Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

10 липня 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, про визнання права власності на автомобіль OPEL Astra 1,4i 2007 року випуску, зеленого кольору, державний номер [NUMBER], №Y6D0TGF698X016221, мотивуючи свої вимоги наступним. В 2007 році позивач забажав придбати автомобіль в кредит. Але, рівень його офіційного доходу не дозволяв йому отримати кредит. У звязку з чим він попросив [PERSON], який є його двоюрідним братом, оформити кредит на своє імя. 19.12.2007р. відповідач оформив кредитний договір у «Брокбізнесбанку» терміном дії з 19.12.2007р. по 15.12.2014р. Позивач, діючи як поручитель за кредитним договором за договором поруки від 26.04.2011р., взявся сплачувати платежі за кредит, які здійснював від свого імені. Спірний автомобіль за таких обставин було придбано та зареєстровано на імя відповідача [PERSON] 04.09.2014 року кредит за автомобіль було повністю оплачено позивачем [PERSON] Для того, щоб позивач міг користуватись автомобілем, відповідач з дня придбання автомобілю видав позивачу довіреність. На цей час відповідач має борги перед банківськими установами, у звязку з чим спірний автомобіль було заарештовано та поставлено на штрафмайданчик у м. Умань. Спірний автомобіль позивач вважає своїм, проте його право власності на цей автомобіль оспорює третя особа - Відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції. В судовому засіданні позивач просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції старший державний виконавець Товарніченко Є.А. в судове засідання не зявився. Проте, факсом 21.08.2015р. направив до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що спірний автомобіль заарештовано з метою забезпечення зобовязань відповідача. Сплату ж позивачем кредиту вважає звичайним виконанням з його боку зобовязань за договором поруки. Суд, заслухав пояснення сторін, допитав свідків: [PERSON], який пояснив, що у грудні 2007р. він працював керівником відділення «Брокбізнесбанку» у м. Суми і до нього звернулись [PERSON] та [PERSON] з приводу придбання автомобіля в кредит. Він їх консультував з приводу отримання кредиту, укладав кредитний договір, договір застави та договір поруки. А також супроводжував кредит. Платежі по кредиту завжди здійснював [PERSON]. Спочатку від імені [PERSON]. Потім від власного імені після укладення договору поруки, як поручитель. Кредит остаточно погасив [PERSON] у жовтні 2014р. Про що йому було видано довідку. Довідку видавав інший працівник. Але, про погашення кредиту йому відомо достовірно. [PERSON], який пояснив, що його син [PERSON] дійсно придбав автомобіль для себе у 2007 р., а кредит оформив на [PERSON], так як [PERSON] не міг отримати кредит сам внаслідок відсутності офіційного доходу. Машина увесь час була у користуванні [PERSON]. Він її страхував та ремонтував після ДТП. Ремонтувати автомобіль допомагали всією родиною. [PERSON], який пояснив, що він є кумом [PERSON]. Знає, що машину Опель зеленого кольору [PERSON] придбав для себе. Для остаточного погашення кредиту [PERSON] позичив у нього 12 тисяч гривень, про що він має розписку, яку надав для огляду в судовому засіданні. Суд також дослідив матеріали справи: -квитанцію про сплату судового збору; -копію технічного паспорту серії ВМС029014; -копію заяви [PERSON]; -копію довіреності на автомобіль від 06.03.2014р.; -копію довідки АТ «БРОКБИЗНЕСБАНК» від 03.10.2014р. №728/053см-008; -копію договору поруки від 26.04.2011р. №29/5-ф; -копії квитанцій про оплату кредиту від імені позивача; -копію кредитного договору №29/5-Ф від 19.12.2007р.; -копію договору застави від 19.12.2007р. №29/5-ф; -копію розрахунку по кредитному договору від 29.12.2007р.; -копію договору купівлі продажу автомобіля від 17.12.2007р. №05546; -копії меморіальних ордерів, рахунку та актів прийому передачі автомобіля; -копію тимчасового реєстраційного талону від 19.12.2007р.; -копію довіреності від 24.12.2010р.; -копії сторінок паспортів позивача та відповідача; -копії договорів страхування транспортного засобу та супутніх ризиків та обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за період від моменту придбання спірного автомобіля; -копії квитанції про оплату договорів страхування; -поштові квитанції та повідомлення. Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини, підтверджені доказами та показаннями свідків, суд вважає, що спірні правовідносини повинні регулюватись наступними нормами права: -ч.4 ст. 174 ЦПК України: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд»; -ч. 1 ст. 391 ЦК України: « Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном»; -ч.1 ст. 392 ЦК України: « Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності»; -ч.1 ст. 1011 ЦК України: « За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента»; -ч.1 та ч.2 ст. 1012 ЦК України: « Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. 2. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. 3. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну»; -ч.1 ст. 1014 ЦК України: « Комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. -ч.1 ст. 1018 ЦК України: « Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента»; -ч.1 ст. 1023 ЦК України: « комітентом виконання за договором комісії : «1. Комітент зобов'язаний: 1) прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії; 2) оглянути майно, придбане для нього комісіонером, і негайно повідомити комісіонера про виявлені у цьому майні недоліки» . Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Так, визнання позову відповідачем дозволяє суду постановити рішення про задоволення позову, так як таке визнання не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, що відносини, що склалися між позивачем та відповідачем у звязку з отриманням кредиту та подальшим придбанням спірного автомобіля мають характер договору комісії і до них мають бути застосовані правові наслідки виконання договору комісії, оскільки відповідно до усної між ними домовленості, згідно до якої [PERSON] (комітент), який не мав можливості отримати кредит в силу відсутності у нього офіційного доходу доручив [PERSON] (комісіонер) взяти на своє імя у АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» кредит в сумі 78615 грн. на придбання автомобіля OPEL ASTRA 1.4I у ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод». Внаслідок чого [PERSON] 17.12.2007р. було укладено договір купівлі продажу автомобіля з ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» з ціною договору 78615 грн. (а.с. 52-63), а 19.12.2007р. було укладено кредитний договір №29/5-Ф на суму 78615 грн. (а.с.21-23). Цей факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. В той же день 19.12.2007р. на імя [PERSON] було оформлено тимчасовий реєстраційний талон №318912 строком дії до 19.12.2010р. (а.с.64). В подальшому [PERSON] користувався цим автомобілем на підставі довіреностей від 24.12.2010р. та від 06.03.2014р., виданих на його імя [PERSON] (а.с.65-66). Факт постійного користування автомобілем саме [PERSON] посвідчується як наявністю договорів страхування транспортного засобу та супутніх ризиків і договорів цивільної відповідальності (а.с. 70,78,93,94,95,96,98,101,102,104,105), так і поясненнями свідків. Отже, фактично сторони уклали та виконали усний договір комісії, якій містить істотні умови договору комісії ціна та зазначення майна, яке придбавається. Чітко визначено як ціну автомобіля, так і ціну кредиту. Комісіонер [PERSON] діяв при цьому від власного імені, але за рахунок [PERSON], який в цьому випадку виступив комітентом. Суд вважає, що неотримання плати комісіонером за вчинення ним дій не є вадою договору комісії, так як плата по договору комісії не визначена як істотна умова цього договору, визначена у ст. 1012 ЦК України. Договір комісії фактично виконано сторонами. Тобто, [PERSON] придбав за рахунок [PERSON] автомобіль та передав йому цей автомобіль. [PERSON] належним чином оплатив автомобіль та повністю виплатив отриманий [PERSON] кредит. Відповідно до ч.1 ст. 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Тому, спірний автомобіль дійсно є власністю позивача (комітента), незважаючи на те, що титульним його власником значиться відповідач. Право позивача підлягає захисту, так як на цей час спірний автомобіль арештовано третьою особою, у звязку з наявністю у відповідача інших зобовязань перед іншими особами. При цьому, право власності позивача на спірний автомобіль оспорюється третьою особою. На підставі викладеного,

Outcome: approved