Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

11 березня 2019 року [PERSON] звернулася із позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 46 195,65 грн., в якості відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн., понесені судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18750,00 грн. та витрати пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведення експертизи в розмірі 8600,00 грн., які мотивує тим, що 05 серпня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Порш», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року [PERSON] визнано виним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно правова відповідальність відповідача, на момент дорожньо-транспортної пригоди, бла застрахована у ПАТ НАСК «Оранта». 13 листопада 2018 року, 24 січня 2019 року та 14 лютого 2019 року позивач отримав від страхової компанії ПАТ НАСК «Оранта» виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., тобто в межах ліміту відповідальності встановленого згідно Договору страхування. Тому відповідач як безпосередньо винна особа у ДТП, зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану майнову шкоду, як різницю між завданою шкодою та виплатою страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» у розмірі 46 195,65 грн. Протиправними та винними діями відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася у пережитому страху за життя та здоров`я, а також у стресі, пов`язаному із самими фактом дорожньо-транспортної пригоди. Після зіткнення автомобілем, позивач перебувала в шоковому стану, злякавшись за своє життя та здоров`я. Для цілей відшкодування відповідачем моральної шкоди, позивач оцінює її в розмірі 15000,00 грн. 19 квітня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без викликом сторін. 05 вересня 2019 року представником відповідача - адвокатом Панченко В.М. подано відзив на позовну заяву, мотивуючи відзив тим, що позивач заявив вимогу про доплату йому коштів за різницю між завданою шкодою та виплатою страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» становить 46 195,85 грн., але нічим не підкріпив даний розрахунок, звідки береться дана сума. Щодо моральної шкоди, яка була завдана позивачу в розмірі 15 000,00 грн. така сума не відповідає дійсності, в зв`язку тим що в діях [PERSON] вбачається порушення п. 1.4; 12.3; 16.5 ПДР, а тому говорити про відшкодування моральної шкоди не є доречним, в зв`язку з тим що дане ДТП спровокувала [PERSON] своїми діями і моральну шкоду компенсувати повинна вона. Позивач та його уповноважений представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили винести рішення на підставі наявних у суду доказів. Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) грн. на користь держави. Присуджено до стягнення з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 мінімальної заробітної плати, що на день винесення постанови становить 352 грн. 40 коп. Як встановлено у мотивувальній частині постанови суду: « [PERSON] 05 серпня 2018 року о 23 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем «Porsche» д.н.з. [NUMBER] на перехресті просп. А.Навої та бульвару Перова в м. Києві не виконав вимоги світлофора, а саме здійснив рух на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , який рухався по бульвару Перова. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій [PERSON] порушив п.п. 8.3.е, 2.3.в ПДР України. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 186634 від 06 серпня 2018 року [PERSON] 05 серпня 2018 року о 23 год. 05 хв. рухаючись по бульвару Перова в м. Києві на транспортному засобі «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] не виконала вимоги світлофора, а саме здійснила рух на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим скоїла зіткнення з автомобілем «Porsche» д.н.з. [NUMBER] , який рухався по просп. А.Навої. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.» Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Як передбачено п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. (п.9.1, 9.2, 9.4 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Як убачається з матеріалів справи, цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу [PERSON] була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АК/9559305, з визначеним строком дії з 23 листопада 2017 року по 22 листопада 2018 року, об`єкт страхування є транспортний засіб - легковий автомобіль «Porsche Panamera», д.н.з. [NUMBER] , ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 100 000,00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн. Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. Згідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Власником автомобіля «Hyundai», державний реєстраційний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до Звіту № 97/10/19 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 31 жовтня 2018 року, складеного ФОП [PERSON] , встановлено що величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу з врахуванням допусків в межах яких відбулася оцінка, з врахуванням ПДВ 20% та інших загально державних податків і зборів (обов`язкових платежів), складає 146 195,65 грн. За змістом Закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. ПАТ НАСК «Оранта» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, що підтверджується заявою про видачу готівки № 130 від 13 листопада 2018 року, випискою з особового рахунку від 25 січня 2019 року та заявою про видачу готівки № 84 від 14 лютого 2019 року. Виходячи з положень ст. 1194 Цивільного кодексу України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до аналізу загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань, закріплених в частині 1 ст.1166 ЦК України, можливо зробити висновок про те, що вказана правова норма містить правило про загальний (генеральний) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі. Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення), яке поділяється на такі складові: 1) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв`язок між двома першими елементами, г) вина завдавача шкоди. І лише доведеність сукупності вказаних вище елементів настання деліктної відповідальності може бути правовою підставою для відшкодування шкоди. Згідно частини другої - п`ятої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умисного потерпілого. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страхового відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. ст. 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому, розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України. Відповідно до положень статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз`яснено у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача про відшкодування завданої матеріальної шкоди, оскільки відповідач у встановленому порядку визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, ці обставини підтверджуються постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року, що не потребує доказування відповідно до положень ч. 3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності. Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції країни та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003 року. Отже, єдиним законним доказом вартості нанесеного матеріального збитку - є відповідний експертний висновок суб`єкта оціночної діяльності. Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003. № 142/52092, передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в якій зазначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Виходячи з предмету позову, позивачем заявлено вимоги про відшкодування за рахунок відповідача матеріальної шкоди в розмірі 46 195,65 грн., яка складає різницю між розміром матеріального збитку, визначений на підставі Звіту № 97/10/19 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складений ФОП [PERSON] 31 жовтня 2018 року, замовник [PERSON] , та складає 146 195,65 грн., та сумою страхового відшкодування, яке виплачено ПАТ НАСК «Оранта» в розмірі 100 000,00 грн., в межах ліміту відповідальності страховика, при цьому сам факт заподіяння матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не заперечується відповідачем, що зумовлює виникнення між сторонами спору цивільно-правових відносин, які пов`язані з відшкодуванням шкоди в порядку визначеному ст. 1192 Цивільного кодексу України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Визначаючи розмір заподіяної шкоди позивач посилається на докази, що підтверджують фактично понесенні витрати на оплату послуг спеціалізованої організації, що здійснювала відновлювальний ремонт транспортного засобу, а саме: Рахунок-фактура № БА-0047999 від 30 жовтня 2018, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «БОГДАН АВТО», на суму 131 485,08 грн. (а.с.33-34). Виходячи з загального обсягу доказів, які долучено на підтвердження заявлених позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки Рахунок-фактура №БА-0047999 від 30 жовтня 2018 , складений Товариством з обмеженою відповідальністю «БОГДАН АВТО», на суму 131 485,08 грн., не є належними та допустимими доказами понесених позивачем витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, оскільки лише відображають вартість загального обсягу робіт по ремонту та вартість запчастин, що підлягають заміні, станом на 30 жовтня 2018 року, а в розрізі даного спору, підлягають доказування обставин фактично понесених витрат на відновлення транспортного засобу, тобто належні та допустимі доказами є платіжний документ по оплаті виконаних робіт. За відсутності підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля, не підлягають відшкодуванню понесені витрати на проведення товарознавчого дослідження, які сплачено позивачем на рахунок судового ФОП [PERSON] в розмірі 8600,00 грн., оскільки в розрізі даного спору позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування фактично понесених витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля, ці вимоги підлягають доказуванню шляхом подання суду відповідних розрахункових документів про їх оплату, тому наданий суду висновок судового експерта не є належним доказом на підтвердження розміру заподіяних збитків в розумінні положень ст. 1192 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав`язку між порушенням та моральною шкодою. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статі 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Різницю між сумою відшкодування визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3,4 частини другої ст. 23 Цивільного кодексу України, то таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, яка оцінена позивачем у розмірі 15000,00 грн., суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки за вимог цивільного законодавства, яким передбачена відповідальність за відшкодування моральної шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини, а в даному випадку саме діяльність джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач, призвело до душевних страждань позивача, внаслідок пошкодження його власного транспортного засобу. З урахуванням заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану пошкодженого майна, обмеження його прав користуватись автомобілем, та присуджує стягнути з відповідача в рахунок відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як роз`яснено у п. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2018 року між Адвокатським об`єднанням «СПІЛКА АДВОКАТІВ МІСТА КИЄВА» та [PERSON] , укладено Договір №72/2018 про надання правової допомоги. Відповідно до Акту наданих послуг за Договором №28/02/2018-01 про надання правової (правничої) допомоги від 04 березня 2019 року загальна вартість послуг становить 6 150,00 грн. (а.с. 62) При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн., яка складається з консультації клієнта щодо порядку подання позовної заяви та правових наслідків, пов`язаних із поданням позовної заяви до фізичної особи про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., та підготовки та подання позовної заяви до Дніпровського районного суду м. Києва в розмірі 3500,00 грн. Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial