Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

11 січня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дочки [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них є дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 02.06.2017 шлюб між ними розірвано. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 16.01.2017 стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку, починаючи з 02.12.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач зазначає, що відповідач з дочкою не спілкується, її життям не цікавиться, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. У нього наявна заборгованість по сплаті аліментів. Від виконання батьківських обов'язків ухиляється. Крім того, відповідач з 02.05.2017 перебуває у розшуку за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. Ухвалою від 04.02.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження в справі. Виклик відповідача здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, оскільки зареєстроване місце проживання/перебування [PERSON] суду невідоме. В підготовчі засідання відповідач двічі не з'явився. Відзиву, заяв чи клопотань до суду не направив. Ухвалою від 13.03.2019 підготовче провадження було закрито та призначено її до судового розгляду на 26.03.2019. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Додатково вказала, що відповідач абсолютно нехтує усіма батьківськими обов'язками по відношенню до дитини. Не виховує, не допомагає матеріально і не цікавиться життям та здоров'ям доньки. Він характеризується негативно, так як схильний до вживання алкогольних напоїв, наркотичних речовин, притягувався до кримінальної відповідальності за злочин, пов'язаний з наркотиками, а зараз перебуває у розшуку. Родина [PERSON] родом з м. Волочиська, однак тривалий час проживали в м. Первомайську Луганської області. В зв'язку із складною ситуацією в державі переїхали в Волочиський район, і приблизно з 2015 року постійно проживали тут. Їхній шлюб розірвано в 2017 році. Позивач також зазначає, що вона створила нову сім'ю, спільно проживає з іншим чоловіком, який відноситься до дитини дуже добре: любить, виховує, займається її розвитком, забезпечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законодавством порядку. Представник третьої особи Іванович С.А. позов підтримав, вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON]. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 02.06.2017 (а.с. 17). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 8), яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 15-16) Відповідач добровільно матеріально дочку не забезпечує, аліменти, стягнення яких проводиться на підставі виконавчого листа № 671/1719/16-ц від 16.01.2017 не сплачує, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів від 08.10.2018 № 17900, виданою Волочиським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (а.с. 12). Згідно з довідки про доходи № 586 від 09.10.2018, виданою ВП ВМЗ АТ «Мотор Січ» [PERSON] з квітня по вересень 2018 року знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років (а.с. 13). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Волочиської районної державної адміністрації від 04.12.2018 № 26-22-2059/2018, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої [PERSON], [INFO], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 27.11.2018, орган опіки та піклування вважав за можливе та доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON], оскільки вихованням та доглядом дочки займається її мати. Батько у вихованні дитини участі не приймає, не спілкується з нею, матеріально не забезпечує (а.с. 9-10). Згідно з характеристикою виданою Клининським НВК, [PERSON], [INFO], відвідує заклад дошкільної освіти «Пролісок» з 01.09.2018. Батько дитини [PERSON] за час перебування дитини у дошкільному закладі, жодного разу не поцікавився життям і розвитком дочки, у вихованні участі не приймає (а.с. 11). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] у 2016 році притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. ст. 309 КК України. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 31.03.2016 кримінальне провадження відносно нього було закрито у зв'язку з тим, що [PERSON] добровільно вилікувався з приводу синдрому залежності від канабіноїдів (а.с. 47). Однак, 22.06.2017 відносно [PERSON] знову порушено кримінальне провадження за ознаками вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України. 07.11.2017 [PERSON] оголошений в розшук (а.с. 48). Встановленим фактам відповідають правовідносини, які витікають з прав та обов'язків батьків та дітей, що регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства». Зі змісту ст. 164 СК України слідує, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 155 СК України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу на нього, адже змінити його поведінку у кращу сторону за наведених вище обставин неможливо. [PERSON] ухиляється від свого батьківського обов'язку по вихованню дочки, не спілкується з нею, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, не цікавиться ними та не проявляє до них належної турботи, що негативно впливає на розвиток дитини, як на складову виховання. Також суд враховує і те, що батько веде спосіб життя, який негативно впливає на права та інтереси дитини: мав залежність від канабіноїдів, перебуває в розшуку, йому неодноразово оголошувались підозри про вчинення кримінальних правопорушень. Вищенаведені фактори суд розцінює як винну поведінку батька по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі дочки, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959, враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 16.01.2017 у справі № 671/1719/16-ц з відповідача вже ухвалено стягувати аліменти на дитину та видано виконавчий лист. Тому підстави для застосування ч. 3 ст. 166 СК України відсутні. У зв'язку з тим, що позов задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 768 грн. 40 коп. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved