Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

10.07.2019\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~вищевказаною позовною\~заявою на\~обґрунтування якої\~зазначила,\~що 26.03.2015\~року між\~нею та\~ПАТ «Банк\~Михайлівський» (далі\~ Банк)\~було укладено\~договір банківського\~рахунку «Поточний\~рахунок «Ощадний»\~№ 980-043-000000226,\~на виконання\~якого їй\~було відкрито\~поточний рахунок\~№ [NUMBER] \~для поповнення\~та зняття\~готівкових коштів\~через касу\~Банку,\~для безготівкових\~зарахувань відсотків\~від депозитів\~та повернення\~коштів з\~депозитних рахунків.\~14.04.2016\~року між\~нею,\~як позикодавцем,\~та ТзОВ\~«Інвестиційно-розрахунковий\~центр»,\~як позичальником,\~було укладено\~договір №\~980-043-000221820,\~на виконання\~якого вона\~перерахувала 30000\~грн.\~в тимчасове\~користування позичальника,\~а останній\~зобов`язався повернути\~їх в\~обумовлений строк\~на її\~рахунок в\~Банку та\~сплатити відповідні\~проценти.\~Також,\~14.04.2016\~року нею\~було укладено\~з ПрАТ\~«СК Форте»\~договір добровільного\~страхування фінансових\~ризиків «Капітал»,\~від імені\~якого діє\~як повірений\~ПАТ «Банк\~Михайлівський».\~19.05.2016\~року,\~на виконання\~договору №\~980-043-000221820\~від 14.04.2016\~року,\~на її\~рахунок №\~ [NUMBER] \~ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий\~центр» було\~повернуто позику\~в розмірі\~30000\~грн.\~та сплачено\~710,73\~грн.\~процентів за\~користування ними.\~23.05.2016\~року на\~підставі рішення\~НБУ від\~23.05.2016\~року №\~13/БТ\~«Про віднесення\~ПАТ «Банк\~Михайлівський» до\~категорії неплатоспроможних»,\~виконавчою дирекцією\~Фонду гарантування\~вкладів фізичних\~осіб (далі\~ Фонд)\~прийнято рішення\~від 23.05.2016\~року №\~812\~«Про запровадження\~тимчасової адміністрації\~у ПАТ\~«Банк Михайлівський»,\~з гідно\~якого розпочато\~процедуру виведення\~Банку з\~ринку.\~Згідно рішення\~Правління НБУ\~від 12.07.2016\~року №\~124-рш\~«Про відкликання\~банківської ліцензії\~та ліквідації\~ПАТ «Банк\~Михайлівський»,\~виконавчою дирекцією\~Фонду 12.07.2016\~року прийнято\~рішення №\~1213\~«Про початок\~процедури ліквідації\~ПАТ «Банк\~Михайлівський» та\~делегування повноваження\~ліквідатора Банку».\~Разом з\~тим,\~станом на\~день запровадження\~тимчасової адміністрації\~в ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~на її\~поточному рахунку\~№ [NUMBER] ,\~залишок коштів\~становив 30713,73\~грн.\~За інформацією\~на офіційному\~сайті Фонду,\~виплати гарантованого\~відшкодування вкладникам\~Банку розпочалися\~15.07.2016\~року.\~Так,\~звернувшись до\~Банку \~агента Фонду,\~вона отримала\~інформацію,\~що її\~немає в\~реєстрі на\~виплату.\~Крім того,\~у відповідь\~на запит,\~вона отримала\~відповідь від\~Банку,\~яка містить\~повідомлення про\~нікчемність правочину\~№ 3Г1/8182\~від 23.01.2017\~року,\~в якій\~міститься твердження\~про те,\~що зарахування\~коштів на\~рахунок позивача\~№ [NUMBER] \~з рахунку\~ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий\~центр»,\~здійснені 19.05.2016\~року є\~«нікчемним правочином».\~Вищевикладене свідчить\~про те,\~що відповідачами\~не визнаються\~(заперечуються),\~чим порушуються\~її права\~власності,\~як вкладника\~банківського вкладу,\~у зв`язку\~з чим\~просить суд:\~визнати дійсним\~договір банківського\~рахунку «Поточний\~рахунок «Ощадний»\~№ 980-043-000000226\~від 26.03.2015\~року,\~договір №\~980-043-000221820\~від 14.04.2016\~року та\~банківські операції\~з перерахування\~коштів від\~ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий\~центр» на\~її рахунок\~№ [NUMBER] \~від 19.05.2016\~року в\~сумі 30000\~грн.\~та 710,73\~грн.;\~визнати її\~право на\~отримання відповідно\~до ЗУ\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб»\~відшкодування за\~рахунком №\~ [NUMBER] \~в загальному\~розмірі 30710,73\~грн.; зобов`язати Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про неї, як вкладника; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити дії по відшкодуванню коштів. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.07.2019 року було відмовлено у відкритті провадження в справі за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, визнання правочину дійсним, визнання права та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідачів вчинити дії. Роз`яснено позивачу право на звернення із вказаними позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства (а.с. 23-24). 15.08.2019 року від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову зазначає, що Фондом з 23.05.2016 року здійснюються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку виключно відповідно до порядку, визначеному ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введене тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Так, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації, яка немає на меті отримання прибутку та не відповідає за зобов`язаннями банків. Разом з тим, повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та визначення сум, що підлягають відшкодуванню покладені на Уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». Тому, оскільки у переданому Уповноваженою особою переліку рахунків Фонду інформація про позивачку була відсутня, дані про [PERSON] не могли бути врахованими Фондом при складанні та затвердженні Загального реєстру вкладників. Фонд не мав достатніх правових підстав здійснювати процедуру по включенню позивачки до Загального реєстру вкладників. Насамперед, вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на те, що ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин і відповідно до даного нормативно-правового акту Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Враховуючи викладене, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 76-79). 15.08.2019 року від відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з якого слідує наступне. В обґрунтування своїх забезпечень зазначив, що 14.04.2016 року між позивачкою та ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено договір позики № 980-043-000-221820, сума договору 30000 грн. 19.05.2016 року з рахунку ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивачки було перераховано суму позику в розмірі 30000 грн. та 710,73 грн. відсотків за користування ними. Отже, суму коштів, що обліковується на рахунку [PERSON] , остання отримала на умовах Договору позики, який є двостороннім, укладеним позивачкою безпесоредньо з ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором по своїй природі не є вкладом. Вказує, що згідно Наказу № 27/1 від 24.05.2016 року було створено комісію по перевірці правочинів (договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Під час перевірки Уповноваженою особою Фонду було виявлено, що Банк укладав з ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» Договір відступлення прав вимоги № 1805 від 18.05.2016 року та Договір відступлення прав вимоги № 1 від 19.05.2016 року. Дані договори стосуються переходу прав грошової вимоги. На виконання зазначених договорів, Банком були здійснені внутрішні проводки в балансі шляхом збільшення залишку коштів за рахунком ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на суму 870000000 грн. (як оплата за Договором відступлення № 1805) та на суму 561957997,25 грн. (як оплата за Договором відступлення № 1). Таким, чином 19.05.2016 року Банк здійснив кредитні операції на загальну суму 1431957997,25 грн. Разом з тим, на цей час відносно Банку діяла Постанова Правління НБУ від 22.12.2015 року № 917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», якою встановлено факт здійснення Банком ризикової діяльності та віднесено його до категорії проблемних зі встановленням ряду обмежень в діяльності. Тому, максимальна сума кредитних операцій з юридичними особами станом на 19.05.2016 року не могла перевищувати 128291771,21 грн., проте Банком укладено правочин, на виконання якого було сплачено 870000000 грн. Таким чином, ПАТ «Банк Михайлівський» були порушені обмеження, встановлені Постановою Правління НБУ від 22.12.2015 року № 917/БТ частині проведення операцій на суму 870000000 грн. на підставі Договорів про відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 року та № 1 від 19.05.2016 року. Саме за рахунок коштів, що були відображені внутрішніми проводками на рахунках ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на підставі нікчемних правочинів, тобто в день отримання коштів, ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» ініціювало повернення коштів за Договорами позики, укладеними ним з фізичними особами. Наказом Уповноваженої особи від 01.06.2016 року № 42/2 затверджені результати проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів, що є нікчемними, викладені в Акті № 2 Комісії, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 року платіжних документів ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб в сумі 1298015973,74 грн. При цьому, в ході перевірки Уповноваженою особою виявлено ряд правочинів, у тому числі за участю Позивача, які є нікчемними. Жодних спеціальних дій Уповноважена особа Фонду, щодо визнання нікчемними будь-які з правочинів не вчиняла та не могла вчиняти. Таким чином, рішення щодо віднесення за результатами перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних прийняте розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації та за відсутності упередженого ставлення. Враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 86-90). 19.08.2019 року позивачкою було подано відповідь на відзив Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з якого слідує наступне. Вказує, що вона є фізичною особою, яка вклала договір банківського рахунку, отже кошти, які станом на день запровадження тимчасової адміністрації в Банку обліковуються на цьому рахунку, підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Так, з моменту повернення позики від ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», вона не є позикодавцем, оскільки її правовідносини з небанківською фінансовою установою припинились, а кошти, які надійшли на поточний рахунок Позивача в Банк, - є банківським вкладом. В свою чергу, виявлені в результаті проведеної перевірки порушень в діях Банку у правовідносинах з ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» жодним чином не стосується обставин укладання нею договору банківського рахунку та зарахування коштів на нього, проте саме право на отримання нею цих коштів не визнається відповідачами. Нікчемність договорів, укладених між Банком та ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», не свідчить про нікчемність договору банківського рахунку з нею, а саме по собі отримання коштів на рахунок в ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з укладеними договорами не призводить до автоматичного визнання такого переказу нікчемним, оскільки це не суперечило чинному законодавству. Отже, усі наведені Уповноваженої особи Фонду докази щодо ознак нікчемності стосуються лише договорів відступлення прав вимоги, укладених між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», та ніяким чином не пов`язані з договорами, укладеними між нею з Банком та фінансовою установою. Разом з тим, в операціях з перерахування їй коштів від ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», Банк не є ані ініціатором, ані отримувачем, він лише виконує розрахунково-касове обслуговування відповідно до умов договору банківського рахунку. Просить приєднати даний відзив та взяти його до уваги при розгляді справи (а.с. 120-133). Крім того, 19.08.2019 року позивачкою також було подано відповідь на відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якому вона зазначає наступне. Так, Фонд в сфері гарантування вкладів фізичних осіб є виконавцем зобов`язань неплатоспроможного банку з виплати вкладів в межах гарантованої суми 200000 грн. Крім того, будя-які посилання на Уповноважену особу Фонду в контексті перекладання на неї відповідальності в контексті даного позову є безпідставними. З дня початку ліквідаційного процедури в ПАТ «Банк Михайлівський» у Фонду виник обов`язок щодо відшкодування їй коштів за банківським вкладом, а тому порядок складання переліків, затвердження реєстрів, інший обмін інформацією між Фондом та його уповноваженою особою в неплатоспроможному банку не мають значення як в контексті заявленого позову, так і для вирішення спору. Просить приєднати даний відзив та взяти його до уваги при розгляді справи (а.с. 135-139). В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у її позовній заяві та відповідях на відзиви відповідачів, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» в судове засідання не з`явився, у своєму відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати у його відсутності (а.с. 90-зворот). Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило. Враховуючи викладене та з урахуванням того, що відповідачі скористалися своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.03.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено договір банківського району «Поточний рахунок «Ощадний» № 980-043-000000226, на виконання якого Банком було відкрито [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] (а.с. 15). 14.04.2016 року між [PERSON] та ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено Договір № 980-043-000221820, за умовами якого [PERSON] перерахувала ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 30000 грн. для тимчасового користування за плату, а ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов`язався повернути позивачці отримані кошти в обумовлений строк на поточний рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Банк Михайлівський» та сплатити за період користування відповідні проценти (а.с. 16). Крім того, [PERSON] 14.04.2016 року було укладено з ПрАТ «СК Форте» Договір добровільного страхування фінансових ризиків «Капітал», від імені якого, як повірений, діє ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с. 17). Судом також встановлено, що на виконання Договору № 980-043-000221820 від 14.04.2016 року, від ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 року на рахунок [PERSON] - № [NUMBER] в ПАТ «Банк Михайлівський» надійшли кошти в розмірі 30000 грн., з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з Договором № 980-043-000221820 від 14.04.2016 року» та 710,73 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по Договору № 980-043-000221820 від 14.04.2016 року» (а.с. 19). Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23.05.2016 № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Правлінням Національного банку України прийнято рішення від 12.07.2015 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». З 15.07.2016 року почались виплати гарантованої суми вкладникам через банки - агенти, проте позивача не було включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Як слідує з повідомлення ПАТ «Банк Михайлівський» № 3Г1/8182 від 23.01.2017 року «про нікчемність правочину» слідує, що зарахування коштів на рахунок позивача № [NUMBER] з рахунку ТзОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», здійснені 19.05.2016 року, є «нікчемними правочинами» в силу положення ст. 215 ЦК України та п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Розглянувши матеріали позовної заяви та наведені у ній доводи, суд приходить до переконання, що спір у цій справі фактично виник у зв`язку з реалізацією позивачем свого права на отримання нею гарантованої суми відшкодування коштів як вкладником банку, а тому природа спірних правовідносин виникла між позивачем та Фондом (уповноваженою особою Фонду). Отже, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі, якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, відсутні підстави стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення. У справі, яка розглядається, [PERSON] звернулася до суду з позовом до Фонду та уповноваженої особи Фонду про визнання дійсним правочину щодо переказу коштів, який здійснено ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на поточні рахунки позивачки, відкриті в ПАТ «Банк Михайлівський», та щодо якого [PERSON] отримала повідомлення про нікчемність. Однак за результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону № 4452-VI, Фонд виявляє правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не волевиявлення та рішення уповноваженої особи. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦПК України та ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати їх нікчемними. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Відповідна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа № 910/12294/16), від 16 травня 2018 року (справа № 910/24198/16) та від 26 червня 2019 року у справі № 804/1278/16 (провадження № 11-282апп19). За змістом як ч. 1 ст. 2 ЦПК України, так і ч. 1 ст. 2 КАС України завданням цивільного та адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судами спорів з метою ефективного захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Отже, відсутність у відповідачів повноважень встановлювати нікчемність правочинів, які можуть бути такими лише в силу прямого припису закону, унеможливлює здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. З огляду на викладене, вимога позивача до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та Фонду про визнання правочину позивача з третьою особою дійсним є фактично вимогою про встановлення юридичного факту у спорі з відповідачами щодо права на отримання гарантованого відшкодування. Разом з тим у разі, якщо позивач вважає, що відповідачі, не включивши позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, діяли незаконно, за відсутності законних підстав відносити спірний переказ коштів до нікчемних у розумінні ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, чим порушили його права, то позивач не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав в інший спосіб, з урахуванням ст. 54 Закону № 4452-VI. Вищевикладене в повній мірі узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2019 року в справі № 638/17850/17. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, визнання правочину дійсним та визнання права. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», судові витрати, в силу положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed