Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

11.01.2016 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», просить стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23 520 грн. 00 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що з 16.03.2015 по 02.06.2015 він працював у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на посаді фахівця відділу врегулювання страхових подій та контролю виплат управління та був звільнений за власним бажанням. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 25.08.2015 у справі за його позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 23 865 грн. 93 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 14210 грн. 10 коп. Разом з тим, вказане рішення суду відповідачем не виконане, заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки станом на 11.01.2016 позивачу не виплачені. За вказаних обставин, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 23 520 грн. 00 коп. за період з 28.08.2015 по 11.01.2016 Протягом розгляду справи позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог, подавши відповідні заяви. Згідно заяви, поданій в останній редакції позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 47285 грн. 00 коп. за період з 25.08.2015 по 30.05.2016 та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи поавідомлялась належним чином, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, разом з цим вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. За вказаних обставин суд визнав можливим розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в судове засідання повторно не з'явився. Про час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутність до суду не надходило. Зважаючи, що представник відповідача не з'явився у судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача у заочному порядку на підставі ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємств, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 16.03.2015 по 02.06.2015 працював у відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на посаді фахівця відділу врегулювання страхових подій та контролю виплат управління та був звільнений за власним бажанням. Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки.(а.с. 11-12) Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку та не виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 23 865 грн. 93 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 14 210 грн. 10 коп., що встановлено рішенням Печерського районного суду м.Києва від 27.04.2015, яке станом на час розгляду справи набрало законної сили. (а.с. 6-8) Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 № 100, далі Порядок, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. При цьому, відповідно до п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками -почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно вказаного рішення суду від 25.08.2015 середній заробіток за один робочий день становить 245 грн. 00 коп. (а.с.6-8) Оскільки судом протягом розгляду справи встановлено, що відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок в день звільнення, суд, виходячи з наведених положень чинного законодавства, рішення Печерського районного суду м.Києва від 25.08.2015, та наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, дійшов висновку про наявність підстав відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 47285 грн. 00 коп. за період з 25.08.2015 по 30.05.2016. Відтак позов в цій частині є обґрунтований, доведений, а тому підлягає задоволенню. Разом із тим, вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При цьому позивачем не наведено у позові обґрунтування моральної шкоди, внаслідок яких протиправних дій відповідача позивачу завдана моральна шкода та з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн. 00 коп. Таким чином, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями відповідача, а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід Держави судовий збір у розмірі 472 грн. 85 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial