Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

11 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дочок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розмірі 4 500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позовна заява мотивована тим, що позивач з 1994 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], сімейні відносини з яким припинені на підставі судового рішення від 05 лютого 2018 року. У їхній сімї 26 травня 2005 року народилась дочка [PERSON], 19 серпня 2008 року народилась дочка [PERSON] та 17 червня 2011 року народилася дочка [PERSON], які на даний час є неповнолітніми. Після розірвання шлюбу батько дітей переїхав проживати у Житомирську область та не цікавиться вихованням дітей. Також він не піклується про матеріальне забезпечення дітей. Позивач посилаючись на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати своїх дітей, в добровільному порядку відмовляється матеріально допомагати дітям, їхніми інтересами не цікавиться, діти повністю знаходяться на її утриманні, просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання , в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд прийшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 23 жовтня 1994 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2018 року шлюб між ними розірвано. Судове рішення набрало законної сили 08 березня 2018 року. У [PERSON] та [PERSON] 26 травня 2005 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НМ №013221, виданим 21 червня 2005 року Чернівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис №4. Згідно свідоцтва про народження серія 1-НМ №108194, виданого Чернівською сільською радою Рогатинськоо району Івано-Франківської області 28 серпня 2008 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. 17 червня 2011 року у подружжя [PERSON] народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-НМ №183372, виданим Чернівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис №6. Діти проживають з мамою [PERSON] за адресою: вул.Січових Стрільців,96 с. Чернів Рогатинського району Івано-Франківської області та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Чернівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області №199 від 04 травня 2018 року та актом обстеження матеріально-побутових умов сімї №16 від 04 травня 2018 року. Спірні правовідносини сторін виникли із сімейних відносин та регулюються нормами Сімейного кодексу України. \~ \~ \~ \~Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дітей, зважаючи на неподання відповідачем доказів про дохід, здоров'я, наявність інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, з огляду на те, що розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року дорівнює 1 944 грн., суд прийшов висновку, що аліменти потрібно визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300,00 грн. щомісячно. Вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч.1\~ст.191 СК України). Також, суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1\~\~ст. 430 ЦПК України\~\~ і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved