Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

10 листопада 2021 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що їй на праві власності належить 40% квартири [ADDRESS] . Крім неї у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , який за вказаною адресою не проживає з травня 2015 року, оскільки виїхав за кордон. Реєстрація останнього порушує її права як власника житла користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за зазначеною вище адресою. У зв`язку з тим, що позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, ухвалою судді від 15 листопада 2021 року її було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 22 листопада 2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 22 листопада 2021 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засіданні [PERSON] не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 36). Відповідач [PERSON] за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відсутній, інформації щодо своєї адреси не надав, а тому відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином (а. с. 21, 30). Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову [PERSON] не заперечують (а. с. 34, 35). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] (а. с. 7, 12-13, 25-26). У вказаній квартирі, крім позивачки також зареєстрований її онук [PERSON] (а. с. 8, 10). Як вбачається з довідки депутата Білопільської міської ради Сумської області Сегиди І. від 06 вересня 2021 року [PERSON] з травня 2015 року фактично не проживає за вказаною вище адресою, про що у вказаній довідці своїми підписами засвідчили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Частиною 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 12 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання»,\~яка діяла\~на час\~звернення [PERSON] \~з позовом\~до суду,\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання здійснюється\~на підставі:\~заяви особи\~або її\~законного представника,\~судового рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~про позбавлення\~права власності\~на житлове\~приміщення або\~права користування\~житловим приміщенням,\~про виселення,\~про визнання\~особи безвісно\~відсутньою або\~оголошення її\~померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів,\~які свідчать\~про припинення: підстав\~для перебування\~на території\~України іноземців\~та осіб\~без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який набрав чинності 01 грудня 2021 року, орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачами спосіб захисту свого права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням ст. 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] хоча і є онуком [PERSON] , але не є власником або наймачем квартири, у помешканні не проживає більше шести років. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у вказаній квартирі понад встановлені строки, його особистих речей у квартирі не має, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 908 грн. понесених та документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved