Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

12.05.2014 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4КР89750824 від 30.08.2006 року відповідач [PERSON] 30.08.2006 року отримав кредит у розмірі 2535,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в наслідок чого станом на 17.04.2014 року має заборгованість - 16108,84 грн., яка складається з: 346,60 грн. - заборгованість за кредитом; 3881,88 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10637,08 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 743,28 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № DNH4КР89750824 від 30.08.2006 року на загальну суму 16108,84 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та надав заперечення проти позову. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.08.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNH4КР89750824 від 30.08.2006 року відповідач [PERSON] 30.08.2006 року отримав кредит у розмірі 2535,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. (а.с.5). Однак зазначає в запереченнях, що з умовами та правилами надання банківських послуг, які додані саме до позовної заяви не ознайомлений, тому в них і немає його підпису та під час подання заяви він не отримував цих правил. Суд погоджується з позицією відповідача, щодо його необізнаності про існування умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», оскільки позивачем не додано до матеріалів справи копії цих умов саме з підписом відповідача по справі, а тому суд не може вважати даний письмовий доказ належним та допустимим, та врахувати, що за даною заявою термін позовної давності складає 5 років, як вказано у п. 5.5 вищевказаних Умов. Згідно вимог ст.. 1055 ЦК України кредитний договір повинен укладатися у письмовій формі, а відповідно до ч. 2 цієї статті кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним, тобто не вимагає визнання через суд його недійсності. Підпунктом 7 пункту 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Такою дією можна визнати внесення заборгованості відповідачем 01.04.2011 року до установи позивача, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором укладеним між ПриватБанком та [PERSON] (а.с. 4) Таким чином суд приходить до висновку, що з 01.04.2011 року на час подання позивачем позову до суду 12.05.2014 року пройшло більш ніж три роки. Тобто строк загальної позовної давності, який складає тривалістю три роки відповідно до ст.. 257 ЦК України закінчився 01.04.2014 року. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 №Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовами про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони спору. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, оскільки кінцевий строк повернення споживчого кредиту сплинув 01 квітня 2014 року, з позовом про стягнення суми заборгованості за цим кредитом позивач звернувся лише 12.05.2014 року, то суд вважає, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed