Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

11.02.2016 позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ МОЗ від 11.11.2015 № 105-о «Про звільнення [PERSON] »; - визнати протиправним та скасувати наказ ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України» від 11.11.2015 № 10-к; - поновити [PERSON] на посаді директора ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України»; - стягнути з Міністерства охорони здоров`я України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2015 по дату винесення судового рішення у справі; - постанову в частині поновлення [PERSON] на посаді директора ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України» та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допустити до негайного виконання. 17.02.2016 позовна заява [PERSON] була залишена без руху. Позивачеві надано строк на усунення недоліків. 09.03.2016 на виконання вказаної ухвали позивач подав позовну заяву в новій редакції. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на наступне. З 24.07.2014 згідно наказу МОЗ України від 23.07.2014 № 122-о він був призначений на посаду директора ДП «Український інформаційно-обчислюваний центр» МОЗ України, яке у 2015 році, відповідно до наказу МОЗ України від 16.06.2015 № 343 було перейменовано на ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України». З кінця 2014 року по час звільнення займався координацією та розвитком компоненту «Електронна охорона здоров`я» у проекті Світового банку «Поліпшення обслуговування населення у галузі охорони здоров`я». Є співавтором ряду нормативно-правових актів. Під його керівництвом ДП успішно виконувало покладені на нього обов`язки, значно поліпшився фінансовий стан ДП, стала відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати. Відповідно до наказу МОЗ України від 23.07.2015 № 459 він був заступником голови Координаційної ради МОЗ з питань інформатизації сфери охорони здоров`я. У 2015 році був уповноваженим Всесвітньої організації охорони здоров`я. Характеристика його діяльності та як директора ДП викладена у відгуку-характеристиці, за підписом заступника міністра Шафранського В. Вказана характеристика надана йому для розгляду на засіданні атестаційної комісії, як такому, що на підставі всебічної оцінки професійного рівня відповідає займаній посаді. 23.10.2015 було проведено засідання атестаційної комісії з атестації керівників державних підприємств, що належать до сфери управління МОЗ та акціонерних товариств, у статутному фонді яких державна ставка перевищує 50%. Згідно атестаційного листа, з яким його було ознайомлено, атестаційна комісія прийнята рішення, що він не відповідає займаній посаді. Таким чином результати атестаційної комісії та відгук-характеристика повністю суперечать один одному. 11.11.2015 наказом МОЗ України № 107-о «Про затвердження результатів атестації керівників державних підприємств та господарських товариств» затверджено, що [PERSON] не відповідає займаній посаді. 11.11.2015 наказом МОЗ України № 105-о «Про звільнення [PERSON] » його звільнено з посади директора ДП відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 та п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю, розірвавши з ним контракт від 23.07.2014 № 797 з 09.11.2015. Як зазначено у вказаному наказі, підставами для звільнення його з посади слугували: службова записка Першого заступника Міністра О.Павленка про службове розслідування щодо можливого доступу із сторонніх комп`ютерних засобів; акт службового розслідування від 23.09.2015; контракт від 23.07.2014 № 797; протокол засідання атестаційної комісії з атестації керівників державних підприємств, що належать до сфери управління МОЗ від 23.10.2015. 11.11.2015 наказом ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України» № 10-к його звільнено з посади директора ДП з 11.11.2015 відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 та п. 2 ст. 40 КЗпП, на підставі наказу МОЗ України від 11.11.2015. При цьому, звільнення відбулося під час його непрацездатності, що вбачається з лікарняних листів від 27.10.2015 та від 16.11.2015. Разом з цим, 15.15.2015 у МОЗ відбувся конкурс учасників на заміщення вакантної посади директора ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України», за результатами якого переможцем став [PERSON] Своє звільнення вважає незаконним, оскільки був звільнений за ініціативою власника в період тимчасової непрацездатності. Звертає увагу, що в день його звільнення, 11.11.2015, він перебував на лікарняному. Отже, відповідачами в порушення вимог ст. 40 КЗпП України незаконно звільнено його в період тимчасової непрацездатності. Крім цього, посилається на те, що з рішенням атестаційної комісії він не погоджується, вважає його упередженим, необґрунтованим та таким, що повністю суперечить відгуку-характеристиці. Так, атестаційна комісія не розглядала взагалі та залишила по за увагою той факт, що за час його роботи значно покращилися характеристики роботи ДП. Дана обставина (не розгляд показників роботи під час проведення атестації) є порушенням п. 1 Положення про порядок проведення атестації працівників керівного складу ДП, затверджених постановою Кабміну від 27.08.1999 № 1571, і свідчить про упередженість та необ`єктивність атестаційної комісії. Крім цього, атестація проводилася 23.10.2015. Проте, він з 27.10.2015 по 14.11.2015 та з 16.11.2015 по 17.12.2015 хворів. 11.11.2015 наказом МОЗ України затверджено результати атестації, якими затверджено рішення атестаційної комісії про невідповідність його займаній посаді та того ж дня - 11.11.2015 прийнято наказ МОЗ України № 105-о «Про звільнення [PERSON]. Отже, відповідач протягом двох місяців з дня проведення атестації ( з 23.10.2015) мав право прийняти рішення щодо переведення його на іншу роботу або звільнити, причому час хвороби до двомісячного терміну не включається. З врахуванням цього вважає, що відповідачем 1 в порушення вимог п. 26 Положення про порядок проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств та ч. 3 ст. 40 КЗпП його звільнено з посади. Звертає увагу на те, що 04.11.2015 ним до міністра охорони здоров`я України Квіташвілі О.М. було направлено лист-звернення, в якому він просив втрутитися Міністра охорони здоров`я України щодо його незаконного звільнення. Проте, в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», відповіді на його звернення надано не було. Щодо посилань відповідача 1, як на підставу звільнення його з посади на службову записку Першого заступника Міністра О. Павленко про службове розслідування щодо можливого доступу із сторонніх комп`ютерних засобів, що не входять до Галузевої інформаційно-телекомунікаційної системи «Health Net», до системи електронного документообігу «Lotus Notes», яка використовується у МОЗ України та на акт службового розслідування від 23.09.2015, зазначає, що його як особу стосовно якої проведено службове розслідування з актом про проведення службового розслідування від 23.09.2015 не ознайомлено та вказаний акт ним не підписано. За таких обставин вважає, що відповідачем 1 безпідставно, як підставу для звільнення взято до уваги службову записку Першого заступника Міністра О.Павленко про службове розслідування щодо можливого доступу із сторонніх комп`ютерних засобів, що не входять до Галузевої інформаційно-телекомунікаційної системи «Health Net», до системи електронного документообігу «Lotus Notes», яка використовується у МОЗ України та на акт службового розслідування від 23.09.2015. Посилаючись на наведені вище обставини, просить позов задовольнити, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. 10.03.2016 судом постановлено ухвала про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.04.2016. 24.05.2016 відповідач МОЗ України в особі представника Комісарук Н.О. подав суду заперечення на позов в яких зазначив, що відповідач проти позову заперечує і просить відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Позивача [PERSON] призначено директором ДП «Український інформаційно-обчислювальний центр» МОЗ України згідно контракту від 23.07.2014 № 797, укладеного між МОЗ України та [PERSON] Пунктом 1 наказу МОЗ України від 11.11.2015 № 105-о [PERSON] звільнено із займаної посади відповідно до п. 8 частини 1 статті 36 та п. 2 статті 40 КЗпП України, розірвавши з ним контракт з 09.11.2015. Звільнення [PERSON] відповідач вважає таким, що відбулося відповідно до діючого законодавства. Так, п. 32-33 Контракту передбачені додатково порівняно із трудовим законодавством підстави для розірвання контракту до закінчення строку його дії. Зокрема, п.п. «г» п. 32 Контракту передбачено, що цей Контракт припиняється з моменту виявлення невідповідності Керівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації (п.2 ст. 40 КЗпП України). Таким чином, відповідач вважає, що позивача звільнено саме з підстав, визначених умовами договору. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.07.2014 МОЗ, в особі Міністра охорони здоров`я України Мусія О. М. , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, уклали Контракт № 797 про призначення [PERSON] на посаду директора ДП «Український інформаційно-обчислюваний центр» МОЗ України на строк дії з 24.07.2014 до 24.07.2019. Наказом МОЗ України від 23.07.2014 № 122-о [PERSON] призначений на посаду директора ДП «Український інформаційно-обчислюваний центр» МОЗ України, яке у 2015 році, відповідно до наказу МОЗ України від 16.06.2015 № 343 було перейменовано на ДП «Центр електронної охорони здоров`я МОЗ України». 11.11.2015 наказом МОЗ України № 105-о [PERSON] звільнений з посади директора Державного підприємства «Український інформаційно-обчислюваний центр» МОЗ України відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 та п. 2 ст. 40 КЗпП України, з ним розірвано контракт від 23.07.2014 № 797 з 09.11.2015. Підстава для звільнення [PERSON] зазначена службова записка Першого заступника Міністра О.Павленка про службове розслідування щодо можливого доступу із сторонніх комп`ютерних засобів, що не входять до Галузевої інформаційно-телекомунікаційної системи «Health Net», до системи електронного документообігу «Lotus Notes», яка використовується у МОЗ України; акт службового розслідування від 23.09.2015; контракт від 23.07.2014 № 797; протокол засідання атестаційної комісії з атестації керівників державних підприємств, що належать до сфери управління МОЗ та акціонерних товариств, у статутному фонді яких державна частка перевищує 50 відсотків від 23.10.2015. 11.11.2015 наказом № 10-к ДП «Український інформаційно-обчислюваний центр» МОЗ України МОЗ України [PERSON] звільнено з посади директора відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 та п. 2 ст. 40 КЗпП України. Звільнення [PERSON] відбулося у відповідності до вимог діючого законодавства, з огляду на наступне. В пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 № 12-рп/98 зазначено, що контракт як особлива форма трудового договору повинна спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними. Незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю України та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладення ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо. Так, пунктами 32-33 Контракту передбачені додатково порівняно із трудовим законодавством підстави для розірвання Контракту до закінчення строку його дії. Зокрема, підпунктом «г» пункту 32 Контракту передбачено, що цей Контракт припиняється з моменту виявлення невідповідності Керівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації (п. 2 ст. 40 КЗпП України). Таким чином, позивач був звільнений саме з підстав, визначених умовами Контракту. Підставою для винесення оскаржуваного наказу став, зокрема, Акт службового розслідування від 23.09.2015. Так, за результатами проведеного службового розслідування встановлено не видалений перелік осіб, які вже не працюють в МОЗ України яким видавалися засоби авторизації (логін та пароль) для доступу до системи електронного документообігу МОЗ України та інші порушення, а саме не повне надання запитуваної інформації та документів від ДП ЦЕОЗ МОЗ України, серед них й невиконання Управлінням забезпечення документообіг та контролю МОЗ України й Державним підприємством «Центр електронної охорони здоров`я» Міністерства охорони здоров`я України вимог наказу МОЗ України від 25.09.2012 № 742 «Про оновлену Систему документообігу у центральному апараті МОЗ України», а також, невиконання ДП ЦЕОЗ МОЗ України умов Договору про закупівлю послуг щодо керування комп`ютерними засобами (ДКПП 62.03.1) за державні кошти № 52/21-24 від 20.08.2015. Разом з цим, було виявлено можливість несанкціонованого віддаленого доступу до Галузевої інформаційно-телекомунікаційної системи «Health Net», до системи електронного документообігу «Lotus Notes», шляхом встановлення на персональний комп`ютер, який знаходиться у мережі МОЗ України, програмного забезпечення віддаленого користування, а також виявлено можливість доступу до облікового запису з правами Адміністратора на персональному комп`ютері, який знаходиться у мережі МОЗ, це дає можливість, наприклад, налагодити віртуальну приватну мережу між комп`ютером, до входить до Галузевої інформаційно-телекомунікаційної системи «Health Net», та будь-яким комп`ютером в мережі інтернет, що свідчить про відсутність захисту мережі МОЗ України, від будь-яких сторонніх втручань, а тому, вказує на неналежне виконання ДП ЦЕОЗ МОЗ України своїх зобов`язань щодо адміністрування системи МОЗ України, взятих на себе згідно Договору про закупівлю послуг щодо керування комп`ютерними засобами (ДКПП 62.03.1) за державні кошти № 52/21-24 від 20.08.2015. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 №9 , при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з курівником підприємства , установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі. Встановлено, що неналежна організація захисту Галузевої інформаційно-телекомунікаційної системи «Health Net», що встановлена у державному органі виконавчої влади, свідчить про недостатність кваліфікації позивача та невідповідність займаній посаді, а його подальше керівництво Підприємством може загрожувати державним інтересам. Крім цього, під час проведення атестації було встановлено, що позивачем в порушення умов Контракту (зокрема п. 10) не забезпечено виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства. Суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що його звільнення було незаконним, оскільки здійснено в період його тимчасової непрацездатності, оскільки згідно висновку зробленому Верховним Судом України у постанові від 26.12.2012 у справі № 6-156цс12, норма ч. 3 ст. 40 КЗпП України не застосовується к разі, якщо звільнення працівника було проведено на підставі умов контракту, а саме порушення умов контракту. Щодо непогодження позивача з висновками атестаційної комісії, то в даному провадження рішення атестаційної комісії не є предметом спору, тому суд не дає оцінку рішення атестаційної комісії і доводам позивача за яких він вважає, що рішення було упередженим, необґрунтованим та таким, що повністю суперечить відгуку-характеристиці. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача було законним. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оспорюваних наказів, поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь невиплаченої заробітної плати, тому в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed