Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

12.08.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що Хортицький районний суд м. Запоріжжя рішенням від 20.10.2006 року стягнув з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , 2000 року народження, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.10.2006 року до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] неналежним чином виконував зобов`язання із сплати аліментів, а з жовтня 2015 року припинив сплачувати аліменти. З грудня 2017 року відповідач частково почав сплачувати аліменти. Таким чином, [PERSON] має заборгованість із сплати аліментів. Вона має право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Позивач надала суду розрахунок, відповідно до якого у період з жовтня 2015 по березень 2017 року включно сума пені по аліментам складає 85 467,77 грн. За цей же період заборгованість із сплати аліментів складає 9667 гривень. Оскільки вона має право на стягнення неустойки не більше 100% від заборгованості, просить суд стягнути на свою користь пеню по аліментам за період з жовтня 2015 по березень 2017 року в сумі 9667 гривень. 04.09.2019 року було відкрито спрощене провадження у справі (а.с. 18). 07.10.2019 року відповідач [PERSON] направив суду відзив, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. На виконанні у Хортицькому ВДВС м. Запоріжжя знаходився виконавчий лист із виконання рішення про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] . Він виконував зобов`язання із сплати аліментів по жовтень 2015 року. Після цього виконавчий лист було втрачено, аліменти з нього не стягувались. Про наявність заборгованості він дізнався в грудні 2018 року. Він з`ясував, що заявою [PERSON] , суд 10.05.2018 року видав дублікат виконавчого листа про стягнення з нього аліментів. 13.12.2018 року [PERSON] звернулась із заявою про примусове виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів. З листопада 2015 року єдиним джерелом його доходу є пенсія. Він отримав розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем, не погоджується з ним, оскільки виконавець не відобразив всі внесені ним кошти в рахунок погашення заборгованості. Вважає, що розмір заборгованості зі сплати аліментів має відраховуватись від дня пред`явлення виконавчого документа до виконання - 13.12.2018 року. Просить суд врахувати відсутність його вини у виникненні заборгованості, оскільки він є пенсіонером, має невеликий дохід. 11.10.2019 року позивач [PERSON] направила до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що в листопада 2015 року відповідач [PERSON] звільнився з органів внутрішніх справи та почав отримувати пенсію, він знав про його обов`язок сплачувати аліменти, мав постійний регулярний дохід та мав можливість утримувати сина. Вважає, що [PERSON] не надав жодного доказу, який свідчить про погіршення його стану здоров`я. 16.10.2019 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення. Вказав, що йому стало відомо про наявність заборгованості лише в 2018 році, коли [PERSON] подала на виконання до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя виконавчий лист про стягнення аліментів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно до ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2006 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини (а.с. 9). Виконавчий лист на примусовому стягненні в органах виконавчої служби не перебував, а знаходився на виконанні за місцем роботи відповідача в ДАІ УМВС, що сторони по справі не заперечують. 05.11.2015 року відповідач [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ за п.63 «в» через обмежений стан здоров`я. З листопада 2015 року відповідач отримує пенсію за вислугу років. 10.05.2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя задовольнив заяву [PERSON] та 05.06.2018 року видав дублікат виконавчого листа. 21.06.2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя за заявою [PERSON] поновив їй строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Білан Д.Г. від 18.02.2019 року, [PERSON] має заборгованість із сплати аліментів станом на 28.05.2018 року в сумі 14999,18 грн. (а.с. 12). Згідно розрахунку, доданого відповідачем до відзиву, складеного державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Білан Д.Г. від 06.02.2019 року, [PERSON] має заборгованість із сплати аліментів станом на 28.05.2018 року в сумі 12072,24 грн. 16.10.2019 року суд витребував у Хортицького ВДВС м. Запоріжжя розрахунок із сплати заборгованості з відображенням помісячних платежів. 19.11.2019 року до суду надійшов розрахунок, складений державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Білан Д.Г. від 18.11.2019 року, відповідно якого [PERSON] має заборгованість із сплати аліментів станом на 30.11.2019 року в сумі 5288,31 грн. Перевіривши розрахунок неустойки, який додала до позовної заяви [PERSON] , суд прийшов до висновку, що формула, яку використовує позивач, відповідає вимогам ч.1 ст.196 СК України, та роз`ясненнями, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі 333/6020/16-ц, де вказано, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Відповідач [PERSON] свого розрахунку суду не надав, не вказав на неправильність розрахунку позивача, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку, що неустойка за несплату аліментів за період з жовтня 2015 по березень 2017 року включно складає 85467,77 грн. Оскільки суд може за правилами ст.196 СК України стягнути неустойку по сплаті аліментів не більше 100 відсотків заборгованості, суд має розрахувати заборгованість відповідача по сплаті аліментів. Суд погоджується із доводами позивача [PERSON] та її представника про те, що сума неустойки має бути обмежена до сукупного розміру заборгованості [PERSON] саме за період з жовтня 2015 по березень 2017 року, яка складає 9667 гривень (а.с. 13-14). У відзиві на позов, відповідач вказує, на те, що державний виконавець невірно визначив заборгованість по сплаті аліментів, не врахував всі платежі, які він перераховував на користь [PERSON] . Згідно ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. [PERSON] у разі незгоди з розрахунком, складеним державним виконавцем, має право оскаржити його до суду у передбаченому процесуальним кодексом порядку. Відповідач позовних вимог про оскарження розрахунку заборгованості не заявляв, тому суд виходить із розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що за період з 2015 по 2018 рік виконавчий лист на виконанні у виконавчій службі не перебував, а тому заборгованість із сплати аліментів виникла не з його вини. Обов`язок сплачувати аліменти виник у [PERSON] на підставі ухваленого судом рішення в 2006 році. Після виходу відповідача на пенсію в листопаді 2015 року, він так само був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь своєї дитини, знав про свій обов`язок, отримував регулярний дохід у вигляді пенсії, не звертався до суду із позовом про зменшення розміру аліментів. Натомість [PERSON] взагалі перестав сплачувати аліменти до того, як виконавчий лист був пред`явлений [PERSON] до виконання у 2018 році. У зв`язку із цим, суд не знаходить підстав для зменшення розміру неустойки на підставі ст.197 СК України. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved