Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

11.04.2018 року представник позивачів адвокат [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визначення частки померлого у спільній сумісній власності, в якій просить суд визначити за [PERSON], який помер [INFO] та за його дружиною [PERSON], [INFO] по 1/2 частці у спільній сумісній власності, а саме: житлового будинку [ADDRESS]. Позов мотивують тим, що [INFO] помер [PERSON], який був батьком [PERSON] та чоловіком [PERSON]. Під час проживання в шлюбі, [PERSON] та [PERSON] набули на праві спільної сумісної власності житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті спадкодавця, позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Колісника Д.Ю. для прийняття спадщини, а позивач [PERSON] звернулась із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь сина [PERSON], однак, нотаріусом позивачу [PERSON] надано відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з невизначеністю частки померлого у спільному майні відносно вказаного спадкового будинку. Позивач [PERSON], хоча і відмовилась від прийняття спадщини на користь сина, але також бажає визначити свою частку у спільній сумісній власності зі спадкодавцем. Вказані обставини стали підставою для звернення позивачів до суду. Представник позивачів адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачів, просить позов задовольнити. Відповідач - представник Татарбунарської міської ради Одеської області Борденюк В.М. в судове засідання не з'явився, однак направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З огляду на належне сповіщення представника позивачів та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивачів та відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом з достовірність встановлено, що 20.07.1994 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 65, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.07.1994 року (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського району Одеської області 20.06.1995 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). В період шлюбу позивачка [PERSON] та спадкодавець [PERSON] придбали на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], згідно копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 19.05.1999 року, в якому частки власників житлового будинку не визначено (а.с.11). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10), [INFO] помер [PERSON], про що Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був зроблений актовий запис про смерть №135. 06 квітня 2018 року за вих. № 298/02-14 листом-відмовою, державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі спадщини після померлого [INFO] [PERSON], у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі на успадковане майно (житловий будинок [ADDRESS]), не зазначені частки майна власників. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності спадкуються на загальних підставах. Частиною ч.1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, у зв'язку з тим, що частки співвласників житлового будинку не визначені, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини у встановленому нотаріальному порядку, а тому його порушене право підлягає судовому захисту відповідно до ст. 15 ЦК України. У разі смерті співвласника нерухомого майна частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина 2 статті 370, частина 2 статті 372 ЦК України). Згідно п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. У відповідності до вимог ст. 368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні (п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Зокрема ч.1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є в спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом. Судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] та позивачка [PERSON] не укладали жодних угод чи домовленостей щодо поділу спірного житлового будинку. Невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивача [PERSON] можливості належним чином оформити свої спадкові права на частину житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS], що належав померлому [PERSON], на праві спільної сумісної власності з позивачем [PERSON], яка також бажає визначення своєї частки у спільній сумісній власності зі спадкодавцем, незважаючи на те, що вона відмовилась від спадкування майна після смерті чоловіка на користь сина [PERSON] За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, враховуючи рекомендації постанови Пленуму ВСУ України №7 від 30.05.2008 року та відсутність договору з приводу визначення часток сторін у спільній сумісній власності, зважаючи на відсутність у позивача [PERSON] іншої можливості оформити в установленому законом порядку право на спадщину на частину спадкового житлового будинку, що належала його батькові - спадкодавцю [PERSON], для захисту прав позивачів, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову, визначивши частки співвласників [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності по 1/2 частки ідеальної долі у спільній сумісній власності - житловому будинку за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved