Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

10 квітня2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що їй на праві приватної власності у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] виданого 10 вересня 2007 року виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, належить квартира [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] , шлюб з яким був розірваний 17 червня 2008 року. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік став проживати з іншою жінкою, у 2010 році забрав всі свої речі і більше до квартири не повертався, змінив своє місце проживання. Позивач посилається на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації її прав як власника житла, в зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 405 ЖК України, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26 квітня 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з заявою про проведення судового розгляду без її участі та участі позивача, позов підтримують в повному обсязі, просила суд задовольнити заявлені вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомленийпро місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи та надані позивачем письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] виданого 10 вересня 2007 року виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15872760 від 10 вересня 2007 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №146233603 від 21 листопада 2018 року. Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 27 квітня 1985 року, між [PERSON] та [PERSON] 27 квітня 1985 року було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №759. Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] . 17 червня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між сторонами був розірваний, про що складено відповідний актовий запис № 132, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] від 09 серпня 2013 року. В спірній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 26 березня 2019 року, а також довідкою з відділу реєстрації та обліку громадян Новомосковської МВК в Дніпропетровській області від 22 квітня2019 року за № 1494. Встановлено, що з 2010 року відповідач [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , не проживає, житловим приміщенням не користується, в приміщенні його особисті речі відсутні, що підтверджується актом обстеження житла від 12 березня 2019року. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , [INFO] ,не проживає в зазначеній квартирі понад один рік, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають йому користуватися житлом, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved