Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

11.07.2016 року позивач ТОВ «Компанія Дасті» звернулося до суду із позовом до відповідача, до якого 30.03.2017 року надало заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання кредиту № 3968001/N-8 від 26.03.2014 року у сумі 56\~007,89 грн., з яких: 15\~547,61 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3\~482,15 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом; 18\~722,63 грн. заборгованість по комісії; 13\~200,00 грн. заборгованість по штрафним санкціям; 4\~203,88 грн. інфляційні втрати; 851,62 грн. 3 % річних. При цьому позивач посилається на те, що 26.03.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту № 3968001/N-8, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику овердрафт за допомогою платіжної карти VISA, з максимальною сумою заборгованості 20\~000 грн., зі сплатою 9,6 % річних від суми заборгованості. 21.11.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» було укладено договір про відступлення права вимоги, а 26.12.2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» укладено договір про заміну сторони в зобовязані. Банк відповідно до умов договору виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, ним порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в звязку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Компанія Дасті» - [PERSON] уточнений позов підтримав та просить його задовольнити. При цьому представник вказав, що дійсно між ТОВ «Компанія Дасті» та ПАТ «ІмексБанк» існують судові спори з приводу недійсності договорів відступлення прав вимоги, однак на даний час вказані догори не визнані недійсними, у зв'язку із чим на підставі ст. 204 ЦК України, представник вказує, що договір є обовязковим для виконання. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, так як вказала, що відповідач 18.08.2017 року погасив заборгованість перед ПАТ «Імексбанк» у розмірі 16\~478,26 грн. Представник третьої особи ПАТ «ІмексБанк» до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять письмові заперечення представника ПАТ «ІмексБанк» на позовну заяву, а також заяву про розгляд справи за відсутності представника Банку. У судовому засіданні 22.08.2017 року представник ПАТ «ІмексБанк» - [PERSON] підтвердила факт отримання Банком від [PERSON] коштів у розмірі 16\~478,26 грн. на виконання умов кредитного договору. Представник вважає правомірними дії відповідача щодо погашення заборгованості Банку як первісному кредитору. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 26.03.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 3968001/N-8, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику овердрафт за допомогою платіжної карти VISA, з максимальною сумою заборгованості 20\~000 грн., зі сплатою 9,6 % річних від суми заборгованості /том 1 а.с. 8-10/. 21.11.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» було укладено договір про відступлення права вимоги /а.с. 14-16, 18/, а 26.12.2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» укладено договір про заміну сторони в зобовязані /а.с. 17/. Згідно акту від 14.01.2015 року про виконання зобовязань до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року до ТОВ «Компанія Дасті» перейшло права вимоги, зокрема за договором № 3968001/N-8 від 26.03.2014 року, укладеним із [PERSON] /а.с. 19-28/. Відповідно до п. 1 вказаного [PERSON], на виконання п. 2.1 Договору та у відповідності зі строками сплати зазначеними у п. 2.2 Договору Новий кредитор сплатив Первісному кредитору винагороду у повному обсязі на суму 28\~260\~000,00 грн. В ході розгляду справи представник ПАТ «Імексбанк» вказувала, що ТОВ «Компанія Дасті» є неналежним позивачем у справі, так як вважає нікчемним договір від 26.12.2014 року, укладений між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» про заміну сторони в зобовязані Суд критично оцінює вказані пояснення представника ПАТ «Імексбанк» в цій частині, так як дані доводи спростовуються наданою представником ТОВ «Компанія Дасті» постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2015 року по справі № 815/4560/15, яка залишена в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 року. Вказаним судовим рішенням визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» щодо визнання нікчемними укладених ПАТ «Імексбанк» із ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» правочинів щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами, укладеними ПАТ «Імексбанк» із фізичними особами. У судовому засіданні 26.09.2017 року представник позивача ТОВ «Компанія Дасті» - [PERSON] не заперечував доводів представника відповідача [PERSON] [PERSON] щодо наявності судових спорів між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Компанія Дасті» щодо нікчемності договору від 26.12.2014 року, укладеного між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» про заміну сторони в зобовязані. Однак, представник ТОВ «Компанія Дасті» вказував, що на даний час вказаний договір є дійсним, у зв'язку із чим на підставі ст. 204 ЦК України, представник вказує, що договір є обовязковим для виконання. Відповідно до положень ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, судом встановлено, що позивач ТОВ «Компанія Дасті» є належним позивачем по справі, та оскільки договори відступлення права вимоги не визнані судовими рішеннями недійсними, суд зазначає, що вказані договори на підставі ст. 204 ЦК України є обовязковими для виконання. Судом встановлено, що ТОВ «Компанія Дасті» направило [PERSON] претензію щодо повернення заборгованості за кредитом № 3968001/N-8 від 26.03.2014 року, відповідно до якої ТОВ «Компанія Дасті» повідомило позичальника про договір відступлення права вимоги від 21.11.2014 року та договір про заміну сторони у зобовязанні від 26.12.2014 року, а також про необхідність сплатити заборгованість за кредитом станом на 21.06.2016 року з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 39\~332,86 грн. протягом 30 днів з часу отримання претензії. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Окрім цього, даною статтею передбачено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою. Водночас, відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 519 ЦК України встановлює, що первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, у відповідності до положень чинного цивільного законодавства, обовязкове повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні не передбачено. Тому, неповідомлення боржника про таку зміну, не звільняє його від обовязку належного виконання умов договору. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором чи законом. А саме: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Тому, у звязку з тим, що відповідач по справі передбачені договором обовязки належним чином не виконував, що підтверджується матеріалами справи, а крім цього, намагання позивача врегулювати спір у досудовому порядку ігнорував, про що свідчить наявна в матеріалах справи претензія, адресована [PERSON], ТОВ «Компанія Дасті» на правах нового кредитора у зобовязанні отримало право стягнути з боржника суму заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було передано вимоги до [PERSON], щодо кредитного договору № 3968001/N-8 від 26.03.2014 року, а саме щодо заборгованості за тілом кредиту 15\~547,61 грн.; по відсотках 151,30 грн.; по комісії 779,35 грн., а всього на загальну суму 16\~478,26 грн. /том 1 а.с. 21/. Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року (далі Закон), а саме до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Перелік видів фінансових послуг міститься у ст. 4 Закону, до яких, зокрема, належать надання коштів у позику та надання поручительства. Пунктом 7 статтею 1 визначено вичерпний перелік суб'єктів, на яких поширюється дія Закону. Зокрема, на учасників ринків фінансових послуг, до яких відносяться юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України та споживачі таких послуг. При цьому дія Закону розповсюджується не на всіх юридичних осів, а лише на тих, які є професійними учасниками ринку фінансових послуг. Як встановлено судом ТОВ «Компанія Дасті» не являється учасником ринку фінансових послуг, оскільки не входить у перелік визначених фінансових установ згідно п. 1 ст. 1 даного Закону. Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Тобто сфера дії Закону за суб'єктним складом учасників є обмеженою і не поширюється на: по-перше, юридичних осіб, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами; по-друге, фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності. Так як позивач ТОВ «Компанія Дасті» за своїм правовим статусом не відноситься ані до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, ані до фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які відповідно до Закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. При таких обставинах суд приходить до висновку про відсутність підстав стягнення інших виплат з відповідача окрім тих, які вказані у договорі про відступлення права вимоги, а саме: заборгованості за тілом кредиту 15\~547,61 грн.; по відсотках 151,30 грн.; по комісії 779,35 грн., а всього на загальну суму 16\~478,26 грн. /том 1 а.с. 21/. З урахуванням вказаного суд зазначає, що позивач ТОВ «Компанія Дасті» наділено правом вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3968001/N-8 від 26.03.2014 року, за виключенням нарахувань, здійснених після уступки права вимоги, оскільки позивач має право лише на стягнення штрафних санкцій встановлених ст. 625 ЦК України. Вказана позиція узгоджується із практикою Апеляційного суду Одеської області /провадження № 22-ц/785/4613/17/. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати за несплату у період з 26.12.2014 року по 26.09.2017 року заборгованості у розмірі 16\~478,26 грн. становить 12\~194,01 грн., а 3 % річних 1\~361,15 грн. При цьому суд критично оцінює пояснення представника відповідача щодо погашення 18.08.2017 року заборгованості перед ПАТ «Імексбанк» у розмірі 16\~478,26 грн. Так, судом встановлено, що дійсно 18.08.2017 року відповідач перерахував ПАТ «Імексбанк» кошти у розмірі 16\~478,26 грн., на підтвердження чого у судовому засіданні 22.08.2017 року сторона відповідача надала квитанцію № 0.0.830373729.1 від 18.08.2017 року, призначення платежу вказано: остаточне погашення заборгованості за кредитним договором № 3968001/N-8 від 26.03.2014 року. Суд вважає безпідставним посилання сторони відповідача та представника ПАТ «Імексбанк» на ч. 2 ст. 516 ЦК України, якою визначено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Оскільки, з часу перебування справи у проваджені суду /провадження у справі відкрито 18.07.2016 року/ представник відповідача [PERSON] була присутня у судових засіданнях, ознайомлювалася із матеріалами справи та приймала активну участь у представництві інтересів [PERSON] У зв'язку із чим не заслуговують на увагу посилання сторони відповідача та представника ПАТ «Імексбанк» на положення ч. 2 ст. 516 ЦК України, оскільки позичальнику на день сплати коштів ПАТ «Імексбанк» у розмірі 16\~478,26 грн. було достеменно відомо про зміну кредитора. Тобто, відповідач [PERSON] достовірно знаючи про наявність судового провадження по даній справі, а також будучи обізнаним про наявність судових рішень, якими підтверджено право вимоги ТОВ «Компанія Дасті» за кредитним договором № 3968001/N-8 від 26.03.2014 року, все ж на свій розсуд перерахував кошти у розмірі 16\~478,26 грн. на користь ПАТ «Імексбанк». Вказану позицію відповідача суд розцінює як намір уникнути штрафних санкцій встановлених ст. 625 ЦК України. Положеннями ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Суд звертає увагу, що п. 5.4 Договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року врегульовано, що з дати сплати новим кредитором на користь Первісного кредитора суми, встановленої у п. 2.2.1 Договору, Первісний кредитор втрачає будь-які права та вимоги до Боржника, що випливають з основного Договору та констатує на майбутнє про відсутність будь-яких претензій, щодо виконання останнім зобовязань за Основним Договором. При цьому суд зазначає, що відповідач не позбавлений права у порядку ст. 1212 ЦК України на повернення коштів, які ПАТ «Імексбанк» набуло без достатньої правової підстави, оскільки набуття ПАТ «Імексбанк» без достатньої правової підстави коштів, випливає із п. 5.4 Договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Компанія Дасті» підлягають частковому задоволенню, так як частково законні та обґрунтовані. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial