Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

11 грудня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виконання рекомендацій постійної комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 21.09.2018 №1149 та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки пл. 0,094 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно з державним актом на право власності на землю серії І-ЗК №034504 від 14.07.1994. Відповідачка [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд пл. 0,0341 га. Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою [PERSON] . Вказує, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] систематично вчиняють стосовно неї протиправні дії, а саме: труби, по яких стічні води течуть з житлової будівлі, вони спрямували у її город під будматеріали, паливні дрова та на грядки; у межу земельної ділянки побудували навіс, частина якого нависає над її земельною ділянкою, внаслідок чого замокає стіна її літньої кухні, оскільки під час дощу вода від даху навісу відбивається на стіну; фрагмент дерев`яної огорожі цілеспрямовано руйнували накладанням шиферу, великих каменюк, будівельного сміття; серед літа над її ділянкою порубали живе дерево горіха, використавши автопідйомник. Зазначає, що всі перераховані протиправні дії зафіксовано актами депутатів Рахівської міської ради, яких вона викликала. Відповідно до витягу з протоколу № 60 засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та містобудування, остання надала відповідачам рекомендації, які ними ігноруються. Оскільки відповідачі не виконують рекомендації комісії, вона звернулася до суду. Таким чином, просить зобов`язати відповідачів виконати рекомендації постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та містобудування Рахівської міської ради, вказані у витягу з протоколу № 60 від 06.09.2018; усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою шляхом перенесення навісу відповідачів на відстань 1 м в глиб їх земельної ділянки; забезпечити стікання дощових вод з житлового будинку та навісу відповідачів на їхню територію; притягнути до відповідачів відповідальності за нехтування нормативно-правових актів, а також покласти на них відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ухвалою суду від 14.12.2018 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано семиденний строк на усунення її недоліків. Ухвалою суду від 22.01.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Надано відповідачам 15-денний строк для надання відзиву. 08 лютого 2019 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідачі зазначають, що звертаючись до суду із позовом про захист суб`єктивного права власності, в даному випадку, права на користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, що піддається руйнуванню, позивачем не надано до матеріалів цивільного позову відповідного правовстановлюючого документу на це нерухоме майно, яким би в установленому законодавством по підтверджувалося її право власності на спірну літню кухню, відомості відносно якої зазначені в позовній заяві. Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25.03.1980 [PERSON] , яке додане до матеріалів позовної заяви, не являється допустимим доказом, так як не пройшло необхідної державної реєстрації; обов`язковість якої зазначено в самому документі (свідоцтві). Крім того, акт обстеження дворогосподарства по [ADDRESS] , №3 від 15.01.2016, складений комісією Рахівської міської ради Закарпатської області по зверненню громадянки [PERSON] , та лист Рахівської міської ради Закарпатської області №377 від 15.04.2016, надісланий на ім`я громадянки [PERSON] , яка не являється стороною справи або уповноваженою особою на вчинення дій від імені позивачки. Окрім цього зазначають, що дані докази датовані 15 січня та 15 квітня 2016 року, у зв`язку із чим містять інформацію, яка підтверджує обставини, що мали місце раніше шестимісячного строку від дня подачі заяви до суду. У зв`язку із наведеним вважать, що дані докази являються неналежними та недостовірними. Щодо посилання позивачки на невиконання відповідачами рекомендацій постійної комісії органу місцевого самоврядування зазначають, що дані рекомендації не носять імперативного характеру, не являються індивідуальним, нормативно-правовим актом, дотримання якого відповідною фізичною особою передбачено чинним законодавством. Вказують також, що вимагаючи від них перебудови надвірної споруди навісу згідно вимог ДБН України, сама позивачка не намагається звернути увагу суду на те, що її споруда, яку вона називає літньою кухнею, розташована на її земельній ділянці також із порушенням тих же самих будівельних норм, тобто, на відстані менше одного метра від межі суміжних земельних ділянок, маючи при цьому несучі конструкції (стіни). При цьому, навіс, який зведений ними на своїй земельній ділянці, не являється капітальною будовою, для введення в експлуатацію якої потрібні відповідні дозвільні документи, які б давали право на їх виконання, а являється тимчасовою спорудою. Зазначають також, що навіс, зведений ними на земельній ділянці, являє собою тимчасову споруду без огороджувальних та несучих (конструкцій), яка розміщена на семи металічних трубах з нахилом даху в сторону їх земельної ділянки. Вказують, що доказом того, що ними при зведенні тимчасової господарської споруди не допущено порушень ДБН свідчить наявність Акту, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) і дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт №154/1007 від 04.07.2018, складеного головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління ДАБІ у Закарпатській області Клементєвим Я.В., в якому зазначено, що [PERSON] , здійснює будівельні роботи з будівництва житлового будинку по [ADDRESS] відповідно до будівельного паспорта, виданого відділом містобудування, архітектури та ЖКГ Рахівської РДА від 09.08.2012 та на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого інспекцією ДАБІ у Закарпатській області за №ЗК0621214831 від 23.08.2012. Також зведено тимчасову споруду без влаштування фундаменту - навіс. На момент проведення перевірки порушень не виявлено. За таких обставин вважають, що даний цивільний позов є безпідставним, необґрунтованим та недоведеним, що надає суду у відповідності до положень чинного Цивільного та Цивільного процесуального кодексів України винести судове рішення про відмову в позові. 13 лютого 2019 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому зазначає, що усі документи, подані нею до суду видані державними органами влади, складалися фахівцями згідно з чинним законодавством і сумніватися у їх достовірності відповідачі не мають права, оскільки це прерогатива суду. Окрім цього, зазначає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 визнаються дійсними, за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Вказує, що подані нею додатки до позовної заяви є достовірними офіційними документами, які підтверджують протиправні дії відповідачів стосовно неї. Акт Рахівської міської ради від 15.01.2016 та лист Рахівської міської ради від 15.04.2016 були надіслані на ім`я [PERSON] , тому що вона зареєстрована і мешкає за тією ж адресою, що і вона та є єдиним спадкоємцем майна позивачки. Також вказує, що незаконні дії [PERSON] вчинялися не на думку позивача, а фактично. Листом від 04.06.2018 № 646 Рахівською міською радою зафіксовано, що [PERSON] самовільно демонтував сітку між їх дворогосподарствами, що є порушенням ст. 108 Земельного кодексу України. При цьому [PERSON] повідомила представникам Рахівської міської ради, які прибули на місце події, що дана сітчаста огорожа придбана нею за кошти батька. Однак, слова [PERSON] суперечать низці документів, а саме: Свідоцтву про право на спадщину за яким [PERSON] успадкувала від батька [PERSON] зокрема огорожу; схемі забудови земельної ділянки, наданої відповідачами, на якій видно, що в час, коли на їх земельній ділянці не було зведено жодної будівлі, на межі земельних ділянок уже знаходилася огорожа з металевої сітки та дерев`яна огорожа; акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, наданому відповідачами у відзиві; акту встановлення (відновлення) на місцевості (в натурі) та погодження меж земельної ділянки, наданому відповідачами у відзиві. Окрім цього, вказує, що її літня кухня це стара будівля, яка розташована на відстані 0,5 м від огорожі, на суміжній ділянці, яку викупили відповідачі, на такій самій відстані стояла повітка, яку відповідачі також знесли. При цьому відповідачі, не відступили від огорожі жодного сантиметра, не залишили місця для обслуговування навісу і повністю заблокували огорожу і в разі потреби відремонтувати її неможливо. Частина даху навісу нависає над її земельною ділянкою, що є порушенням меж її земельної ділянки. Окрім цього, зведенням цього навісу відповідачі порушили ст. 41 Конституції України, згідно з якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Зазначає також, у відзиві на позов міститься довідка про правовий статус земельної ділянки [PERSON] , видана Держземагенством України. Вказана довідка містить вказівку на земельні ділянки № [NUMBER] та №2. На ділянці № [NUMBER] побудовано житловий будинок, а на ділянці № [NUMBER] , згідно із заявами-згодами, наданими сусідами торгівельний комплекс. Оскільки навіс використовується для складування паливного матеріалу з метою опалення торговельного центру, він є тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності, а тому відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» повинен мати паспорт прив`язки, дозвіл від органу з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної міської ради або районної державної адміністрації. При цьому, як видно з відзиву відповідачів, сусіди погодилися на будівництво торгового комплексу, вона ж не давала згоди на зведення жодної будівлі. Відповідачі розпочали будівництво житлового будинку у 2012 році, поселилися у ньому влітку 2017 року, проте у відзиві відповідачів відсутня декларація чи сертифікат прийняття будинку в експлуатацію. На підставі ухвали суду від 19.02.2019 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 02.04.2019 позивачці [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів. На підставі постанови Закарпатського апеляційного суду від 26.09.2019 [PERSON] відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, поданої на ухвалу Рахівського районного суду від 02.04.2019. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити такі з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також їх представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] через їх необґрунтованість та недоведеність, а також врахувати поданий ними відзив на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджених наявні у справі докази вважає, позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею земельної ділянки в [ADDRESS] , що підтверджується актом на право приватної власності на землю І-ЗК № 034504. (а.с. 4). Окрім цього, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.06.1979, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] . Згідно даного свідоцтва, до складу спадкового майна входить одноповерховий житловий будинок корисною пл. 84,6 кв.м., в тому числі житлової 36 кв.м., з надвірними спорудами сарай, навіс, огорожа, колодязь і тротуар (а.с. 5). Вказаний житловий будинок розташований у [ADDRESS] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №746085 [PERSON] є власницею земельної ділянки пл. 0,0518 га, розташованої за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 48). Окрім цього, [PERSON] є власницею земельної ділянки пл. 0,0341 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2123610100:45:001:0021, яка розташована в [ADDRESS] . Наведене підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 11807770 від 29.10.2013 (а.с. 57) Позивач зазначає, що в процесі користування своєю земельною ділянкою зіткнулася з перешкодами, які чинять їй відповідачі. А саме, труби, по яких стічні води течуть з житлової будівлі, вони спрямували у її город під будматеріали, паливні дрова та на грядки; у межу земельної ділянки побудували навіс, частина якого нависає над її земельною ділянкою, внаслідок чого замокає стіна її літньої кухні, оскільки під час дощу вода від даху навісу відбивається на стіну; фрагмент дерев`яної огорожі цілеспрямовано руйнували накладанням шиферу, великих каменюк, будівельного сміття; серед літа над її ділянкою порубали живе дерево горіха, використавши автопідйомник. Як на підтвердження порушення своїх прав позивачка посилається на рекомендації постійної комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 06.09.2018. Так з витягу з протоколу № 60 засідання постійної комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 06.09.2018 вбачається, що розглянувши звернення [PERSON] комісія рекомендує: «1) громадянину [PERSON] змістити навіс на відстань не менше ніж 1 метр від межі земельної ділянки; 2) крівля навісу [PERSON] не може нависати над земельною ділянкою громадянки [PERSON] , оскільки це свідчить по порушення меж земельної ділянки; 3) в акті обстеження від 31.05.2018, громадянину [PERSON] було рекомендовано обрізати гілки дерева (породи горіх), які росли над його земельною ділянкою згідно ст. 105 Земельного кодексу України. Громадянином [PERSON] було обрізано гілки не тільки над своєю земельною ділянкою, а і над земельною ділянкою [PERSON] . Зі слів громадянки [PERSON] внаслідок зрубу гілок дерева (породи горіх) вона понесла матеріальні і моральні збитки. Рекомендовано громадянину [PERSON] відшкодувати збитки заподіяні [PERSON] ; 4) в десятиденний термін з дня отримання листа громадянину [PERSON] відремонтувати пошкоджений дерев`яний паркан; 5) відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку (2 поверховий будинок) до межі земельної ділянки повинна становити не менше 1 метра згідно ДБН 360-92** (відстань від будинку гр. [PERSON] до межі земельної ділянки з однієї сторони становить 1,12 м, а з іншої 0,80 м); 6) крівля будинку, може бути спрямована в бік суміжного землекористувача, але на крівлі будинку повинні бути встановлені снігозатримувачі та ринви; 7) в десятиденний термін з дня отримання листа гр. [PERSON] відвести стічні води з житлового будинку на власну земельну ділянку.» (а.с. 9-11). Разом з тим, з вказаного витягу з протоколу вбачається, що [PERSON] на засіданні комісії був відсутній, а члени комісії прийняли зазначені вище рішення лише на підставі звернення [PERSON] , при цьому члени комісії не були безпосередньо присутні на місці. З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2016 комісія Рахівської міської ради на місцевості розглянула звернення [PERSON] щодо складування паливних дров в притул до огорожі між дворогосподарствами [PERSON] та [PERSON] . За наслідками розгляду складено відповідний акт (а.с. 6). Окрім цього, 15.04.2016, на підставі усного звернення [PERSON] , уповноваженими особами Рахівської міської ради повторно проведено обстеження дворогосподарства по [ADDRESS] , у ході якого встановлено, що [PERSON] не усунув порушення, зазначені в акті від 15.01.2016, також встановлено, що [PERSON] обрізав гілки дерев горіха та вишні, у результаті падіння яких пошкоджено огорожу (а.с. 7). Встановлено також, і підтверджується долученими сторонами фотосвітлинами, що на земельній ділянці, належній [PERSON] , збудовано навіс без огороджувальних та несучих конструкцій, який розміщений з нахилом даху в всередину земельної ділянки [PERSON] (а.с. 35 (зворот), 36, 80). Судом також встановлено, що у період з 04.07.2018 по 06.07.2018 головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області [PERSON] Ярославом Васильовичем здійснювалась перевірка дотримання [PERSON] Н.Л. вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. За результатами проведення перевірки складено акт № 15411007 від 06.07.2018, в якому зазначено, що [PERSON] , здійснює будівельні роботи з будівництва житлового будинку по [ADDRESS] відповідно до будівельного паспорта, виданого відділом містобудування, архітектури та ЖКГ Рахівської РДА від 09.08.2012 та на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого інспекцією ДАБІ у Закарпатській області за №ЗК0621214831 від 23.08.2012. Також зведено тимчасову споруду без влаштування фундаменту - навіс. На момент проведення перевірки порушень не виявлено (а.с. 60-67). Встановлено також, що питання влаштування навісу на земельній ділянці [PERSON] неодноразово розглядалось Управлінням ДАБІ у Закарпатській області. Востаннє, виїзд уповноважених осіб Управління здійснювався 08.11.2018, під час якого з`ясовано що містобудівна ситуація не змінилась. Ознак виконання будівельних робіт не виявлено. Наведене підтверджується листом Управління ДАБІ у Закарпатській області від 09.11.2018 за № 1007-1.20/2/1393-Г (а.с. 15-16) Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~\~ Згідно з положеннями\~ст. 55 Конституції України\~права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами. Відповідно до\~ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-658цс15). У відповідності до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У\~\~відповідності до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Проте, всупереч цим вимогам позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза будь-яким розумним сумнівом, свідчили про те, що відповідачі створюють останній перешкоди в користуванні її земельною ділянкою та їх дії містять ознаки протиправності. При цьому, суд не приймає до уваги як належні та допустимі докази акт обстеження дворогосподарства по [ADDRESS] від 15.01.2016 та лист Рахівської міської ради від 15.04.2016 № 377, як такий, що складений на підставі звернення [PERSON] (яка є дочкою позивачки), а лист адресований останній, як заявниці. Разом з тим, [PERSON] не є учасником даної справи, а посилання позивачки про те, що ці документи адресовані її дочці, так як вона є єдиним спадкоємцем належного позивачці майна суд відхиляє, оскільки право власності на спадкове майно у особи виникає лише після смерті спадкодавця. Щодо посилання позивачки на те, що відповідачі не виконали рекомендації протоколу № 60 засідання постійної комісії Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 06.09.2018 суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про те, що вказані рекомендації направлялись [PERSON] для виконання. Не надано таких доказів і позивачкою під час судового розгляду. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Так, з матеріалів справи встановлено, що уповноважені службові особи Управління ДАБІ у Закарпатській області неодноразово проводили перевірки дотримання [PERSON] вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, у ході яких порушень з її боку виявлено не було. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні позивачкою не доведено факту протиправних дій із сторони відповідачів, також позивачкою не подано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б поза будь-яким розумним сумнівом підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~в разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed