Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

12.12.2017 року позивачка звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі філії «Південне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки №951 від 16.03.2007 року, укладений між [PERSON] та КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ «ПриватБанк» в м. Одеса, правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», припиненим В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власницею двохкімнатною квартири, житловою площею - 28,9 кв.м, загальною площею - 50,8 кв.м, за адресою: м.Одеса, вул.Канатна, 101 В, кв.62, на підставі договору купівлі-продажу №252 від 15.02.2016 року, укладеного між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Підставою внесення запису стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером: 28253152 від 15.02.2016 року. Позивачка зазначила, що з моменту укладення договору купівлі-продажу проживає у зазначеній квартирі, де також знаходяться її особисте майно та речі. Але, в державному реєстрі іпотек міститься обтяження щодо квартири за адресою: м.Одеса, вул.Канатна, буд.101, корп.В, кв.62. Підставою обтяження є договір іпотеки №951 від 16.03.2007 року, зареєстрований 20.03.2007 року Приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] номер РПВН: 18023966, від 16.03.2007 року, укладений між [PERSON] та КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ «ПриватБанка» в м.Одеса, правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» у забезпечення виконання умов Кредитного договору №ODMLGK0142006. За вказаним договором іпотеки №951 від 16.03.2007 року Іпотекодержателем виступив ЗАТ КБ «ПриватБанк». Позивачка стверджує, що відчуження предмету іпотеки відбулося за згодою Іпотекодержателя, однак останній відмовляється від вчинення дії щодо виключення запису про державну реєстрацію Договору іпотеки №951 від 16.03.2007 року, зареєстрований 20.03.2007 року Приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], номер РПВН: 18023966, з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого митна, квартири розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Канатна, буд.101 В, кв.62, у звязку з чим була змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 13.12.2017 року позов було залишено без руху. Ухвалою суду від 27.12.2017 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду в загальному позовному порядку з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 20.03.2018 року справа призначена до розгляду по суті. 21.05.2018 року представника [PERSON] [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме просила витребувати у ПАТ «КБ «ПриватБанк» засвідчену копію договору, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON], на підставі якого було відчужено предмет іпотеки квартиру за адресою: м.Одеса, вул.Канатна, буд.101 В, кв.62. Але, ухвалою суду від 23.05.2018 року у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено, у звязку з тим, що предметом позову є визнання припиненим договору іпотеки №951 від 16.03.2007 року, укладений між [PERSON] та КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ «ПриватБанк» в м.Одеса, правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», а інформація, яку просила витребувати позивачка не стосується предмету позову, оскільки в позовних вимогах і в клопотання про витребування доказів мова йдеться про зовсім різні договори, які укладені банком з різними особами. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання 23.05.2018 року не зявилися, надали 21.05.2018 року суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, справу розглядати за їх відсутністю. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання 23.05.2018 року не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав 23.05.2018 року суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволені позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник відповідача у відзиві посилається на той факт, що ствердження позивачки про те, що відчуження предмету іпотеки відбулося за згодою Іпотекодержателя, нічім не підтверджено, навпаки, договором купівлі-продажу від 15.02.2016 року, зареєстрованому в реєстрі за №252, спростовується, так як пунктом 2.1 вказаного договору зазначено, що продавець стверджує, що на момент укладення договору відносно вказаної квартири, не ведуться судові спори, відносно неї не укладено будь-яких договорів відчуження, тощо. Також, із договору купівлі-продажу не вбачається, що продавець повідомив покупця, про те, що квартира знаходиться в іпотеці у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також відсутні будь-які докази, що банк надав згоду на укладення вищевказаного договору купівлі-продажу. У звязку з викладеним та на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 04 червня 2018 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, доводи відзиву на позовну заяву, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», вважає даний позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею двохкімнатною квартири, житловою площею - 28,9 кв.м, загальною площею - 50,8 кв.м, за адресою: м.Одеса, вул.Канатна, 101 В, кв.62, на підставі договору купівлі-продажу №252 від 15.02.2016 року, укладеного між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про що 15.12.2016 року зроблено відповідний запис про право власності 13265546 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером: 28253152 від 15.02.2016 року. З моменту укладення договору купівлі-продажу позивачка проживає у зазначеній квартирі, де також знаходяться її особисте майно та речі. Але, в державному реєстрі іпотек міститься обтяження щодо квартири за адресою: м.Одеса, вул.Канатна, буд.101, корп.В, кв.62. Підставою обтяження є договір іпотеки №951 від 16.03.2007 року, зареєстрований 20.03.2007 року Приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] номер РПВН: 18023966, від 16.03.2007 року, укладений між [PERSON] та КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ «ПриватБанка» в м.Одеса, правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» у забезпечення виконання умов Кредитного договору №ODMLGK0142006. За вказаним договором іпотеки №951 від 16.03.2007 року Іпотекодержателем виступив ЗАТ КБ «ПриватБанк». Позивачка стверджує, що відчуження предмету іпотеки 15.12.2016 року відбулося за згодою Іпотекодержателя, однак останній відмовляється від вчинення дії щодо виключення з Державного реєстру Іпотек запису про реєстрацію Договору іпотеки №951 від 16.03.2007 року, зареєстрований 20.03.2007 року Приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], номер РПВН: 18023966, а також з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна, а саме квартири розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Канатна, буд.101 В, кв.62, внесений на підставі Договору іпотеки №951 від 16.03.2007 року, іпотекодержателем якої є ЗАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст.9 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Згідно зі статтею 526\~ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599\~ЦК Українизобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599\~ЦК Українизобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним. Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору, та у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. Позивачем не надано доказу про те, що позичальник, [PERSON], виконав належним чином зобовязання за Кредитним договором. Із наведеного вбачається, що основне зобов'язання не виконане, у звязку із чим зобов'язання за кредитним договором не припиняється. Тому і немає підстав для припинення договору іпотеки. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 50 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. Це правило не застосовується у разі придбання предмета іпотеки іпотекодавцем. Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Зазначене відповідає правовій позиці, висловленій ВСУ у постанові від 01.03.2017 року по справі за №6-130цс17. Таким чином, позивачкою не надано жодного доказу з приводу того, що основне зобовязання припинене, твердження, що відчуження предмету іпотеки відбулося за згодою Іпотекодержателя, також спростовується матеріалами справи, поясненнями ПАТ КБ «ПриватБанк», викладеними у відзиві на позовну заяву, та договором купівлі-продажу від 15.02.2016 року, який зареєстровано в реєстрі за №252, в якому у п.2.1 зазначено, що «продавець стверджує, що на момент укладення договору відносно вказаної квартири, не ведуться судові спори, відносно неї не укладено будь-яких договорів відчуження, тощо». Також, із договору купівлі-продажу не вбачається, що продавець повідомив покупця, про те, що квартира знаходиться в іпотеці у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також відсутні будь-які докази, що банк надав згоду на укладення вищевказаного договору купівлі-продажу. Проте відсутність згоди Іпотекодержателя, на думку суду, не свідчить про оспорювання права власності та про припинення зобовязання. Відповідно до\~ ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином виходячи з зібраних судом матеріалів, суд вважає що відсутні належні та допустимі докази щодо визнання договору іпотеки припиненим. У звязку з викладеним суд вважає що позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі філії «Південне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» (про визнання договору іпотеки припиненим не знайшла свого обґрунтування, а тому вимога не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed