Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

10.12.2013 р. позивач ПАТ «БТА БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідачів до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути з останніх у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 06.04.2007 року №065/09 у загальному розмірі 17333473,28 грн. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 06.04.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «БТА Банк», назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство «БТА БАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір №065/09, за яким банк надав відповідачці грошові кошти у сумі 350000,00 дол. США на строк з 06.04.2007 р. по 06.04.2027 р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5% річних, а відповідачка зобов'язалася своєчасно повернути наданий кредит та сплатити нараховані проценти відповідно графіку щомісячних ануїтетних платежів, виконати інші зобов'язання, що витікають з договору. Додатковою угодою №1 до кредитного договору від 12.06.2008 р. графік щомісячних ануїтетних платежів викладено у новій редакції. В забезпечення виконання відповідачкою [PERSON] обов'язків, що витікають з кредитного договору, 06.04.2007 р. між ВАТ «БТА Банк», назва якого змінена на ПАТ «БТА БАНК», та [PERSON] як позичальником, [PERSON] як поручителем укладено договір поруки №065/09-2, а також 06.04.2007 р. між ВАТ «БТА Банк», назва якого змінена на ПАТ «БТА БАНК», та [PERSON] як позичальником, [PERSON] як поручителем договір поруки №065/09-1. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] обов'язків за кредитним договором №065/09, зокрема, щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих процентів рішенням Солом'янського районного суд м. Києва від 21.12.2011 р. з відповідачів в солідарному порядку стягнуто частину заборгованості утворену станом на 21.09.2009 р. в загальному розмірі 3902090,84 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом в розмірі - 2723936,24 грн., прострочена заборгованість за кредитом в розмірі - 35742,30 грн., строкова заборгованість за сплатою процентів в розмірі - 16553,92 грн., прострочена заборгованість за сплатою процентів в розмірі - 372428,35 грн. В ході примусового виконання вказане рішення суду частково виконане, а саме: погашено заборгованість за кредитом в розмірі 99983,45 дол. США, що еквівалентно 799167,70 грн., та заборгованість за сплатою процентів у розмірі - 48665,37 дол. США, що еквівалентно 388982,30 грн. Виходячи з наведених обставин, а також посилаючись на те, що рішення суду на день пред'явлення даного позову не виконане в повному обсязі, також відповідачами не повернуто в повному обсязі грошові кошти отримані за кредитним договором, не сплачено відсотки за їх користуванням, банком у відповідності до умов кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом та штрафні санкції за несвоєчасне погашення відсотків та кредиту, які він просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку у зазначеному вище розмірі до складу якого станом на 21.11.2013 р. входить: прострочена заборгованість за сплатою відсотків у розмірі - 146851,55 дол. США., що еквівалентно 1173784,44 грн., пеня нарахована за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі - 15962179,53 грн., три відсотки річних за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі - 196969,31 грн. 21.01.2014 р. відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «БТА БАНК», в якому просила визнати недійсним кредитний договір від 06.04.2007 р. №065/09, укладений між нею як позичальником та банком. Обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом відповідачка [PERSON] вказала на порушення позивачем ч.ч. 2, 4 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. №168. У зв'язку з цим відповідачка вважає кредитний договір від 06.04.2007 р. №065/09 таким, що за своїм змістом суперечить ЦК України та наведеним актам цивільного законодавства, а тому є недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову в частині вимог щодо стягнення з них як поручителів заборгованості за кредитним договором заперечували, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість. Вимоги за зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним підтримали в повному обсязі. Заперечення [PERSON], [PERSON] проти первісного позову мотивовані тим, що у позивача відсутнє право на пред'явлення вимоги до кожного з них як поручителя у зв'язку з припиненням договору поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а саме, у зв'язку з непред'явленням банком як кредитором у зобов'язанні за кредитним договором вимоги до поручителів протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував. Вимоги за зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним підтримав в повному обсязі. Заперечуючи проти первісного позову в частині вимог щодо стягнення заборгованості з [PERSON] вказав на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження фактів неналежного виконання відповідачкою зобов'язань за кредитним договором, невиконання рішення суду про стягнення частини суми заборгованості, а також розміру заборгованості, який позивач просить стягнути. Крім того, зазначив, що в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення частини заборгованості у власність банку передано нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеного з відповідачкою [PERSON] З наведених підстав вважав обов'язки [PERSON] за кредитним договором виконаними, а вимоги позивача пред'явлені до неї безпідставними. Також представником відповідачки [PERSON] подано заяву, в які останній просить застосувати до вимог позивача строки позовної давності - спеціальні до вимог про стягнення пені, загальні до решти заявлених вимог, посилаючись на те, що вказані строки позивачем пропущені. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Відповідно до положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. З урахуванням думки відповідачів [PERSON], [PERSON] та представників сторін суд знаходить можливим провести судовий розгляд у відсутності відповідачки [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка [PERSON] дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.04.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «БТА Банк», назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство «БТА БАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір №065/09, за яким банк надав відповідачці грошові кошти у сумі 350000,00 дол. США на строк з 06.04.2007 р. по 06.04.2027 р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5% річних. Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено параграфом другим глави 21 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору. У розумінні ч.ч. 1, 2 ст. 202 договір є дво- чи багатосторонніми правочином. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначено ст. 203 ЦК України. Вказана норма передбачає, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому зміст договору згідно частини першої ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Законом України «Про захист прав споживачів» врегулювано відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Зокрема, ст. 11 вказаного закону, в редакції чинній на час укладання кредитного договору, визначено права споживача в разі придбання ним продукції у кредит. Частиною другою статті 11 закону на кредитодавця покладено обов'язок повідомити споживача у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту умови кредитування відповідно до встановленого цією частиною переліку. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. За змістом п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 р. №168, на банк як кредитодавця покладено обов'язок перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. У разі надання кредиту в іноземній валюті пунктом 3.8 цих Правил на банк покладено обов'язки під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Вбачається, що кредитний договір від 06.04.2007 р. №065/09 укладений між ВАТ «БТА Банк» та [PERSON] у письмовій формі, містить умову про предмет договору та інші істотні умови, зокрема, про суму кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дату видачі кредиту; право дострокового повернення кредиту; річну відсоткову ставку за кредитом. При цьому не виконання банком обов'язків передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. №168 саме по собі не свідчить про суперечність змісту кредитного договору положенням ЦК України чи актам цивільного законодавства, а тягне за собою правові наслідки встановлені законом. Таким чином виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), суд не знаходить обґрунтованими доводи з боку відповідачки [PERSON] щодо визнання недійсним кредитного договору згідно ч. 1 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, у зв'язку з цим приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову та безпідставність заперечень проти первісного позову, які ґрунтуються на посиланнях щодо недійсності кредитного договору. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. У розумінні ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України, обов'язок банку за кредитним договором полягає передачі у власність позичальника грошових коштів, обов'язок позичалька - повернути кредит та сплатити проценти. При цьому обов'язку позичальника кореспондує право банку вимагати повернення кредиту та сплатити процентів. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи відповідачкою [PERSON] обов'язок щодо повернення кредиту та сплатити процентів у строки та розмірі відповідно до погодженого графіку щомісячних ануїтетних платежів належним чином не виконано. У зв'язку з порушенням відповідачкою взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 06.04.2007 р. №065/09 рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.12.2011 р. з відповідачки [PERSON] як позичальника та [PERSON], [PERSON] як поручителів на користь позивача в солідарному порядку стягнуто частину заборгованості утворену станом на 21.09.2009 р. в загальному розмірі 3902090,84 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом в розмірі - 2723936,24 грн., прострочена заборгованість за кредитом в розмірі - 35742,30 грн., строкова заборгованість за сплатою процентів в розмірі - 16553,92 грн., прострочена заборгованість за сплатою процентів в розмірі - 372428,35 грн. Вказане рішення набрало законної сили та звернуте до примусового виконання. Згідно з матеріалами виконавчого провадження №33804815, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві [PERSON] від 11.09.2013 р. передано в рахунок погашення заборгованості нерухоме майно належне відповідачці [PERSON] на загальну суму 1188150,00 грн. Таким чином за рахунок вказаного майна здійснено часткове погашення суми боргу належної до стягнення згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21.12.2011 р. Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні показами свідка [PERSON] Доказів здійснення погашення заборгованості в інший спосіб, в тому числі шляхом перерахування коштів на користь позивача як за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.12.2011 р. в частині суми боргу, що залишилась, так і за кредитним договором від 06.04.2007 р. №065/09 в частині непогашеної суми кредиту та процентів суду в ході розгляду справи не надано. У відповідності до розрахунку долученому до матеріалів справи станом на 21.11.2013 р. розмір заборгованості відповідачки [PERSON] в загальному розмірі складає 17333473,28 грн., з яких: - прострочена заборгованість за сплатою відсотків у розмірі 146851,55 дол. США, що на день проведення розрахунку еквівалентно 1173784,44 грн.; - пеня нарахована за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в розмірі 15962179,53 грн.: - три відсотки річних за несвоєчасне повернення кредиту відсотків в розмірі - 196969,31 грн. Враховуючи, що з боку відповідачки [PERSON], якою оспорюється розмір заборгованості наведений вище, в супереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надано доказів, які б свідчили про сплату кредиту в повному обсязі, чи іншому розмірі, ніж той з якого виходив позивач при здійсненні розрахунку, суд знаходить обґрунтованими доводи позивача щодо наявності у відповідачки [PERSON] станом на 21.11.2013 р. заборгованості за кредитним договором від 06.04.2007 р. №065/09 в загальному розмірі 17333473,28 грн. При цьому частиною другою статті 1050 ЦК України визначено право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) та в разі прострочення повернення чергової частини. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з розрахунку заборгованості за порушення відповідачкою [PERSON] терміну здійснення ануїтетних платежів позивачем відповідно до п. 10.1 кредитного договору здійснено нарахування пені у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення за період 22.11.2012 р. по 21.11.2013 р. у розмірі 15962179,53 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В пункті 27 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Беручи до уваги, що розмір заборгованості за кредитним договором які просить стягнути позивач за винятком пені складає 1370753,75 грн., суд вважає, що розмір пені в сумі 15962179,53 грн. є явно неспіврозмірним, протирічить загальними засадами цивільного законодавства визначених в п. 6 ст. 3 ЦК України, та положенням ч. 2 ст. 15 ЦК України. З наведених міркувань, враховуючи, що майно на придбання його надано кредит на час розгляду справи передано у власність банку, суд вважає за необхідним зменшити розмір пені до 700000,00 грн. Разом з цим за змістом частини першої, третьої ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Як вбачається з матеріалів справи 06.04.2007 р. між ВАТ «БТА Банк» та [PERSON] як позичальником, [PERSON], [PERSON] як поручителями укладено договори поруки №065/09-2 та №065/09-1. Відповідно до договору поруки №065/09-2, відповідачка [PERSON] поручилася перед банком за виконання [PERSON] обов'язків що витікають з кредитного договору від 06.04.2007 р. №065/09. Згідно п.п. 1.1, 1.3 договору погоджено, що порукою забезпечується виконання основного зобов'язання в повному обсязі. Відповідно до договору поруки №065/09-1, відповідач [PERSON] поручився перед банком за виконання [PERSON] обов'язків що витікають з кредитного договору від 06.04.2007 р. №065/09. Згідно п.п. 1.1, 1.3 договору погоджено, що порукою забезпечується виконання основного зобов'язання в повному обсязі. Згідно положень статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється за наявності загальних підстав припинення зобов'язання, закріплених у главі 50 ЦК України: виконання поручителем договору поруки; домовленістю сторін; у зв'язку із смертю фізичної особи; ліквідацією юридичної особи тощо. Статтею 559 ЦК України визначені також спеціальні підстави припинення поруки. Так, у відповідності до частини четвертої вказаної статті, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 6.1 договору поруки від 06.04.2007 року №065/09-2 визначено, що договір поруки діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором та будь-якими додатковими угодами до нього. Пунктом 6.1 договору поруки від 06.04.2007 року №065/09-1 визначено, що договір поруки діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором та будь-якими додатковими угодами до нього. Згідно пунктом 14.1 кредитного договору, останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У силу ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). З огляду на наведене вбачається, що обсяг та строки зобов'язань поручителя визначаються як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Враховуючи викладене суд не приймає до уваги заперечення відповідачів [PERSON], [PERSON], так як договори поруки не є припиненими, оскільки не закінчився строк виконання основного зобов'язання та строк, встановлений в договорах поруки. У зв'язку з цим, а також беручи до уваги те, що відповідно до положень закону та умов договору відповідачі [PERSON] та [PERSON] відповідають перед кредитором як солідарні боржники, так само як і відповідачі [PERSON] та [PERSON], суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України визначено, що особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, у межах строку позовної давності, загальна тривалість якого встановлюється в три роки, та в межа строку спеціальної позовної давність, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), тривалість якого встановлюється в один рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 12.04.2014 року представником відповідачки [PERSON] подано суду заяву про застосування загальної позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та спеціальної до вимог про стягнення пені (а.с.). У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно рішення Солом'янського суду м. Києва від 21.12.2011 р. з відповідачів на користь позивача стягнута частина заборгованості за кредитним договором розмір якої визначеного станом на 21.09.2009 року. Відповідно розрахунку заборгованості наданому позивачем загальна заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом здійснена за період з 22.09.2009 р. по 11.11.2013 р. Позов до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] пред'явлений позивачем з урахуванням приписів ч. 2 ст. 255 ЦК України 05.12.2013 року. За змістом ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, додатку №1 до кредитного договору в редакції від 12.06.2008 р., ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти щомісяця до дня повернення позики - 06.04.2027 р. Виходячи з того, що позивач звернувся до суду з даним позовом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, фактично використавши на власний розсуд своє право щодо дострокового повернення позики за наявності для цього відповідних підстав, суд вважає, що останнім не пропущено строку позовної давності за вимогою про стягнення процентів за користування кредитом. Також суд не вбачає підстав для застосування позовної давності до вимог щодо стягнення пені, оскільки остання нарахована за період з 22.11.2012 р. по 21.11.2013 р. що відповідає положенням п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. В свою чергу розрахунок трьох відсотків річних здійснений в межах трьохрічного строку позовної давності. За таких обставин суд вважає необґрунтованими доводи з боку відповідачки [PERSON] про пропуск позивачем строку позовної давності, у зв'язку з чим не знаходить підстав для її застосування. З наведених мотивів та положень закону суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача за первісним позовом ПАТ «БТА БАНК» про стягнення в солідарному порядку з відповідачів з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором, та про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3441,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial