Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

11.07.2014р. позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій, посилається на те, що відповідач є батьком її малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В офіційному шлюбі з відповідачем не перебувала. За спільною заявою поданою до органу реєстрації [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] Спільне життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя, небажання відповідача утримувати родину, піклуватися про спільну дитину. З червня 2014 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає допомогу на утримання дитини та не бере участі у вихованні сина. При спробі домовитися про добровільне надання матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина відповідач категорично відмовився. На даний час позивач перебуває у декретній відпустці та отримує 860 грн. допомоги при народженні дитини (щомісячний платіж) та 130 грн. державної допомоги по догляду за дитиною, віком до 3-х років. Цих коштів не вистачає на утримання малолітнього сина. На утримання дитини потрібно не менше 1100,00 грн., тому, що щомісячно витрачає: на їжу 400,00 грн., на вітаміни та лікарські засоби 100,00 грн., на підгузники 200,00 грн., на іграшки 100,00 грн., на пральні та миючі засоби -150,00 грн., на одяг та взуття 150,00 грн. Самостійно утримувати дитину позивач не в змозі. Відповідач має зобов'язання щодо виплати аліментів на сина від першого шлюбу. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання обов'язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини, з посиланням на нерегулярний та мінливий дохід [PERSON] позивач просить суд стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 550,00 грн., але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з 1 червня і до досягнення ним 23 років, за умови , що дитина продовжуватиме навчання. Позивач в судове засіданні не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засіданні не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позов визнає частково. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). В офіційному шлюбі сторони не перебували. Сторони разом не проживають, дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 05.02.2014р. по 22.12.2016р., що підтверджується Наказом № 54л Національного технологічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 22.01.2014р. (а.с.14), отримує допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення 3-х років у визначеному законом розмірі. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини. Дані обставини не оспорюються відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно довідки товариства з обмеженою відповідальністю «ЛИС» від 13.08.2014р., відповідач працює на даному підприємстві на посаді техніка та його дохід в період з 01.02.2014р. по 30.07.2014р. становить 8606,74 грн. (від 1390,00 грн. до 1525,97 грн. на місяць) (а.с. 20). [PERSON] сплачує аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2012року (а.с. 21-23). Згідно вищезазначеної довідки із заробітку відповідача щомісяця утримуються аліменти в сумі 385, 80 грн. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст . 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд звертає увагу на неналежне виконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню сина та перекладення всього тягаря батьківського обов'язку по його утриманню та вихованню на позивача. Також, суд враховує, що відповідач офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток, сплачує аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Пленум Верховного Суду України Постановою №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» підпунктом 4 пункту 17 роз'яснив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Враховуючи зазначені вище обставини та з урахування положень ст. 182 СК України, з огляду на те, що позивач на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні, враховуючи інші обставини, що мають значення для вирішення даної справи, те, що на відповідача законом покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина підлягають задоволенню частково, у розмірі 1/ 4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується посилань позивача на те, що останній має нерегулярний, мінливий дохід, то суду не надано доказів, які б підтверджували наявність обставин, передбачених ст. 184 СК України, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від доходу батька. Нерегулярним доходом може вважатися заробіток, який є нерегулярним як за періодами так і за розміром, проте відповідач має постійну роботу, заробітну плату отримує регулярно, максимальне коливання заробітної плати відповідача становить 135,97 грн., що є незначним. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на сина до 23 років, за умови, що дитина продовжуватиме навчання, суд визнає її завчасною та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі ст. ст. 7, 79, 84, 141, 180, 181, 182, 183, 185, 191 СК України,

Outcome: partial