Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

11 травня 2021 року позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що вона призначена опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідачку по справі [PERSON] було позбавлено батьківських прав на підставі рішення суду. Діти перебувають на повному утриманні позивачки, разом із нею мешкають. Відповідач жодним чином допомоги на утримання останніх не надає. Просила суд згідно уточненої позовної заяви, стягнути з відповідачки аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку та доходів відповідачки щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, а також просила розглядати справу в її відсутності. Відповідачка до судового засідання не з`явився, повторно, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, проте повістки про виклик до суду повертаються назад без отримання адресатом. Додатково повідомлялась про розгляд справи шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті «Судової влади». Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.6 ст.81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 квітня 2013 року Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 179, в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с. 5). Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 листопада 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 2016, в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с. 6). Згідно з рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 липня 2020 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Згідно з рішеннями Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 365 та №368 від 29 вересня 2020 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, тимчасово влаштовано до родини [PERSON] та призначено останню опікуном (а.с. 11-12). За довідкою про склад родини від 08 квітня 2021 року № 134 вбачається, що разом із [PERSON] за адресою : [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). Суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При цьому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обов`язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 2 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином судом встановлено,що відповідачка зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, має працездатний вік, тому з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: approved