Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

11 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на користь Харківського національного медичного університету заборгованості з оплати за навчання у сумі 5497,07 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що наказом № 317-с від 16.08.2011 [PERSON] було зараховано до Харківського національного медичного університету (далі по тексту - ХНМУ) на перший курс стоматологічного факультету з 01.09.2011. 19.08.2011 між [PERSON] та ХНМУ в особі ректора проф. [PERSON] було укладено договір № 112094 про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідно до умов якого відповідач взяла на себе зобов'язання своєчасно вносити оплату за навчання. Розмір оплати за весь строк навчання становить 92800,00 грн. Відповідно до договору студент вносить оплату за навчання у сумі 1600,00 грн щомісячно, за п'ять днів до початку місяця. Наказом № 656-с ХНМУ від 11.12.2013 [PERSON] було надане повторне навчання на третьому курсі (5 семестр) за станом здоров'я з 01.09.2014. Відповідачем не була здійснена оплата за навчання у повному обсязі, у зв'язку з чим за період з 01.09.2013 по 11.12.2013 виникла заборгованість у сумі 5497,07 грн. Згідно наказу ХНМУ № 552-с від 16.09.2014 [PERSON] було відраховано з університету з 01.09.2014 як таку, що не приступила до занять на повторний курс навчання. 26.07.2016 на адресу відповідача направлено письмову вимогу ХНМУ щодо виконання нею в семиденний строк зобов'язання по оплаті за навчання, однак заборгованість не погашена, у зв'язку з чим позивач звернувся з даною позовною заявою до суду. В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача просив розглянути справу за його відсутності з урахуванням раніше поданих ним письмових заперечень проти позову. У запереченнях вказав, що оскільки за умовами договору студент вносить оплату за навчання щомісячно, за п'ять днів до початку місяця, то про порушення свого права позивач довідався наприкінці серпня 2013 року. Просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Представник позивача надав клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. У наданих суду письмових поясненнях вказав, що позовна заява подана у межах строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається з 01.09.2014 - з дня відрахування [PERSON] з університету. Суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що наказом № 317-с від 16.08.2011 [PERSON] було зараховано до Харківського національного медичного університету з 01.09.2011 на перший курс стоматологічного факультету (а.с. 8). 19.08.2011 між ХНМУ в особі ректора проф. [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 112094 про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідно до умов якого відповідач зобов'язалася своєчасно вносити оплату за навчання. Розмір оплати за весь строк навчання становить 92800,00 грн (а.с. 7). Наказом ректора ХНМУ [PERSON] від 11.12.2013 № 656-с [PERSON] було надане повторне навчання на третьому курсі (5 семестр) з 01.09.2014, за станом здоров'я (а.с. 9). [PERSON] не була здійснена оплата за навчання у повному обсязі, у зв'язку з чим за період з 01.09.2013 по 11.12.2013 виникла заборгованість у сумі 5497,07 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6). Згідно наказу в.о. ректора ХНМУ [PERSON] від 16.09.2014 № 552-с [PERSON] було відраховано з університету з 01.09.2014 як таку, що не приступила до занять на повторний курс навчання (а.с. 10). 26 липня 2016 року позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу про сплату в семиденний строк заборгованості по оплаті за навчання (а.с. 12). Однак заборгованість не була погашена відповідачем, у зв'язку з чим позивач звернувся з даною позовною заявою до суду. Згідно зі ст. ст. 525-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 4.3 договору № 112094 від 19.08.2011 студент вносить оплату за навчання у сумі 1600,00 грн щомісячно, за п'ять днів до початку місяця (а.с. 7). Отже позивач довідався про порушення свого права зі спливом останнього дня внесення оплати за навчання. Так про порушення свого права на одержання оплати за навчання за вересень 2013 року позивач довідався 27.08.2013, за жовтень 2013 року - 26.09.2013, за листопад 2013 року - 27.10.2013, за грудень 2013 року - 26.11.2013. Позовна заява датована 25.10.2016, була здана до установи зв'язку 08.11.2016 та одержана судом 11.11.2016 (а.с. 1-3, 16, 53). З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати за навчання за період з 01.09.2013 по 30.11.2013. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про зупинення або переривання перебігу позовної давності, позивачем суду надано не було. Оскільки представником відповідача було заявлено про застосування до спірних правовідносин позовної давності, позовні вимоги ХНМУ про стягнення з відповідача заборгованості за вказаний період у сумі 4800 грн (1600 * 3 = 4800) не можуть бути задоволені. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за навчання в межах трирічного строку позовної давності від часу звернення позивача до суду: за період з 01.12.2013 по 11.12.2013 в сумі 697 грн 07 коп. Як вбачається з матеріалів справи позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1450 грн судового збору (а.с. 4), тоді як відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI мав бути сплачений судовий збір у сумі 1378 грн. У зв'язку з тим, що судовий збір був внесений позивачем у більшому розмірі, ніж встановлено законом, згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» частина судового збору в сумі 72 грн (1450 - 1378 = 72) підлягає поверненню позивачеві. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 175 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 256, 257, 261, 267, 525-527, 530 ЦК України, ст. ст. 4, 7 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial