Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

11.04.2018 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій формі у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимогти мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 19 листопада 2009 року. Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. На даний час з відповідачем проживають окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки неофіційно працює, його дохід становить 8000 грн. на місяць. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково відповідно до наданого відзиву на позов. Не заперечували проти стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], батьками якого вони являються (а.с.2). Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На даний час, неповнолітня дитина проживає разом з матір»ю, яка приймає безпосередню участь в утриманні та вихованні дитини, позивач офіційно не працює. Зі слів відповідача він має нерегулярний, мінливий дохід. Дані обставини мають істотне значення, тому суд, на підставі ст. 184 Сімейного Кодексу України вважає, що розмір аліментів має бути визначений у твердій грошовій сумі. Вказані обставини судом враховуються і є підставою для зменшення розміру аліментів, ніж визначені позивачкою, але не вказують на неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу сину та не позбавляють його обовязку утримувати неповнолітнього сина. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, стан здоровя та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, відповідач являється працездатним, інших аліментних зобов'язань не має, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн., вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000,00 грн., починаючи з 11.04.2018 року, в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покласти на відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial