Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

12.02.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 лютого 2015 року Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №1. В обґрунтування позову зазначила, що з 23 лютого 2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач після народження дитини разом з ними не проживає, про родину не дбає. Матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає. Оскільки примирення між ними є неможливим і в подальшому їхнє спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їхніх інтересам, а також інтересам їхньої дитини, вважала, що її позовні вимоги підлягають задоволенню. Спору про розділ майна та місце проживання дитини між ними немає. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, та інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. 19.02.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 30.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в залі суду в м. Змієві на 02.05.2018. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з`явилися. 30.03.2018 позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. 21.02.2018 відповідач [PERSON] подав заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутністю. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно відомостей свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.02.2015, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . (а. с. 3, 4). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного\~ характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, яку визнав відповідач, слідує, що фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Спору про поділ майна, про місце проживання дитини між сторонами у даній справі немає. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, позов [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляд справи по суті, що дало право позивачу на звернення з заявою про повернення їй з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, з відповідача належить стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 352 грн 40 к., що складає 50 відсотків від понесених нею витрат по сплаті судового збору в розмірі 704 грн 80 к. (а. с. 1), а також задовольнити клопотання позивача про повернення їй 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved