Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

\~\~12.04.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком №18, що знаходиться на вулиці Бузькій, [PERSON], у місті Миколаєві. Свої вимоги мотивував тим, що згідно договору дарування від 03.10.2017 року він є власником зазначеного будинку та зареєстрований у ньому. Крім того у будинку зареєстрований ще і [PERSON], який за місцем прописки з 2008 року не проживає, комунальні платежі не сплачує, будь-які його речі у квартирі відсутні. За вказаних обставин він позбавлений свого права, як власник, на вільне розпорядження та користування будинком, а тому змушений звернутися до суду. \~ Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.04.2018 року даний позов було прийнято до розгляду, відкрите провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 15.05.2018 року підготовче судове засідання судом було закрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, відзиву не надав, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи у порядок передбачений ч.ч.11.12 ст.128 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд з урахуванням вимог ст.280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Суд безпосередньо дослідивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №18 по вулиці Бузькій в [PERSON] місто Миколаїв Миколаївської області, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 03.10.2017 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №2-986, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (довідка №132748308). З довідки №105 від 04.04.2018 року, виданої відділом соціально-економічного розвитку мкр. «Велика Корениха» та «Мала Корениха» в будинку №18 по вулиці Бузькій в мікрорайоні [PERSON] м. Миколаєва зареєстровані дві особи: [PERSON] та [PERSON]. Останній був прописаний в спірному будинку з 09.12.1988 року як член сімї колишнього власника. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом. Стаття 41 Конституції України\~гарантує право володіння та користування своєю власністю, а також вказує що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до п.1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах Верховного Суду України у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сімї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Згідно вимог\~ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно із законом. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підтверджуються фактичними обставинами справи та зібраними доказами, тому вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Визнати відповідача таким що втратив право на користування житловим приміщенням будинком №18 по вулиці Бузькій в [PERSON] місто Миколаїв Миколаївської області.

Outcome: approved