Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

10 липня 2014 року до Карлівського районного суду надійшло подання старшого державного виконавця ВДВС Карлівського РУЮ Полтавської області Пустогородської А.В. про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] до виконання рішення Карлівського районного суду Полтавської області №2-254/11 від 10.03.2011 року про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] на користь опікуна, до якого буде влаштовано дитину, починаючи з 23.02.2011 року до досягнення ним повноліття. На протязі трьох років трьох місяців рішення суду не виконується, боржник ухиляється від виконання рішень судів. Державним виконавцем вчинено ряд дій на виконання рішення в примусовому порядку, зокрема: направлено запити до реєструючи органів, 19.06.2014 року направлено боржнику довідку-розрахунок по сплаті аліментів. В судовому засіданні державний виконавець повністю підтримала подання та просила його задовольнити. Вислухавши державного виконавця, дослідивши додані до подання матеріали, суд встановив, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області №2-254/11 від 10.03.2011 року стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] на користь опікуна, до якого буде влаштовано дитину, починаючи з 23.02.2011 року до досягнення ним повноліття. До теперішнього часу рішення суду в добровільному порядку не виконано. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань. Згідно ст. 3771 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Статтею 90 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього закону. За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Суд вважає, що державним виконавцем не доведено того, що боржник відмовляється виконувати розпорядження державного виконавця щодо проведення виконавчих дій та ухиляється від виконання зобов'язань за рішенням суду. Так, до подання додано копії: постанови про відкриття виконавчого провадження; виконавчого листа; запитів до реєструючи органів та відповідей на них; довідки-розрахунку заборгованості. Підтвердження про направлення та отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржником в доданих до подання матеріалах немає. Відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не може слугувати ознакою ухилення від виконання зобов'язань за рішенням суду. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В зв'язку з викладеним, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed