Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

10 листопада 2020 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулось до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] , [INFO] , за кредитним договором №2887/2016 від 01.08.2016 року. Стислий виклад позиції позивача. 01 серпня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2887/2016. На виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення емітентами цінних паперів» від 16.11.2017 року та згідно з Рішенням Акціонера № 03/2018 від 29.11.2018 року, Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» змінило своє найменування на Акціонерне товариство «Кредобанк», який являється його правонаступником. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором № 2887/2016 від 01.08.2016 року, та станом на 31 серпня 2020 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 87 058, 75 гривень (вісімдесят сім тисяч п`ятдесят вісім гривень 75 копійок), яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 77 113, 41 гривень; заборгованість за пенею - 7 945,34 гривень; понесені банком судові витрати - 2 000, 00 гривень. У зв`язку з чим, позивач звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області за захистом своїх прав та законних інтересів. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала, до зали судових засідань не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Процесуальні дії у справі. 23 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 39-40). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту 2887/2016 від 01.08.2016 року, загальна сума заборгованості станом на 31 серпня 2020 року становить 77 113, 41 гривень (сума заборгованості за кредитом) (а.с. 5-6). Згідно розрахунку пені по простроченій заборгованості позичальника за період з 01.03.2019 року по 12.12.2019 року загальна сума пені: 7 945,34 гривені (а.с. 7). Відповідно до меморіального ордеру №36852314 від 02 серпня 2016 року [PERSON] отримала кредит у сумі 356 250,00 гривень (а.с. 8). Згідно меморіального ордеру №36852675 від 02 серпня 2016 року [PERSON] отримала кредит у сумі 10 651,88 гривень (а.с. 9). Відповідно до кредитного договору №2887/2016 від 01 серпня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» (далі - банк) та [PERSON] (далі - позичальник) був укладений договір, згідно якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними і комісії (а.с. 11). Пункт 2.1. Кредитного договору, визначає, що банк видає позичальнику кредит в сумі 366 901,88 гривень на строк до 31 липня 2023 року. Згідно пункту 2.4. Кредитного договору, кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використування (а.с. 11). Відповідно до п.5.2. Кредитного договору, за невиконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту позичальник, крім сплати пені, відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду. Для забезпечення виконання зобов`язань, які виникають з кредитного договору №2887/2016 від 01.08.2016 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] 02.08.2016 року укладено Договір застави. Предметом застави є рухоме майно: автомобіль марки HYUNDAI, модель І30, рік випуску - 2016, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 1591 куб. см., колір - синій, державний реєстраційний номер - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , яке видано Центром 5142 від 29.07.2016 року (а.с. 15-16). 13 грудня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3825, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки HYUNDAI, модель І30, рік випуску - 2016, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна - 1591 куб. см., колір - синій, державний реєстраційний номер - [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , яке видано Центром 5142 від 29.07.2016 року (а.с. 18). 20 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. було відкрито виконавче провадження № 61014788 за виконавчим написом №3825, який виданий 13 грудня 2019 року (а.с. 19). Відповідно до Протоколу № 468409 проведення електронних торгів, 02.03.2020 року було проведено електронні торги, на яких було реалізовано Предмет застави (а.с. 20). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, оцінивши аргументи сторін по справі, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором 2887/2016 від 01.08.2016 року виконав в повному обсязі, проте, відповідач порушив свої зобов`язання, що підтверджується матеріалами справи. Проте, суд не погоджується з аргументами позивача відносно стягнення понесених банком судових витрат у розмірі - 2000,00 гривень, оскільки стороною не наведено жодного обгрунтування, а також доказу на підтвердження понесених витрат. До того ж, позивач просить суд стягнути з відповідача по справі витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 % від ціни позову, що складає 8713,75 гривень. Положення частини 8 статті 141 ЦПК України, визначають, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження даної суми позивач надав витяг з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, у якому вказано про винагороду Виконавця - АО «БІЗНЕС І ПРАВО», що АТ «Кредобанк» сплачує (а.с. 30). Проте, з доданого до позовної заяви витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, не вбачається обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена Банком або підлягає сплаті, не подано (окрім витягу з договору про надання правничої допомоги) детального опису робіт, виконаних адвокатом, та опису здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи викладене, суд не погоджується з аргументами позивача відносно стягнення 8 713,74 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови статегії дій по справі та написанням позовної заяви, тощо. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Диспозиція частини 8 статті 178 ЦПК України, визначає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно положень частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення статті 527 ЦК України, визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). На підставі статей 525, 526, 530, 549, 611, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial