Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

10.10.2017 р. представник позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Корогод А.І. звернувся до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 188597,09 грн, а саме: за кредитом - 171903, 58 грн; за відсотками - 15139,64 грн; розмір інфляційних витрат за кредитом - 750, 30 грн; розмір інфляційних витрат за відсотками - 803, 57 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі: 2828, 96грн. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що 27.23.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], було укладено договір кредиту № 10-29/3044, відповідно до умов якого відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США. У порушення умов Договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 26.05.2017 має прострочену заборгованість, яку позивач просить стягнути. Окрім того, разом з позовною заявою представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без його присутності (а.с.35). Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.07.2017, вказану справу було розподілено для розгляду судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. (а.с.37). На виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, судом було перевірено інформаціїю про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Згідно з інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.39). Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2017 було відкрито провадження у вказаній справі, справу призначено до розгляду на 29.11.2017. Про час та дату судового засідання сторін було повідомлено належним чином (а.с.41-43). За результатами судового засідання 29.11.2017 судом було визнано обов'язковою явку представника позивача та відкладено розгляд справи на 09.08.2018 (а.с.44-45). В подальшому, 06.08.2018 до суду надійшло клопотання представника позивача Давидюк І.А. з проханням провести судове засідання без його участі. Також ним було повідомлено про підтримання заявлених позовних вимог та відсутність заперечень проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.48). В судовому засіданні 09.08.2018 відповідач не заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.4-5). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.08.2018 було продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз'яснено право подати відповідь на відзив, відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзиви (а.с.52). Відзив відповідача на позовну заяву з доказами його направлення позивачу, надійшов до Святошинського районного суду м. Києва 03.10.2018 (а.с.57-84). У своєму відзиві, відповідач заперечував проти позовних вимог з підстав їх безпідставності, у задоволенні позову просив відмовити з підстав непідтвердження позовних вимог належними та допустимими доказами. Також відповідач повідомив про відсутність витрат, пов'язаних з розглядом справи, водночас зазначивши про свій намір, у разі значної тривалості розгляду справи, подати клопотання про відшкодування понесених витрат. Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався, відповіді до суду не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З огляду на викладене, суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3044 від 27.02.2007 (а.с. 4-13). Відповідно до умов договору банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 25 000,00 (двадцять п'ять тисяч) доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця, згідно з графіком який визнає розмір щомісячного платежу 140,00 доларів США, останній платіж 220,00 доларів США. Кінцевий термін погашення кредиту встановлений сторонами до 26.02.2022. В подальшому, до договору вносились зміни згідно з Додатковою угодою №1 від 06.04.2009 (а.с.7), Додатковою угодою №2 від 04.03.2010 (а.с.8), Додатковою угодою №3 від 22.11.2010 (а.с.10), Договором про внесення змін №1 від 28.08.2012 (а.с.11-13). В результаті вказаних змін, сторони дійщли до взаємної згоди про зміну валюти кредитування та переведення суми кредиту в гривню що становило 235 524, 42 грн, визнавши розмір щомісячного платежу 1353, 59 грн, термін погашення кредиту змінено сторонами до 26.02.2027. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків, в порядку визначеному договором та чинним законодавством України. Факт виконання позивачем взятих на себе зобов'язань по видачі кредитних коштів не заперечується відповідачем, тому доказування не потребує. Позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Згідно розрахунку наданого стороною позивача станом на 26.05.2017 сума заборгованості становить 188597,09 грн, а саме: за кредитом - 171903, 58 грн; за відсотками - 15139,64 грн; розмір інфляційних витрат за кредитом - 750, 30 грн; розмір інфляційних витрат за відсотками - 803, 57 грн (а.с.25-26). Відповідач у своєму відзиві зазначає про невідповідність розрахунку заборгованості фактичним обставинам справи. Зокрема, у відзиві відповідач наголошує, що після отримання вимоги банку про усунення порушень, між ним та банком розпочались переговори наслідком яких стало поступове зменшення заборгованості та вихід, після сплати штрафних санкцій на рівень графіку погашення кредиту, що був первісно визначений у п.1.1 Кредитного договору №10-29/3044 від 27.02.2007. На підтвердження сплати простроченої заборгованості, відповідач надав копії квитанцій з червня 2017 по вересень 2018, з яких, вбачається, що на момент подання позову відповідачем було сплачено частину заборгованості, що виключає підстави для задоволення позову. Відповідно до сальдових відомостей по кредитним карткам відповідача станом на 27.11.2017, на 07.09.2018 відсутня прострочена заборгованість (а.с.60-61). Також, згідно з квитанціями №FJB 1717702700067 - 26.06.2017 відповідачем було сплачено 3000, 00 грн (а.с.63), №FJB 1718602700035 - 05.07.2017 відповідачем було сплачено 10725, 00 грн (а.с.63), №FJB 1719102700079 - 10.07.2017 відповідачем було сплачено 17541, 92 грн (а.с.64), №FJB 1719102700164 - 10.07.2017 відповідачем було сплачено 2241, 00 грн (а.с.65), №FJB 1721602700019 - 04.08.2017 відповідачем було сплачено 3143, 00 грн (а.с.66), №FJB 1724402700015 - 01.09.2017 відповідачем було сплачено 2900, 00 грн (а.с.67), №FJB 1728202700053 - 09.10.2017 відповідачем було сплачено 2800, 00 грн (а.с.68), №FJB 1731202700047 - 08.11.2017 відповідачем було сплачено 2500, 00 грн (а.с.69), №FJB 1734002700056 - 06.12.2017 відповідачем було сплачено 2500, 00 грн (а.с.70), №FJB 1800902700008 - 09.01.2018 відповідачем було сплачено 2500, 00 грн (а.с.71), №FJB 1803902700012 - 08.02.2018 відповідачем було сплачено 2500, 00 грн (а.с.72), №FJB 1806602700015 - 07.03.2018 відповідачем було сплачено 2500, 00 грн (а.с.73), №FJB 1809602700016 - 06.04.2018 відповідачем було сплачено 2700, 00 грн (а.с.74), №FJB 1812802700038 - 08.05.2018 відповідачем було сплачено 2600, 00 грн (а.с.75), №FJB 1815902700034 - 08.06.2018 відповідачем було сплачено 2700, 00 грн (а.с.76), №FJB 1818402700026 - 03.07.2018 відповідачем було сплачено 2700, 00 грн (а.с.77), №FJB 1821502700021 - 03.08.2018 відповідачем було сплачено 2010, 00 грн (а.с.78), №FJB 1821502700022 - 03.08.2018 відповідачем було сплачено 500, 00 грн (а.с.79), №FJB 1825002700022 - 07.09.2018 відповідачем було сплачено 2500, 00 грн (а.с.80). Відповідно, на час звернення позивача із вимогами про дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту №10-29/3044 від 27.02.2007, тобто станом на 10.07.2017, заборгованість по даному договору виплачувалась відповідачем. Сплачені суми не були враховані в первісному розрахунку, наданому позивачем разом з позовною заявою. Позивачем зазначені твердження відповідача не спростовувались. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За наведених обставин та виходячи з наведених норм чинного законодавства підстави для дострокового стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором №10-29/3044 від 27.02.2007 відсутні. Разом з цим, суд не бере до уваги аргументи відповідача щодо неналежного завірення копій документів, доданих до позовної заяви, оскільки, всі додатки до позову завірені належним чином, прошиті, пронумеровані з дотриманням всіх необхідних реквізитів (а.с. 35). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів) акти, довідки, виписки або витяги з них, належним чином засвідченні їх копії (в тому числі їх електронні копії), що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. За ч.6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Характеризуючи письмові докази як документи, їх властиві такі ознаки: як письмова форма, призначення та характер відомостей, що містяться в них. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій корпії, оскільки оригінал документа є єдиним примірником, то судом оригінали документів вимагаються лише для ознайомлення та огляду в судовому засіданні, при цьому в справі залишаються належним чином завірені копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достовірність означає відповідність інформації, отримуваної із доказу, яка підтверджується шляхом зіставлення отриманої інформації з інших доказів, через порівняння, проведення відповідної експертизи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Достатність доказів являється більш ніж не кількісним, а якісним показником, оскільки значення має та сукупність доказів, яка надає можливість суду шляхом всебічного дослідження правильно вирішити справу. Достатність доказів встановлюється і оцінюється судом на основі матеріалів справи шляхом особистого внутрішнього переконання, що є результатом логіко-процесуальної діяльності судді. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація цього обов'язку відбувається шляхом переконання суду у достовірності наведених фактів. Обов'язок доказування покладається на сторони, у зв'язку з чим відбувається реалізація принципу змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів суду і у доведенні перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, враховуючи вимоги ст. 95 ЦПК України, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача у разі відмови в позові. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed