Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

11.08.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд визнати право за обраним способом захисту про припинення правовідносин спадкування нерухомості за відсутності її державної реєстрації. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він та відповідач є двоюрідними братами. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , його сина [PERSON] , померлого [INFO] , та його дружини [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина на будинок [ADDRESS] . Зазначив, що за життя [PERSON] не оформила право власності на майно, отже пред`явлений до нього позов [PERSON] про визнання за останнім право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна є безпідставним. Крім того, рішення Харківського апеляційного суду від 01.12.2016 року, яким скасовано рішення\~Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2015 року про встановлення юридичного факту, а саме - що [PERSON] , померла [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , а [PERSON] є сином [PERSON] , не скасовано. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив припинити правовідносини спадкування нерухомості, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.08.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про припинення правовідносин спадкування нерухомості за відсутності її державної реєстрації - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 12.08.2020 року позивачем [PERSON] 19.08.2020 року на адресу суду надано «заяву на виконання ухвали 12.08.2020 року усунення недоліків позовної заяви 11.08.2020 року». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.08.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про припинення правовідносин спадкування нерухомості за відсутності її державної реєстрації - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. 28.08.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву [PERSON] про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення правовідносин спадкування нерухомості за відсутності її державної реєстрації - повернуто позивачу. На виконання ухвали суду від 21.08.2020 року позивачем [PERSON] 27.08.2020 року вказані недоліки були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.09.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення правовідносин спадкування нерухомості за відсутності її державної реєстрації. Призначено підготовче засідання 01.10.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву [PERSON] про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення правовідносин спадкування нерухомості за відсутності її державної реєстрації - повернуто позивачу. Разом з тим, 12.10.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова апеляційну скаргу позивача [PERSON] на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.08.2020 року по цивільній справі №639/4985/20 за\~позовом[PERSON] до [PERSON] про припинення правовідносин спадкування нерухомості за відсутності її державної реєстрації повернуто заявнику. 12.10.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву [PERSON] про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення правовідносин спадкування нерухомості за відсутності її державної реєстрації - повернуто позивачу. Постановою Харківського апеляційного суду від 08.04.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] \~залишено без задоволення. Ухвалу\~Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2020 року залишено без змін. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~15.06.2021\~року підготовче\~провадження у\~цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~припинення правовідносин\~спадкування нерухомості\~за відсутності\~її державної\~реєстрації закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 18.11.2021 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] надав заяву, в якій просив розглянути позов у його відсутність. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та заперечував проти задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судовим розглядом\~встановлено,\~що згідно\~з довідки\~ \~КП «ХМБТІ»\~від 24.03.2006\~року №23-08992\~вбачається,\~що згідно\~з рішенням\~Жовтневого РВК\~від 05.05.1971\~року №142-38\~житловий будинок\~літ «А-1»\~з надвірними\~будівлями по [ADDRESS] виділено зі складу домоволодіння у самостійний будинок. Ідеальні частки після поділу домоволодіння не перерозподілялися, та право власності не оформлювалось (а.с.8, 31). Позивачем [PERSON] долучено до матеріалів позову копію позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування (а.с.3-7, 18-22). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2015 року позовні вимоги\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] залишено\~без задоволення.Зустрічні позовні\~вимоги [PERSON] \~задоволено.Зустрічні позовні\~вимоги [PERSON] \~задоволено частково.Встановлено факт,\~що має\~юридичне значення,\~а саме\~той факт,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~є рідною\~сестрою [PERSON] ,\~яка народилася\~ [INFO] та\~померла [INFO] ,\~а також\~рідною матір`ю\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .Встановлено факт,\~що [PERSON] ,\~яка народилася\~ [INFO] та\~померла [INFO] ,\~є рідною\~тіткою [PERSON] \~та [PERSON] .Визнано [PERSON] ,\~ [PERSON] спадкоємцями\~другої черги\~за правом\~представлення після\~смерті [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] .У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.55-58). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2015 року змінено. Скасовано рішення в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме той факт, що [PERSON] ,\~ [INFO] , яка\~померла [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , яка народилася [INFO] та померла [INFO] , а також рідною матір`ю [PERSON] ,\~ встановлення факту, що [PERSON] , яка народилася [INFO] та померла [INFO] , є рідною тіткою [PERSON] , визнання [PERSON] спадкоємицею другої черги за правом представлення після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] і в цій частині позовних вимог [PERSON] відмовити (а.с.9, 17, 32-33). Інших доказів позивачем не надано. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У\~статті 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У\~статті 77 ЦПК України\~вказано про належність доказів: 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У\~статті 78 ЦПК України\~зазначено про допустимість доказів: 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Про достатність доказів вказано у\~ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 328 ЦК України\~вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності. Статтями\~1216,\~1220-1221 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу.\~Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною третьою зазначеної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України\~встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Зазначені положення\~закону узгоджуються\~зі змістом ст. 549 ЦК Української РСР в редакції закону 1963 року, яка була чинна до 01.01.2004 року якою визнається,\~що спадкоємець\~прийняв спадщину: \~ 1)\~якщо він\~ фактично\~ вступив\~ в\~управління \~або \~володіння спадковим\~майном; \~2)\~якщо він\~подав державній\~нотаріальній конторі\~за місцем\~ відкриття\~спадщини заяву\~про прийняття\~спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ч. 1\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Наказом Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» визначено, рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Статтею 1224 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для усунення від права на спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності предмету та підстав позову щодо припинення правовідносин спадкування нерухомості, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того чинним законодавством взагалі не передбачено такого способу захисту як припинення правовідносин спадкування, оскільки ЦК України визначена лише можливість усунення від права на спадкуваня конкретної особи з визначених законом підстав. При цьому позивач не обгрунтував обраний ним спосіб захисту його прав і доцільність застосування саме такого способу для ефективного захисту його прав, не зазначив в чому саме полягає порушення його прав відповідачем [PERSON] , за захистом яких він звернувся до суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed