overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

11 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та змінити їй прізвище, на дошлюбне Лаукс. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в 2005 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від сумісного проживання мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON]. [INFO]. З жовтня 2015 року сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, відповідач мешкає окремо. Позивач прийшла до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та просила розірвати шлюб з відповідачем, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надіслав, в звязку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, шлюб зареєстрований 16 липня 2005 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №7. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Інгул» (а.с.3). Сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON]. [INFO] (а.с.5-6). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

11 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1999 року, актовий запис № 487, від якого мають неповнолітню дитину: - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. З червня 2016 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просила розірвати їх шлюб з відповідачем. У попереднє судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги, просила залишити за нею право іменуватися шлюбним прізвищем (а.с. 17). Відповідач у попереднє судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги та вважає неможливим примирення з позивачкою (а.с. 16). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 20 листопада 1999 року зареєстрували шлюб (а.с. 6), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою (а.с. 3). З червня 2016 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, точку зору сторін щодо неможливості досягнення примирення, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В силу ст. 88 ЦПК України у зв*язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 червня 2003 року помер його батько [PERSON], а 17 листопада 2013 року померла його мати [PERSON]. Після смерті батьків залишилась спадщина у вигляді частки належної їм квартири [ADDRESS] в с.м.т. [PERSON]. Право батьків на зазначене житло підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 10.09.2001 року. Заповіту батьки не залишили. Він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батьків. Однак він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини. Так, після смерті батька в квартирі проживала ще мати і він не відчував морального права здійснювати оформлення спадкового майна належної померлому частки квартири. Мати важко переживала смерть батька, а тому, чи приймала вона спадщину, він не наважувався зясовувати, аби не вразити її почуття. Після смерті матері йому стало відомо, що мати не приймала спадщину після смерті батька. Він також не подав заяву про прийняття спадщини, так як не знав, що існує така чітка процедура прийняття спадщини. Тому він змушений звернутися до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батьків. Позивач в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.29/. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає /а.с.27/. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер 14 червня 2003 року /а.с.8/. [PERSON] померла 17 листопада 2013 року /а.с.9/. Після їх смерті залишилася спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] в с.м.т. [PERSON]. Право [PERSON] та [PERSON] на частину зазначеного житла підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 10.09.2001 року /а.с.6/. Позивач є сином [PERSON] та [PERSON] /а.с.7/, та відповідно до ст.1261 ЦК України, є спадкоємцем за законом першої черги. Згідно наданих Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не відкривались /а.с.35-37/. Відповідно до ст.1270 ЦК України, строк для звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 14 грудня 2003 року, а після смерті [PERSON] 17 травня 2014 року. Враховуючи юридичну необізнаність позивача щодо порядку та строків прийняття спадщини, те що представник відповідача не заперечує проти задоволення позову, а також беручи до уваги відсутність інших осіб, які б претендували на спадкове майно, суд вважає за можливе, відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON], який він пропустив з поважних причин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 05.03.2013 року , посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.03.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив зобовязання за кредитним договором та станом на 30.04.2016 р. виникла заборгованість на суму 17257,37 грн. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила задовольнити позов в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином був повідомлений про слухання справи, до суду не зявився. Справа заслухана у відповідності з ч.1 ст. 224 ЦПК України. Суд дослідив документи, які були надані до суду. Суд приходить до наступного: [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 05.03.2013 року отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. Відповідно умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушив зобовязання за кредитним договором та станом на 30.04.2016 р. виникла заборгованість на суму 17257,37 грн., яка складається з наступного: 1712,40 грн. - заборгованість за кредитом; 11447,00 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 797,97 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком ( а.с. 4). На день розгляду справи заборгованість відповідача перед банком у добровільному порядку не сплачена, а тому підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що з 2011 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, а у 2014 році шлюбні відносини між ними повністю припинилися, оскільки відповідачка виїхала в Київську область, однак шлюб розірвав з відповідачкою тільки 29.12.2015 року. У 2016 році, через кілька місяців після розлучення, йому стало відомо, що його колишня дружина народила дитину, батьком якої відповідно до положень ст. 122 ч. 2 СК України у свідоцтві про народження зазначений він. Знаючи що він не є батьком дитини [PERSON], 14.01.2016р. н., оскільки більше року позивачка проживала в Київській області, протягом цього часу вони не зустрічалися і не спілкувалися. Також [PERSON] не повідомила йому про те, що вагітна, ні про народження дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник позивача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачка вимоги позову визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. Зясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до\~статей 122,\~124,\~126\~і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернулась до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, мотивуючи свої вимоги тим, що подальше збереження шлюбу та сімї з відповідачем неможливе, так як в період подружнього життя між ними почали виникати конфлікти, причиною яких, є несумісність характерів. У судове засідання позивач надала заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, строк на примирення не потрібен. Після розірвання шлюбу бажає мати прізвище «Заяць». У судове засідання відповідач надав заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі, строк на примирення не потрібен. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Судом встановлено, що сторони 15 жовтня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області зареєстрували шлюб, актовий запис за №62, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕЛ №056724. Від спільного подружнього життя сторони мають дві неповнолітні дитини, а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі між сторонами, почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. Подружжя неодноразово намагалось налагодити нормальне сімейне життя, але спроби давали результат тільки на незначний час. На даний час вони проживають за різними адресами, стосунків не підтримують, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Відповідно до вимог чинного сімейного законодавства України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя якщо, це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу та сімї неможливе, а тому позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки позов задовольняється, а позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір і в заяві просить залишити його за собою, тому ці витрати слід залишити за нею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що одруження виявилось невдалим, чоловік не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, зловживає спиртними напоями. З липня 2014 року сімейні відносини припинені. Збереження шлюбу вважає неможливим. Просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і пояснила, що за час примирення чоловік один раз приходив обговорити проблему, перебуваючи у нетверезому стані. Миритися з відповідачем не бажає. Просить не надавати терміну для примирення, оскільки це не змінить становище в сім'ї. Відповідач не з'явився у судове засідання, хоча своєчасно був повідомлений про дату і час розгляду справи рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. Клопотань про розгляд справи без його участі від нього не надходило. Сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Подружнє життя сторін не склалося, між ними відсутні взаєморозуміння і повага. Позивач не бажає налагодити подружні стосунки і вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Сторонам надавався термін для примирення. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, отже, необхідно ухвалити рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 30 жовтня 2010 року перебуває із відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини припинені з квітня 2015 року. Мешкають окремо, кожен з них самостійно веде господарство і піклується виключно про себе. Позивач, вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї між ними є неможливим. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.3-5). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Зазначила, що чоловік коли він вернувся із АТО, то не бажає працювати. Гроші їй не дає, а навпаки бере у неї. З березня 2015 року спільне господарство не ведуть. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 30 жовтня 2010 року позивач [PERSON]. зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 30 жовтня 2010 року, актовий запис 414 (а.с.6). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 квітня 2011 року, актовий запис № 258 (а.с.7). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

11 липня 2016 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.07.2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились з липня 2014 року через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, спільне господарство не ведеться, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач, [PERSON], надала заяву, де просила розглянути справу у її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач, [PERSON], позов визнав, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін з урахуванням наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. 14 липня 2001 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Горлівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №746. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з липня 2014 року не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати по справі. На підставі викладено,

Outcome: approved