Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

10 травня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позову зазначив, що 30 травня 2012 року відповідач взяв у нього у борг грошові кошти в сумі 18020,00 доларів США, 06 листопада 2018 року 43600,00 доларів США та 04 лютого 2014 року 10000,00 доларів США, про що надав йому відповідні розписки. Відповідач в обумовлені договорами позики грошові кошти не повернув та ухиляється від їх повернення. Просив стягнути з відповідача на свою користь суми боргу за договорами позики з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних у загальній сумі 2164060,84 гривень. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судове засідання не прибули, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, якою позовні вимоги підтримали повністю, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини своєї неявки не повідомив, будь-яких заяв, що стосуються суті справи, не надав. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України, та доходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з розписки, наявної у матеріалах справи, вбачається, що 30 травня 2018 року позичальник [PERSON] взяв у борг у позикодавця [PERSON] грошові кошти у сумі 18020,00 доларів США, строком користування на 42 місяці. Крім того, згідно із розпискою від 06 листопада 2012 року позичальник [PERSON] взяв у борг у позикодавця [PERSON] грошові кошти у сумі 43600,00 доларів США, які зобовязався повернути у строк до 06 лютого 2018 року. Крім того, згідно із розпискою від 04 лютого 2014 року позичальник [PERSON] взяв у борг у позикодавця [PERSON] грошові кошти у сумі 10000,00 доларів США, строком користування на 22 місяці. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативне володіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, за змістом ст.ст. 524, 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із розрахунком заборгованості, представленим позивачем [PERSON], сума боргу з урахуванням індексів інфляції та 3% річних станом на 10 травня 2018 року за договорами позики становить 2164060,84 гривень, а саме: за договором позики від 30.05.2012 640768,40 гривень; за договором позики від 06.11.2012 1173297,70 гривень; за договором позики від 04.02.2014 349994,74 гривень. Вказаний розрахунок, зокрема, в частині розрахунку основних сум боргу, інфляційних втрат та 3% річних, відповідає вимогам чинного законодавства, проведений вірно із урахуванням відповідних офіційних індексів інфляції у спірний період та офіційного курсу НБУ. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє право на спростування доводів позову, тим самим не оспорює факту неналежного виконання ним грошового зобовязання та наявності підстав для стягнення з нього вказаних сум боргу. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявленого позову та вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу у загальному розмірі 2164060,84 гривень, тим самим задовольнивши позов по суті у повному обсязі. Вирішуючи позов в частині розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно із п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, що подається фізичною особою, встановлюється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі від 704,80 гривень до 8810,00 гривень. При зверненні із даним позовом до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у загальному розмірі 18717,63 гривень, тобто фактично було переплачено. Отже, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у загальному розмірі 8810,00 гривень, а у стягненні решти суми судового збору відмовляє за безпідставністю. При цьому суд зауважує, що сума судового збору, внесена позивачем понад встановлену законом, може бути повернута за його клопотанням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 526, 625, 1046, 1048, 1049\~ ЦК України,

Outcome: partial