Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

11.03.2019 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором в сумі 63 121,63 грн. Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю» Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] договору № 4561309227 від 22.08.2016 року відповідач отримала кредит в сумі 31 017 грн. на підставі заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг. Відповідач [PERSON] підтвердила, що підписана нею заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» складає між нею та ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками. Згідно п.1.2 договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані в реєстрі боржників та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 63 121,63 грн. На виконання п.6.6 договору відступлення прав вимоги, ст.ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача позивач надіслав повідомлення про відступлення права вимоги та сплату заборгованості, яке залишено відповідачем без уваги. Відповідач [PERSON] використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг, тому станом на 30.07.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 63 121,63 грн. Дана сума складається з: 29 589,61 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 262,96 грн. - сума заборгованості за відсотками; 16 464,96 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 10 804,1 грн. - сума заборгованості за пенею. На підставі ст.ст. 509, 512, 526, 530, 549, 610-612, 625 ЦК України позивач просив стягнути борг з відповідача. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Ткаченко М.М. в судове засідання не з`явилась, надала додаткові письмові пояснення (а.с. 137-139) та клопотання про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 121-122, 137-139). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Калінін С.К. брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Позов визнав частково, на суму основного боргу - 29 589,61 грн., відсотків - 6 262,96 грн., пені - 1000 грн. Вважає, що плата за управління кредитом стягненню не підлягає, оскільки її нарахування суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», крім того, в заяві на отримання кредиту не встановлено обсяг (опис) послуг, за що має сплачуватись комісія, заява не містить розрахунку вартості таких послуг. [PERSON] не була ознайомлена із Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», не підписувала їх, в цих умовах також немає обов`язку споживача сплачувати комісію за дії, які фактично не є послугою. Також представник просив частково відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення пені на підставі ст. 551 ЦПК України, і стягнути лише 1 000 грн., при цьому врахувати, що позивач не поніс негативних наслідків через прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором. Якщо суд дійде висновку про необхідність стягнення пені, то просив застосувати позовну давність і визначити суму в межах річного строку. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] № 4561309227 від 22.08.2016 року на отримання кредиту від Товариства з обмеженою відповідальністю» Фінансова компанія «Центр фінансових рішень, що становить кредитний договір із графіком платежів (а.с. 6-8), [PERSON] отримала кредит в сумі 31 017 грн. на 36 місяців. [PERSON] також була подана заява про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від 22.08.2016 (а.с. 5). Відповідно до заяви позичальника та доручення, за рахунок отриманого кредиту сума в розмірі 21000 грн. - перерахована на рахунок [PERSON] в АТ «ОТП Банк» (а.с. 6, 9, 10), а 9 072 грн. - оплата страхового платежу за договором страхування від 22.08.2016 року (а.с. 6). Відповідач зобов`язалась здійснювати погашення кредиту відповідно до умов надання кредиту і відповідно до графіку погашення, сплачуючи суму в розмірі по 1805,80 грн. (а.с. 7). ТОВ «ФК ЦФР» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернула. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками. Згідно п.1.2 договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані в реєстрі боржників та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 63 121,63 грн. На виконання п.6.6 договору відступлення прав вимоги, ст.ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача позивач надіслав повідомлення про відступлення права вимоги та сплату заборгованості (а.с. 17, 18). Відповідно до вимог ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Позивачем наданий розрахунок заборгованості [PERSON] , згідно якого борг за договором № 4561309227 від 22.08.2016 року станом на 30.07.2018 року становить 63 121,63 грн. Дана сума складається з: 29 589,61 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 262,96 грн. - сума заборгованості за відсотками; 16 464,96 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 10 804,1 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с. 16). Сума боргу підлягає частковому стягненню з відповідача. Так, основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання виникають з підстав, визначених ст. 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та інших правочинів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (позивач). Умови договорів приєднання повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В заяві № 4561309227 від 22.08.2016 року було визначено зобов`язання відповідача повернути суму кредиту 31017 грн., сплатити проценти за його користування (початковий процент 4,5 % від суми кредиту, щомісячні проценти 2,5% від суми кредиту, річні проценти 12% від суми боргу за договором) та щоденну пеню в розмірі 0,3% від загальної суми прострочення. Заборгованість по основній сумі боргу та проценти наведені в розрахунку і визнані відповідачем. В силу ст. 206 ЦПК України дана обставина є підставою для задоволення позову. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив також стягнути 16 464,96 грн. - суму заборгованості за платою за управління кредитом; 10 804,1 грн. - суму заборгованості за пенею. При цьому, в заяві позичальника і Умовах отримання кредитів від 30.03.2015 року, а також в графіку платежів (а.с. 7) відсутні положення про плату за управління кредитом. Оскільки такі умови не підписані та не визнаються позичальником, а положення щодо плати за управління кредитом не передбачені в заяві позичальника на отримання кредиту, яка безпосередньо підписана [PERSON] , і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов, тому і вимагання плати суперечить умовам заяви на отримання кредиту від 22.08.2016 року, Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування плати за управління кредитом, позивач безпідставно посилався на на Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 30.03.2015 року, що розміщені на сайті www.kreditmarket.ua та надані до справи (а.с.13-14). Надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника [PERSON] від 22.08.2016 року, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 висловлена позиція про те, що неможливо застосувати до кредитних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки «Умови» позивача неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви умови надання кредиту у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату інших платежів за користування кредитними коштами, плату за управління кредитом, надані позивачем Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФ» в редакції від 30.03.2015 року, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем [PERSON] та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22.08.2016 року шляхом підписання заяви про приєднання. Враховуючи наведені обставини, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема, у формі плати за управління кредитом, а також збільшення строку позовної давності до десяти років (п. 7.2 Умов). Також суд вважає, що вимога позивача про стягнення плати за управління кредитом є нікчемною, оскільки обслуговування кредиту не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі і вимагати будь-які збори, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою (позиція палати в цивільних справах ВСУ від 06.09.2017 року у справі № 6-2071цс16). За таких обставин стягненню з відповідача підлягає сума основного боргу - 29 589,61 грн. та відсотки за користування кредитом станом на 30.07.2108 року в сумі 6 262,96 грн. В заяві позичальника [PERSON] визначено, що за прострочення повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю щоденну пеню в розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивачем розрахована пеня за період з 25.10.2016 року до 24.07.2018 року в сумі 10 804,1 грн. (а.с. 16). В судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, визначеної ст.258 ЦК України. Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки з позовом про стягнення боргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось 11.03.2019 року, річний строк позовної давності почав свій перебіг з 11 березня 2018 року. В межах наданого позивачем розрахунку пеню слід обраховувати з 23.03.2018 року до 30.07.2018 року (а.с. 16), сума пені за вказаний період складає 3 182,97 грн. Клопотання представника відповідача про зменшення суми пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до 1000 грн. задоволенню не підлягає, оскільки сума пені не перевищує заборгованості за тілом кредиту і відсоткам, інших обставин, які мають істотне значення, представник відповідача не навів. Тому суд вважає необхідним задоволити позов частково і стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 4561309227 від 22.08.2016 року станом на 30.07.2018 року в сумі 39 035, 54 грн., що складається з: 29 589,61 грн. - суми заборгованості за основною сумою боргу; 6 262,96 грн. - суми заборгованості за відсотками; 3 182, 97 грн. - суми заборгованості за пенею. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам. При зверненні до суду з позовом згідно платіжного доручення № 7899 від 26.02.2019 року позивач сплатив 1 921,00 грн. судового збору (а.с. 1). Судом задоволено вимоги позивача на 61, 84 % і стягнуто з відповідача 39 035, 54 грн., тому судовий збір підлягає стягненню на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 1 187, 94 грн. (1 921?61,84 % = 1187,94 грн.).

Outcome: approved