Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

11.07.2019 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача, акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення індексації та заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він є працівником акціонерного товариства «Українська залізниця». 16 грудня 2013 року були внесені зміни до чинної галузевої угоди, укладеної між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками, відповідно до яких розділ 3.6 щодо пільг та соціальних гарантій указаної угоди доповнили новим абзацом такого змісту: «Здійснювати недержавне пенсійне забезпечення залізничників через Професійний недержавний пенсійний фонд «Магістраль» відповідно до «Програми недержавного пенсійного забезпечення залізничників», що є додатком № 4 до Галузевої угоди». На виконання галузевої угоди у 2013 році ПАТ «Українська залізниця» сплатило внески у професійний недержавний пенсійний фонд «Магістраль» на користь позивача. Однак, у 2014 році відповідач внески в сумі 675,50 грн. не сплатив. Також не сплатив їх у 2015 році та 2016 році на суму 748,50 грн. та 1025,97 грн. відповідно. Загалом відповідач не сплатив внесків у професійний недержавний пенсійний фонд «Магістраль» на суму 2 449,97 грн. Позивач вважає, що вказані виплати до недержавного пенсійного фонду є частиною його заробітної плати та вказаними діями відповідач порушив законодавство в частині оплати праці. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час затримки остаточного розрахунку в сумі 2449,97 грн., індексацію заробітної плати в сумі 1390,65 грн. та судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 24000,00 грн. Ухвалою від 12.07.2019 року відкрито провадження у справі, призначено справу на 08.08.2019 року до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. 02.10.2019 року представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що внески у професійний недержавний фонд «Магістраль» в сумі 2449,97 грн., які позивач вважає повинні були бути сплачені AT «Українська залізниця» відносяться до структури заробітної плати (основної, додаткової) є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Виплати підприємством внесків до недержавних пенсійних фондів є правом (додатковою пільгою, благом), а не обов`язком підприємства. Крім того, [PERSON] не є стороною договору, тому не має права на відшкодування збитків у разі порушення зобов`язань стороною, оскільки взаємовідносини та відповідальність щодо неперерахування, відшкодування внесків до професійного недержавного фонду «Магістраль» виникли між Південною залізницею та ТОВ «Адміністратор пенсійного фонду «Центр персоніфікованого обліку», який діє в інтересах професійного державного фонду «Магістраль», і ніяким чином не між залізницею та [PERSON] . Доказів сплати AT «Українська залізниця» страхових внесків, саме на користь позивача він не надав. Також зазначив, що позивач не був позбавлений можливості самостійно укласти пенсійний контракт з професійним недержавним фондом «Магістраль», подати до підприємства заяву про відрахування з його заробітної плати внесків відповідно до умов обраних пенсійних схем, але цього не зробив. Ухвалою від 09.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 24.12.2020 року. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 30.12.1998 року по 01.12.2016 року [PERSON] працював у виробничому підрозділі «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». 16 грудня 2013 року спільною постановою Державіної адміністрації залізничного транспорту України та Ради профспілки залізничників і транспортних будівельників України були внесені зміни до галузевої угоди, а саме: «Пункт 3.6.20 (зі змінами та доповненнями від 28.02.2006, від 04.10.2010) розділу 3.6 «Пільги та соціальні гарантії» Галузевої угоди доповнити новим абзацом такого змісту: «Здійснювати недержавне пенсійне забезпечення залізничників через Професійний недержавний пенсійний фонд «Магістраль» відповідно до «Програми недержавного пенсійного забезпечення залізничників», що є додатком № 4 до Галузевої угоди». 29.12.2010 року між державним підприємством «Південна залізниця» (вкладник) та Професійним недержавним фондом «Магістраль» (адміністратор) укладений Пенсійний контракт серії 18-6В № 254 на користь працівників підприємства, відповідно до якого вкладник зобов`язався сплачувати пенсійні внески на користь учасників, а адміністратор, в свою чергу, зобов`язався забезпечувати ведення персоніфікованого обліку пенсійних коштів та здійснювати пенсійні виплати учасникам. 24.12.2013 року між вказаними сторонами укладена додаткова угода №2 до Пенсійного контракту серії 18-6В № 254, згідно додатку №1 до якої [PERSON] включений до вказаного пенсійного контракту як учасник, на користь якого укладений контракт. У 2013 році ПАТ «Українська залізниця» здійснило перерахування до професійного недержавного фонду «Магістраль» на всіх працівників відповідно до розпорядження Укрзалізниці № Ц-1/1170 від 16.12.2013 та Програми недержавного пенсійного забезпечення залізничників (додаток №4 до Галузевої угоди), згідно якої у розділі III зазначено, що на момент запровадження цієї програми розмір першого пенсійного внеску визначається шляхом ділення коштів, передбачених у фінансовому плані на недержавне пенсійне забезпечення, на кількість працюючих, за виключенням тих працівників, які досягли пенсійного віку, визначеного ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У 2014-2016 роках виплат на користь [PERSON] за Пенсійним контрактом серії 18-6В № 254 здійснено не було. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до змісту ст. ст. 1, 2 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Аналіз змісту ч. 2 статті 233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник без обмеження будь-яким строком має право звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. Аналіз викладеного дає підстави вважати, що внески у професійний недержавний фонд «Магістраль» в сумі 2449,97 грн., які позивач вважає повинні були бути сплачені AT «Українська залізниця», не відносяться до структури заробітної плати, ані до основної її частини, ані до - додаткової. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст.\~80\~ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи те, що стороною позивача не надано доказів того, що внески до професійного недержавного фонду «Магістраль», які позивач вважає повинні були бути сплачені AT «Українська залізниця» на його користь, відносяться до його заробітної плати, підстави для стягнення заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку та індексації відсутні. Судові витрати у справі відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed