Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

11.12.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним цивільним позовом до відповідача [PERSON] міської ради Миколаївської області, в обґрунтування якого вказала, що вона одержала в дарунок від громадянина [PERSON], згідно договору дарування укладеного між ними 10.08.2000 року, житловий будинок № 33 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Щербакова в м. Новий Буг, Миколаївської області. Однак, будучи власником вказаного будинку, вона не має можливості відчужити його, оскільки земельна ділянка на якій розташований даний будинок перебуває у власності іншої особи, попереднього її власника [PERSON], який помер 08.05.2003 року, а тому посилаючись на приписи ст.ст. 120, 140 ЗК України та факт смерті власника земельної ділянки, просила припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та визнати таке право за собою. Позов [PERSON] не відповідав вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а тому за ухвалою суду від 12.01.2018 року був залишений без руху. Після усунення недоліків позову суддею, за ухвалою від 28.12.2018 року, провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] міської ради Миколаївської області, [PERSON], в судове засідання не зявилася, надала суду відзив за яким не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON]. Справу просила розглядати за її відсутності. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку, укладеного між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON], що посвідчений Казанківською державною нотаріальною конторою 10.08.2000 року за р./№ 1598 та зареєстрованого в [PERSON] філії БТІ 19.01.2001 року за р./№ 4117, позивачка [PERSON] (змінила своє прізвище на [PERSON] згідно свідоцтва про зміну імені від 10.09.2010 року) [PERSON], являється власником житлового будинку № 33 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Щербакова в м. Новий Буг, Миколаївської області (а.с. 6, 8, 9, 10). Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (дарування) у власність земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при укладанні цього договору не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,10 га, яка приватизована попереднім її власником [PERSON], та значиться за ним відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 1190 виданого 16.02.1994 року [PERSON] міською радою Миколаївської області на підставі рішення виконкому цієї ради від 28.01.1993 року за № 19 (а.с.11). Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України, в редакції 1991 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. З моменту передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON]. і до цього часу цільове призначення земельної ділянки не змінилося. З огляду на викладене, у звязку з набуттям позивачкою [PERSON] на встановлених законом підставах права власності на житловий будинок, до позивачки також перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування, що автоматично припинило право власності [PERSON] як на житловий будинок так і на земельну ділянку. Крім цього, 08.05.2003 року [PERSON] помер (а.с. 12), що також унеможливлює укладення між ним та позивачкою угоди про відчуження останній згаданої земельної ділянки. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року,\~Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Таким чином, дослідженні при судовому розгляді справи обставини свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] як в частині припинення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, так і в частині визнання за позивачкою права власності на дану земельну ділянку. Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачкою у зв'язку з розглядом справи, остання не заявляла, тому суд відносить ці витрати на її рахунок.

Outcome: approved