Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

12.09.2017 позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] зі зняттям з реєстрації за місцем проживання. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 05.09.2007 між сторонами був укладений кредитний договір № 267-ф/07 за умовами якого позивач відкрив відповідачу мультивалютну не відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі 1163113,52 грн. на строк по 04.03.2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами виходячи з 21,0% річних, а по простроченій заборгованості - в розмірі 22,0% річних. Зазначає, що п. 2.1. Договору передбачено, що в забезпечення зобов'язань за цим договором банк прийняв в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначає, що за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.05.2010 позов Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, всього стягнуто з останнього 2 101 188,87 грн. 29.01.2016 за заявою банку Відділом державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 46269463, АБ «Укргазбанк» виявив бажання залишити за собою не реалізоване в процесі проведення виконавчих дій майно боржника, а саме вказану вище квартиру. Зазначає, що 27.02.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки виданого АБ «Укргазбанк» свідоцтво на право власності на майно, яке складається з квартири [ADDRESS], загальною площею 55,10 кв.м., запис в реєстрі за № 1081. В Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис про право власності за № 19226100. У випуску газети «Урядовий кур'єр» № 161 від 31.08.2017 року опубліковано оголошення про зміну вказаної вище власника квартири на АБ «Укргазбанк». 07.03.2017 відповідачу направлено письмово повідомлення про зміну власника спірної квартири. Разом з тим, позивач зазначає, що не зважаючи на зміну власника спірної квартири, відповідач з реєстраційного обліку не знявся, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. 12.09.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді [PERSON] Ухвалою суду від 26.09.20187у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду 25.12.2017. У зв'язку з вихідним днем розгляд справи перенесено на 04.04.2018. У зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено, призначене слухання на 20.06.2018. У зв'язку із залученням до участі у справі інших осіб, розгляд справи відкладено, призначене слухання на 25.09.2018. Розпорядженням керівника апарату суду № 1911 від 14.09.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ у зв'язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя. 14.09.2018 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 11.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.03.2019 року. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставила. Судова повістка, що направлялась на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, не отримана останнім та повернулася до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 05.09.2007 між сторонами був укладений кредитний договір № 267-ф/07 за умовами якого позивач відкрив відповідачу мультивалютну не відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі 1163113,52 грн. на строк по 04.03.2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами виходячи з 21,0% річних, а по простроченні заборгованості - в розмірі 22,0% річних. П. 2.1. Договору передбачено, що в забезпечення зобов'язань за цим договором банк прийняв в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.05.2010 позов Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, всього стягнуто з останнього 2 101 188,87 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки відмовлено. 29.01.2016 за заявою банку Відділом державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 46269463, АБ «Укргазбанк» виявив бажання залишити за собою не реалізоване в процесі проведення виконавчих дій майно боржника, а саме квартиру. 27.02.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки видано АБ «Укргазбанк» свідоцтво на право власності на майно, яке складається з квартири [ADDRESS], загальною площею 55,10 кв.м., запис в реєстрі за № 1081. У Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис про право власності ПАТ АК «Укргазбанк» на вказану вище квартиру за № 19226100 (а.с.10-25). Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які не суперечать закону. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (ст. 346 ЦК ). Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (ч. 1 ст. 346 ЦК), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Враховуючи ту обставину, що 27.02.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку», на підставі Акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, АБ УКРГАЗБАНК» видано свідоцтво на право власності на майно, яке складається з квартири, запис в реєстрі за № 1081, попередній власник , тобто відповідач [PERSON], є таким, що втратив право власності, а відтак і право користування спірною квартирою, тобто як складову права власності, згідно з положеннями ст. ст. 317, 319 ЦК України. Доказів того, що в силу закону чи правочину позивач набув житлового сервітуту на спірну квартиру, матеріали справи не містять. Таким чином, втрата відповідачем права власності на житлове приміщення є правовою підставою для визнання останнього таким, що втратив право користування спірною квартирою. Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що останній набув правомочностей власника й відповідно має право на судовий захист у разі порушення, оспорювання або невизнання прав і охоронюваних законом інтересів. Листом Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.04.2017 за вих. № 108-27/809ж, вказано, що у спірній квартирі значиться зареєстрований [PERSON], [INFO], тобто колишній власник спірної квартири. 07.03.2017 за вих. № 110/2314/2017 відповідачу [PERSON] направлено повідомлення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АБ «УКРГАЗБАНК». Крім того, у випуску газети «Урядовий кур'єр» № 161 від 31.08.2017 опубліковано оголошення про зміну власника квартири на АБ «УКРГАЗБАНК». Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що новим власником спірної квартири є позивач, відповідач не є особою у розумінні вимог чинного законодавства, який набув право користування спірною квартирою в силу закону чи правочину, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця вживання здійснюється протягом семи днів на підставі, зокрема остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням є відповідною правовою підставою для зняття його з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує. З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Outcome: partial