Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

11 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» в особі його структурного підрозділу Новомосковського управління по експлуатації газового господарства,, який 24 вересня 2015 року доповнила та просила суд: - визнати незаконною заборгованість, нараховану відповідачем в сумі 1298,87 грн.; - зобовязати відповідача анулювати зазначену заборгованість; - стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн.; - захистити її права споживача, усунувши їх порушення, шляхом зобовязання відповідача скасувати нараховану їй заборгованість в сумі 1298,87 грн.; - визнати незаконним припинення газопостачання до її будинку; - визнати незаконною відмову відповідача у відновленні газопостачання; - відновити газопостачання до її будинку; - стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що вона згідно договору № 3/2574 від 28 травня 2009 року є споживачем послуг газопостачання в житловому будинку № 16 по вул..М.Головка в м.Новомосковську Дніпропетровської області, за яким своєчасно та в повному обсязі сплачує усі належні платежі, а за наявності коштів сплачує авансові послуги. Однак відповідачем їй була нарахована заборгованість, з якою вона не згодна. Тому в серпні 2015 року вона звернулася до відповідача з проханням надати їй розрахунок її заборгованості, на що 01 вересня 2015 року вона отримала відповідь, яка не містить розрахунку, а лише зазначено про наявність заборгованості в сумі 1298,87 грн. 09 вересня 2015 року працівники відповідача припинили газопостачання до її будинку, вручивши їй акт про відключення, де причиною відключення зазначено борг в сумі 1176,67 грн. на показання 168883 м3, після чого вона звернулася до відповідач з заявою, в якій просила відновити газопостачання до розгляду спірного питання щодо розміру та наявності заборгованості. 10 вересня 2015 року вона була змушена сплатити заборгованість, з якою не згодна в сумі 1298,87 грн., про що сповістила відповідача, який в порушення п. 9 Постанови КМУ № 2246 від 09 грудня 1999 року із змінами 02 березня 2015 року «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» у встановлений термін протягом 2-х днів газопостачання до будинку не відновив. Більше того, в незаконний спосіб працівники відповідача стали вимагати від неї укладання нового договору, фарбування труб і т.і., в той час як причиною відключення було наявність заборгованості, яку вона за квитанцією від 10 вересня 2015 року сплатила. В результаті протиправних дій відповідача їй нанесена моральна шкода, яка виразилася в безпідставному відключенні її будинку від газопостачання, не відновлення газопостачання після сплати суми заборгованості; її митарства по кабінетах, приниження,зміна звичайного способу життя, а також проживання в будинку без газу, гарячої води та опалення. Тому вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні позивача в повному обсязі підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити її. Також зазначила, що газопостачання відповідачем відновлено 05 жовтня 2015 року. Розрахунок, наданий представником відповідача до заперечень, знову містить незрозумілі посилання на показники лічильника, тому як споживання газу у зимовий період значно вищій, ніж у літній. Тому як вона споживає влітку газ лише 10 м3 на місяць в той час, як відповідачем в розрахунку надані зовсім інші показники, при цьому слід зазначити, що контрольні показники приладу відповідачем з грудня 2014 року по 08 липня 2015 року не знімалися. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача у спосіб, не передбачений діючим законодавством. Щодо відключення будинку позивача від газопостачання, вважає, що будинок був відключений правомірно у звязку із наявністю заборгованості. Підключення будинку працівниками відповідача було здійснено 05 жовтня 2015 року, а тому вимоги в частині відновлення газопостачання є необґрунтованими. Також пояснив, що у звязку зі зміною установи постачальника послуг з газопостачання позивачу було доведено про необхідність укласти договір, однак до сьогодні такий договір з нею не укладений. Пояснити надані розрахунки він не може, як і не можу пояснити, у звязку з чим кількість спожитого газу в опалювальний сезон відповідає кількості спожитого газу в літній період щодо нарахувань, наданих за період, коли контрольні показники працівниками відповідача не знімалися. Щодо вимог позивача стягнення моральної шкоди, то вважає, що відповідно до вимог ст.. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» ці вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Дніпропетровськгаз» в особі структурного підрозділу Новомосквоського УЕЕГ надає позивачу, житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за місцем її проживання, а саме: до будинк 16 по вул..М.Головка в м.Новомосковську Дніпропетровської області за умовами договору №3/2574 від 28 травня 2009 року. Позивач у вказаній квартирі не зареєстрована. Станом на 13 липня 2015 року працівником відповідача на розрахунковій книжці позивч зроблено напис про наявність боргу за показниками на 08 липня 2015 року в розмірі 1298,87 грн. 04 серпня 2015 року позивач звернулася із заявою до відповідача, в якій просила надати їй розрахунок заборгованості, том як вона не згодна з наявністю у неї заборгованості в розмірі 1298,87 грн. Так відносини щодо постачання населенню природного газу регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року №2246 з відповідними змінами, Законом України «Про житлово - комунальні послуги». За правилами ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 19 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» №2246 від 09 грудня 1999 року, якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, а газопостачальне підприємство протягом наступних п'яти днів не отримало повідомлення про оплату, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. У разі неоплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальне підприємство має право відключити споживача від газопостачання. Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов'язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання. Забороняється відключати споживачів від газопостачання в останній робочий день перед вихідними та святковими днями, крім випадків аварійних ситуацій в системах газопостачання. Згідно акту про припинення газопостачання №0320057101 від 09 вересня 2015 року було припинено газопостачання будинку 16 по вул..М.Головка в м.Новомосковськ Дніпропетровської області зв'язку із наявною заборгованістю у розмірі 1176,67 грн. Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що відповідач надсилав письмове попередження позивачу про припинення газопостачання у будинку у звязку із наявною у неї заборгованістю по сплаті послуг газопостачання, більше того, позивач зверталася до відповідача з метою зясування наявності або відсутності заборгованості за детальним розрахунком. Слід також зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що позивачу взагалі було нарахована заборгованість по сплаті послуг газопостачання і за який період часу, тому як наданий представником відповідача розрахунок заборгованості містить в собі відомості щодо показників лічильника, з яких вбачається, що споживання газу позивачем в опалювальний сезон відповідає споживанню газу в літній період, в той час як будинок опалюється котлом, згідно наданих відомостей та що не заперечується представником відповідача. Таким чином, суд позовні вимоги позивача в частині визнання дій відповідача по відключенню від газопостачання будинку 16 по вул..М.Головка в м.Новомосковську Дніпропетровської області противоправними є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. В той же час, згідно акту на підключення № 32574 від 05 жовтня 2015 року будинок 16 по вул..М.Головка в м.Новомосковську Дніпропетровської області та пояснень в суді позивача, вбачається, що 05 жовтня 2015 року її будинок було підключено до газопостачання відповідачем, а тому вимоги позивача щодо зобовязання відновити газопостачання до її будинку є необґрунтованими. Щодо вимоги позивача про визнати незаконною відмову відповідача у відновленні газопостачання, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що відповідач відмовляє у відновленні газопостачання, а тому в цій частині вимог належить відмовити. Щодо вимог позивача про визнання незаконним нарахування боргу, скасування нарахованої заборгованості, анулювання заборгованості, слід зазначити наступне. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Тобто право вибору підстав позовних вимог та способу захисту порушеного права належить виключно позивачеві і суд не може самостійно змінювати підставу і той спосіб захисту права, який позивач обрав. Статтею 16 ЦК України визначено перелік найбільш поширених способів захисту цивільних прав та інтересів і цей перелік не являється вичерпним, так як ч. 2 ст. 16 ЦК передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Договору про захист прав позивача, шляхом визнання дій по нарахуванню боргу за надання послуг з газопостачання неправомірними не укладено, а жодним законом України не встановлено такого способу захисту права як визнання дій по нарахуванню комунальних платежів неправомірними та зобовязання у звязку з цим визначити розмір оплати, а отже суд позбавлений можливості захистити права позивача способом, який не передбачений законами України. Що стосується позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст.. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Що стосується позовних вимог відносно стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, слід зазначити, наступне. Згідно п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. З матеріалів справи вбачається, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження спричинення відповідачем шкоди здоровю та життю позивача. Враховуючи те, що ані законом, ані договором не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Тому в іншій частині позовних вимог позивача необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial