Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

12.04.2016 року до суду звернулась [PERSON] з позовною заявою про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 05.08.2015 р. її чоловік [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про оформлення передачі у приватну власність займаної ними квартири № 4 по пров. Щорса, б. № 13 в м. Новоград-Волинський, в порядку приватизації, але йому було відмовлено, через відсутність ордеру на вказану квартиру. 31.08.2015 р. [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до суду, з метою оскаржити вказану відмову. 08.10.2015 р. [PERSON] помер, а [PERSON] було залучена до участі у справі в якості правонаступника, як спадкоємець першої черги. Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.10.2015 р. позов було задоволено, визнано протиправними дії Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради Житомирської області щодо відмови [PERSON], [INFO], в оформленні передачі у приватну власність квартири [ADDRESS]. Таким чином, спадкодавець мав право на приватизацію квартири, але не оформив свої права. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити. Пояснила, що у спірній квартирі її чоловік тривалий час проживав один, звертався до відповідача із заявою про приватизацію, але йому було відмовлено, у звязку з відсутністю в архівних матеріалах по квартирі ордеру на вселення заявника або будь-яких інших осіб. Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.10.2015 р. задоволено адміністративний позов чоловіка та визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у приватизації квартири. Разом з тим, у звязку зі смертю, чоловік не встиг завершити приватизацію квартири. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ТП № 197509 від 06.11.2004 р. [PERSON] та [PERSON] 06.11.2004 р. зареєстрували шлюб. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 268808 від 12.10.2015 р. [PERSON] помер 08.10.2015 року. Відповідно до рішення Новоград-Волинської міської ради № 808 від 20.10.2015 р. провулок Щорса було перейменовано у провулок Медовий. Приватний нотаріусом [PERSON] 11.04.2016 р. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, винесено постанову, в якій зазначено про відсутність правовстановлюючих документів на квартиру у спадкоємця, а також роз'яснено право спадкоємця на звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.10.2015 р. адміністративний позов [PERSON], як правонаступника [PERSON], до відповідача було задоволено, визнано протиправним дії Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради Житомирської області щодо відмови [PERSON], [INFO], в оформленні передачі у приватну власність квартири [ADDRESS]. Зі змісту вищезазначеної постанови вбачається, що судом встановлено наступні факти. Квартира № 4 по пров. Медовому (Щорса), б. № 13 в м. Новоград-Волинський, в якій з 1967 року безперервно проживав [PERSON] та його сімя на умовах договору найму, відноситься до державного житлового фонду. Після смерті [PERSON], який помер в 1992 році, а в подальшому його доньки [PERSON] в 2009 році та його зятя [PERSON] в 2015 році, рішенням виконкому № 147 від 23.06.2015 року особовий рахунок на Квартиру був переоформлений на онука наймача [PERSON] Останній, в свою чергу, 05.08.2015 року звернувся до відповідача з заявою щодо оформлення передачі у приватну власність займаної квартири у приватну власність, в задоволенні якої було відмовлено з формальних підстав у звязку з відсутністю в переліку документів, необхідних для розгляду питання про приватизацію квартири, ордера. За повідомленням житлово-експлуатаційної організації КП «Новоград-Волинськжитлосервіс» від 14.07.2015 року, яка є балансоутримувачем Квартири, ордер на зазначене житло відсутній. Відомості щодо видачі ордера на спірну квартиру в архіві відповідача також відсутні, оскільки корінці ордерів на житло зберігаються, починаючи з 1968 року. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя діда [PERSON] законодавство не передбачало оформлення та видачу ордерів наймачам житлового приміщення. Разом з тим, померлий [PERSON] був поселений у квартирі та проживав в ній разом зі своєю сімєю на умовах договору найму жилого приміщення з 1967 року, а [PERSON] проживав у Квартирі від свого народження та був зареєстрований в ній, як член сімї наймача. Факт правомірності проживання [PERSON] в Квартирі відповідачем не спростований. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пленум Верховного суду України в ч. 5 п. 13 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири у власність наймачеві, його спадкоємці справі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації, однак в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Аналогічною є правова позиція, викладена в постанові судової палати в цивільних справах Верховного суду України від 11.12.2013 року у справі № 6-121 цс13. Оскільки наявність заяви громадянина, який виявив намір отримати у власність наймане ним житло, та відсутність перешкод, передбачених Законом, є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, суд приходить до висновку про те, що відповідач безпідставно не взяв до уваги усі надані [PERSON] документи та діяв не правомірно. Своїми діями Управління допустило звуження змісту та обсягу прав спадкодавця [PERSON] Довідкою № 655 від 05.08.2015 р. про склад сім'ї підтверджено, що [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі. (ас. 27) Виходячи з викладеного, враховуючи, що [PERSON] був вселений у квартиру на законних підставах, законність проживання ніхто не оспорює, відсутність ордеру не позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири. За таких обставин суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Згідно інформації приватного нотаріуса від 02.08.2016 р. [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який помер 08.10.2015 р. Через неотримання спадкодавцем правовстановлюючого документу на квартиру, позивач позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на квартиру, що є підставою для захисту її прав у судовому порядку. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 6 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,а також у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved