Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

11.11.2014 року позивач звернувся з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором строкового банківського вкладу у розмірі 51284,43 доларів США та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень. 27.02.2015 року позивачем надано уточнення до позовної заяви, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на користь позивача заборгованість за договором строкового банківського вкладу у розмірі 139 689,08 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 жовтня 2013 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» (далі-відповідач) було укладено письмовий договір про строковий вклад № 2630/55/136236. Відповідно до умов вищевказаного договору предметом даного договору є прийняття Банком від вкладника грошової суми у доларах США на строковий депозитний рахунок з виплатою банком Вкладникові 9% річних щомісяця на умовах та в порядку, встановленому даним договором. Вкладник (позивач) виконав свої обов'язки та вніс на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 4000,00 доларів США, а згодом додатково ще 3500,00 доларів США, що підтверджується випискою особових рахунків. Відповідно до п.1.1. договору вклад залучається банком на строк з 21.10.2013 року по 21.05.2014 року. На даний час відповідач умови договору не виконав, вклад не повернув, що і стало підставою для звернення з позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. 21 жовтня 2013 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» було укладено письмовий договір про строковий вклад № 2630/55/136236. Відповідно до умов вищевказаного договору предметом даного договору є прийняття Банком від вкладника грошової суми у доларах США на строковий депозитний рахунок з виплатою банком Вкладникові 9% річних щомісяця на умовах та в порядку, встановленому даним договором. Відповідно до п.1.1. договору вклад залучається банком на строк з 21.10.2013 року по 21.05.2014 року. Вкладник виконав свої обов'язки та вніс на депозитний рахунок грошову суму, що підтверджується випискою з особового рахунку. На даний час умови договору відповідачем не виконано, відсотки не сплачено. В обґрунтування позову, позивачем надано розрахунок заборгованості за договором вкладу,який складено позивачем, який суд приймає до матеріалів справи як належний доказ. Спростування суми заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За правилами ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається. У відповідності до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Частиною 2 ст. 530 ЦК України, зокрема, передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Викладені у позові обставини невиконання відповідачем свого обов'язку щодо повернення на вимогу позивача депозитів (грошових коштів) за договорами банківського вкладу свідчать про порушення ним вимог умов договору та ст.526, ч.І ст. 527,ч. 2 ст.530, ч. 2 ст. 1060 ЦК України, що у відповідності до ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання (неналежне виконання). Діями відповідача порушено право позивача на отримання грошових коштів за зазначеними вище строковими договорами банківських вкладів (депозитів). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень, посилаючись на те, що через не повернення грошових коштів банком, у нього виникли певні проблеми із здоров'ям, ускладнилися стосунки із знайомими та близькими людьми. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в границях заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин (характеру й тривалості страждань, стану здоров'я потерпілого, ваги заподіяної травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду). Позивач не надав суду жодних доказів того, що саме діями відповідача йому було спричинено моральних страждань, не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивача було звільнено від сплати судових витрат, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial