Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

10 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.05.2013 року між ним та ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер» був укладений договір № 107729, предметом якого є надання відповідачем послуг, спрямованих на отримання позики: забезпечення оформлення Угоди про участь в Пропозиції «Кредит-Партнер», надання інформаційно-консультаційних, довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі клієнта в Пропозиції «Кредит-Партнер». Також, 21.05.2013 року між позивачем та ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер» була укладена угода № 207729, предметом якої є надання відповідачем послуг, спрямованих на отримання позики (придбання товару), на суму (25 000 грн. 00 коп.), яка зазначена в додатку № 1 до угоди на умовах Фінансової пропозиції «Кредит-Парнетр» (додаток № 2 до угоди). Позивачу представником відповідача було роз'яснено, що це є кредитний договір, за яким позивач отримає кредит в сумі 25 000 грн. 00 коп. на протязі доби. Для отримання вказаного кредиту позивачу потрібно було сплатити 900 грн. гарантійного внеску та по 208 грн. 33 коп. щомісячно на протязі 180 місяців. У відповідності до умов угоди позивачем було сплачено на користь відповідача гарантійний платіж 900 грн., а потім на протязі трьох місяців по 208 грн. 33 коп. Проте, відповідачем позивачу кредиту в сумі 25 000 грн. 00 коп. так і не було надано. Листом від 18.11.2013 року відповідач повідомив [PERSON] про розірвання угоди за ініціативою клієнта, а також про повернення останньому всіх фактично здійснених ним платежів, проте по день подачі позову кошти поверненні не були. Разом з тим, позивач вказує, що він не мав права на укладення оспорюваної угоди, оскільки згідно п. 7.6 Угоди вказано, що клієнт, підписуючи цю угоду заявляє, що не має тяжких захворювань, які становлять загрозу для його життя, не страждає на тяжкі неврози та психічні захворювання, не являється інвалідом 1-3 групи, інвалідом дитинства. Проте позивач є інвалідом 2 групи з дитинства і хворіє на психічне захворювання. У зв'язку з наведеним позивач просить суд визнати недійсними договір № 107729 від 20.05.2013 року та угоду від 21.05.2013 року № 207729, укладену з ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер», недійсними, стягнути з ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер» на його користь 900 грн. 00 коп. гарантійного внеску та 624 грн. 99 коп. сплачених ним платежів. У судове засідання позивач не з`явився, позивачем у позові було заявлено клопотання про розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов, не заперечив проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74,76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв чи заперечень до суду не подав. Тому відповідно до ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України суд за згодою позивача ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що 20.05.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер» був укладений договір № 107729, предметом якого є надання відповідачем послуг, спрямованих на отримання позики: забезпечення оформлення Угоди про участь в Пропозиції «Кредит-Партнер», надання інформаційно-консультаційних, довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі клієнта в Пропозиції «Кредит-Партнер». 21.05.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер» була укладена угода № 207729, предметом якої є надання відповідачем послуг, спрямованих на отримання позики (придбання товару), на суму (25 000 грн. 00 коп.), яка зазначена в додатку № 1 до угоди на умовах Фінансової пропозиції «Кредит-Парнетр» (додаток № 2 до угоди). Позивачу представником відповідача було роз'яснено, що це є кредитний договір, за яким позивач отримає кредит в сумі 25 000 грн. 00 коп. на протязі доби. Для отримання вказаного кредиту позивачу потрібно було сплатити 900 грн. гарантійного внеску та по 208 грн. 33 коп. щомісячно на протязі 180 місяців. У відповідності до умов угоди [PERSON] сплатив на користь відповідача гарантійний платіж 900 грн., а потім на протязі трьох місяців по 208 грн. 33 коп. щомісячно, а всього 1 524 грн. 99 коп. Суд вважає, що грошові кошти в сумі 1 524 грн. 99 коп., сплачені позивачем за договором № 107729 від 20.05.2013 року та угодою № 207729 від 21.05.2013 року мають бути стягнені з відповідача та повернуті позивачу, внаслідок його нікчемності, передбаченої законом, зокрема з наступних підстав. У відповідності до Умов Фінансової пропозиції «Кредит-Партнер», яка є невід'ємним додатком № 2 до угоди № 207729 від 20.05.2013 року, предметом договору є не негайна (на протязі доби) позика, як вважав позивач, відповідач ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер» взагалі не надає позик, а лише формує Товариство клієнтів системи, які за рахунок власних внесків формують фонд, з якого учаснику надається позика. Таким чином, відповідач згідно Додатку № 2 до угоди № 207729 від 20.05.2013 року формує Товариство клієнтів системи за рахунок сплати щомісячних повних внесків, сплачених клієнтами програми, тобто за кошти членів самої програми, що формують фонд даного Товариства. Крім того, з фонду групи формується чистий фонд, який призначений для одержання позики для учасників програми, його наступний щомісячний розподіл між учасниками системи. Отже, розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі, що порушує вимоги п. 7 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», коли за рахунок коштів одного учасника програми надається позика іншому учаснику програми, і є підставою для нікчемності правочину. Зокрема у відповідності до частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. До нечесної підприємницької практики згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 того ж Закону відноситься зокрема і будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману. Одним з видів такої діяльності у відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», є утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, що має місце у іншому випадку. При розгляді вказаної справи судом встановлено, що діяльність ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер», вводить споживача в оману, оскільки програма ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер», формується виключно на коштах їх учасників, без залучення коштів Товариства. Видача «кредиту» здійснюється за кошти, внесені учасниками програми, в подальшому учасник ТОВ «Український прогресивний альянс», який отримав кредит, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам товариства, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує кредит іншому учаснику програми. При цьому, позивач сплачував відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на отримання кредиту, яке надавалося не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати кредит позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками ТОВ «Б.А.Н.К. Кредит-Партнер». Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, то із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином,

Outcome: approved