також позивач вказує, що у зв'язку з тривалою підготовкою документів до суду органами Державтоінспекції, щодо адміністративного правопорушення відповідача, Постанова Дзержинського районного суду м. Харкова, якою [PERSON] було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, була винесена тільки 24.11.2014 року. Отримавши копію Постанови суду, що увійшла в законну силу, вона повезла її до представника СК «Україна» для залучення її до матеріалів страхової справи, але представник СК «Україна» заявив мені, що він більше не є представником даної страхової компанії, що у м. Харкові, взагалі немає більше представників СК «Україна», а матеріали моєї страхової справи відправлено до головного офісу страхової компанії у м. Київ. У свою чергу, вона спробувала зв'язатись з відповідачем, для того, щоб пояснити ситуацію, яка склалась, щоб ми разом врегулювали питання, щодо компенсації витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, але відповідач зазначив, що все це мої проблеми та він не збирається компенсувати ніяких витрат, а на далі, він зовсім перестав брати слухавку на мої дзвінки. Крім того, [PERSON] зазначила, що вона вдруге зібрала увесь необхідний пакет документів для страхової компанії та відправила замовним листом з повідомленням про зичення та описом вкладень до нього на юридичну адресу СК «Україна», однак питання щодо відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, так і не було вирішено. У підсумку, нею, за власні кошти, був відремонтований автомобіль Хюндай Елантра на станції технічного обслуговування офіційного представника Хюндай, де вона і придбала свій автомобіль. На момент ДТП автомобіль знаходився на офіційній гарантії, тому саме ДП «Автотрейдінг- Харків» проводило ремонт та заміну ушкоджених деталей, про це свідчать Акт виконаних робіт № АХТ01417718 від 06.11.2014р. та квитанція № 1275453 від 06.11.2014р. на загальну суму виконаних ремонтних робіт 11493,08 грн. Окрім вказаного, позивачка довгий час залишилась без змоги використовувати свій автомобіль, неодноразово, окрім самої дорожньо-транспортної пригоди, знаходилась у стресовій ситуації та мала неприємне принизливе спілкування з відповідачем, тому своїми протиправними діями відповідач завдав їй моральної шкоди. Крім того, на думку позивача відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 625 ЦК України, відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми Отже сума боргу з урахуванням 3% річних та з урахування індексів інфляції становить 17723 грн.. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, з підстав зазначених у позові та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав. Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія Україна» у судове засідання повторно не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчить поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надавали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.10.2014 року о 08 год. 55 хв. Відповідач [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21099 державний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем марки Хюнде Елантра, державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] та що був припаркований біля дома №18 по вул. Новгородській у м. Харкові. Вина [PERSON] у вказаній дорожньо-транспортній пригоді була встановлена постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2014 р. у справі № 638/19009/14-п. Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини [PERSON] автомобіль Хюнде Елантра, державний номер [NUMBER], зазнав значних механічних пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту склала 11493,08 грн., про що свідчать Акт виконаних робіт № АХТ01417718 від 06.11.2014р. (а.с. 14-15) та квитанція № 1275453 від 06.11.2014р. (а.с. 13) Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Україна». Згідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб'єкти, визначені в пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто, позивач [PERSON] має право пред'явлення вимоги як до особи яка завдала шкоди, чи шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15. Таким чином, обов'язок відшкодувати шкоду покладається особисто на відповідача [PERSON], а тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Листа ВСУ №62-97 від 03.04.97р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», та відповідно до офіційно опублікованих в газеті «Урядовий кур'єр» індексів інфляції у 2014, 2015 роках за даними Державної служби статистики України: За 2014 рік (листопад, грудень) та за 2015р. (в цілому) 101,9%х103%х143,3%= 150,4% 11493 грнх150,4%-^100%=17285 грн. Отже сума боргу з урахування індексів інфляції склала 17285гривень. Щодо розрахунків 3% річних. За 2014 рік ( 56 днів) - 11493грн.х3%х56(днів)ч-365(днів в році)=52,89 грн. За 2015 рік (365 днів) - 11493грнх3%х365-ь365=344,79грн. За 2016 рік (43 дня) - 11493грнх3%х43ч-365=40,61 грн. Всього по відсотках 438 грн. Сума боргу з урахуванням 3% річних 17723 грн. Отже сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням 3% річних та індексів інфляції становить 17723 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного. Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені ст. 23 ЦК України. Згідно положень вказаної статті, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що неправомірні, винні дій відповідача, які полягали у порушенні правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження автомобіля позивача, призвели до змін життєвих умов, позивач довгий час залишилась без змоги використовувати свій автомобіль, знаходилась у стресовій ситуації та мала неприємне принизливе спілкування з відповідачем, тому суд вважає, що своїми протиправними діями відповідач завдав їй моральної шкоди. Таким чином суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, та згідно вимог ст. 1167 ЦК України вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, тривалість порушення та його наслідки, ступінь вини відповідача, та вважає, що характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, у відповідності до вимог розумності і справедливості відповідає розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 6000 грн., у зв'язку з чим вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до статті 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1929,21 грн.

Outcome: approved