Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

12.07.2019 р. позивач звернулася до суду із позовом, який уточнила у вересні 2019 р., і за уточненою редакцією просить захистити її право власності на належну їй 41/100 частину домоволодіння [ADDRESS] . Усунути їй перешкоди у користуванні власністю. Позбавити [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , права користування житловим приміщенням в житловому будинку, належному їй на праві власності. Виселити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з будинку, який належить їй на праві власності. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідач по справі [PERSON] - її онук, [PERSON] - його дружина, а [PERSON] -їх син. Треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] є відповідно її дочкою та онукою. У 1997 році вона дозволила своїй дочці [PERSON] після розірвання шлюбу переїхати разом з трьома неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до будинку, який належить їй на праві власності, на умовах тимчасового проживання дочки із дітьми в даному житловому приміщені, до того часу доки діти не досягнуть повноліття, а вона не потребуватиме сторонньої допомоги та не виявить бажання повернутися в свій дім для постійного в ньому проживання, так як на час поселення дочки із дітьми в спірний будинок, вона проживала за місцем мешкання свого другого чоловіка. При поселені дочки із неповнолітніми дітьми вона надала дозвіл на їх реєстрацію за адресою спірного будинку, та вони зайняли весь будинок, який на той час складався з двох житлових кімнат. В подальшому за допомоги дочки вона прибудувала до будинку житлову прибудову літ «В1-1», в якій обладнали житлову кімнату літ. 4-9, площею 11.6 кв.м., кухню, санвузол та коридор. [PERSON] виїхала з будинку до нового місце мешкання, де і зареєструвала своє місце проживання. Після цього в домі склався наступний порядок користування житловими приміщеннями: [PERSON] займала житлову кімнату площею 22,4 кв.м., онука [PERSON] - житлову кімнату площею, 11.6, кв.м., а онук [PERSON] - житлову кімнату 8,3 кв.м. Після реєстрації шлюбу [PERSON] з відповідачем [PERSON] без її відома та згоди онук вселив дружину в будинок, а після народження у них дитини також без її згоди та відома він зареєстрував у будинку сина [PERSON] . Після чого весною 2019 р. без її відома та згоди він змінив двері в кімнаті площею 11.6 кв.м., де мешкала онука [PERSON] , та зайняв дану кімнату із своєю родиною, при цьому частину речей, що знаходилися в цій кімнаті він пошкодив, а частину викинув на двір, що є самоправством і має противоправний характер. За цим фактом вона зверталася до органів поліції із заявами, але їй було рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. 12.04.2019 р. вона направила онуку [PERSON] попередження про звільнення житлових приміщень у будинку, але її попередження залишилося поза увагою. Необґрунтовані претензії відповідачів, сварки, скандали, які вони чинять, впливають на її і без того важкий стан здоров`я. При вселені відповідача [PERSON] була угода з його матір`ю [PERSON] про його проживання в будинку, а в подальшому вона виділила у проживання йому кімнату площею 8,3 кв.м. на умові одноособового проживання в ній до часу, коли вона буде потребувати користування житловими приміщеннями в будинку. Відповідачі ніколи не були членами її сім`ї у розумінні положень ст. 64 ЖК України, спільного господарства з відповідачами вона ніколи не вела, однією сім`єю ані на час вселення дочки з неповнолітніми дітьми, ані в подальшому вона ніколи не вела. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/5 частина трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , але своєю власністю відповідач користуватися не бажає, між тим створює їй як власнику перешкоди у вільному розпорядженні, володінні та користуванні майном. Відповідач [PERSON] має право користування квартирою [ADDRESS] , де вона і зареєстрована, між тим, вона також не користується своїм правом на проживання в іншому житлі. Добровільно звільнити належне їй на праві власності житло вони не бажають. Відповідачі надали відзив на позов, в якому зазначили, що вважають вимоги позивача необгрунтованими, так як відповідач [PERSON] поселилися в будинку за згодою позивача, і на вселення відповідача [PERSON] позивач також надавала згоду, а в подальшому так само як позивач надавала згоду і на проживання їх малолітнього сина. Вони жили у будинку фактично одні, оскільки, позивач проживала разом із своїм чоловіком за іншою адресою, [PERSON] також мешкає окремо із своїм другим чоловіком, а [PERSON] мешкає за кордоном. За спірною адресою дитині надається первинна медична допомога лікарем, з яким укладена декларація. Між тим [PERSON] через погане відношення до свого сина чинить постійні перешкоди їм у проживанні у будинку позивача і вчиняє дії, які негативно впливають на малолітню дитину, в зв`язку з чим, вони зверталися за захистом прав малолітньої дитини до служби у справах дітей та до правоохоронних органів, по факту проникнення невідомою особою до їхнього житла була порушена кримінальна справа, по якій допитувалася [PERSON] . Комунальні послуги сплачують, про що надані квитанції до відзиву. Іншого житла, де вони могли б мешкати своєю сім`єю, вони не мають, дитина мешкає за місцем своє реєстрації. Позивач надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідачі жодного разу не сплатили за квартиру та послуги, про що свідчать квитанції, які вона надала до відповіді на відзив, а провели плату лише після того як вона 12.04.219 р. направила їм попередження про звільнення житлового приміщення; спростовує твердження відповідачів, що гараж будував батько [PERSON] , і зазначила, що згідно техпаспорту гараж побудований у 1950 році, а реконструйований у 1986р.; заперечує проти того, що онук та його друзі вели ремонтні роботи в її будинку, і вважає, що додані відповідачем квитанції про купівлю будівельних матеріалів, не містять відомостей про те, що придбавалися вони саме відповідачами та були використані на ремонт будинку; додатково повідомила про відомий їй факт, що [PERSON] має у власності квартиру [ADDRESS] , де часто перебуває їх дитина [PERSON] разом з батьками відповідача [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Надала покази в якості свідка і підтвердила під присягою всі обставини, які були викладені нею у позовній заяві. Крім того пояснила, що на час розгляду справи життєві обставини змінилися і після смерті свого чоловіка [INFO] , в зв`язку з тим, що житлове приміщення, де вона з чоловіком проживала тривалий час разом, належить сину померлого, вона виявила намір повернутися до свого будинку на постійне місце проживання. Оскільки вона є особою похилого віку (81 рік) та потребує сторонньої допомоги, вона запросила проживати разом з нею свою дочку [PERSON] як вони раніше і домовлялися та вселилася разом із нею у свій будинок. Після повернення з лікарні з 06.11.2019 р. вона стала постійно проживати у своєму будинку. Між тим, вона разом із дочкою з часу вселення у будинок займає одну кімнату, яка повністю зайнята речами, які викинув відповідач, і вона не має можливості вільно користуватися іншими кімнатами, не може поселити дочку в окрему кімнату, не може користуватися вільно кухнею, так як там весь час знаходиться відповідачка [PERSON] із дитиною, з якою склалися вкрай неприємні стосунки, так як відповідач проявляє неповагу до неї та явне незадоволення тим, що вона повернулася проживати до свого будинку. Вона не може вільно користуватися санвузлом, який є єдиним у будинку, так як ця кімната постійно занята, а вона як людина похилого віку потребує більш довго та частішого часу для користування туалетною кімнатою. Між нею та відповідачем [PERSON] 26.12.2020 р. виник конфлікт за відсутності будь-яких на то підстав, так як на запитання де знаходяться сірники відповідач із незадоволенням відштовхнула її, в наслідок чого вона ледь не впала на підлогу, але змогла утриматися за опору. Після чого вона взагалі виходить із своєї кімнати тільки коли не бачить відповідачів у кухні чи санвузлі, весь інший час вона сидить у своїй кімнаті як самітниця. А так як відповідачі мають розпорядок дня такий, що просинаються об 11 годині ранку, а лягають спати о 23 годині вечора, то вона майже весь день до пізньої ночі не має спокою. Відповідачі вчиняють різні дії, які направлені на те, щоб вона із дочкою покинула будинок, вони розбивають та знімають полиці та крючки у ванній кімнаті, вкидають її речі, наприклад, її рушник, багато її речей відповідач [PERSON] винесла до льоху, а вона туди не може дістатися в наслідок свого віку та стану здоров`я. Відповідачі руйнують належні їй речі у дворі будинку та створюють там безлад. Весь час проживання відповідачі не сплачували за комунальні послуги, вона разом із дочкою несла дані витрати. Коли у гості до неї приїхала онука [PERSON] і намагалася заступитися за неї, відповідач [PERSON] викликала поліцію, начебто з приводу нападу на неї. Крім того, відповідач [PERSON] часто фотографує її разом з [PERSON] через вікно, коли вони чимось займаються, наприклад грають в карти, і це наводить її на думки, що відповідач хоче якимось чином скривдити її та дочку. Через такі стосунки з відповідачем [PERSON] у неї погіршилися та стали неприйнятними стосунку і з онуком, який не захищає її, а навпаки створює неприйнятні умови для її проживання, і вона у своєму віці не має спокою у власному будинку. Вона має бажання проживати у будинку із своє дочкою та із своєю онукою [PERSON] , які завжди надають їй підтримку та допомогу, і хоче припинити тимчасове право на проживання [PERSON] разом із його сім`єю, враховуючи, що вони мають інше житло, а вона бажає дожити свої останні дні у спокої. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, що після того, як у неї не склалися відносини з чоловіком, батьком відповідача [PERSON] , мати запропонувала їй разом із трьома дітьми переїхати тимчасово на проживання до її будинку, за умови, що коли вона стане потребувати сторонньої допомоги і повернеться проживати до свого будинку, то повнолітні діти звільнять будинок, а вона як єдина дочка буде надавати їй необхідну допомогу. Її мати [PERSON] ніколи не надавала дозволу на проживання в будинку другої дружини відповідача [PERSON] , так само як не надавала згоди на реєстрацію за адресою свого будинку свого правнука [PERSON] . Після смерті свого чоловіка мати вимушена була повернутися на постійне проживання до свого будинку, але через неможливість проживання разом із онуком та його сім`єю в одному будинку, так як вони строюють неможливі умови для проживання, враховуючи її похилий вік та необхідність здійснення за нею постійного догляду, мати письмово попередила про необхідність звільнення житлового приміщення, але відповідачі навпаки стали вживати актині дії проти неї та звертатися до правоохоронних органів та служби у справах дітей із необґрунтованими заявами. Конфлікти стали частими та один раз син наніс їй тілесні пошкодження. І всі ці конфлікти є психологічною травмою для її матері. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду висновок щодо недоцільності позбавлення права користування житловим приміщенням малолітнього [PERSON] та виселення і письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником 41/100 частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та після перерозподілу ідеальних часток за рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22.02.1993 р. та рішення Московського районного суду м.Харкова від 23.01.2003 р., що підтверджується наданими копіями судових рішень та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.9-13,14). Відповідно до інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади міста Харкова вбачається, що на даний час в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.18). На визначені [PERSON] у праві власності 41/100 частини домоволодіння вона займає будинок літ. «В-1», який складається з трьох житлових кімнат: літ.4-1 площею 8,3 кв.м., літ. 4-3 площею 22.4 кв.м., літ. 4-9, площею 11.6 кв.м. Всі кімнаті ізольовані мають самостійні виходи, кімнати літ. 4-1 та літ. 4-3 мають виходи на кухню літ. 4.2 площею 8.1 кв.м., з якої вихід веде у коридор літ. 4-4 площею 5,6 кв.м. та у двір. Житловий будинок обладнаний кухнею літ. 4-6 площею 8.9 кв.м., санвузлом літ. 4-8 площею 3,5 кв.м., в будинку є коридори літ. 4-7 площею 2,3 кв.м. та літ. 4-5 площею 2,9 кв.м. Як встановлено в судовому засіданні до будинку літ. В-1 було добудовано житлову прибудову літ. В1-1, де розміщені житлова кімната 4-9 площею 11,6 кв.м., коридор 4-7, санвузол 4-8, кухня 4-6, у техпаспорті на житловий будинок дата побудови зазначена 2001 рік (т.1а.с.121). згідно зазначеного вище рішення суду від 23.01.2003 р. прибудова із зазначеними приміщеннями прийнята в експлуатацію та врахована при розподілі часток співвласників. [PERSON] (дочка позивача) до розірвання шлюбу проживала разом з чоловіком [PERSON] та їх спільними дітьми в трикімнатній квартирі [ADDRESS] , яку було приватизовано на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у 1999 р. (т.1 а.с.72) і після розірвання шлюбу за згодою [PERSON] та за усною домовленістю з нею [PERSON] разом із своїми трьома неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] переселилася до будинку, який належить позивачу, та зареєструвала своє місце проживання та місце проживання дітей за даною адресою. Як встановлено в судовому засіданні із показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] між власником будинку [PERSON] та [PERSON] була домовленість, відповідно до якої [PERSON] просиляється у будинок позивача разом з неповнолітніми дітьми, та за згодою [PERSON] реєструється за місцем проживання на визначений строк, а саме, до того часу коли [PERSON] буде потребувати сторонньої допомоги, яку бажає отримувати від дочки [PERSON] , а діти за цих обставин повинні будуть виїхати з будинку на інше місце проживання. За цією домовленістю [PERSON] та троє дітей зайняли в будинку житлові кімнати літ. 4-1 площею 8,3 та літ. 4-3 площею 22.4 кв.м. При вселенні [PERSON] проживав разом із матір`ю [PERSON] в кімнаті площею 22,4 кв.м., а сестри проживали у кімнаті площею 4-1 кв.м. В подальшому за згодою [PERSON] з моменту добудови вона надала свою згоду на проживання в добудованій частині будинку в житловій кімнаті площею 11,6 кв.м. онуці [PERSON] . На той час онука [PERSON] переїхала до іншого житлового будинку, де і зареєструвала своє місце проживання. З цього часу у осіб, які проживали у будинку, який належить позивачу на праві власності, склався наступний порядок користування житловими приміщеннями: [PERSON] займала житлову кімнату площею 22,4 кв.м., онука [PERSON] займала житлову кімнату площею 11,6 кв.м., а онук [PERSON] - житлову кімнату площею 8,3 кв.м. Відповідач [PERSON] 17.08.2017 р. уклав шлюб з відповідачем [PERSON] (т.1 а.с.96) та без згоди власника будинка вселив останню до будинку позивача. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , якого зареєстрували в будинку без відома [PERSON] 12.07.2018 р. (т.1 а.с.18, 39) Весною 2019 р. відповідач [PERSON] без згоди та відома [PERSON] зайняв житлову кімнату площею 11,6 кв.м., яка за домовленістю з власником будинку виділена для проживання [PERSON] , звільнив кімнату від окремих належних їх речей, і самоправно розпорядився іншими речами, які знаходилися в будинку, але не належали йому. За цим фактом [PERSON] звернулась із відповідною заявою до Московського ВП ГУНА в Харківській області для відновлення своїх прав та припинення протиправних дій [PERSON] та його дружина [PERSON] (а.с.65). Зазначені дії вимусили [PERSON] звернутися до Московського ВП ГУНА в Харківській області на протиправні дії відповідачів з проханням вжити заходи та захистити її права, що підтверджується копіями наданих звернень та відповідними відповідями (т.1 а.с.46-52). 12.04.2019 р. [PERSON] направила відповідачам письмове попередження про звільнення самоправно зайнятого житлового приміщення площею 4-9 кв.м., але воно залишилося поза увагою відповідачів (т.1 а.с. 19-20). За показаннями позивача [PERSON] відповідачі вимагають визнання права користування лише за ними всіма приміщеннями в будинку, на що вона категорично не надає своєї згоди. Більш того, позивач переселилася до свого будинку у листопаді 2019 р., потребує сторонньої допомоги, яку бажає, щоб надавала їй дочка [PERSON] , вона потребує спокою та тиші, так як є людиною похилого віку, на даний час їй виповнилося 81 рік, але за умов проживання разом із онуком його дружиною та їх сином, вона не може мати необхідного спокою та рівноваги, так як відносини напружені між її дочкою та онуком і його дружинною, часто відбуваються сварки і поведінка онука є зухвалою. Згідно висновку № 2081 від 04.07.2019 р. лікарсько-консультативної комісії Міської поліклініки № 20 [PERSON] не здатна до самостійного обслуговування та потребує постійного стороннього нагляду ( т.1 а.с.45), виписка з медичної стаціонарної картки хворого 8168 від 05.11.2019 р. свідчить про наявність у [PERSON] ряду хронічних серйозних захворювань: хронічний калькульозний холецистит, хронічна хвороба нирок 2 ст, гіпертензивна нефропатія, цукровий діабет ( т.2 а.с.81). Віповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/5 частина трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14.11.2007 р. визначений порядок користування даною квартирою і надано в користування співвласникам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] житлову кімнату площею 13, 3 кв.м. та житлову кімнату площею 17,6 кв.м., а колишньому чоловіку [PERSON] та батьку інших співвласників - [PERSON] надано в користування житлову кімнату площею 16,4 кв.м; інші приміщення залишені у спільному користуванні. Із пояснень в судовому засіданні [PERSON] вбачається, що ні вона ні сестри [PERSON] , як співвласники квартири по [ADDRESS] , не мають наміру проживати в даній квартирі, в зв`язку з чим він має всі праві підстави та реальну можливість разом із своєю дружиною та сином зайняти дві житлові кімнати в даній квартирі, але таким своїм право він не хоче скористатися, і продовжує порушувати права позивача, без її згоди та дозволу заселивши свою дружину в спірний будинок та зареєструвавши в ньому свого сина. Відповідач [PERSON] має право користування квартирою [ADDRESS] , де вона і зареєстрована, що підтверджується довідкою з реєстру територіальної громади м.Харкова від 15.04.2020 р. (т.2 а.с.130). Крім зазначених доказів, позивачем також були надані наступні докази. Заява [PERSON] до органів поліції від 19.05.2019 р. про те, що кімната площею 11.6 кв.м., якою вона користується в будинку за згодою [PERSON] , самоправно була зайнята [PERSON] разом із його сім`єю, її речі з кімнати були частково винесені, а частково використовуються [PERSON] , вона незаконно позбавлена права користування даною кімнатою та своїми речами (т.1 с.а.65-66). Фотознімки, надані позивачем ( т.1 а.с. 167-179, т.2 а.с.37-42), підтверджують пояснення [PERSON] щодо пошкодження речей відповідачем. З наданої суду копії ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08.09.2017 р. вбачається, що при обранні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, [PERSON] , йому був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою [ADDRESS] . З наданих позивачем квитанції про сплату комунальних послуг, а саме, за електрику, холодну воду, вивіз сміття, газ природній за період з 2013 року по 2019 рік вбачається, що позивачем здійснюються дані виплати регулярно (т.1 а.с.123-144). [PERSON] до своїх пояснень на позов наданий висновок фахівці від 30.05.2019 р. з якого вбачається, що вона зверталася до відділу судово-медичної експертизи ХОБСМЕ для становлення факту наявності у неї тілесних пошкоджень, пояснивши, що 26.05.2019 р. в будинку, де проживає [PERSON] , він штовхав її за плечі, в наслідок чого вона вдарилася спиною. За висновком спеціаліста вона має синці на лівій руці поверхні лівого плеча, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів та могли бути отримані в строк за 3-5 днів до проведення огляду. Згідно відповіді з Московського ВП ГУНП від 03.10.2019 р. вбачається, що за фактом конфлікту з сином [PERSON] зверталася із відповідною заявою 24.04.2019 р. Відповідачі на підтвердження своїх заперечень надали наступні докази. Акти про проживання відповідачів разом із дитиною у спірному будинку від 09.09.2019 р., 30.12.2018 р., 28.06.2018 р., 30.12.2017 р., 30.07.2019 р.(т.1 а.с.188-192), та акти про не проживання у спірному будинку [PERSON] та [PERSON] від 09.09.2019 р. (т.1 а.с.193-194), але факт їх проживання в судовому засіданні не спростовується та визнається позивачем, так само як не доводиться факт проживання у цей період третіх осіб. Судом були відтворені диск із фото та аудіозаписами та диск з відеозаписами, а також досліджена смс-переписка та копії фотознімків, наданих відповідачами, які на їх думку підтверджують зухвалу поведінку та висловлення неповаги до них із боку третіх осіб. Між тим, на думку суду ці докази показують, більш за все, саме наявність конфліктних відносин між відповідачами та третьої особою [PERSON] , що підтверджує покази повивача про відсутність можливості їй спокійно проживати у своєму будинку, враховуючи її похилий вік та хворобливий стан здоров`я (т.1 а.с. 187,195-227). Досліджені лист з Міської дитячої поліклініки № 12 від 07.05.2019 р. та декларація про вибір лікаря свідчить, що [PERSON] перебуває під наглядом фахівців даної поліклініки, лікар викликався додому за адресою спірного будинку, а досліджений судом акт від 23.04.2019 р., свідчить про те, що під час відвідування лікарем на дому дитини, [PERSON] робила ремонті роботи і тим самим зробила неможливим вільний доступ лікаря до ванної кімнати для миття рук (т.1 а.с.84, 100, 228, 230). Згідно характеристики за місцем мешкання [PERSON] характеризується задовільно (т.1 а.с.229). Також судом досліджені заява [PERSON] від 03.05.2019 р. до відповідної служби у справах дітей та відповідь на його звернення, з яких вбачається, що з [PERSON] були проведені бесіди з приводу недопущення дій, які б негативно впливали на малолітню дитину відповідачів (т.1 а.с.231-235); та відповіді [PERSON] з Московського ВП ГУНП по факту звернення останньої з приводу неправомірних дій [PERSON] , де зазначено про відсутність обставин, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.с.235-236). З досліджених судом повідомлення про початок досудового розслідування та витягу з ЄРДР вбачається, що [PERSON] звернувся до Московського ВП ГУНП в Харківській області з повідомленням про те, що невідомий в період часу з 14.06.2019 р. до 17.06.2019 р. шляхом підбору ключа проник до будинку [ADDRESS] та вчинив крадіжку майна та техніки, відомості про що внесені в реєстр та розпочате досудове розслідування (т.1 а.с 85-86). Також судом досліджені були надані відповідачами квитанції від 04.07.2019 р., 21.05.2019 р. та 30.08.2019 р. про сплату комунальних послуг за адресою спірного будинку, а саме, за електрику, холодну воду та природній газ (т.1 а.с.88), що свідчить про те, що комунальні послуги відповідачі почали сплачувати після направлення їм позивачем 12.04.2019 р. повідомлення про звільнення житлових приміщень. Також судом досліджені, надані відповідачами дві накладні від 10.04.2019 р. та від 28.08.2018 р. про виписку будівельних матеріалів (т.1 а.с.87), але дані накладні не містять відомостей на чиє ім`я вони виписувалися, чи відпущений та оплачений був цей товар, тобто як доказ ці документи не мають змістовного значення по справі. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що бачив у будинку [PERSON] с дитиною і був присутній при будівництві добудови та гаражу, що було ще до весілля [PERSON] , а [PERSON] в цей час не проживала в будинку, [PERSON] він також не бачив. Досліджені також письмові докази відповідача, а саме, ухвала слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 03.12.2019 р. про зобов`язання слідчого до внесення відомостей в ЄРДР, витяги з ЄРДР від 26.11.2019 р., 07.12.2019 р., скарга [PERSON] до суду на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР, з яких вбачається, що [PERSON] наполягає на порушенні кримінальної справи відносно своєї матері [PERSON] , яка на його думку вживає неправомірні дії щодо [PERSON] , не надаючи їй необхідної допомоги, що може привести до непередбачуваних наслідків, враховуючи те, що [PERSON] є єдиною спадкоємницею майна своєї матері. (т.2 а.с. 50 -56). Оцінивши дані докази, суд робить висновок, що вони свідчать саме про відсутність нормальних доброзичливих стосунків між учасниками спору, і ніяким чином не спростовують покази самої [PERSON] про те, що її життя в будинку є напруженим і вона не бажає в подальшому проживати разом з онуком та його сім`єю та має намір і в подальшому отримувати догляд від своєї дочки. Досліджений акт про не проживання [PERSON] від 13.12.2019 р., наданий відповідачами, підтверджує лише той факт, що [PERSON] не проживає в будинку матері більш ніж п`ять років, і це насамперед відповідає встановленим обставинам по справі, що [PERSON] дійсно не має можливості проживати у будинку разом із матерію і надавати їй необхідну допомогу. Копія листа, який адресований [PERSON] , та копія конверту за надписом [PERSON] із адресою: [ADDRESS] , свідчить лише про те, що [PERSON] проживала якийсь час за іншою адрескою, між тим, коли і ким написано листа з наданого доказу встановити неможливо. Всі ці докази, на думку суду, свідчать про проживання відповідачів разом із малолітньою дитиною у будинку, що належить позивачу, і про те, з часу повернення позивача до свого будинку на постійне проживання, відносини між мешканцями будинку та родичами вкрай напружені і не відповідають атмосфері доброзичливості та спокою, яку потребує позивач як особа похилого віку. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 90 від 04.02.2020 р. департамент вважає недоцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , права користування житловим приміщенням та виселення з будинку [ADDRESS] . Суд оцінивши всі досліджені по даній справі докази вважає, що даний висновок є таким, що не відповідає дійсним обставинам та правовідносинам. Так, у висновку зазначено, що малолітній [PERSON] не має іншого житла, яке б належало йому на праві власності або на праві користування. Між тим, як встановлено в судовому засіданні, його батьки [PERSON] та [PERSON] мають у власності та користуванні інші два житлових приміщення за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . При цьому, відповідач [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , без реєстрації та будь-яких законних підстав, оскільки власник будинку не надавала згоди на її поселення, що як свідок підтвердила в судовому засіданні. Між тим, батьки дитини не скористалися своїм правом проживання на житловій площі, яка належить їм на праві власності та користування, а після народження дитини вибрали місцем її реєстрації житло, яке належить на праві власності інший особі, без будь-якої домовленості з позивачем про це. Відповідно до статті 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Відповідно до Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 р., згода власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Між тим, такий обов`язок реєстрації новонароджених дітей та порядок їх реєстрації не повинні порушувати прав інших осіб, зокрема, власника житлового приміщення, який не надавав такої згоди. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.7 ст. 319 ЦК України власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вирішував справу № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації та вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Тобто, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У подібних правовідносинах слід застосовувати частину другу ст. 406 ЦК України «припинення сервітуту». Право на проживання колишнього члена сім`ї розглядається як сервітут, який припиняється судом за позовом власника житлового приміщення при наявності обставин, які мають істотне значення. Такі по суті висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-13113цс16 (753/481/15-ц) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року по справі № 695/2427/16-ц, провадження № 61-29520св18 (ЄДРСРУ № 85032630), від 09 жовтня 2019 року по справі № 523/12186/13-ц, провадження № 61-17372св18 (ЄДРСРУ № 85075275). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач [PERSON] вселився у спірний будинок за згодою власника житлового будинку і за його згодою набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, проте, ні [PERSON] , ні члени його сім`ї дружина [PERSON] та син [PERSON] ніколи не були членами сім`ї позивача [PERSON] в розумінні ст. 3 СК України та ст. 64 ЖК України, так як з нею спільно не проживали, не були пов`язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов`язків. Нормами ст. 3 СК України та ст. 64 ЖК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, ще не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сієм наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Таким чином, з аналізу зазначених норм права та правових позицій, викладених у рішеннях Верховного Суду, можна зробити висновок, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносять до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідачі не є членами сім`ї позивача, спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України за наявності обставин, що мають істотне значення. У справі встановлено, що позивачка є власником спірного житлового будинку, в якому не проживала тривалий час, оскільки проживала із своїм чоловіком в іншому житловому приміщенні; на час проживання в іншому житловому приміщенні вона надала згоду на тимчасове користування житловими приміщеннями в своєму будинку своїй дочці разом з її неповнолітніми дітьми, за умови звільнення житлового будинку після досягнення її онуками повноліття та її повернення для проживання до свого будинку; її онук [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] та поселив її до належного позивачці спірного житлового будинку без її згоди; після народження у відповідачів дитини вони зареєстрували її за адресою спірного будинку за відсутності згоди на це власника житла. На час звернення до суду із позовом за захистом своїх прав позивачка має похилий вік, ряд захворювань, потребує спокою та постійного стороннього догляду, але умови проживання в одному будинку разом із відповідачами є складними, а стосунки вкрай неприязними, які змушують її відчувати неспокій та неможливість реалізації своїх прав власника на вільне володіння, користування та розпорядження належним майном, що на думку суду є обставинами, які мають істотне значення для поновлення прав позивача та припинення сервітуту. У даній справі припинення права користування відповідачів спірним житлом відповідає пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з огляду на те, що між сторонами спору склалися вкрай неприязні стосунки, відповідачі мають інше як зареєстроване місце проживання так і інше житло на праві власності, позивач має похилий вік та захворювання, через які потребує постійної сторонньої допомоги, через що потребує забезпечення належних житлових умов проживання як для себе так і для дочки [PERSON] , яка надає таку допомогу. Поряд з порушенням прав позивача в контексті статті 8 Конвенції, суд вважає, що порушені її права, як власниці житлового приміщення, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, у даній справі встановлено, що інтереси позивачки, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідачів, які мають інше житло і право відповідачів на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК. На підставі викладенного,

Outcome: approved