Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

11 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до [PERSON], треті особи Житлово-будівельний кооператив № 261, Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилалася на те, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири № [ADDRESS]. Позивачка звернулася з заявою для прийняття спадщини до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. 04 серпня 2015 року позивачка звернулася до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно - вказану квартиру та отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру. Вказана квартира була отримана [PERSON] на підставі ордеру від 27.04.1979 року. Покійний чоловік позивачки [PERSON] був членом ЖБК № 261 та вартість спірної квартири ним сплачена в повному обсязі, однак він не встиг за життя звернутися до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» для належної реєстрації за собою права власності на квартиру. Крім позивача, спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син - [PERSON], який також звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та отримання свідоцтва про право на спадщину. З огляду на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири № [ADDRESS], загальною площею 53,8 кв.м., житлова площа 32,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. 01 грудня 2016 року відповідач за первісним позовом - [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зустрічною позовною заявою до [PERSON], треті особи Житлово-будівельний кооператив № 261, Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування. В зустрічній позовній заяві [PERSON] вказав, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири № [ADDRESS]. Позивач за зустрічний позовом звернувся з заявою для прийняття спадщини до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. 04 серпня 2015 року позивач звернувся до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно - вказану квартиру та отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру. Покійний батько позивача за зустрічним позовом [PERSON] був членом ЖБК № 261 та вартість спірної квартири ним сплачена в повному обсязі, однак він не встиг за життя звернутися до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» для належної реєстрації за собою права власності на квартиру. Крім позивача, спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], яка також звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та отримання свідоцтва про право на спадщину. З огляду на викладене, позивач за зустрічним позовом просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири № [ADDRESS], загальною площею 53,8 кв.м., житлова площа 32,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутність, та задовольнити заявлені вимоги. Відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги за первісним позовом визнав в повному обсязі, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив їх задовольнити. Представник третьої особи ЖБК № 261 в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) Серії [NUMBER], виданим Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Померлий [PERSON] являється чоловіком позивачки [PERSON], відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER]. Крім того, померлий [PERSON] являється батьком відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. [PERSON] 27 квітня 1979 року був виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів ордер № 143, на право зайняття двокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] був членом ЖБК № 261 та мешкав за адресою [ADDRESS]. Вартість квартири сплачено в повному обсязі, що підтверджується довідкою голови ЖБК № 261 Кислицької В.М. від 17.07.2016 року. За даними техпаспорта, виготовленого станом на 17.06.2016 року, квартира № [ADDRESS], складається з коридору площею 7,5 кв.м.; вбудованої шафи площею 0,2 кв.м.; вбудованої шафи площею 0,3 кв.м.; туалету - 1,0 кв.м.; ванної - 2,8 кв.м.; кухні - 8,0 кв.м.; жилої кімнати - 13,9 кв.м.; жилої кімнати - 19,0 кв.м.; балкона - 1,1 кв.м. Загальна площа квартири - 53,8 кв.м., жила площа квартири - 32,9 кв.м. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.08.2016 року, винесеною державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної конториГайворонською Т.О., [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з відсутністю зареєстрованого у встановленому законодавством порядку документа, що підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на квартиру № [ADDRESS]. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР). Згідно з ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені положення також закріплені і в Цивільному кодексі України. Так, відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинний на час смерті [PERSON], член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 зазначено, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно дача,к квартира, гараж, садовий будинок, інші будівлі або споруди. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться лише на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації разом із заявою. Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] не мають можливості, їх права підлягають судовому захисту. Тому суд вважає, що позивачем [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги за первісни та зустрічним позовом є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Outcome: approved