Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

11.06.2018 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що сторони уклали шлюб 16.02.2004 року. Від даного шлюбу у подружжя є син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони є різними за характером людьми, з різними поглядами на життя, протягом тривалого часу між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки, при яких продовження сімейних відносин є неможливим. Шлюб існує формально, оскільки протягом останнього року вони не проживають разом. Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим. Позивач в підготовче судове засідання не зявилася, у письмовій заяві, поданій до суду, просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, вказаних в позові. Відповідач [PERSON] повідомлений про місце, дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку, в підготовче судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає повністю. Також зазначив, що з наслідками визнання позову в підготовчому судовому засіданні ознайомлений. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 16.02.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-БВ №093367. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БВ №167290 від 18.05.2004 року. За твердженням позивача в позовній заяві фактично шлюбні відносини вже понад рік як припинені. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Зважаючи на визнання відповідачем позову, а також на те, що таке визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод, інтересів інших осіб, позовні вимоги слід задовольнити, а шлюб між сторонами розірвати. Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] є інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченням №2829223568 від 21.06.2016 року та довідкою МСЕК від 26.03.2014 року. У звязку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи та звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача необхідно стягнути до державного бюджету 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду із даним позовом.

Outcome: approved