Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

12.07.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, до якого 19.10.2016 року надала заяву про уточнення позовних вимог та просить усунути перешкоди у користуванні та обслуговуванні будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою шляхом зобов'язання [PERSON] знести капітальний паркан між будинками [ADDRESS] та відновити паркан із сітки на відстані від стін будинку [ADDRESS], не ближче ніж на 1 метр. При цьому позивач посилається на те, що сторони є користувачами суміжних земельних ділянок. Між земельними ділянками сторін встановлено порядок фактичного користування ділянками та визначено межі ділянок, по яким існував паркан ще з 60-х років. Позивач зазначає, що відповідач самочинно здійснив перебудову паркану та прибудував до нього впритул будинок. У зв'язку із чим позивачу чиняться перешкоди у користуванні її ділянкою, та вона змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Манаєнко М.М. підтримала уточнені позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, так як вкавав, що він не чинить позивачу жодних перешкод у користуванні. Вислухавши учасників справи, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на підставі договору дарування від 20.11.2006 року є власником 4/25 частин будинку [ADDRESS] /а.с. 8/ Судом досліджено наявні в матеріалах справи плани та схеми між будинками [ADDRESS] Таким чином, судом встановлено, що сторони є користувачами суміжних земельних ділянок. Вказана обставина у ході розгляду справи не оспорювалася та визнавалася сторонами. Згідно акту № 546 від 25.06.2016 року, складеного членами СОН «Золотий берег», на момент огляду 18.06.2016 року виявлено, що власник будинку [ADDRESS] [PERSON] побудував самовільно кам'яний паркан, який перекрив доступ [PERSON] до належних їй приміщень та електролічильника /а.с. 9, 37/. Судом досліджено акт огляду стану електричного устаткування на відповідність вимогам ПУЕ та ППЕЕН від 17.06.2016 року, яким встановлено, що відсутній доступ до електролічильника /а.с. 36/. Листом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 12.08.2016 року повідомлено, що в управлінні відсутні будь-які погодження [PERSON] стосовно проектної документації щодо будівництва об'єктів на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] У ході розгляду справи судом за клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 05.12.2016 року було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу. Так, висновком судової будівельно-технічної експертизи № 004(030.16)/17 від 21.04.2017 року встановлено, що межі земельної ділянки [ADDRESS] після відведення та на момент обстеження зміщені в бік земельної ділянки № [ADDRESS], та не відповідають межам земельної ділянки № [ADDRESS], з якої була виділена ділянка № 52-А. Висновком встановлено, що фактично відстань від кам'яної огорожі земельної ділянки № [ADDRESS] до зовнішніх стін обстежуваної частини (4/25) будинку [ADDRESS] складає 21-32 см, що унеможливлює доступ власника до зовнішніх стін будинку № 50. У ході розгляду справи відповідач [PERSON] заперечував проти допустимості висновку судової будівельно-технічної експертизи № 004(030.16)/17 від 21.04.2017 року та не погоджувався із ним, так як вказував, що позивач сфальсифікувала документи, що були надані у розпорядження експерта, та сам експерт у наданому ним висновку допустив ряд порушень. Однак, з часу відновлення провадження у справі, а саме з 28.04.2017 року, відповідач [PERSON] на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав до суду клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи, а також не надав інших доказів на підтвердження своїх заперечень. Разом із тим, суд зазначає, що надані відповідачем у судовому засіданні 14.09.2017 року пояснення та додаткові матеріали не спростовують висновків експерта щодо зміщення в бік межі земельної ділянки № [NUMBER] у сторону земельної ділянки № [ADDRESS], а також фактичної відстані у 21-32 см. від кам'яної огорожі земельної ділянки № [ADDRESS] до зовнішніх стін будинку [ADDRESS]. Отже, суд приймає висновок судової будівельно-технічної експертизи № 004(030.16)/17 від 21.04.2017 року як належний та допустимий доказ, оскільки вказаний висновок узгоджується з матеріалами справи та відповідачем не надано доказів на його спростування. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок зміщення в бік межі земельної ділянки № [NUMBER] у сторону земельної ділянки № [ADDRESS], та як наслідок фактичної відстані у 21-32 см. від кам'яної огорожі земельної ділянки № [ADDRESS] до зовнішніх стін будинку [ADDRESS], позивачу чиняться перешкоди відповідачем у користуванні земельною ділянкою, так як позивач позбавлена доступу до зовнішніх стін свого будинку. У зв'язку із чим, заперечення відповідача, що ним не чиняться перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, спростовуються дослідженими матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 5 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Положеннями ч. 2 ст. 386 ЦК України регламентовано, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Проаналізувавши встановлені обставини, та враховуючи, що вимоги позивача ґрунтуються на висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В ході розгляду справи стороною позивача було сплачено судовий збір у розмірі 551,21 грн.,що підтверджується відповідною квитанцією. Окрім того, стороною позивача було здійснено оплату вартості проведення судової будівельно-технічної експертизи, що становить 8500,00 грн. Відповідно до абз. 4 п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2017 року, після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених ст. 88 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 551,21 грн., та витрати на проведення експертизи у розмірі 8500,00 грн.

Outcome: approved