Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

10.07.2018р. [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Заява мотивована тим, що вона перебувала у цивільному шлюбі з гр.[PERSON] без офіційної реєстрації шлюбу. [INFO]. в І пологовому відділенні комунального підприємства «Центральна міська клінічна лікарня №24 міста Донецька», [PERSON] народила дитину чоловічої статі. Листом №15.32-1942 від 10.07.2018р., Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану відмовив у реєстрації народження дитини, оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини подано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року №1150/13024 (далі - Наказ). У зв'язку з викладеним, просить суд встановити факт народження дитини чоловічої статі [INFO]. в м.Донецьк, без встановленням даних про батька дитини, оскільки не перебуває у зареєстрованому шлюбі. Встановлення факту народження дитини необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання відповідного свідоцтва встановленого зразку. Заявник в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, також додала фотографії на яких зображена новонароджена дитина разом з нею та окремо. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про дату, час, та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи вивчивши фотознімки новонародженої дитини, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, судом встановлено наступне. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. [PERSON] є переселенкою, про що свідчить копія довідки №0000439377 від 14.12.2017р., про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце мешкання: [ADDRESS] В матеріалах справи мається відмова у проведенні державної реєстрації народження дитини від 10.07.2018 року №15.32-1942, згідно якого, Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, було відмовлено у реєстрації народження дитини, оскільки заявником подано документ форма якого не відповідає формі, визначеній Наказом. З медичного свідоцтва про народження №505, виданого 09.07.2018р. КП «Центральна міська клінічна лікарня №24 міста Донецька», форма якого затверджено наказом МЗ ДНР та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видане 03.07.2018р. Кіровським відділом ЗАГС м.Донецька державної реєстраційної палати міністерства юстиції днр, вбачається фіксування народження громадянкою [PERSON] дитини чоловічої статі [INFO].н. Вказані копії медичного свідоцтва про народження та свідоцтва про народження видані закладами, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. За заявою заявниці до матеріалів справи було додано три фотографії із зображенням [PERSON] та її новонародженої дитини, новонародженої дитини та заявниці у пологовому стані окремо. Надаючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. №1207-VII, з змінами від 09.10.2015р., (у редакції чинній на момент звернення заявника з заявою), будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Також, відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», місцевим державним адміністраціям було рекомендовано забезпечити до 01.12.2014р. переміщення бюджетних установ, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв'язку з цим деякі лікувально-профілактичні заклади охорони здоров'я не здійснили переміщення, не змінили юридичної адреси та продовжили виконувати свої повноваження на тимчасово неконтрольованій території. Медичні документи, оформлені медичними закладами, які розташовані на тимчасово неконтрольованій території, вказують на те, що відсутнє підпорядкування медичного закладу у відповідності до відомчої підпорядкованості, що ставить під сумнів легітимність оформлення медичного свідоцтва про народження закладами охорони здоров'я, органами, установами, організаціями, місцем розташування яких є населенні пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За приписами ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77, ч.1 ст.79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України). Нормою ч.1 ст.294 ЦПК України, передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити учасникам справи їхні права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Аналізуючи вказані приписи законодавства, суд приходить до висновку, що надані заявницею копії медичного свідоцтва про народження та свідоцтва про народження, видані закладами на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, тому ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Між тим, суд приймає до уваги роз'яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування положень ЦПК України стосовно особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, що викладені у листі від 15.04.2016 року №9-1130/0/4-16, та практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах проти Туреччини(«Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також справах проти Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilasku and Others v. Moldova and Russia»), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, із врахуванням «намібійського винятку», приходить до висновку, що рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ЦПК України, щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на непідконтрольній території. Водночас, відповідно до абз.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Отже, зважаючи на викладені законодавчі приписи, суд приймає як належний доказ документи, що підтверджують факт народження гр.[PERSON] дитини чоловічої статі [INFO]. на тимчасово окупованій території. При цьому, суд звертає увагу заявника на позицію Верховного суду України, викладену в п.18 Постанови Пленуму №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно якої, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Підсумовуючи викладене, судом встановлено, про наявність факту народження громадянкою України [PERSON], [INFO]., уродженкою смт.Олександрівка Марїнського району Донецької області, дитини чоловічої статі, [INFO].н. в м.Донецьк, Україна. На підставі ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та

Outcome: approved