Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

10 жовтня 2018 року, позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач вказала, що вона є власником\~ будинку № 38 по вулиці центральній в с. Мартинівка Кобеляцького району Полтавської області. В даному домоволодінні крім власника зареєстрований її внук, [PERSON], який більше одного року в даному будинку не проживає. Оскільки відповідач добровільно відмовляється знятись з місця реєстрації, позивач прохає суд визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою судді від 26 жовтня 2018 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.12.2018 року закрито підготовче провадження по справі. Відповідача викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Текст оголошення опубліковано 05.12.2018 року. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні підтримала позов та прохала суд позов задовольнити. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши позивача та свідків, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку № 38 по вулиці Центральній в с. Мартинівка Кобеляцького району Полтавської області (а.с.10-12). До складу сімї [PERSON] входить її онук [PERSON], [INFO], який зареєстрований [INFO] (а.с.8). Із акту обстеження домоволодіння вбачається, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Його майна в домоволодінні не має (а.с.9). Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] без поважних причин більше року не проживає в будинку своєї бабусі. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач, без поважної причини, більше року не проживає в [INFO], який належить [PERSON], домовленості щодо його проживання сторонами не встановлено, то [PERSON] слід позбавити права користування вище вказаним житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 704,80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) гривень.

Outcome: approved