Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

12.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства «Фером» про стягнення заборгованості по орендній платі, яка складається з несплаченої орендної плати за період 2014-2015 року - 6 784,09 грн., інфляційних збитків -2399,31 грн., 3% за користування грошовими коштами - 309,58 грн. та пені - 37671,37 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.05.2010 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого відповідачу було передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області строком на десять років. Даний договір 17.06.2011 року було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вознесенському районі за № 482208454000414. Відповідач не сплатив орендну плату, а тому, відповідно до умов договору вона має право вимагати стягнення заборгованості за 2014 рік- 3016,41грн.. за 2015 рік-3767,68 грн. Обчислення розміру орендної плати здійсняється з урахуванням індексів інфляції, 3% річних та нені у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Не виконання відповідачем умов договору оренди в частині своєчасної повної виплати орендної плати стало підставою для звернення з обумовленим позовом до суду. В подальшому представниками позивача було ціну позиву, просили стягнути на користь позивача орендну плату за період 2014-2015 року - 7981.29 грн., інфляційні збитки - 3350.45 грн., 3% за користування грошовими коштами - 437.67 грн. та пеню - 14525.95 грн. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судових засіданнях 06.02.2017 року та 21.04.2017 року надали пояснення аналогічні викладеним в позовній та уточненій позовних заявах, вимоги підтримали у повному обсязі в уточненому вигляді. В судове засідання 16.05.2017 року позивач і його представники не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, але від останніх надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншій справі і апеляційному суді Миколаївської області. Однак судом клопотання не було задоволено з урахуванням тривалості розгляду справи, крім того це вже друга неявка в судове засідання обох представників позивача (перша 27.03.2017 року), і свою позицію в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] висловили. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, вказав на ту обставину, що позивач передала земельну ділянку у користування іншій особі, у зв'язку із чим він поніс збитки, оскільки витратив кошти на обробку ділянки, просив про застосування строку позовної давності по пені та ст. 551 ЦК України, зазначав, що відповідачем податки перераховані, тому не можна стягнути їх на користь [PERSON] Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд встановив наступне. 25.05.2010 року між [PERSON], як орендодавцем та ФГ «Фером», як орендарем, в особі голови господарства - [PERSON] було укладено договір оренди землі, зареєстрований 17.06.2011року у відділі Держкомзему у Вознесенському районі за № 482208454000414 та за умовами якого позивач надала відповідачу у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, загальною площею 7,64 га, про що свідчить копія відповідного договору (а.с.9-13). Відповідно до пункту 11 договору орендна плата вноситься в строк до 01 грудня поточного року. Відповідно до пункту 14 договору за прострочення виплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (с.10). 01.04.2014 року [PERSON] звернувся із заявою про самовільне захоплення земельної ділянки площею 7,64 га, розташованої с. Хутір Воказал, Вознесенського району Миколаївської області громадянином [PERSON].( а.с.41), а постановою слідчого СВ Вознесенського МВ УМВС від 11.04.2014 року кримінальне провадження за № 12014150190000723 за заявою [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ст. 356 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст 284 КПК України закрите. Відповідно до витягу з ЄРДР від 20.03.2017 року за заявою [PERSON] розпочате кримінальне провадження за № 12017150190000493 з приводу самоправного використання весною 2014 року [PERSON] орендованої ним земельної ділянки ( а.с. 93) Згідно довідки ФГ «Фером» від 05.04.2016року № 84 позивачу було нараховано за 2014рік - 3548,72 грн., за 2015рік - 4432,57грн., з яких відповідно сплачено податки 532,31 грн. за 2014 рік та 664,89 грн. за 2015 рік. ( а.с. 16). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Зазначені положення узгоджуються зі змістом статті 93 ЗК України, якою визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Частиною 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі» (далі-Закон) визначено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами з дотриманням вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України. За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання згідно пункту третього частини першої статті 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сумі або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 559 ЦК України). Пенею у відповідності до частини третьої статті 559 ЦК України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи те, що відповідач не виконав умови договору оренди щодо сплати орендної плати за 2014 та 2015 роки і не заперечує цю обставину, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості по орендній платі є обґрунтованою. Представник відповідача не заперечував і щодо стягнення з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України інфляційного збільшення боргу але у такому розмірі - 2014 рік - 2184.15 грн. та за 2015 рік - 663.71 грн. та 3% річних відповідно за 2014 рік - 215.94 та за 2015 рік 156.07 грн. і пені у розмірі заборгованості по орендній платі. Суд вважає доводи представника відповідача щодо розміру відповідальності відповідача за порушення грошового зобов'язання перед позивачем обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню саме в цих обсягах з урахуванням суми боргу, періоду заборгованості та індексів інфляції, тощо. Вимога позивача щодо стягнення пені з відповідача підлягає задоволенню відповідно до положень ст. ст. 549-550 ЦК України, з урахуванням недоведеності на час розгляду справи вини [PERSON] у невикористанні орендарем орендованої земельної ділянки в порядку ст. ст. 57-60 ЦПК України належними та допустимими доказами. Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до пені, то суд виходить з того, що вона нарахована первісно позивачем підставно, проте поза межами встановленої законом позовної давності. Згідно ст. 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Представниками позивача було уточнено вимоги щодо стягнення пені з урахуванням строку позовної давності, часу звернення до суду із позовом у розмірі 14525.95 грн. При вирішенні даної вимоги суд також враховує, що в період з 2011року по кінець 2013 року земельну ділянку, яка належить [PERSON] орендував і обробляв ФГ «Фером», тоді як з 2014 року по 2016 рік інша особа - [PERSON], що підтверджується довідкою Тімірязєвської сільської ради від 18.05.2016року № 160/04-04 ( а.с.40). Крім того береться до уваги та обставина, що штрафні санкції, до того ж саме у зазначеному розмірі - 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення встановлені за ініціативою орендаря, тому з урахуванням усіх обставин суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафних санкцій і стягнути з відповідача пеню у розмірі 10000 грн. Вимога представників позивача щодо стягнення на користь орендодавця заборгованості по орендній платі з податками несплаченими фермерським господарством на думку суду є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки згідно зі ст. 269, 270 розділу XIII ПКУ платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПКУ), а об'єктами оподаткування земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності. Крім того державі зазначені податки перераховані, що підтверджується довідкою Очаківської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївської області від 05.05.2017року № 227/10-14-06-08-06 в якій зазначається, що ФГ «Фером» перераховано до бюджету у 2014році -532,31грн. у 2015році -664,89грн.( а.с.109). Отже, на підставі викладеного та приймаючи до уваги, що відповідно до статті 11 ЦПК України розглядаються справи в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах сум, зазначених представниками позивача, з урахуванням розрахунків представника відповідача, строку позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial