Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

12.10.2015 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач-1) та [PERSON] (далі по тексту відповідач-2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.2-4). Так, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 5120887700:01:007:1272, площею 0,16 гектарів, розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75, укладений 09.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON], за реєстровим № 4-431. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2015 року відкрито провадження по справі № 495/7421/15-ц за позовом [PERSON]до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Справу призначено до розгляду (а.с.40). Позивач [PERSON], в судове засіданні не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглянути за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.83). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судові засідання не з'явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про місце проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Так, ухвали суду про призначення слухання справи, судові повістки, а також копії позовної заяви та уточнень до неї були надіслані на адреси [PERSON] та [PERSON], які наявні в матеріалах справи та за якими вони зареєстровані. Між тим, усі документи з визначених адрес були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ст.ст. 157, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 14.07.1998 року Шабівською сільською радою було прийнято рішення «Про передачу земельних ділянок в приватну власність, відповідно до заяв громадян» за № 4/IУ-XXIII (а.с.19-21). Як вбачається з п.3.2 вказаного рішення, Шабівською сільською радою було розглянута заява [PERSON] (а.с.22) та передано їй безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,16 га, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75,для ведення особистого підсобного господарства. Рішенням Шабівської сільської ради № 40-У від 14.07.2006 року було скасовано рішення Шабівської сільської ради «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок», в тому числі рішення Шабівської сільської ради від 14.07.1998 року за № 4/IУ-XXIII та переведено землі, загальною площею 5,181 га в землі запасу Шабівської сільської ради. Рішенням Шабівської сільської ради від 14.07.2006 року за № 39-У було дано згоду на розробку проекту відведення на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, в тому числі гр. [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,16 га, розташовану за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75. Рішенням Шабівської сільської ради від 21.09.2007 року за № 356-У «Про внесення змін в рішення Шабівської сільської ради № 39У від 14.07.2006 року» було внесено зміни до п.1 рішення від 14.07.2006 року за № 39-У, а саме: надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації щодо інвентаризації земельної ділянки, площею 0,16 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд для передачі у власність земельної ділянки, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75,з земель житлової та громадської забудови Шабівської сільської ради. Рішенням Шабівської сільської ради від 25.07.2014 року за № 747-VI було затверджено проект землеустрою, щодо відведення земельних ділянок, згідно витягів з державного земельного кадастру про земельну ділянку, складених відділом держземагенства у Білгород-Дністровському районі Одеської області, згідно додатку та передано у приватну власність, в тому числі гр. [PERSON] земельна ділянка, площею 0,16 га, розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75 (а.с.23-26). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2015 року по справі № 495/6624/14-а визнано незаконним та скасовано рішення Шабівської сільської ради «Про відміну рішень сільської ради» № 40-У від 14.07.2006 року - в частині відміни рішення Шабівської сільської ради № 4/IУ-XXIII від 14.07.1998 року «Про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON], площею 0,16 га, розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75,для ведення особистого селянського господарства» та в частині\~переведення земельної ділянки, площею 0,16 га, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75, переданої [PERSON] у приватну власність для ведення особистого селянського господарства - в землі запасу Шабівської сільської ради. Визнано недійсним та скасовано рішення Шабівської сільської ради № 747-VI від 25.07.2014 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність громадянам України» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, загальною площею 0,16 га, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75, кадастровий №5120887700:01:007:1272 та в частині передання [PERSON] у приватну власність земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75, площею 0,16 га з земель категорії житлової та громадської забудови Шабівської сільської ради. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий № 5120887700:01:007:1272 (а.с.6-8). Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 року по справі № 815/1656/15 рішення Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області № 16032644 від 24.09.2014 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Біленьке, вул. Прикордонна,75, загальною площею 0,16 га з земель категорії житлової та громадської забудови Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер 5120887700:01:007:1272 скасовано (а.с.10-16). Між тим, в період розгляду Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області справи № 495/6624/14-а та Одеським окружним адміністративним судом по справи № 815/1656/15, [PERSON] було відчужено земельну ділянку розташовану за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Біленьке, вул. Прикордонна,75. Так, 09.04.2015 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] продав та передав у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,16 гектарів, розташовану за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75, кадастровий номер 5120887700:01:007:1272 (а.с.32-33). Вказаний договірпосвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований за реєстровим № 4-431, бланк серії НАМ № 897388. Тобто майно (земельна ділянка, площею 0,16 гектарів, розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75), яка незаконно вибула з володіння [PERSON] (не з її волі, а іншим шляхом на підставі рішень сільської ради, які визнані незаконними, недійсними та скасовані у встановленому законом порядку) було відчужене [PERSON] на користь третьої особи [PERSON], чим грубо порушені права [PERSON] щодо володіння та користування своєю земельною ділянкою, які були набуті у встановленому Законом порядку. Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Даною статтею визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним. Звичайно, що для цього має існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою ЦК визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 3, 5, 6 ст.203 ЦК, тобто вимог щодо волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину, щодо недопустимості порушення правочином, вчинюваним батьками, інтересів малолітніх дітей. Тобто порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. За ступенем недійсності правочину всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов. Оспорюваними є правочини, які ЦК не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи. До них належать переважно правочини з дефектами волі та волевиявлення його суб'єктів. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, судовим рішенням (рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2015 року по справі № 495/6624/14-а), яке набрало законної сили, визнано незаконним та частково скасовано рішення Шабівської СР № 40-У від 14.07.2006 року, визнано недійсним та частково скасовано рішення Шабівської СР № 747-VI від 25.07.2014 року, на підставі яких за [PERSON] було зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку, а іншим судовим рішенням (постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 року по справі № 815/1656/15), яке набрало законної сили, скасовано рішення реєстраційної служби про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку. Оскаржуваним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 09.04.2015 року майно (земельна ділянка, площею 0,16 гектарів, розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Біленьке, вулиця Прикордонна,75), яке у встановленому законом порядку передано у володіння [PERSON], перейшло у власність третьої особи [PERSON], без будь-якої згоди його законного володільця [PERSON] Наведені обставини свідчать про те, що зміст цього правочину (договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.04.2015 року) суперечить нормам Цивільного Кодексу України, які встановлюють безумовний правовий захист майна від позбавлення права власності інакше як за волею власника або від порушення прав щодо цього майна. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 5120887700:01:007:1272, площею 0,16 гектарів, розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Біленьке, вул. Прикордонна,75, укладений 09.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Шостої ОДНК [PERSON] за реєстровим № 4-431, бланк серії НАМ №897388. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим її позовна заява до[PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки підлягає задоволенню.

Outcome: approved