Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

10 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 14 травня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 18 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом, у відповідності до якої, просив суд визнати за ним право власності на: -житловий будинок [ADDRESS] ; -земельну ділянку площею 5,0 га, кадастровий номер 1223282000:02:016:0305, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія I-ДП № 007792 від 17 жовтня 2002 року; -земельну ділянку площею 5,52 га, кадастровий номер 1223282000:02:016:0306, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЯГ № 563143 від 08 лютого 2007 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , померлого в [PERSON] Ухвалою суду від 22 травня 2018 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи №192/2013, заведеної після смерті [PERSON] , померлого в [PERSON] . 13 травня 2019 року [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до суду з уточненою позовною заявою до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій просили суд визнати за кожним із них право власності на 1/2 частки: житлового будинку [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 5,0 га, кадастровий номер 1223282000:02:016:0305, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія I-ДП № 007792 від 17 жовтня 2002 року; земельної ділянки площею 5,52 га, кадастровий номер 1223282000:02:016:0306, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЯГ № 563143 від 08 лютого 2007 року в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого в [PERSON] [INFO] . [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до суду з уточненою позовною заявою до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог, позивачі посилалися на те, що [INFO] помер їхній дід - [PERSON] . Єдиним спадкоємцем після його смерті була жінка - [PERSON] (бабуся позивачів), яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 5,0 га, кадастровий номер 1223282000:02:016:0305, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія I-ДП № 007792 від 17 жовтня 2002 року; земельну ділянку площею 5,52 га, кадастровий номер 1223282000:02:016:0306, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЯГ № 563143 від 08 лютого 2007 року. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] був її син [PERSON] (батько позивачів), який прийняв спадщину після смерті матері. Позивачі зазначили, що у [PERSON] помер їх батько - [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки, оскільки спадкодавці за життя належним чином не зареєстрували право власності на нерухоме майно та не отримали документи, що посвідчують право власності на спадкове майно. Крім того, наявні розбіжності в свідоцтві про смерть батька [PERSON] (спадкодавця) та паспорті й свідоцтві про народження позивачів [PERSON] й [PERSON] , де їх по батькові зазначено [PERSON] , що також позбавляє можливості їм в подальшому оформити свої спадкові права. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивачі [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] просили суд: -встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , померлий в [PERSON] (актовий запис про смерть № 74 від 26 жовтня 2012 року) є батьком [PERSON] , [INFO] ; -встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , померлий в [PERSON] (актовий запис про смерть № 74 від 26 жовтня 2012 року) є батьком [PERSON] , [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку -А-1, загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., допоміжною площею 9,7 кв.м.; сараю - літ.Б; вбиральні - літ.В; погрібу - літ.пг, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого в [PERSON] (актовий запис про смерть № 74 від 26 жовтня 2012 року); -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку -А-1, загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., допоміжною площею 9,7 кв.м.; сараю - літ.Б; вбиральні - літ.В; погрібу - літ.пг, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого в [PERSON] (актовий запис про смерть № 74 від 26 жовтня 2012 року); -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 5,000 гектарів, кадастровий номер 1223282000:02:016:0305, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія I-ДП № 007792 від 17 жовтня 2002 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого в [PERSON] (актовий запис про смерть № 74 від 26 жовтня 2012 року); -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 5,000 гектарів, кадастровий номер 1223282000:02:016:0305, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія I-ДП № 007792 від 17 жовтня 2002 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого в [PERSON] (актовий запис про смерть № 74 від 26 жовтня 2012 року); -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 5,520 гектарів, кадастровий номер 1223282000:02:016:0306, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЯГ № 563143 від 08 лютого 2007 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого в [PERSON] (актовий запис про смерть № 74 від 26 жовтня 2012 року); -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 5,520 гектарів, кадастровий номер 1223282000:02:016:0306, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЯГ № 563143 від 08 лютого 2007 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого в [PERSON] (актовий запис про смерть № 74 від 26 жовтня 2012 року). Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви просили розглядати справу без їх участі, позов підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити вимоги. Представник відповідача Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, згідно наданої до суду заяви, просив розглядати справу без його участі. Дослідивши надані позивачами докази, суд приходить до нижченаведеного. Встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис за № 13 від 04 березня 1995 року. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 04 березня 1995 року. Паспорт Серія [NUMBER] , виданий 15 березня 2011 року Новомосковським МВ УМВС України в Дніпропетровській області та довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру від 17 жовтня 2012 року видані на ім`я [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис за № 17 від 02 квітня 2003 року. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 02квітня 2003 року. Паспорт № [NUMBER] , виданий 14 березня 2019 року на ім`я [PERSON] , [INFO] . В той же час, у свідоцтві про смерть Серія [NUMBER] від 14 листопада 2012 року ім`я померлого зазначено [PERSON] . У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. На підставі п.1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, суд приходить до висновку, що при оформленні актового запису про народження [PERSON] та [PERSON] було допущено помилку в написанні їх по батькові - [PERSON] , замість вірного - [PERSON] . Враховуючи надані докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилаються позивачі, в зв`язку з чим, позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання в частині позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 54 від 19 липня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19 липня 2004 року та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 46293692 від 23 грудня 2016 року. Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 04 лютого 1965 року, [PERSON] і [PERSON] одружилися, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 2 від 04 лютого 1965 року. 16 липня 2004 року [PERSON] , померлий [INFO] , склав заповіт, яким все своє майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що належало йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповів своїй дружині [PERSON] , посвідчений секретарем виконавчого комітету Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 388. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який належав останньому на підставі Витягу із рішення № 8 від 09 березня 1987 року про признання права особистої власності на житлові будинки, виданого згідно Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року «Про порядок державного обліку житлового фонду». Зазначений житловий будинок належить [PERSON] на підставі особового рахунку №01-1579-3 погосподарської книги № 20 по Голубівській сільській раді за 2016-2020 роки, що підтверджується довідкою Голубівської сільської ради від 22 грудня 2016 року за вих. № 02-21/456. З інформаційної довідки № 76801498 від 23 грудня 2016 року відомості в державному реєстрі речових порав на нерухоме майно відсутні. Згідно відповіді КП «НМБТІ`ДОР» від 07 листопада 2016 року за вих. №21043/16, право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано. В період з 03.09.2012 року по 29.12.2012 року не проводилися роботи з технічної інвентаризації та реєстрації прав власності. До вересня 2012 року адміністративна територія Новомосковського району перебувала в зоні обслуговування Новомосковського районного комунального підприємства БТІ «Інвентаризатор», яке з серпня 2012 року знаходилося в стані ліквідації і станом на листопад 2016 року від ліквідаційної комісії до КП «НМБТІ» ДОР» не передані інвентаризаційні, реєстраційні справи та реєстраційні книги на об`єкти нерухомого майна, розташованих на території Новомосковського району (в тому числі архів інвентаризаційних справ по Новомосковському району, який до 1999 року належав КП НМБТІ, але був переданий даному підприємству). Окрім житлового будинку, після смерті [PERSON] також відкрилась спадщина і на земельні ділянки площею 5,520 гектарів, кадастровий номер 1223282000:02:016:0306 та площею 5,000 га, кадастровий номер 1223282000:02:016:0305, цільове призначення яких - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстровані на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЯГ № 563143 від 08 лютого 2007 року та Серія I-ДП № 007792 від 17 жовтня 2002 року. 22 травня 2006 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим 16 липня 2004 року Голубівською сільською радою за реєстровим №388, що підтверджується довідкою державного нотаріуса від 23 грудня 2016 року за вих. № 2331/02-14. Зазначені вище земельні ділянки зареєстровані за [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЯГ № 563143 від 08 лютого 2007 року та Серія I-ДП № 007792 від 17 жовтня 2002 року, що підтверджується відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17 листопада 2016 року за вих. №99-406-99.4-2306/2-16. [INFO] померла [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області складений актовий запис № 63 від 10 серпня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 28 квітня 2015 року. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 46293747 від 23 грудня 2016 року відсутня інформація щодо реєстрації та відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] та видачі на її підставі свідоцтва про право на спадщину. Встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] єдиним спадкоємцем був її син [PERSON] (батько позивачів [PERSON] , [PERSON] ), який з 1974 року та на момент смерті проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] Отже, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , та не встиг належним чином зареєструвати право власності на спадкове майно. У [PERSON] помер [PERSON] , про що 26 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 74, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 14 листопада 2012 року та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 54274537 від 28 листопада 2018 року. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки площею 5,520 гектарів, кадастровий номер 1223282000:02:016:0306 та площею 5,000 га, кадастровий номер 1223282000:02:016:0305, цільове призначення яких - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстровані на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЯГ № 563143 від 08 лютого 2007 року та Серія I-ДП № 007792 від 17 жовтня 2002 року та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 31 липня 2017 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку - А-1, загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., допоміжною площею 9,7 кв.м.; сараю - літ.Б; вбиральні - літ.В; погрібу - літ.пг., технічний паспорт виготовлений ФОП [PERSON] , який отримав кваліфікаційний сертифікат Серія [NUMBER] від 10 липня 2014 року. Зі спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулися діти померлого [PERSON] та законний представник [PERSON] , що діяла в інтересах [PERSON] , однак останнім було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки, оскільки спадкодавці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за життя належним чином не зареєстрували право власності на зазначене нерухоме майно та не отримали документи, що посвідчують право власності на спадкове майно, що підтверджується відмовою нотаріуса від 23 грудня 2016 року за вих № 2330/02-14. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадщина вважалася прийнятою за умови, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України,цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. За нормами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Таким чином, з аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введений лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та відповідно ст.16 ЦК України вони обрали правильний спосіб захисту свого порушеного права. За встановлених обставин, зважаючи на те, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у передбачений законом спосіб набули право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується відомостями погосподарської книги, проте за життя не встигли оформити та зареєструвати своє право власності, зокрема і на земельні ділянки, при цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємців права на спадщину. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом після смерті батька [PERSON] , померлого у [PERSON] , прийняли спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогли через відсутність правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим за позивачами належить визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку та право власності на 1/2 частку земельних ділянок, в порядку спадкування за законом після смерті батька. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати належить покласти на позивачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved