Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

11 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в якому просив стягнути недоплачені грошові кошти в розмірі 50562 грн. 47 коп., які складаються з недоплати за працю на лінії з урахуванням інфляції - 42186 грн. 69 коп., недоплати за перепрацювання за період з 21 квітня 2012 року по 31 липня 2013 року у розмірі 2600 грн., недоплати за працю у вихідні дні за період з 21 квітня 2012 року в розмірі 2370 грн. та недоплати за відпустки 3395 грн. 78 коп. Крім того, вважає, що стягненню з відповідача підлягає середній заробіток на день звільнення, який складає 5779 грн. 40 коп. та моральна шкода, яку оцінює у 5000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він працював на посаді інкасатора філії Донецького управління АТ «Ощадбанк» з 29 вересня 2009 року по 27 липня 2013 року. Постановою правління ВАТ «Ощадбанк» від 25 жовтня 2008 року було внесено зміни до Положення про оплату праці працівників ВАТ «Ощадбанк» та встановлено розмір надбавки працівникам, які виконують функції, пов'язані з інкасацією та перевезенням валютних цінностей, за роботу на лінії - до 50 відсотків посадового окладу. Конкретний розмір цієї надбавки встановлюється залежно від часу, проведеного на лінії, який фіксується в журналі реєстрації обліку видачі та приймання вогнепальної зброї та боєприпасів. Він звертався 30 серпня 2013 року до філії для вирішення питання про виплату такої надбавки та йому було надано відповідь, що згідно табелів обліку використання робочого часу за період його роботи у відповідача, тривалість робочого часу не перевищує 40 годин на тиждень. З даним висновком він не погоджується, вважає його таким що суперечить положенню про оплату праці працівників ВАТ «Ощадбанк» та приписам Колективного трудового договору, де зазначено що час роботи визначається залежно від часу проведеного на лінії, який фіксується в журналі обліку видачі та приймання вогнепальної зброї та боєприпасів. Недоплата за працю на лінії з урахуванням інфляції, недоплата за перепрацювання, недоплата за працю у вихідні дні та недоплата за відпустки загалом складає суму 50562 грн. 47 коп. Крім того вважає, що стягненню з відповідача на його користь підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток на день звільнення складає 5779 грн. 40 коп. на місяць. Також, вважає, що протиправними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, ситуація яка склалася вимагає від нього додаткових зусиль для організації його життя, у зв'язку з чим просить стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 17 вересня 2013 року, позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити. В обґрунтування надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Рева О.Ю., діюча на підставі довіреності від 16 червня 2013 року, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції надано письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, щодо недоплати за перепрацювання, згідно табелів обліку використаного робочого часу за період роботи у ТВБВ № 10004/0271 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» за квітень 2012 року по червень 2013 року тривалість робочого часу позивача не перевищувала 40 годин на тиждень. Відповідно до пункту 1 Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної відпустки за особливий характер праці, затверджених наказом Мінпраці від 10 жовтня 1997 року (зі змінами згідно наказу Мінпраці від 05 лютого 1998 року), ненормований робочий день - це особливий режим робочого часу, який встановлюється для певної категорії працівників у разі неможливості нормування часу трудового процесу. У разі потреби ця категорія працівників виконує роботу понад нормальну тривалість робочого часу (ця робота не вважається надурочною). Міра праці у даному випадку визначається не тільки тривалістю робочого часу, але також колом обов'язків і обсягом виконаних робіт (навантаженням). Як компенсація за виконаний обсяг робіт, ступінь напруженості, складність і самостійність у роботі, необхідність періодичного виконання службових завдань понад встановлену тривалість робочого часу, відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про відпустки», надається додаткова відпустка до 7 календарних днів згідно зі списками посад, робіт та професій, визначених Колективним договором, угодою. Пунктом 16.8.2 Колективного договору АТ «Ощадбанк» передбачено, що за посадою інкасатора надається щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці тривалістю до 5 календарних днів. Працівникам за посадами яких запроваджено підсумований облік робочого часу з проведенням відповідної оплати надурочної роботи або встановлена надбавка за ненормований робочий день, щорічна додаткова відпустка за ненормований робочий день не надається, що підтверджується наказом начальника філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» № 1416-к від 21 квітня 2012 року про прийняття позивача на роботу, згідно якого позивачу було встановлено щомісячну надбавку за ненормований робочий день у розмірі 25 % від посадового окладу, та табелів обліку робочого часу. Отже, позивач працюючи інкасатором, належав до тієї категорії працівників, які працюють за ненормованим робочим днем. У залежності від навантаження виконувана робота понад нормальну тривалість робочого часу не вважається надурочною, а отже не потребує доплати згідно статті 106 КЗпП України. Щодо надбавки за роботу на лінії, заробітна плата працівників банку відповідно до ЗУ «Про оплату праці» - це винагорода, обрахована у грошовому виразі, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу і не може бути меншою від встановленої законодавством України мінімальної заробітної плати. Згідно п. 8.4 Колективного договору філія - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» у своїй роботі по оплаті праці керується Положенням про оплату праці працівників АТ «Ощадбанк», затверджених правлінням банку від 31 березня 1998 року (зі змінами та доповненнями), на сьогодні положення діє в редакції від 20 листопада 2012 року № 641. Відповідно до п. 10 Колективного договору та п. 4.1 Положення з метою підвищення стимулюючої ролі заробітної плати, залежно від фінансових можливостей, банк має право встановлювати працівникам надбавки та доплати додатково до посадових окладів. Так, згідно п.п. 4.1.1. п. 4.1. Положення банк має право встановлювати надбавку за виконання особливо важливої роботи за період її здійснення. А згідно п.п. 4.1.9. п. 4.1. Положення банк, також, має право встановлювати працівникам які виконуються функції пов'язані з інкасацією та перевезенням валютних цінностей, надбавку за роботу на лінії - до 50% посадового окладу, тощо. Можливість встановлення та конкретний розмір надбавок і доплат по кожному працівнику в тому числі і згіно п. 4.1.9. п. 4.1. Положення за роботу на лінії, визначають керівники балансових відділень (філії - Слов'янське відділення № 2868 та філій - Краматорське відділення № 2865). Відповідно до Постанови правління АТ «Ощадбанк», з метою оптимізації мережі установ АТ Донецького регіону, організації їх раціональної діяльності і підвищення ефективності праці, була проведена реорганізація філій - відділень шляхом перетворення в територіально відокремлені без балансові відділення відкриті на базі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Так, відповідно до Постанови правління АТ «Ощадбанк» № 643 від 27 грудня 2011 року філію - Краматорське відділення № 2865 АТ «Ощадбанк» було реорганізовано у ТВБВ №10004/0271 філії - Донецьке управління АТ «Ощадбанк» з 21 квітня 2012 року. Керівництвом філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» рішення про виплату надбавки згідно п.п. 4.1.9. п. 4.1. Положення не приймалося. Щодо стягнення моральної шкоди, посилаючись на положення Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», вважають, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди, не обґрунтований причинний зв'язок між такою шкодою та діями відповідача. Позивачем, також, не наведено обґрунтування розміру моральної шкоди. Посилаючись на наведене, просять відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог повністю. Суд, заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як з достовірністю встановлено судом, позивач 25 вересня 2009 року був прийнятий на роботу у філію Краматорське відділення ВАТ «Державний Ощадний банк України» на посаду інкасатора, про що було складено наказ від 25 вересня 2009 року, відомості про який внесені до трудової книжки позивача(а.с. 5). Згідно трудової книжки [PERSON] 21 квітня 2012 року був прийнятий на посаду інкасатора відділу перевезення валютних цінностей та інкасації коштів ТВБВ № 10004/0271 в порядку переведення з філії - Краматорське відділення № 2865 АТ «Ощадбанк», наказ № 1416-к від 21 квітня 2012 року. 17 вересня 2012 року відділ перейменовано у відділ інкасації коштів та перевезення валютних цінностей ТВБВ № 80004/0271. Наказ № 4144-к від 17 вересня 2012 року. 31 липня 2013 року [PERSON] був звільнений з займаної посади згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, наказ № 1938-к від 30 липня 2013 року(а.с.6). Відповідно до Постанови Правління АТ «Ощадбанк» з метою оптимізації мережі установ АТ «Ощадбанк» Донецького регіону, організації їх раціональної діяльності і підвищення ефективності праці було реорганізовано філії - відділення шляхом перетворення в територіальне відокремлені без балансові відділення відкриті на балансі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Згідно постанови правління АТ «Ощадбанк» № 643 від 217 грудня 2011 року філію - Краматорське відділення № 2865 АТ «Ощадбанку» було реорганізовано у ТВБВ № 10004/0271 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» з 21 квітня 2012 року. Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що між сторонами: [PERSON], як працівником, та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк», як роботодавцем, склалися трудові правовідносини спірні в частині виплати надбавок та належних виплат з заробітної плати за понаднормову роботу, працю у вихідні дні, за відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При вирішенні спору про оплату праці осіб, які працюють за трудовим договором, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», а також, норми договірного регулювання оплати праці, які визначаються та приймаються на виробничому рівні у відповідності зі Законами України та закріплені у Колективному договорі ПАТ «Державний ощадний банк України», Положенні про оплату праці працівників АТ «Ощадбанк» зі відповідними змінами та доповненнями. Вирішуючи заявлені вимоги про стягнення надбавок за роботу на лінії, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Позивач ставить питання про виплату йому надбавок, умови запровадження й розміри яких, у відповідності до ст. 97 КЗпП України, як доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в Колективному договорі. Згідно п. 8.4 Колективного договору, прийнятого загальними зборами представників трудового колективу ВАТ «Ощадний банк» 08 лютого 2011 року, зареєстрованого управлінням праці і соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, реєстраційний № 69 від 28 лютого 2011 року, оплата праці в установах банку регулюється такими нормативними документами банку, зокрема: - Положенням про оплату праці працівників ВАТ «Ощадбанк», затвердженим правлінням банку від 31 березня 1998 року (протокол № 11) зі змінами та доповненнями, - Положенням про встановлення та скасування персональних надбавок до посадових окладів працівникам ВАТ «Ощадбанк», затвердженим постановою правління від 27 листопада 2013 року № 243 зі змінами та доповненнями та ін. Відповідно до п. 10 Колективного договору з метою підвищення зацікавленості кожного працівника у виявлені та реалізації резервів та можливостей підвищення результатів їх індивідуальної праці додатково до посадових окладів залежно від категорії працівників та фінансових можливостей керівникам установ банку надається право встановлювати працівникам надбавки та доплати до посадових окладів: Слід відзначити, що данні положення Колективного договору від 08 лютого 2011 року щодо форми та системи оплати праці повністю кореспондується з положеннями Колективного договору профспілкового комітету філії - Краматорського відділення № 2865 ВАТ «Державний ощадний банк України» від 18 червня 2007 року № 09-01/136 зі змінами та доповненнями. Отже, за час перебування позивача з відповідачем у трудових правовідносинах порядок оплати праці, визначений різними колективними договорами, був не змінний, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні завіреними копіями відповідних нормативних документів. Відповідно до п. 4.1. та п. 4.1.10 Положення про оплату праці працівників ВАТ «Ощадбанк» затвердженого 31 березня 1998 року (протокол № 11) зі змінами від 28 жовтня 2008 року з метою підвищення стимулюючої ролі заробітної плати голові правління та керівникам установ банку за погодженням з профспілковим комітетом надається право встановлювати працівникам, які виконують функції, пов'язані з інкасацією та перевезенням валютних цінностей, за роботу на лінії - до 50 відсотків посадового окладу. Конкретний розмір цієї надбавки встановлюється залежно від часу проведеного на лінії, який фіксується в журналі обліку видачі та приймання вогнепальної зброї та боєприпасів. Отже, встановлення такої компенсаційної доплати як надбавка за роботу на лінії є правом, а не обов'язком, яким наділені голова правління та керівники установ банку та встановлюється за погодженням з профспілковим комітетом. Як було встановлено у ході розгляду справи керівництвом філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» рішення про виплату надбавки згідно п.п. 4.1.9. Положення не приймалося. Отже, відсутні підстави для покладання на відповідача обов'язку зробити нарахування та виплату такої надбавки, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на нормативних положеннях та не підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлені вимоги про стягнення належних виплат з заробітної плати за понаднормову роботу, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, затверджених наказом Мінпраці та соціальної політики України від 10 жовтня 1997 року N 7 (зі змінами та доповненнями, внесеними наказом Мінпраці та соціальної політики України від 5 лютого 1998 року N 18), ненормований робочий день - це особливий режим робочого часу, який встановлюється для певної категорії працівників у разі неможливості нормування часу трудового процесу. У разі потреби, ця категорія працівників виконує роботу понад нормальну тривалість робочого часу (ця робота не вважається надурочною). Міра праці у даному випадку визначається не тільки тривалістю робочого часу, а й колом обов'язків і обсягом виконаних робіт (навантаженням). Відповідно до п. 16.8.2. Колективного договору АТ «Ощадбанк» передбачено, що за посадою інкасатора надається щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці тривалістю до 5 календарних днів. Працівникам, за посадами яких запроваджено підсумований облік робочого часу з проведенням відповідної оплати надурочної роботи або встановлена надбавка за ненормований робочий день, щорічна додаткова відпустка за ненормований робочий день не надається. Відповідно до п. 4.1.6.1 Положення про оплату праці водіям, інкасаторам - водіям, старшим інкасаторам та інкасаторам - голова правління та начальник регіонального управління банку має право встановлювати доплату за ненормований робочий день у розмірі до 25 відсотків посадового окладу. Як зазначала представників відповідача, позивачу згідно наказу начальника філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» № 1416-к від 21 квітня 2012 року про прийняття на роботу, було встановлено щомісячну надбавку за ненормований робочий день у розмірі 25 % від посадового окладу. Данні обставини не спростовані позивачем. Отже, враховуючи вищенаведене, позивач належав до тієї категорії працівників, які працюють за ненормованим робочим днем та в залежності від навантаження, виконувана ним робота понад нормальну тривалість робочого часу не була надурочною, а отже, не потребувала доплати згідно ст. 106 КЗпП України. За таких підстав позовні вимоги про стягнення належних виплат з заробітної плати за понаднормову роботу, працю у вихідні дні не підлягають задоволенню. На підтвердження позовних вимог про стягнення недоплат за відпустки, суду доказів не надано. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності у цивільному процесі, а саме, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, доводи позивача про стягнення таких виплат, такими, що не підтверджуються відповідними доказами. Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення надбавок за роботу на лінії та належних виплат з заробітної плати за понаднормову роботу, працю у вихідні дні та за відпустки, не підлягають і похідні від них позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Судом не було встановлено невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У ході судового розгляду судом не встановлено порушення прав позивача у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача. Враховуючи наведене, суд вважає, що у позивача відсутні правові підстави вимагати відшкодування моральної шкоди. У відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а позивач під час подання позову до суду був звільнений від їх сплати.

Outcome: dismissed