Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

12.06.2017 року до суду із даним позовом звернулася [PERSON]. Посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. 17.11.2000 року вона зареєструвала у своєму житловому будинку на постійне місце проживання свого чоловіка, [PERSON], [INFO]. 02.08.2010 року рішенням Турківського районного суду Львівської області , шлюб між нею і відповідачем, [PERSON], було розірвано. Фактично шлюбні відносини між ними припинились ще 2002 року, тоді ж відповідач переїхав проживати до своєї матері в с.Ластівка Турківського району Львівської області, де проживає до сьогоднішнього дня. Дану обставину можуть підтвердити свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З 2002 року відповідач не повертався в будинок, ніяких зв'язків із нею не підтримує і не приймає участі в оплаті комунальних послуг. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням: будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстрації. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що не бажає, щоби відповідач був зареєстрований у її житловому будинку, власником якого вона є, будь-яка домовленість із відповідачем із приводу його проживання в її житловому будинку відсутня. В судове засідання відповідач не прибув, про час розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Вислухавши позивачку, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності позивачці [PERSON]. В даному житловому будинку зареєстрований на проживання також колишній чоловік позивачки, [PERSON], який більше десяти років не проживає в цьому житловому будинку без поважних причин. Наведені вище обставини підтверджуються: копією паспорта [PERSON], виданого Дрогобицьким РВ УМВС України у Львівській області 08.08.1997 року; свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 29.02.2000 року; Будинковою книгою до будинку [ADDRESS]; копією рішення Турківського районного суду Львівської області у справі № 2-135/010 від 02.08.2010 року; копією акту фактичного непроживання, виданого Старокропивницькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області № 594 від 28.05.2017 року, а також поштовим повідомленням від 14.07.2017 року; показаннями в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що відповідач із 2002 року не проживає в будинку [ADDRESS]. Не довіряти даним доказам у суду підстав немає. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що позивачкою представлено достатньо доказів, не спростованих у процесі розгляду справи, на підтвердження необхідності визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України № 1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для подальшого зняття з місця реєстрації її проживання органом реєстрації місця проживання. Враховуючи наведені вище вимоги законів та обставини справи, встановлені судом, суд вважає, що вимоги позивачки щодо визнання відповідача [ADDRESS], є обгрунтованими і підлягають до задоволення, а вимоги щодо зняття відповідача із реєстрації задоволенню не підлягають як такі, що не грунтуються на вимогах закону. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial