Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

10 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22 липня 1995 року Міським палацом шлюбів зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис за № 1160. Сімейне життя з відповідачем не склалось, між ними припинені шлюбні відносини. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім'ї вважає неможливим. Просить шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з'явилися. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 липня 1995 року Міським палацом шлюбів зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис за № 1160 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: approved