Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

10 вересня 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із вищевказаним позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, який в подальшому неодноразово було уточнено. В обґрунтування позовних вимог вказувала на ті обставини, що 07 вересня 2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. [INFO] року у них народилася донька. 06 лютого 2007 року шлюб між ними було розірвано. Зазначала, що з відповідачем вони на даний час проживають окремо, дитина проживає з нею. Спору стосовно місця проживання дитини між ними не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати зі нею. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, деякий час аліменти на дитину останній сплачував згідно домовленості між ними, однак на даний момент ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Вказувала також на те, що спосіб життя відповідача є антисоціальним, останній зловживає спиртними напоями, схильний до агресії, погрожує їй та дитині фізичною розправою. Крім того, вже більше року відповідач заперечує проти їхнього з дитиною виїзду до родичів за кордон, чим порушує права та свободи вільного волевиявлення та пересування. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити та винести рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки, - [PERSON], [INFO], та стягнути аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, судові витрати просила також покласти на відповідача. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення по суті справи, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] до зали суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач надав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Однак, враховуючи вимоги про розумність строків розгляду справи, суд вважає за можливе проводити подальший розгляд справи без участі відповідача та його представника, оскільки відповідачем [PERSON] окрім заяви не надано жодного доказу поважності його неявки до зали суду. Будучи присутніми у попередніх судових засіданнях відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти заявлених уточнених вимог позивача [PERSON] заперечували частково, в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки. Надали до суду письмові заперечення, в яких посилалися на ті обставини, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку, - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу вони неодноразово відновлювали шлюбні відносини та жили однією родиною разом до серпня 2013 року. Після розірвання шлюбу, припинення шлюбних відносин відповідач постійно турбувався про свою доньку, та ніколи не відмовлявся від неї. Вказував, що він регулярно надавав і надає матеріальну допомогу на утримання доньки. Вважає, що саме з цього приводу позивач не зверталася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів. Зазначав, що доказами надання допомоги є копії чеків, що підтверджують факт добровільного надання допомоги ним на утримання доньки. Крім поштових переводів він надавав позивачеві гроші в руки, інколи брав з неї розписки. Також він надавав матеріальну допомогу позивачеві не тільки грошима, але й купував для доньки речі побутового вжитку, та продукти харчування на зиму. Також він облагородив кімнату, де проживає донька. Вважає, що з початку 2013 року позивач почала налаштовувати проти нього доньку і перешкоджати спілкуванню. Після того як позивач почала перешкоджати спілкуванню дитини він звернувся в органи опіки. Зазначав, що позбавляючи його батьківських прав позивач переслідує за ціль вивести за межі України в республіку Дагестан їх доньку. Після прийняття мусульманської віри позивач просила його надати дозвіл на вивіз на постійне місце проживання доньки, однак він проти цього категорично заперечував. Присутня у судовому засіданні представник третьої особи, - служба у справах дітей виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради, [PERSON] надала пояснення по суті справи, вирішення питання про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав залишила на розсуд суду, однак зазначила, що своїм висновком №10/29-3462 від 15 грудня 2014 року, виконком Дзержинської районної у місті ради дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] Допитана в ході судового розгляду свідок [PERSON] надала суду пояснення, та зазначила, що позивач [PERSON] є її колишньою дружиною, а відповідач [PERSON] є її сином. Вказувала що сторонами було зареєстровано шлюб у 2002 році, а розірвано у 2007 році, однак до 2013 року сторони періодично продовжували проживати однією сім'єю. Після розірвання шлюбу відповідач продовжував спілкування зі своєю донькою. Однак на даний час позивач забороняє дитині спілкуватися з батьком. Вважає, що позивач налаштовує дитину проти батька. Позивач прийняла мусульманство та істиною її метою позбавлення відповідача батьківських прав є вивезти дитину закордон. Допитана в ході судового розгляду свідок [PERSON] надала суду пояснення, та зазначила, що відповідач [PERSON] є її цивільним чоловіком. Проживають однією сім'єю два роки. Вказувала, що після розірвання шлюбу відповідач продовжував спілкування з донькою, котра також спілкувалася з її донькою. Однак в подальшому донька сторін перестала спілкуватися з відповідачем та її донькою. Вважає, що доньку негативно налаштовує проти батька колишня дружина відповідача. Допитана в ході судового розгляду неповнолітня донька сторін [PERSON] надала пояснення по суті справи, та зазначила, що проживає на даний час зі своєю матір'ю. З ними проживає чоловік на ім'я [PERSON], котрого вона вважає своїм батьком. Останній проживає з ними вже тривалий час. Вказувала, що відповідача своїм батьком вона не вважає. Коли вона спілкувалася із ним востаннє не пам'ятає. Зазначала, що відповідач ніколи не приходив до неї в школу, не вітав зі святами та ображав її маму. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків та неповнолітньої доньки сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до положень ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Оскільки батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог позивача [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав необхідно відмовити виходячи із наступного. Так, з матеріалів справи встановлено, що сторони перебувши у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06 лютого 2007 року, актовий запис №51, про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.7). З копії довідки №125 від 08 серпня 2014 року, виданої КЗШ І-ІІІ ступенів №17 вбачається, що працівниками освітнього закладу встановлено, що станом на момент її видачі відповідач [PERSON], [INFO], який є батьком [PERSON], [INFO], учениці четвертого класу КЗШ №17, не займається вихованням доньки, не відвідує батьківських зборів, не приймає участі в житті дитини (а.с.8). З копії характеристики, наданої директором КЗШ І-ІІІ ступенів №17 вбачається, що неповнолітня донька сторін, [PERSON], [INFO] є ученицею даного освітнього закладу, навчається в ньому з першого класу, зарекомендувала себе як дисциплінована, працелюбна, уважна учениця (а.с.9). Крім того дівчинка відвідує танцювальний гурток «Посмішка», з повідомлення керівника якого вбачається, що позивач [PERSON] по відношенню виховання своєї доньки зарекомендувала себе лише з позитивної сторони (а.с.13). З копії характеристики, наданої директором КЗШ І-ІІІ ступенів №17 вбачається, що позивач [PERSON] працювала у КЗШ І-ІІІ ступенів №17 з липня 2013 року по липень 2014 року на посаді секретаря. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна співробітниця, ніяких нарікань з боку адміністрації за даний період не було (а.с.10). З копії довідки №44, виданої головою вуличного комітету №28 від 12 травня 2014 року вбачається, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], та її сім'я складається з її матері [PERSON], та доньки [PERSON] (а.с.12). З копій повідомлень заступника начальника Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25 лютого 2013 року та від 22 березня 2013 року вбачається, що позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів з проханням притягнути відповідача до відповідальності за фактами вчинення психічного насильства у сім'ї (а.с.14). З ідентичним проханням позивач також зверталася і до прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу, що вбачається з копії її заяви від 21 березня 2013 року (а.с.15). З довідок виданих 17 жовтня 2014 року №691, та №676 КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» вбачається що відповідач [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с.27, 28). З характеристики виданої за місцем роботи відповідача [PERSON] вбачається що останній за час роботи зарекомендував себе висококваліфікованим працівником, фахівцем своєї справи, здобув пошану у колективі (а.с.29). З копії заяви від 25 лютого 2013 року вбачається, що відповідач [PERSON] звертався до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради з проханням встановлення способу його участі у вихованні та спілкуванні з його донькою, - [PERSON], [INFO] року (а.с.30). В підтвердження того, що відповідач [PERSON] матеріально допомагав своїй доньці, останнім надано до суду: копію кредитного договору, з якого вбачається, що відповідач купував мобільний телефон (а.с.31); копію видаткової накладної №ЧП-002980 від 26 квітня 2013 року на придбання велосипеду (а.с.32); чеки на перерахування грошових коштів (а.с.33-36); розписку позивача про отримання нею від відповідача грошових коштів (а.с.37). З висновку виконкому Дзержинської районної у місті ради №10/29-3462 від 15 грудня 2014 року «Про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO]» вбачається, що розглянувши матеріали щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, виконком Дзержинської районної у місті ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.58-59). На підставі викладеного, та враховуючи матеріали справи, які були дослідженні при розгляді справи, суд приходить до висновку, про недостатність доказів в обґрунтування доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню доньки, - [PERSON], [INFO], оскільки судом не встановлено вагомих обставин, які б свідчили, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідало б інтересам дитини, так як з показів свідків допитаних в ході судового розгляду, матеріалів справи, в тому числі висновку органу опіки та піклування вбачається, що відповідач [PERSON] від виховання своєї доньки не ухиляється, допомагає їй матеріально, що не було спростовано у судовому засіданні і самою позивачкою. Що стосується позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на її користь на утримання доньки, - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, в даній частині суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити виходячи із наступного. Так, пунктом 17 постанови ПВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Разом з тим, ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням наведеного, згідно з до ч.1 ст.182 СК України, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, та відповідно до ст.180 СК України, суд вважає необхідним з відповідача стягувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини, - [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, позивач не позбавлена можливості у випадку настання обставин щодо погіршення її матеріального стану звернутись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів. Відповідно до п.1. ч.1. ст.367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач фактично не заперечував у судовому засіданні проти даної вимоги оскільки вказував на те, що і так надає матеріалу допомогу на утримання доньки, суд вважає за доцільне позовні вимоги в даній частині задовольнити. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 243,60 грн., понесені судом по предмету спору про стягнення аліментів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial