Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

11.07.2017 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позов мотивує тим, що на підставі рішення Славутського міськрайонного суду від 14.06.2012 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 400 грн. на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] . На час винесення рішення відповідач не працював, тому розмір аліментів був визначений в твердій грошовій сумі. В даний час відповідач має постійне місце роботи, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеннюз наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області (а.с.3). Відповідно дост. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідностатті 27 Конвенціїбатько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідач [PERSON] є працездатним та фізично здоровим, має постійне місце роботи, а саме проходить військову службу за контрактом у в/ч [NUMBER] в м. Житомир, отримує щомісячно заробітну плату, інших жодних стягнень із заробітної плати відповідача не проводиться, отже, він являється спроможним сплачувати аліменти в розмірі, який вимагає позивачка. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження. Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 400 грн. на 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, а відтак він підлягає задоволенню. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved