Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

12.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 02.02.2014 року о 13:00 годині відповідач керуючи автомобілем «Мітсубісі Паджеро», номерний знак [NUMBER] по вул. Кутузова в смт. Петриківка Дніпропетровської області здійснюючи маневр розвороту не переконавшись в безпеці руху, допустив зіткнення з належним йому автомобілем ВАЗ - 21099, номерний знак [NUMBER], яким він рухався у зустрічному напрямку. Дана пригода сталася виключно з вини відповідача, яку останній не заперечував ні під час складання адміністративного протоколу працівниками ВДАІ Петриківського РВ, а ні в суді під час розгляду адміністративної справи за обвинуваченням відповідача по ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП автомобіль був пошкоджуний, в результаті чого завдана матеріальна шкода в сумі 13 540 грн., яка складається з: вартості деталей та відновлювальних робіт, оплаті послуг експерта, транспортних витратах для проїзду із смт. Царичанка до м. Дніпропетровська з метою привезення спеціаліста для проведення експертизи, оплатою телеграми відповідачу для участі в проведенні експертизи. Внаслідок даного ДТП позивачу завдана також моральна шкода в розмірі 2 000 грн., яка складається з: душевних страждань та негативних емоцій, порушенням звичайного ритму життя, фізичних зусиль та затраченому часі на поїздки в м. Дніпропетровськ до експерта, в смт. Петриківку під час розгляду даної справи, переживаннях пов'язаних з відмовою відповідача в добровільному порядку відшкодувати матеріальну шкоду, зусиллях і витратах для подання позову до суду. В судове засідання, позивач не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку заочного розгляду, просив позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу вказану відповідачем під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Справа призначена в порядку заочного розгляду, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, доводи позовної заяви, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи, 02.02.2014 року о 13:00 годині в смт. Петриківка по вул. Кутузова [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мітсубісі Паджеро» реєстраційний номер [NUMBER], в порушення вимог п. 1.5, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, при здійсненні маневру розвороту не переконався в безпеці руху допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку, при цьому транспортний засіб позивача отримав чисельні механічні пошкодження. Постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2014 року [PERSON] визнаний винним у справі про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с 4 ). У відповідності із ст. 22 Цивільного Кодексу України, якій задано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до висновку № 002/14 «а» від 27.02.2014 року Науково - дослідного експертно-криміналістичного центру Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Дніпропетровській області сума матеріальних збитків, завдана позивачу внаслідок дорожньо - транспортної пригоди становить 12 931 грн. 96 коп. (а.с. 6-9). Також позивачем понесені витрати по оплаті послуг експерта в розмірі 562,80 грн., оплатою телеграми відповідачу для участі в проведенні експертизи в розмірі 45,48 грн. (а.с. 23), транспортних витратах для проїзду із смт. Царичанка до м. Дніпропетровська з метою привезення спеціаліста для проведення експертизи в розмірі 300 грн. Таким чином вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обгрунтованими, та підтверджуються матеріалами справи, а отже є такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного: Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб в розмірі відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачам моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є обґрунтованими та повинні бути стягнуті з відповідача, як особи винної в ДТП. Розподіл судових витрат здійснити на підставі ст. 88 ЦПК України та стягнути вказані витрати з відповідача (а.с.1, 32).

Outcome: approved