Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

11 грудня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовною заявою до відповідачів Чернівецької міської ради, [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності. Ухвалою судді від 12 грудня 2017 року відкрито провадження по даній справі. Позивачка в позові посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.1983 року належить 45/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель та споруд розташованих на земельній ділянці за адресою [ADDRESS]. На даний час у її фактичному користуванні знаходяться: житловий будинок літ.А загальною площею 43,40 кв.м, у тому числі дві житлові кімнати площею 29,10 кв.м, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д, сарай літ. Ж, сарай літ. З, вигрібна яма І, огорожа №1-4, що підтверджується довідкою №2214 від 20.11.2017 р. виданою Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації. Крім того на земельній ділянці по [ADDRESS] знаходиться окреме домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, яке належить [PERSON] - відповідачці по справі, частка якої 55/100. За часів Радянського Союзу земельна ділянка по [ADDRESS] знаходилась в користуванні у двох осіб, а саме [PERSON] - попередньої власниці у якої вона купила житловий будинок та [PERSON] - померлого батька відповідачки [PERSON]. Ініційоване ним за його ([PERSON] - батька відповідачки [PERSON]) життя питання визначення розміру часток землекористування по [ADDRESS] було вирішено судовим рішенням ще за часів Радянського Союзу, а саме Рішенням Першотравневого суду м. Чернівців від 20.09.1983 р., яке залишено в силі ухвалою Чернівецького обласного суду від 12.10.1983 р. Судом було визначено, що [PERSON] - попередня власниця у якої вона купила будинок, має право на користування 77/100 земельної ділянки по [ADDRESS], а за [PERSON] - батьком відповідачки [PERSON], має право на користування 23/100 земельної ділянки по [ADDRESS]. Частиною 2 ст. 120 Земельного кодексу України визначено - якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Враховуючи те, що питання землекористування, тобто питання прав на користування та розміри часток земельної ділянки для користування по [ADDRESS] (співвідношення часток) між попередніми власниками домоволодінь розташованих на земельній ділянці по [ADDRESS] було вирішено судовими Рішенням від 20.09.1983 р. Першотравневим судом м. Чернівців, яке набрало законної сили, відповідно до ЦПК України факти та обставини щодо розміру часток земельної ділянки для користування позивачки та відповідачки [PERSON] не доказуються при розгляді даної справи. Їй, [PERSON] - позивачці по справі, належить право на користування 77/100 земельної ділянки по [ADDRESS], так як це право належало [PERSON] - попередній власниці у якої вона купила будинок, а [PERSON] - відповідачці по справі, належить право на користування 23/100 земельної ділянки по [ADDRESS], так як це право судом було визнано за [PERSON] - померлим батьком відповідачки [PERSON]. Істотною обставиною для вирішення даної справи є те, що належні [PERSON] - позивачці по справі, та [PERSON] - відповідачці 2 по справі, домоволодіння мають окремі поштові адреси. Домоволодіння належне їй, [PERSON], має поштову адресу [ADDRESS], а домоволодіння належне відповідачці [PERSON] має поштову адресу [ADDRESS]. На даний час вони, позивачка та відповідачка 2, фактично володіють кожен своїм окремо розташованим нерухомим майном. Спору між ними про майно немає, питання співвідношення часток користування земельної ділянки по [ADDRESS] визначено судовим рішенням ще в 1983 р., тобто питання землекористування вважається теж вирішеним. Разом з тим до даного часу їхнє з відповідачкою 2 нерухоме майно перебуває в статусі спільної часткової власності відносно нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Чернівці, [ADDRESS]. Такий стан обмежує їхні права власників на вільне розпорядження належним їм нерухомим майном. Звернення до суду з позовом про припинення з відповідачкою 2 режиму спільної часткової власності на нежитлові будівлі та споруди розташовані за адресою: [ADDRESS] обумовлено тим, що відповідачка 2 ухиляється від вчинення будь яких дій по припиненню режиму спільної часткової власності на належні будівлі та споруди розташовані за адресою: [ADDRESS]. Таким станом вона, [PERSON], обмежена в правах власника, а саме в праві вільно розпоряджатись належною їй власністю, так як режим спільної часткової власності на нежитлові будівлі та споруди розташовані за адресою [ADDRESS] ставить її в залежність від відповідачки 2 в разі вчинення правочину відносно належного їй майна, що є обмеження та порушення її законних прав та інтересів, оскільки їх реалізація залежить від волі відповідачки 2 - [PERSON]. На підставі наведеного просила припинити право спільної часткової власності на належне їй, [PERSON] 45/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, які на даний час знаходяться у її фактичному володінні та користуванні, а саме: на житловий будинок літ. А загальною площею 43,40 кв.м, у тому числі дві житлові кімнати площею 29,10 кв.м, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д, сарай літ. Ж. сарай літ. З, вигрібна яма І, огорожа №1-4. В судовому засіданні позивачка не з'явилася. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Представник відповідача Чернівецької міської ради не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, вирішення спору залишив на розсуд суду, якщо це не приведе до порушення прав інших осіб. Відповідачка [PERSON] в судове не з'явилась, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають до частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межахзаявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що дійсно мали і мають місце обставини, викладені позивачкою у позовній заяві, які стверджені договором купівлі-продажу, довідкою з місця проживання, довідкою Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації, технічним паспорт на будинок [ADDRESS] рішенням Першотравневого суду м. Чернівці від 20.09.1983 року, ухвалою Чернівецького обласного суду від 12.10.1983 року, довідкою ЧКОБТІ від 16 січня 2018 року №81. Так, згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом, що є в компетенції відповідача Чернівецької міської ради. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб, із визначенням часток кожного з них у праві власності, є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, де закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Наведеними вище обґрунтуваннями доводиться, що стан співвласності не дає можливості позивачці [PERSON] вільно розпоряджатись своєю часткою майна, яке перебуває в статусі спільної часткової власності та ставить її в залежність від волі відповідачки [PERSON]. Відповідно до положень ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Припинення судом права спільної часткової власності на нерухоме майно дозволить позивачці реалізувати належні їй права власника в повному обсязі та усунути існуючі обмеження. Частина 3 ст. 364 ЦК України передбачає, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Верховний Суд України в постанові від 04.12.2013 року у справі № 6-130цс13 зазначив наступне. Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, який виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систем життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Технічний паспорт на будинок виданий Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації містить схематичний план земельної ділянки та розташованих на земельній ділянці по [ADDRESS] будівель і споруд є доказом того, що співвласники (позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON].), мають окремі площі, володіють окремими ізольованими приміщеннями, ці приміщення мають окремі виходи, окремі системи життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складають окремі об'єкти нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та можуть бути окремими об'єктами цивільно-правових угод. Враховуючи те, що майну кожного з співвласників (позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON].) присвоєно окрему поштову адресу, майно кожного з співвласників може бути окремими об'єктами цивільно-правових угод, для вирішення питання припинення статусу спільної часткової власності відносно майна належного позивачці [PERSON] та відповідачці [PERSON] наявні всі як технічні, так і юридичні можливості. Таким чином, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: approved