Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

11 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання втрати права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В своїй заяві позивач зазначив,що він є власником будинку [ADDRESS] в якому крім нього зареєстрований і його син - [PERSON]. Як власник він сплачує кошти за користування електроенергією, газом, водою. Реєстрація у домоволодінні його сина заважає йому одержувати державні пільги та оформити субсидію за користування вказаними послугами. Вирішити це питання у добровільному порядку виявилося неможливим, оскільки відповідач з 2009 року у будинку не проживає, знятися з реєстрації добровільно відмовляється. Місце його проживання на даний час невідоме. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримували з підстав та обставин, викладених в ньому. Відповідач повтороно в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. В порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, зазначив, що проти позову не заперечує. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за згодою позивача, розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній даних та доказів. Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 14.10.2008 року та витягу КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 21029325 від 24.11.2008 року позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-10). Як вбачається із довідок виконавчого комітету Погребівської сільської ради Глобинського району № 893 від 23.09.2016 року та № 46 від 26.01.2017 року в житловому будинку [ADDRESS] на даний час зареєстровані: [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Останній у названому будинку зареєстрований, але фактично не проживає. ( а.с. 6,27). Свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, пояснили суду, що вони є сусідами позивача, проживають в [ADDRESS] тому їм достовірно відомо, що позивач проживає один, його син - [PERSON] в батьківському будинку з 2009 року не проживає. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до положення статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року ''Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України'' надано роз'яснення, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду справи в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою для відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, являючись власником спірного житлового будинку, позбавлений права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрований [PERSON], який не проживає в ньому без поважних причин більше одного року, участі у витратах на утримання будинку не приймає, виїхав із будинку добровільно та перешкод у користуванні будинком йому ніхто не чинив. Відповідач втратив право користування жилим приміщенням. Позов є законним, обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved