Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

10 квітня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми позики та неустойки за прострочення виконання договірного зобов`язання. В обґрунтування позову зазначено, що 06 червня 2018 року позивач надав відповідачеві позику у сумі 81065,00 гривень, про що надано відповідну розписку. Відповідач в обумовлений договором строк, а саме до жовтня 2018 року, грошові кошти не повернув та на сьогодення ухиляється від їх повернення. Просив стягнути з відповідача на свою користь суми боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних у загальній сумі 99827,60гривень. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року за вказаним позовом відкрито спрощене провадження у справі із викликом сторін в судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кашуба Н.О. у судове засідання не прибули, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, якою позовні вимоги підтримали повністю, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не прибув, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв, що стосуються суті справи, не надав. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України, та доходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з розписки, наявної у матеріалах справи, вбачається, що 06 червня 2018 року [PERSON] надав [PERSON] позику у сумі 81065,00 гривень, строком користування до жовтня 2018 року. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативне володіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, за змістом ст.ст. 524, 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із розрахунком заборгованості, представленим стороною позивача сума боргу з у рахуванням індексів інфляції та 3% річних станом на 06 квітня 2020 року за договором позики становить 99827,60 гривень. Вказаний розрахунок, на переконання суду, є вірним і достовірним, відповідає офіційним індексам інфляції, що розміщені на офіційному ресурсі Держкомстату (www.ukrstat.gov.ua), здійснений із дотриманням рекомендацій, викладених у листі Верховного суду України від 03.04.1997 за № 62-97р. Відповідач [PERSON] , не прибувши у судове засідання та не надавши відзиву, не побажав реалізувати своє право на спростування доводів позову, тим самим не оспорює факту неналежного виконання ним грошового зобов`язання та наявності підстав для стягнення з нього вказаної суми боргу. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу у загальному розмірі 99827,60 гривень, тим самим задовольнивши позов по суті у повному обсязі. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 998,28 гривень. На підставі ст.ст. 526, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved