Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

11.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності, зазначаючи, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті лишилась спадщина у вигляді жилого будинку [ADDRESS] та квартири [ADDRESS], квартири [ADDRESS] та нежитлової будівлі - магазину по [ADDRESS], які були набуті ним на підставі договорів дарування з його сином [PERSON]. Але відповідно до вимог закону, ним не було проведено державну реєстрацію нерухомості. Син - [PERSON] помер [INFO]. При житті її чоловік склав заповіт, згідно якого все майно заповідав дружині, тобто позивачу по справі, тому просила визнати за нею права власності на вищевказане майно. 07.07.2016 року [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договорів дарування недійсними. Посилалась на те, що у вересні 2008 року її чоловік [PERSON] під впливом тяжких обставин був змушений здійснити відчуження вищевказаного майна шляхом укладення договорів дарування з його батьком [PERSON]. Укладення даних договорів не було вільним та не відповідало внутрішній волі її чоловіка. Тому просила визнати договори дарування квартири [ADDRESS], квартири [ADDRESS] та нежилої будівлі - магазину по [ADDRESS] недійсними. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у зв'язку зі станом здоров'я, але за участю її представника [PERSON], яка в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, оскільки договори дарування укладені з дотриманням вимог законодавства щодо його нотаріального посвідчення, відповідали внутрішній волі дарувальника. Позивач [PERSON] в установлений законом строк прийняла спадщину. Відсутність факту державної реєстрації права власності на нерухоме майно є результатом необізнаності спадкодавця [PERSON] В задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити в повному обсязі за її необґрунтованістю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягав. Відповідач [PERSON] на задоволенні зустрічного позову наполягала, а в задоволенні первісного позову просила відмовити в повному обсязі. Пояснила, що укладення договорів дарування її чоловіком було викликано тим, що він являвся фігурантом кримінального провадження, але фактично після укладення договорів все майно перебувало у користуванні її чоловіка. Між сином та батьком була домовленість, що після стабілізації ситуації все майно буде повернуто [PERSON] також на підставі договорів дарування. Подання зустрічної позовної заяви викликано її бажанням захистити права її малолітнього сина [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов, оскільки договори дарування, які уклав [PERSON] зі своїм батьком [PERSON] в 2008 році є недійсними, так як їх укладення було викликано тяжкими обставинами, а тому не відповідало його внутрішній волі. Після укладення договорів [PERSON] продовжував користуватись спірними об'єктами нерухомості, сплачував комунальні платежі. Тому фактичної передачі обдарованому батькові нерухомості не відбулося. В задоволенні первісного позову просила відмовити за його необґрунтованістю. Представник Служби у справах дітей Волноваської РДА в судове засідання не з'явилась, про причини неявки не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2008 року [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] своєму батькові - [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Степаніщенко Е.А. 24.09.2008 року за реєстровим номером № 1375 (а.с.18-19). 24.09.2008 року [PERSON] подарував нежитлову будівлю - магазин по [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується договором дарування нежитлової будівлі-магазину, посвідченим приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Степаніщенко Е.А. 24.09.2008 року за реєстровим номером № 1376 (а.с.14-15). З договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу [PERSON] 30.09.2008 року за реєстровим номером № 6145 встановлено, що [PERSON] 30.09.2008 року подарував квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с.16-17). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). За час спільного життя з [PERSON] в них народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.70). Із заповіту, складеного 02.07.2014 року о 10.00 годині в с. Хлібодарівка Волноваського району Донецької області, посвідченого [PERSON] - секретарем виконавчого комітету Хлібодарівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №18, встановлено, що [PERSON] заповів все майно своїй дружині [PERSON] (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.10.2015 року за №282/02-31 встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки право власності за померлим [PERSON] на об'єкти нерухомого майна, набуті на підставі договорів дарування, за його життя зареєстровані не були (а.с.29). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] уклав договори дарування із своїм батьком [PERSON] через те, що він перебував під слідством. Після чого [PERSON] продовжував користуватися зазначеними об»єктами нерумості. Частиною 1 статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 4 статті 334 ЦК України закріплено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Оскільки спадкодавцем [PERSON] не було проведено державну реєстрацію права власності на нерухомість, він не є власником вищевказаних об'єктів нерухомого майна, що позбавляє можливості, в тому числі, передати її за заповітом своєму спадкоємцеві - дружині [PERSON] З приводу посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] та її представника [PERSON] на недійсність укладених договорів дарування суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 4 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 210 ЦК України закріплено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Таким чином, оскільки [PERSON] не було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, правочин є не вчиненим, тобто нікчемним. Враховуючи вищевикладене, підстави для визнання права власності на квартири та нежитлову будівлю-магазин за [PERSON] відсутні, оскільки за життя спадкодавець [PERSON] не здійснив державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна, що позбавляє його можливості, зокрема, заповісти його [PERSON] Крім того, відсутні також підстави для задоволення зустрічного позову про визнання договорів дарування квартир та нежитлової будівлі - магазину недійсними, у зв'язку з тим, що відповідно до Цивільного Кодексу України вони є нікчемними, тому визнання їх недійсним судом не вимагається.

Outcome: dismissed