Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

11 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 04 квітня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Марганецького відділення № 6696 та фізичною особою [PERSON] був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 про надання останньому кредиту в сумі 250 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 відсотків річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 03 квітня 2009 року. Банк зобов'язався надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник - отримати, належним чином використати та повернути кредит у розмірі 250 000 гривень, а також сплатити проценти за його користування, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені в договорі. Банк виконав зобов'язання за договором шляхом видачі відповідачу готівки на загальну суму 220 000 гривень. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, нараховані за користування кредитними коштами відсотки у встановлені кредитним договором терміни не сплачує. Заборгованість [PERSON] перед банком станом на 28 квітня 2016 року становить 453 565 гривні 60 копійок, в тому числі 69 475 гривень 56 копійок - прострочена заборгованість за процентами, 220 000 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 5 500 гривень - не сплачена щомісячна комісія за кредитом, 38 062 гривні 38 копійок - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 120 527 гривень 66 копійок - пеня за несвоєчасне повернення кредиту. На час звернення до суду заборгованість відповідачем не погашена, тому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04 квітня 2006 року в сумі 453 565 гривень 60 копійок та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 803 гривні 48 копійок. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав й просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з двох підстав. По перше, позивачем заявлено позов за межами строку позовної давності, встановленого ст.ст.257, 258 ч.2 ЦК України. По-друге, Апеляційним судом Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04 квітня 2006 року, і вказане рішення набрало законної сили. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки набрало законної сили рішенням, яким банку відмовлено у задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості з тих самих підстав, з яких заявлено і позов у даній справі, то, відповідно, такі висновки мають враховуватися будь-яким іншим судом при вирішенні будь-якого іншого спору. Оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області 28 березня 2016 року банку відмовлено у стягненні заборгованості за «тілом» кредиту, то відповідно відсутня база для нарахування будь-якої неустойки та штрафних санкцій. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, заслухавши пояснення сторін, оглянувши цивільну справу № 2-127/11, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 04 квітня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Марганецького відділення № 6696 та фізичною особою [PERSON] був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 про надання останньому кредиту в сумі 250 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 відсотків річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 03 квітня 2009 року. Банк зобов'язався надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник - отримати, належним чином використати та повернути кредит у розмірі 250 000 гривень, а також сплатити проценти за його користування, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені в договорі. Банк виконав зобов'язання за договором шляхом видачі відповідачу готівки на загальну суму 220 000 гривень. У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, нараховані за користування кредитними коштами відсотки у встановлені кредитним договором терміни не сплачував, банк в серпні 2008 року звернувся до Марганецького міського суду з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення кредитних коштів за рахунок заставленого майна в сумі 375484,12 гривень. 07 липня 2014 року позовні вимоги були змінені. Банк просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 в розмірі 663378,46 гривень, в тому числі: заборгованість по кредиту - 220 000 грн, заборгованість по відсоткам - 71556,30 грн., пеня (подвійна ставка НБУ) за кредитом - 230372,00 грн., за відсотками - 73308,83 грн., 3% річних за кредитом - 39902,04 грн., за відсотками - 12539,08 грн. витрати від інфляції - 7569,77 грн., заборгованість за супроводження кредиту - 5500 грн. (справа № 2-127/11, т.2, а.с.78-83). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року по справі № 2-127/11 частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення № 10003/0461 філії Дніпропетровське облуправління до [PERSON]; стягнуто заборгованість по кредитному договору № 1297/2 від 04 квітня 2006 року в розмірі 632076,02 грн., яка виникла станом на 01 червня 2014 року, а саме: заборгованість по кредиту - 220 000 грн, заборгованість по відсоткам - 71556,30 грн., пеня (подвійна ставка НБУ) за кредитом - 200000 грн., за відсотками - 73308,83 грн., 3% річних за кредитом - 39902,04 грн., за відсотками - 12539,08 грн. витрати від інфляції - 7569,77 грн., заборгованість за супроводження кредиту - 5500 грн., та судові витрати в сумі 1700 грн. (справа № 2-127/11, т.3 а.с.7-9). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року скасовано рішення Марганецького міського суду від 28 грудня 2015 року з ухваленням нового рішення; відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом (справа № 2-127/11, т.3 а.с.80-87). Аналізуючи докази у справі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що у сторін виник спір щодо нарахування банком відсотків за користування кредитом на грошові кошти, які банком позичальнику фактично не надавались. Банк не перерахував відсотки за користування кредитом, які позичальник сплатив за не отриману суму кредиту. У зв'язку із даним спором позичальник припинив сплату кредитних коштів. Ухвалюючи рішення, колегія суддів виходила з того, що нараховані банком відсотки суперечать вимогам закону, оскільки відсотки за користування кредитом сплачує позичальник лише на суму отриманого кредиту (ст.ст.1054, 1049, 1048 ЦК України) з урахуванням обставин справи щодо необхідного перерахування розміру сплачених відсотків; нарахування штрафних санкцій у вигляді пені та застосування ст.625 ЦК України до спірних правовідносин є незаконним, оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за кредитним договором виникло не з вини позичальника, а за причиною того, що банк неналежно виконав свої зобов'язання за кредитним договором (не надав позичальнику обумовлену договором суму кредиту, нараховував проценти за користування кредитом виходячи із суми кредиту, яку не отримав позичальник); нарахована комісія, заборгованість за супроводження кредиту, які суд першої інстанції стягнув з позичальника, суперечать вимогам чинного законодавства, згідно якого банки не мають права встановлювати платежі, які споживач фінансових послуг має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Врахувавши зауваження суду апеляційної інстанції, 11 липня 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Марганецького міського суду із заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04 квітня 2006 року в сумі 4530565,60 гривень, в тому числі: - 220 000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; - 69 475,56 грн. - прострочена заборгованість за процентами; - 5 500 грн. - не сплачена щомісячна комісія за кредитом; - 38 062,38 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; - 120 527,66 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту. Суму заборгованості розраховано станом на 28 квітня 2016 року та підтверджено відповідними розрахунками (а.с.6-12). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Марганецьким міським судом у справі № 2-127/11 встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що згідно договору відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04 квітня 2006 року [PERSON] отримав 220 000 гривень. Вказаний факт відповідач не оспорював. Згідно п.1.2 договору відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04 квітня 2006 рокукредит надається на споживчі цілі окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, відкритою на строк 36 місяців з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 03 квітня 2009 року. Відповідно до п.3.2.1, 3.2.2 Кредитного договору Банк має право вимагати в Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань по цьому Договору. У разі порушення Позичальником умов Договору достроково стягнути Кредит та суму нарахованих процентів та інших платежів, що підлягають стягненню. Відповідно до п.3.3.1, 3.3.2 Кредитного договору Позичальник зобов'язується точно в строки, обумовлені цим договором, повернути Кредит та своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим Договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору на першу вимогу Банку достроково повернути Кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості по Кредиту, а також сплатити штрафні санкції в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а також відшкодувати Банку в повному обсязі збитки, під якими Сторони розуміють витрати будь-якої з Сторін. Відповідно до п.4.1.1 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 20% від простроченого платежу за кожний день прострочення. Таким чином, договором визначено остаточний термін повернення кредиту не пізніше 03 квітня 2009 року, а також можливість виникнення зобов'язання [PERSON] перед Банком по достроковому погашенню заборгованості по кредиту за певних обставин. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04 квітня 2016 року, укладеним з [PERSON], станом на 28 квітня 2016 року прострочена заборгованість [PERSON] за кредитом становить 220 000 гривень (а.с.6-12). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивачем на підставі договору та згідно з нормами цивільного законодавства здійснено розрахунок простроченої заборгованості за процентами, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне повернення кредиту, а також несплаченої комісії за кредитом (а.с.6-12). Суд приймає вказаний розрахунок як належний та допустимий доказ для підтвердження позовних вимог позивача, оскільки вказаний розрахунок відповідачем не спростований. Відповідно до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що за договором відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04 квітня 2006 року мається прострочення виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 220 000 гривень, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 69 475,56 грн., не сплаченої щомісячної комісії за кредитом в розмірі 5 500 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 38 062,38 грн. та пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 120 527,66 грн. підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. Суд не приймає доводи представника відповідача щодо спливу строку позовної давності з таких підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Саттею 259 ЦК передбачено право сторін збільшувати позовну давність. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, за договором відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04 квітня 2006 року сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору (п.6.6 Договору № 1297/2). Банк звернувся до суду з вимогами про дострокове стягнення кредитних коштів за рахунок заставного майна 31 липня 2008 року, позов прийнято до спільного розгляду із заявою [PERSON] до ВАТ «Ощадний банк України» в особі філії про розірвання договору (справа № 2-127/11, том 1, а.с.34-68, 74), тобто в межах 3-річного строку позовної давності. В ході судового розгляду справи позовні вимоги банку змінювалися. Розгляд цивільної справи № 2-127/11 остаточно був завершений ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року, якою відмовлено банку в задоволенні позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом (справа № 2-127/11, том 3, а.с.80-87). З новим позовом банк звернувся до суду 11 липня 2016 року. Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, враховуючи зафіксований договором відновлювальної кредитної лінії трирічний строк позовної давності для всіх грошових зобов'язань відповідача, та звернення його до суду в межах трирічного строку з урахуванням положень ст.264 ЦК України, суд вважає, що позивач не порушував строків позовної давності. Що стосується твердження представника відповідача щодо неможливості розгляду даної справи у зв'язку з набранням законної сили рішення суду у цивільній справі № 2-127/11, в якій сторони, підстави позову та предмет позову були тими самими, суд зазначає наступне. Дійсно, заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії «Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 1297/2 від 04 квітня 2006 року була предметом розгляду у цивільній справі № 2-127/2. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року скасовано рішення Марганецького міського суду від 28 грудня 2015 року з ухваленням нового рішення; відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Ухвалюючи рішення суд апеляційної інстанції послався на те, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є передчасними, оскільки не вирішено спір щодо недійсності кредитного договору, який буде розглядатися судом, і зазначив, що банк має право звернутися з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням викладених позицій та усунення суперечностей в наданих доказах. Тобто, відмовив у задоволенні позовних вимог не з підстав їх необґрунтованості, а з підстав їх недоведеності. Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року, яким справу № 2-127/11 вирішено по суті, скасовано, в позові відмовлено з підстав недоведеності позовних вимог та передчасності подання позову, і роз'яснено позивачу його право на звернення до суду після усунення суперечностей в наданих доказах. Отже, справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом не вирішено по суті, що надано позивачу право звернутися до суду з новим позовом, чи позивач і скористався. Також, суд не погоджується із думкою представника відповідача про те, що надані позивачем таблиці з розрахунками пені не можуть вважатися належними доказами, так як не містять математичного розрахунку. Нормами цивільного законодавства не встановлено вимог до доказів щодо суми неустойки (штрафу, пені). До позовної заяви позивач надав розрахунки заборгованості окремо за кредитом, процентами, комісії, пені за несвоєчасну сплату процентів, пені за несвоєчасне повернення кредиту, і представник відповідач в судовому засіданні не стверджував того, що дані розрахунки невірні, не надав відповідних доказів, лише звернув увагу на форму розрахунків. На підставі статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданого платіжного доручення, позивач поніс судові витрати в сумі 6803,48 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved