Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

12.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила суд визнати за нею право власності Ѕ частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 08 вересня 1979 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. В період шлюбу, а саме 29.02.1980 року, на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 9/136, її чоловікові була виділена земельна ділянка розміром 600 кв.м., що розташована в [ADDRESS]. В період шлюбу з чоловіком на зазначеній земельній ділянці вони здійснили будівництво житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, однак право власності на домоволодіння зареєстроване не було. 22 березня 2006 року вона змінила прізвище на [PERSON], а 07 квітня 2012 року шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. [INFO] року її колишній чоловік - [PERSON] помер, тому з метою отримання свідоцтва про право власності на часту у спільному майні подружжя, вона звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори з відповідною заявою. Між тим, постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки був відсутній документ, який посвідчує шлюбні відносини. Позивач наполягає на тому, що домоволодіння за [ADDRESS] являється спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був збудований за спільні кошти подружжя, в період зареєстрованого шлюбу, після розірвання шлюбу вони продовжували вести спільне господарство, тому вона у законний спосіб набула право власності на Ѕ частини зазначеного нерухомого майна. Всі дозволи на будівництво будинку були видані на ім'я чоловіка, однак останній належним чином не оформив право власності на нерухоме майно, тому позивач вважає будинок та всі споруди об'єктом спільної сумісної власності подружжя, і просить визнати за нею право власності на Ѕ частину нерухомого майна. Ухвалою суду від 26 липня 2018 року суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Мельником О.М. відкрите провадження у справі, в зв'язку з закінченням його повноважень справа, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2018 рноку передана на розгляд судді Сорокі О.В. В судове засідання всі учасники справи не з'явилися, кожен окремо, звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність, одночасно позивач свій позов підтримала, відповідачі позов визнали, надавши відповідні відзиви, у яких не сопорювали обставин щодо набуття права спільної сумісної власності на нерухоме майно їх батьками. На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 вересня 1979 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований відділом РАЦСу по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 569 (а.с.8). [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], про що 22 березня 2006 року видане відповідне свідоцтво про зміну імені (а.с. 13). Суду подано копію договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, який був укладений 12 березня 1980 року між виконавчим комітетом Новомосковськох міської ради та [PERSON], у відповідності до якого [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету № 9/136 від 29.02.1980 року, надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м., що розташована в [ADDRESS] (а.с. 11). 29.02.1983 року виконавчим комітетом Новомосковської міської ради [PERSON] надано дозвіл на забудову виділеної у безстрокове користування земельної ділянки (а.с. 12). 07 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] розірвали зареєстрований між ними шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 14). [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 15). Після смерті [PERSON] Новомосковською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 134/2018, у відповідності до якої з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] (а.с. 36), остання також зверталася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 36). Постановою державного нотаріуса позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частину у спільному майні подружжя, оскільки шлюб між подружжям був розірваний. Між тим, згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Такі ж роз'яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно вимог ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суду надано технічний паспорт на домоволодіння за [ADDRESS], а також довідку КП «НМБТІ» ДОР», у відповідності до яких матеріали інвентаризаційної справи містять дані про те, що [PERSON] здійснено будівництво будинку, на підставі договору про право забудови будинку та безстрокового користування земельної ділянки від 09.04.1980 року. Право власності на будинок в БТІ не зареєстроване, а всі побудови та споруди здійснені на території домоволодіння в період шлюбу з [PERSON] (а.с. 38-41), яка не дивлячись на розірванні шлюбу з [PERSON], продовжувала проживати та була зареєстрованою в зазначеному будинку. Суду не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що даний об'єкт нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки є рівними. При цьому суд вважає, що позивачем право мірно пред'явлено позов до [PERSON] та [PERSON], оскільки останні являються спадкоємцями першої черги померлого [PERSON], в розумінні ч.3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки на момент смерті батька були зареєстровані з ним за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26,27) та не надали суду доказів про відмову від прийняття спадщини. Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] помер, позивач, не являючись спадкоємцем померлого, позбавлена можливості інакше, як в судовому порядку встановити своє право власності на частку у спільному майні подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved