Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

10 червня 2015 року до суду надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області, в інтересах малолітніх: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно її малолітніх дітей. У судовому засіданні 22.06.2015 року представник Органу опіки та піклування Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з донькою та сином, не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». За місцем проживання характеризується негативно. У листопаді 2014 року [PERSON] залишила дітей у [PERSON] (бабуся дітей) в с .Михайло-Олександрівка Березівського району Одеської області. , яка займається вихованням дітей. Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечуючи обставин на які посилалась позивач, пояснила, що цікавиться життям дітей, проте на даний час вона ніде не працює та не має можливості їх виховувати. Проживає окремо від дітей у м. Миколаїв. Представник служби у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач усунулась від виховання дітей, матеріально їх не утримує. Живе за рахунок тимчасових та випадкових заробітків. Суд, заслухавши пояснення сторін та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON], [INFO] (а.с.10) є матір'ю неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 07 вересня 2011 року (а.с.11) та неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 01 липня 2010 року (а.с.12). З висновку органу опіки та піклування при Демидівській сільській раді Березівського району Одеської області (а.с.2) вбачається, що орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON], [INFO] Крім того, рішенням Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області від 07.04.2015 року також вирішено про доцільність позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] 1992 р.н. (а.с.4). Відповідно до довідки Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області №121 від 07 квітня 2015 року [PERSON] разом зі своїми дітьми зареєстрована за адресою [ADDRESS], однак вона за вказаною адресою та взагалі на території сільської ради не мешкає (а.с.5). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] (а.с.9) вбачається, що громадянка [PERSON] 1992 р.н. зі своїми дітьми зареєстрована за адресою в [ADDRESS], однак вказаний будинок зруйнований та не придатний для житла. [PERSON] разом з дітьми мешкала по [ADDRESS] без реєстрації восени 2014 року, будинок продала і виїхала у невідомому напрямку, неповнолітніх дітей залишила на утримання [PERSON] Згідно з характеристики відповідача від 07 квітня 2015 року, складеною головою Демидівської сільської ради (а.с.7) вбачається, що [PERSON], 1992 р.н., характеризується з негативної сторони. Після навчання в школі не навчалась, має двох неповнолітніх дітей. Людина безвідповідальна, серед мешканців села авторитетом не користується. У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що є бабусею неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO], та [PERSON], [INFO] Діти знаходяться на її утриманні та вихованням займається саме вона. Відповідач вихованням дітей не займається, до них приїжджає рідко, лише після призначення справи до слухання приїхала та надала їм подарунки. [PERSON] безвідповідально ставиться до них. Як вбачається з довідки Михайло-Олександрівської сільської ради Березівського району Одеської області від 16 квітня 2015 року неповнолітні діти знаходяться на утриманні [PERSON]. (а.с.3). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.04.2015 року по [ADDRESS] (а.с.8) зазначено, що проживання дітей в сім'ї задовільне та відповідає елементарним санітарним нормам, діти завжди нагодовані та охайні. У відповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) «Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток». Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно міста перебування своїх дітей, а з боку [PERSON] не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з нею та прийманні участі в їх вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на неї законом. Відповідно до частини другої статті 157 СК України передбачено: «Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні». Нехтування батьківськими обов'язками з боку мати, на думку суду, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права мати, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Як свідчать положення частини 4 статті 155 СК України : «Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом». Відповідно до статті 164 СК України встановлено: «Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема,… ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини». Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В даному випадку, суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved