Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

11.07.2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, позовні вимоги по якій були збільшені та уточнені, в якій просить: - визнати недійсним договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 06.02.2012 року під №90; - виділити 1/2 частку померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; - скасувати право власності на підставі договору дарування /Р. №90 /06.02.2012/, посвідченого Гуцал Л.І., приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №33255491 від 22.02.2012 року; - визнати за [PERSON] право власності на 3/16 частки майна в житловому будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]; - визнати за [PERSON] право власності на обов'язкову частку у спадщині після померлого [PERSON] [INFO] в розмірі 1/16 частини всього спадкового майна. 2 Позовні вимоги мотивовано тим, що 08 вересня 1857 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій після шлюбу було присвоєно прізвище [PERSON]. 03 квітня 1989 року Шклівською селищною радою було зареєстровано право власності [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS], який відповідно до закону був спільною сумісною власністю подружжя, а після смерті одного із подружжя його частка має підлягати до спадкування. Після смерті [INFO] матері [PERSON] була заведена спадкова справа щодо майна померлої, а 05.03.2013 року позивачу стало відомо про існування договору дарування житлового будинку в [ADDRESS], який суперечить положенням сімейного та цивільного законодавства. Після смерті матері спадкоємцями стали вона та батько [PERSON], а відповідач [PERSON] не подала заяву в нотаріальну контору в строк шість місяців та не довела факту постійного проживання з [PERSON], а тому втратила право на спадкування за матір'ю. Отже батькові [PERSON] належало 1/2 частка майна як майна одного подружжя, а також 1/4 частка майна в порядку спадкування після смерті дружини. Батько [PERSON] 24.07.2007 року склав заповіт, в якому все своє майно заповів [PERSON], та 06.02.2012 року уклав договір дарування житлового будинку в сел.Шкло. Однак на день смерті [PERSON], який помер [INFO], позивач [PERSON] була непрацездатною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 19.07.2011 року, що в подальшому стало підставою для отримання інвалідності третьої групи, а відтак в силу ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частку (1/2 від 3/18 частини спадкового майна), тобто на 3/16 від усього спадкового майна. З цих підстав підлягає скасуванню договір дарування житлового будинку від 06.02.2012 року та витяг про державну реєстрацію права від 22.02.2012 року. 08.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частки частини квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, який помер [INFO]. Дані позовні вимоги мотивовано тим, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилася спадщина за заповітом від 24.07.2007 року, згідно якого все своє майно [PERSON] заповів дочці [PERSON] До спадкового майна покійного належала 1/4 частини квартири [ADDRESS]. 05.12.2014 року приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Бунтусовою О.В. було заведено спадкову справу №17/2014 спадкодавця [PERSON], а 22.12.2014 року вона подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, а 29.01.2016 року подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири. Проте постановою приватного нотаріуса від 29.01.2016 року їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва через ненадання правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця на дану частку квартири. Однак [PERSON] на день смерті був власником 1/4 частки квартири, яку він успадкував за законом після смерті своєї дружини [PERSON], яка померла [INFO], і [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом з дружиною. За життя [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/6 частину квартири, однак рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25.06.2015 року дане свідоцтво було визнано недійсним. Цим же рішенням суду було визнано недійсним договір дарування від 06.02.2013 року вищевказаної 1/6 частини квартири. Через незазначення у вищевказаному судовому рішенні, який розмір частки в договорі дарування визнано недійсним, а яка дарується та буде належати згідно договору дарування [PERSON], державним реєстратором було відмовлено у внесенні змін до запису про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права за номером 93926 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 4641646258. Ухвалою суду від 01.06.2016 року вищевказані позовні вимоги були об'єднанні в одне провадження. 3 Позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги по первісному та зустрічному позовах підтримала, частково визнала позовні вимоги за позовом [PERSON], дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог, зустрічній позовній заяві та заяві в порядку ст.31 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - гр.[PERSON] вважає, що заявлені та збільшенні позовні вимоги її довірительки є законними і обґрунтованими, зазначені правові підстави знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, просить заявлені позовні вимоги [PERSON] задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, заперечила позовні вимоги [PERSON] та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві про визнання права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування за заповітом. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги його довірительки [PERSON] підлягають до задоволення. Після смерті матері сторін [PERSON] припинилася її дієздатність, відповідно позивач [PERSON] не має право спадкувати відносно майна у вигляді житлового будинку, яка покійній [PERSON] не належало і вона на нього не претендувала до своєї смерті. Також немає права позивач [PERSON] на обов'язкову частку після смерті батька [PERSON], оскільки на час смерті батька вона не являлася пенсіонером за віком і їй не було у встановленому порядку визнано інвалідом 3 групи. Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Гуцал Л.І., а також представник відповідача Новояворівської міської ради, на розгляд справи не з'явилися, від приватного нотаріуса Гуцал Л.І. надійшло письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, суд вирішив за можливе провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] було побудовано батьками сторін до 1989 року і на підставі рішення виконкому Шклівської селищної ради №45 від 20.03.1989 року було видано свідоцтво про право особистої власності на вищевказане нерухоме майно на ім'я [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] одружився з [PERSON] 08.09.1957 року, після реєстрації шлюб подружжю було присвоєно прізвище [PERSON]. Від даного шлюбу в подружжя [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], яка в зв'язку з одруженням змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до вимог ст.22 КЗпШС України, які були чинними на час реєстрації права власності на спірний житловий будинок в сел.Шкло, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядженням цим майном. Аналогічне положення міститься і в чинній ст.60 Сімейного кодексу України, згідно якої визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 16.12.2015 року (у справі №6-2741цс15), згідно якої «статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 4 Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.» При цьому статус майна подружжя на праві спільної сумісної власності не залежить від того на ім'я якого з подружжя було видано правовстановлюючий документ та проведено реєстрацію права власності на таке майно в передбаченому порядку. За таких встановлених обставин, суд визнає, що вищевказаний житловий будинок було набуто подружжям [PERSON] та [PERSON] за час перебування в шлюбі, правовстановлюючий документ було видано на ім'я [PERSON], відповідно була проведена реєстрація права власності на його ім'я, однак даний житловий будинок належав на праві спільної сумісної власності подружжя. Також судом встановлено, що 24.12.1998 року в порядку приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] та член її сім'ї [PERSON] набули у приватну спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. П.4 ч.1 ст.57 СК України визначено, що особистою власністю дружини є житло, набуте нею за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Судом встановлено, що гр.[PERSON] померла [INFO] в сел.Шкло Яворівського району Львівської області, після її смерті відкрилася спадщина по закону на 1/2 частину спірного житлового будинку в сел.Шкло та на 1/2 частину спірної квартири в м.Новояворівську. Згідно свідоцтв про народження та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що сторони по справі являються рідними доньками померлої, тобто сторони являлися спадкоємцями за законом першої черги. Також спадкоємцем за законом першої черги являвся чоловік померлої [PERSON] Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі неприйняття спадщини або в разі відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом. А відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 5 Таким чином, на час смерті спадкодавця [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом були її чоловік [PERSON] та діти: донька [PERSON] та донька [PERSON], які могли претендувати на частку в спадщині при спадкуванні за законом. Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] разом з нею в спірному житловому будинку був зареєстрований та проживав її чоловік [PERSON] Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] разом із спадкодавцем не проживали, однак позивач [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк подала до Новояворівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщин після смерті матері, що стверджується матеріалами спадкової справи Новояворівської держнотконтори №54/2011 спадкодавця [PERSON] Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст.1269, 1269, 1270 ЦК України, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємець першої черги за законом [PERSON], що проживав разом із спадкодавцем, та спадкоємець за законом [PERSON], яка своєчасно подала заяву про прийняття спадщини, визнаються такими, що прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] на 1/2 частину спірного житлового будинку в сел.Шкло та на 1/2 частину спірної квартири в м.Новояворівську. Однак, як вбачається з спадкової справи №54/2011 Новояворівської державної нотаріальної контори спадкодавця [PERSON], з врахуванням рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.10.2012 року (справа №2о-1329/65/2012) про встановлення факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON], до спадкування були залученні спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і 30.11.2012 року спадкоємцям [PERSON] та [PERSON], а 28.02.2013 року спадкоємцю [PERSON], було видано свідоцтва про право на спадщину по 1/6 частині ідеально визначених часток квартири. 06.02.2012 року було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, реєстр.№90, за умовами якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок [ADDRESS]. Також, 06.02.2013 року було укладеного нотаріально посвідчений договір дарування 2/3 (двох третіх) частин квартири, реєстр. №52, за умовами якого [PERSON] як власник 1/6 частини та [PERSON] як власник 1/2 частини подарували, а [PERSON] прийняла у дар 2/3 частини квартири [ADDRESS]. . Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.03.2013 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11.10.2012 року було скасовано, а заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем було залишено без розгляду. Також ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.12.2013 року рішення Яворівського районного суду Львівської області від 01.11.2013 року було скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту постійного проживання. Оскільки правова підстава залучення до спадкування після смерті [PERSON] відповідача [PERSON] (факт постійного проживання із спадкодавцем) відпала, то за позовом [PERSON] рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25.06.2015 року (справа №460/1128/14-ц) було визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину по 1/6 частині ідеально визначених часток квартири на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Цим же рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25.06.2015 року (справа №460/1128/14-ц) було визнано частково недійсним договір дарування від 06.02.2013 року в частині укладення договору дарування 1/6 частини квартири між [PERSON] та [PERSON], який такий, що був укладений на недійсній правовій підставі, а саме свідоцтві про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] на 1/6 частину ідеально визначеної частки квартири, яке в судовому порядку визнано недійсним. 6 Таким чином суд визнає, що укладений правочин нотаріально посвідчений договір дарування від 06.02.2012 року за реєстр.№90 порушує права та інтереси позивача [PERSON] щодо права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON], а тому даний договір в частині дарування 1/4 частини будинку слід визнати недійсним, з врахуванням права [PERSON] щодо 1/2 частини будинку в спільному майні подружжя та щодо 1/4 частини будинку в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть гр.[PERSON] помер [INFO] в сел.Шкло Яворівського району Львівської області, після його смерті відкрилася спадщина по заповіту. Згідно заповіту, посвідченого 24.07.2007 року керуючою справи виконкому Шклівською селищної ради, гр.[PERSON] усе своє майно заповів доньці [PERSON] Як вбачається з спадкової справи Приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Бунтусової О.В. №17/2014 спадкодавця [PERSON] у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася [PERSON] та із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася [PERSON] Разом з тим, при наявності заповіту спадкодавця [PERSON], який у судовому порядку недійсним не визнався, приорітетне право спадкування належить спадкоємцю за заповітом [PERSON] Однак останній постановою приватного нотаріуса від 29.01.2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину квартири в м.Новояворівську з підстав відсутності правовстановлюючих документів, підтверджуючих право власності померлого [PERSON] на вказане нерухоме майно та факту його державної реєстрації. Також постановою державного нотаріуса Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбас С.Й. від 05.08.2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо 1/2 частки квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] з підстав відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджують реєстрацію права власності щодо даного майна. Під час судового розгляду сторони по справі визнали, що жодна з них не володіє і їм не відомо, де знаходиться оригінал Свідоцтва про право власності на квартиру квартири [ADDRESS] від 24 грудня 1998 року. Крім цього, судом встановлено, що позивач [PERSON] також претендує на обов'язкову частку в спадщині спадкодавця [PERSON] з підстав, що вона являлася непрацездатною на час смерті спадкодавця, що в подальшому стало підставою отримання нею інвалідності 3 групи. Відповідно до вимог ст.1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Як пояснила позивач [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.07.2011 року, вона отримала тілесні ушкодження, являлася непрацездатною і в подальшому 13.07.2015 року була визнана інвалідом 3 групи терміном на один рік, а після чергового огляду 31.08.-01.09.2016 року їй повторно встановлена третя група інвалідності безтерміново. Відповідно до абз.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про обов'язкове державне пенсійне страхування» до непрацездатних громадян серед інших відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Також в рішенні Конституційного Суду України у справі 1-1/2014 від 11.02.2014 року визначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. 7 Під час розгляду справи встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] позивач [PERSON] в установленому порядку не була визнана інвалідом, могла мати тимчасове погіршення стану здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що не дає права на обов'язкову частку у спадщині. За таких встановлених обставин, суд визнає, що позивач [PERSON] не має права на обов'язкову частку в спадщині після смерті спадкодавця [PERSON], а тому в цій частині заявлені позовні вимоги є безпідставними. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено, що в зв'язку укладенням оспорюваного договору дарування щодо житлового будинку було порушено законні права та інтереси позивача [PERSON] щодо права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON], позивач [PERSON] являється такою, що прийняла спадщину за законом після смерті матері [PERSON], через наявність оспорюваного договору дарування відносно житлового будинку та відсутність оригіналу правовстановлюючого документа щодо права власності відносно квартири сторони позбавлені оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, позивач [PERSON] немає права на обов'язкову частку після смерті спадкодавця [PERSON], виниклий спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано, що є підставою для часткового задоволення заявлених позовних вимог за первісним позовом та задоволення вимог за зустрічним позовом.

Outcome: approved