overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

10 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 23 квітня 2004 року між нею та [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем не склалися і були припинені, сумісного господарства не ведуть, однією сімєю не проживають. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], тому вирішення питання про розірвання шлюбу в порядку ст.106 СК України є неможливим. Посилаючись на неможливість збереження їх шлюбу, позивач просить про його розірвання. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала. У разі розірвання шлюбу, просила залишити їй прізвище «Матутіна». Витрати по справі просила покласти на неї. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, відзив не надіслав, хоча про час, місце та дату судових засідань повідомлений належно, що підтверджується даними зворотніх поштових повідомлень (а.с. 29-30). За вказаного, відповідно до приписів ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~ Згідно наданих позивачем письмових доказів, зокрема свідоцтва про шлюб І-ФП №127134, сторони зареєстрували шлюб 23 квітня 2004 року, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції здійснено актовий запис за №153. Під час реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «Артеменко» на «Матутіна» (а.с. 7). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склалися та вони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, не проживають однією сімєю. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 11). На час розгляду справи про спір щодо місця проживання їх сина чи розподілу спільного майна сторонами не заявлено. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб є вільним союзом між чоловіком та жінкою (ст.24 СК України), що позивач заперечує можливість примирення, то суд дійшов висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а за такого шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

10 січня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 22 грудня 1990 року у відділі ЗАГС Костянтинівського міськвиконкому, також зазначила, що від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], шлюбно-сімейні відносини припинили з грудня 2007 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 22 грудня 1990 року у відділі ЗАГС Костянтинівського міськвиконкому, актовий запис № 973, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу серії № V-НО № 469901 (а.с.3). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 074348, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівка Донецької області (а.с.4). Сторони спільний побут не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили з грудня 2007 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. \~Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дитини. В порядку ст.141 ЦПК України в звязку із задоволенням позовних вимог [PERSON] з відповідача [PERSON] на її користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

10 січня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини: дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії 1-БВ № 191475 від 10.01.2013 року відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач офіційно не працевлаштований, згідно ст.184 СК України розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі, який на думку суду, має становити по 2500 грн. щомісячно, на утримання доньки [PERSON], яка буде достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати\~підлягають стягненню\~з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

10 січня 2019 року позивач звернулася до суду до відповідача з позовною заявою про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи у справі, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 15 серпня 2015 року. Більш ніж 2 роки сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, позивач сплатив судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

10 січня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила: визнати незаконним наказ ФОП [PERSON] № 1206 від 06.12.2018 про звільнення 06.11.2018 [PERSON] продавця непродовольчих товарів та поновити її на роботі з 06.11.2018, визнати незаконним наказ ФОП [PERSON] № 0402 від 02.04.2019 «Про внесення змін до наказу про звільнення № 1206 від 06.12.18», стягнути на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення по день завершення судом розгляду позовної заяви по суті, виходячи з середнього заробітку - 285,69 грн., що станом на 20.05.2019 становить 42853,5 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] працювала в магазині «[INFO]» в [ADDRESS] згідно наказу № 1002-3 від 02.10.2017 та трудового договору № 10-03-2 від 03.10.2017. Відповідно до умов трудового договору, а саме пунктів 3, 4, 5 - час виконання роботи та вихідні установлюються згідно графіку, про зміну вихідних днів сторона сповіщає за два дні, робота у вихідні, святкові та неробочі дні підлягає компенсації відповідно до чинного законодавства. З 27.10.2018 по 05.11.2018 позивач перебувала у відпустці. Перед відбуванням у відпустку відповідач [PERSON] та завідувач магазину «[INFO]» у м. Ромни - [PERSON] та співзасновник магазину [PERSON] особисто і в телефонних розмовах повідомили, що після відпустки вона вже працювати не буде, так як їм достатньо і трьох продавців в м. Ромни, на що вона попросила розрахуватися з нею за роботу, виплативши передбачену трудовим договором заробітну плату та звільнити її згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, на що отримала відмову. На прохання надати їй для ознайомлення графік виходу на роботу у листопаді 2018 вона також отримала відмову. Тому 31.10.2018 під час перебування у відпустці позивач пред`явила відповідачу письмову претензію щодо порушенням останнім трудового законодавства України, укладеного трудового договору та невиплати заробітної плати у розмірі 33309,18 грн. 01.11.2018 позивач звернулася зі скаргою до Управління Держпраці в Сумській області з приводу порушень відповідачем трудового законодавства. Після закінчення відпустки відповідач не виконав умови трудового договору: графік виходу на роботу у листопаді позивачу не надав, роботе місце, обладнане відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці не надав, необхідний інвентар та робочий одяг не видав, ключі від магазину не повернув, нові паролі доступу до електронної документації, електронної пошти, програм звітності та системи сигналізації магазину не повідомив, таким чином трудові відносини відповідачем були фактично односторонньо припинені 06.11.2018. Позивач, так і не дочекавшись від відповідача графіку виходу на роботу та відповіді на письмове звернення, 15.11.2018 на підставі ч. 3 ст. 38, ч. 1 ст. 39 КЗпП України та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

10 січня 2020 року зазначена позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сім`ї стала різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок, почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов`язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач та відповідач звернулись до суду із заявою про слухання справи в їх відсутність та просять задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ст.223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 18 вересня 2010 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено актовий запис №1230. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Так, згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи що позивач бажає розірвати шлюб, а подальше його збереження буде суперечити його інтересам, суд вважає неможливим подальше збереження сім`ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

10 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 27.08.2011 року, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, у поданій заяві позовні вимоги визнав. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд доходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 27.08.2011 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

10 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, вимоги, викладені в заяві підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив, що 12 січня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] Від даного шлюбу у сторін є дитина - [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини не склалися, фактичні шлюбні відносини на даний час повністю припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, а тому сім`я розпалася остаточно. Таким чином шлюб носить виключно формальний характер. За таких обставин позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. Отже рішення позивача щодо розірвання шлюбу є виваженим та остаточним. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, не заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12 січня 2007 року підтверджується те, що сторони з 12 січня 2007 року перебувають у шлюбі, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 2 (а.с.9). Від даного шлюбу у сторін є спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 03 травня 2007 року (а.с.10). Спору про визначення місця проживання дитини у сторін немає. Отже, судом встановлено, що сторони перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, позивач до примирення не прагне, сторони не ведуть спільне господарство, не мають спільного сімейного бюджету, а тому суд вважає, що сім`я розпалася остаточно. Позивач просить не стягувати судові витрати з позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

10 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 23 березня 2018 року у Костянтинівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, також зазначив, що від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , шлюбно-сімейні відносини припинили з червня 2019 року через непорозуміння і виникаючими в зв`язку з цим сварками. Позивач вважає, що сім`ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просила позов задовольнити (а.с.27). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище [PERSON] (а.с.31). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 23 березня 2018 року у Костянтинівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 54, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії № [NUMBER] (а.с.6). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.7). Сторони спільний побут не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили з червня 2019 року через непорозуміння і виникаючими в зв`язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved