Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

12.08.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 138 від 14 лютого 2005 року у частині приєднання підвального приміщення площею 7 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., до квартири № 2-б будинку № 1 на вул. Леонтовича у місті Львові та зобовязати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні підвального приміщення площею 7 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., до квартири № 2-б будинку № 1 на вул. Леонтовича у місті Львові. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON], що діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири за адресою: м. Львів, вул. Леонтовича, 1/2б. Дана квартира належить їм на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 р.. згідно якого вони придбали квартиру 2а та Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 р. згідно якого позивачі придбали квартиру 2б, які знаходяться за адресою: м. Львів, ВУЛ. Леонтовича, 1. В подальшому зазначені квартири, на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 25.11.2003р. №1401, об'єднано в одну квартиру під №2б. Після розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 25.11.2003р. №1401 ЛОДК БТІ та ЕО виготовило технічний паспорт на об'єднану квартиру 2б, у який внесено інформацію про належність до неї підвалу площею 7,0 кв.м., беручи до уваги розпорядженням Шевченківської РА №138 від 14.02.2005р., визнав за [PERSON] право власності, серед іншого, на приміщення підвалу пл. 25,70 кв.м, частина якого знаходиться у власності позивача. Вважають розпорядження Шевченківської районної адміністрації №138 від 14.02.2005р. таким, що суперечить вимогам чинного законодавства з огляду на викладене нижче. Як вбачається з вказаних Договорів купівлі-продажу квартир 2а та 2б, попередні власники володіли ними на підставі Свідоцтв про право власності на квартиру №47071 від 25.09.1996р. та №49927 від 14.01.1997р., виданих Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, а, отже, набули їх у приватну власність на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тобто, попередні власники квартир були одночасно співвласниками підвальних приміщень у будинку №1 по вул. Леонтовича. Попередні власники квартири 2а, через відсутність ізольованого підвального приміщення площею 7,0 кв.м, користувалися, разом з іншими мешканцями будинку, підвальним приміщенням позначеним у поверховому плані під літ.5 площею 25,70 кв.м. у будинку по вул. Леонтовича, 1, яким, після придбання даної квартири деякий час користувалися і позивачі . Попередні власники квартири 2б, як і багато інших мешканців будинку №1, користувалися підвальними приміщеннями у будинку №3 на вул. Леонтовича. Після придбання квартири 2б, вони почали користуватися підвальним приміщенням у будинку на вул. Леонтовича, 3 та надали мешканцями будинку, підвальним приміщенням позначеним у поверховому плані під літ. 5 площею 25,70 кв.м. у будинку по вул. Леонтовича, 1, яким, після придбання даної квартири деякий час користувалися і позивачі. Попередні власники квартири 2б, як і багато інших мешканців будинку №1, користувалися підвальними приміщеннями у будинку №3 на вул. Леонтовича. Після придбання квартири 2б, позивачі почали користуватися підвальним приміщенням у будинку на вул. Леонтовича, 3 та надали можливість іншим мешканця тимчасово використовувати належні їм на праватної власності площі у підвальних приміщеннях у будинку №1 на вул. Леонтовича. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В порядку та з підстав, передбачених ст. 346 ЦК України, права власності на підвальні приміщення позивачів не позбавлено, що робить розпорядження Шевченківської районної адміністрації №138 від 14.02.2005р. безпідставним. Відповідачі, як вбачається з рішення третейського суду, провели реконструкцію квартири №1 на вул. Леонтовича, 1 та приєднали до неї серед іншого, допоміжне приміщення площею 25,7 кв.м., та позбавили їх можливості ним користуватися. З врахуванням вищевикладеного, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, покликаючись на підстави та мотиви, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмові заперечення та письмові пояснення, долучені до матеріалів справи. Просить у задоволенні позову відмовити. Крім цього, звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності до позовних вимог та з тих підстав просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, зазначивши, що розпорядження винесене відповідно до чинного законодавства, а тому проти його скасування заперечує. Третя особа [PERSON], [PERSON] на стороні позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1,7 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання недійсними угод про відчуження майна та дійсними у випадках, передбачених ч. 2 ст. 47 ЦК, а також про визнання незаконними актів державних органів, органів місцевого самоврядування про неправомірне втручання у здійснення власником правомочностей щодо володіння, користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири №2а в будинку №1 по вул. Леонтовича у м. Львові, що належить їм на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 р., згідно якого позивачі придбали квартиру №2а та Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 р., згідно якого позивачі придбали квартиру 2б за адресою: м. Львів, ВУЛ. Леонтовича, 1. Про реєстрацію права власності на вказану квартиру позивачам видано реєстраційні посвідчення за №084780 від 15.11.2002 року та за №084682 від 15.11.2002 року. На підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 25.11.2003р. №1401 зазначені квартири №2а та 2б за адресою: м. Львів, ВУЛ. Леонтовича, 1, об'єднано в одну квартиру під №2б. Після вказаного вище розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 25.11.2003р. №1401, ЛОДК БТІ та ЕО виготовило технічний паспорт на об'єднану квартиру №2б, у який внесено інформацію про належність до неї підвалу площею 7,0 кв.м. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку технічного обладнання елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Таким чином позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули у законний спосіб право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 103,2 кв. м, та відповідно на підвал площею 7 кв. м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації №138 від 14.02.2005р. надано дозвіл [PERSON] на переобладнання квартири №1 на вул. Леонтовича, 1 у м.Львові, а саме дозволено влаштувати балкон приєднавши частину сходової клітки пл.7,4 кв.м., та переобладнати квартиру в будинку №1 по вул. Леонтовича з приєднанням підвальних приміщень; надалі квартира складається із: - підвал: двох допоміжних приміщень пл.(25,7 і 28,7) кв.м., ванної кімнати пл.19,6 кв.м., гардеробу пл. 17,6 кв.м., вбиральні пл. 1,0 кв.м., коридору пл.6,3 кв.м.; - 1-го поверху: чотирьох житлових кімнат, двох коридорів, кухні, гардеробу, балкону (відповідної площі). Згідно зазначеного розпорядження вбачається, що відповідно до реєстраційного посвідчення від 26.04.1999 р. підвальні приміщення пл.45,5 кв.м. належать на праві приватної власності [PERSON] Під приміщенням квартири знаходяться вільні підвальні приміщення пл.25,7 та 28,7 кв.м., які згідно з проектними пропозиціями передбачається приєднати до квартири № 1 (а.с.336-337 інвен. справи). Як вбачається з письмової згоди мешканців будинку №1 на вул. Леонтовича у м. Львові, яка міститься у матеріалах справи, у заяві жодним чином не вказана площа підвальних приміщень, які мали намір приєднати мешканці квартири №1. Окрім цього, із матеріалів, на підставі яких було прийнято розпорядження №138 від 14.02.2005 р. вбачається, що при розгляді заяви [PERSON] про приєднання до квартири спірного приміщення підвалу не зясовувалось питання, чи належить вказане приміщення комусь із мешканців на праві власності і чи хтось із мешканців ним користується. Підвальне приміщення (комора) належить на праві приватної власності позивачам, є складової частиною підвального приміщення площею 25,7 кв.м., а тому Шевченківська районна адміністрація не мала права розпоряджатись майном, яке належить на праві приватної власності іншій особі. На підставі вище вказаного розпорядження №138 від 14.02.2005 р. було винесено рішення третейського суду від 03.05.2006р., відповідно до якого визнано право власності на приміщення підвалу під літерою 1-6 по вул. Леонтовича, буд. 1, загальною площею 101 кв.м., зокрема і підвальне приміщення площею 7 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., яке належить позивачам на праві власності. На момент прийняття рішення третейського суду не могло бути оскарженим особами, які не брали участь у справі, незважаючи на те, що третейський суд вирішив питання про їх права і обовязки. На даний час рішення Третейського суду оскаржено. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.06.2006 р., [PERSON] належить на праві приватної власності приміщення підвалу літ.1-6,заг.пл.101,0 кв.м. у м. Львові по вул. Леонтовича,1 на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Львівській Асоціації учасників ринку нерухомості Третейської палати України від 03.05.2006 р. За даних умов, суд вважає, що первинним способом набуття права власності на підвальне приміщення (комору) площею 7 кв.м. є договір купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 року, а після укладення даного договору позивачі жодних правочинів щодо підвального приміщення (комори в підвалі) площею 7 кв.м. не вчиняли. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29.12.2015р. було встановлено обставини, які є предметом розгляду зазначеної вище справи. Відтак, судом встановлено, що розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14 лютого 2005 року № 138 суперечить закону та було скасовано в частині приєднання підвального приміщення пл.28,7 кв.м. до [ADDRESS],яке набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційної інстанції від 28.03.2016 року. Відповідно до вимог ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відтак, розпорядження Шевченківської районної адміністрації м. Львова №138 від 14.02.2005 р. в частині приєднання вказаного підвального приміщення пл. 25,7 кв.м. до квартири №2-б будинку №1 на вул. Леонтовича у м. Львові суперечить закону і підлягає скасуванню, оскільки всупереч закону позбавляє [PERSON] права власності на належне їй майно. Окрім того, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки судом встановлено протиправне передання у власність [PERSON] спірного приміщення пл. 25,7 кв.м., яке на той час належало на праві власності [PERSON] та позбавлення позивача користуватися вказаним приміщенням, то на думку суду до задоволення підлягає вимога про зобовязання [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні підвального приміщення площею 7 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., до квартири № 2-б будинку № 1 на вул. Леонтовича у місті Львові. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON], то суд вважає таку безпідставною, оскільки строк звернення позивачів із зазначеними вище позовними вимогами пропущено з поважних причин, так як про існування оскаржуваного розпорядження Шевченківської районної адміністрації позивачам стало відомо лише під час розгляду цивільної справи №466/5966/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської Ради, відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної адміністрації Львівської міської Ради, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, третьої особи ЛКП «Янів 405» про визнання наказу недійсним, визнання права власності на приміщення, та зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Шевченківської районної адміністрації Львівської міської Ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської Ради, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, третіх осіб відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної адміністрації Львівської міської Ради, [PERSON] про визнання недійсними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, розпоряджень, договору купівлі-продажу та зобовязання до вчинення дій. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved