Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

10 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд: визнати [PERSON] , 1975 року народження, [PERSON] , 1995 року народження і [PERSON] , 2001 року народження особами, які втратили право проживання в будинку [ADDRESS] з дня вибуття з нього ( а.с.1). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, у даному будинку зареєстровані: він, дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , з дітьми [PERSON] та [PERSON] та відповідачі у справі - дочка [PERSON] з синами [PERSON] , [PERSON] , та які 12 років не проживають у ньому без поважних причин. Також зазначає, що відповідачі в утриманні житла не беруть участі, а наявність його реєстрації спричиняє сплату надмірних комунальних послуг, чим об`єктивно порушуються його права як власника. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що відповідачі прописані в будинку, однак проживають у м. Бориспіль. На його адресу надходять листи щодо кредиту відповідачів, тому він боїться що заберуть будинок. Комунальні послуги за відповідачів не сплачує, ключів від будинку у відповідачів немає. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та не заперечували щодо його задоволення. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] є його дружиною, та [PERSON] , [PERSON] - діти. У шлюбі з 1993 року. Весь час проживали з родиною по квартирах, у 2010 році оформили земельну ділянку, залили фундамент на будинок, поставили вагончик, зробили потоплення та проживають у ньому. Проживали в м.Бориспіль тому, що так було зручніше для його роботи. В будинок позивача їх не допускали. Свідок [PERSON] показала, що часто буває у родині позивача. Відповідачі прописані у [PERSON] , та поки вони не брали кредити це питання не піднімалось, тому позивач вирішив їх виписали з будинку. В будинку 3 кімнати де проживають позивач, його дружина [PERSON] , їх донька [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] . З приводу того, де проживають відповідачі, чому не проживають у будинку та про відносини в родині їй нічого не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідач [PERSON] є її племінниця, та [PERSON] , [PERSON] діти племінниці. Відповідачі весь час винаймали житло, зрідка приїздили до позивача, на даний час живуть у вагончику. В будинку 3 кімнати, де зараз проживають позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] , їх донька [PERSON] та їх внуки. Свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивача, знає його всю родину. Їх будинок надавався колгоспом, позивач переїхав туди з сім`єю, та все там добудував. Відповідач [PERSON] не проживає там з тих пір як вийшла заміж. В яких умовах вона проживає та які стосунки в родині їй не відомо. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши надані сторонами письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.3,4 ст.12, ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом № [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок, виданого 06 лютого 1998 року виконавчим комітетом Сошниківської сільської ради народних депутатів, та записаним в електронну книгу №1 за реєстровим №155 у КП БРР Бориспільське районне «БТІ» 16 лютого 1998 року ( а.с.4). Згідно Довідки № 146 виданої 29 березня 2019 року Сошниківською сільською радо Бориспільського району Київської області, а також за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області на 16 квітня 2019 року (а.с. 6, 12-14), відповідач [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за вищевказаною адресою: [ADDRESS] . З акту, складеного комісією у складі депутата Сошниківської сільської ради [PERSON]., членів комісії [PERSON] , [PERSON] , від 03 квітня 2019 року (а.с.7), вбачається, що за адресою: по [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] у будинку зареєстровані але не проживають. Наведені встановлені судом фактичні обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідачі більше одного року не проживають в житловому приміщенні за місцем реєстрації. Відповідно до вимог ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також відповідно до змісту ч.2 вказаної статті, обрати способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі припинення правовідношення та припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. А також, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 та 2 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч.1 та 2 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду з позовом, та якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Даючи оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку, що не можна вважати обґрунтованим посилання позивача [PERSON] на ст. 391 ЦК України, про те що чиняться перешкоди в користуванні належним йому майном, оскільки вони жодним доказом не підтверджені. Посилання на те, що отримуються листи, в вочевидь не є перешкодою у вільному користуванні, володінні, розпорядженні будинком. Водночас, як встановлено з показів допитаного свідка [PERSON] , які частково підтверджені свідком [PERSON] , що, також, не заперечується позивачем, між позивачем та його дочкою відповідачем у справі [PERSON] виникли тривалі неприязні стосунки, внаслідок чого, відповідачка з родиною тривалий час винаймали житло і на даний час власного постійного житла не мають, проживають у тимчасовому житлі - вагончику. Як визнано позивачем та підтверджується показаннями допитаного свідка [PERSON] , будинок, власником якого значиться позивач, був наданий колгоспом позивачу разом із його родиною у 1997 році (а.с.4), в тому числі на дітей, зокрема, відповідачку [PERSON] , проживати у якому, як встановлено судом, остання не має можливості в силу стосунків, які склалися між нею та її батьком - позивачем [PERSON] , що свідчить про поважність причин, з яких відповідачі фактично не проживають за вказаною в позовній заяві адресою та в силу поважних причин не користується зазначеним житловим приміщенням- в будинку [ADDRESS] . Тому, зважаючи на ті житлово-сімейні обставини, які склалися у відповідачів, ті обставини, які були визнані позивачем і підтверджені показами свідків, свідчать про те, що відповідачі не проживають в будинку з поважних причин. Оскільки, по - перше є неприязні відносини у сторін, по-друге є інші члени сім`ї, які займають це приміщення та по-третє, це було пов`язано з роботою чоловіка [PERSON] і батька відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Задоволення позову призведе до поставлення відповідачів в таке становище, яке суттєво порушить їх права, оскільки вони не мають власного житла і іншого крім того, в якому вони на даний час зареєстровані. Як визнано позивачем, будинок надавався членам сім`ї колгоспника, тобто з урахуванням права відповідачів на це житло. Тому, згідно ст. 13 ЦК України, що визначає випадки коли забороняється зловживати своїми правами звертатись до відповідачів з позовом, у цьому разі суд вбачає такий випадок, коли позивач [PERSON] не маючи негайної потреби та підтверджених документально і доказово підстав, що його права порушуються, звертається з позовом до відповідачів, щоб позбавити їх права користування єдиним доступним їм житлом. Враховуючи, що приміщення в якому проживають відповідачі є тимчасовим, де не можливо здійснити реєстрацію, вимоги [PERSON] щодо визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Позивач звільнений від сплати судового збору. Інші судові витрати по справі не значаться. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed