overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

11 березня 2015 року [PERSON] подала до суду позов до [PERSON], в якому просить розірвати зареєстрований 21 серпня 2010 року з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з останнім не склалося, шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. В судове засідання сторони не з'явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. При цьому, позивач позов підтримала, а відповідач позов визнав. Відповідно до положень статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 21 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Романіського районного управління юстиції Житомирської області актовим записом № 32 між сторонами було зареєстровано шлюб. Згідно статті 112 частини 2 Сімейного кодексу України (далі СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно волевиявлення позивача суд, відповідно до статті 113 СК України, також відновлює їй дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

11 березня 2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова видав судовий наказ за заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача звернувся до суду із заявою про виправлення описки у вказаному рішенні суду, а саме в рішенні помилково вказана сума, що підлягає стягненню 2394 грн. 39 коп., а необхідно 2933 грн. 39 коп.. Сторони в судове засідання не зявились. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 219 ЦПК України - суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Як видно з матеріалів справи дійсно в рішенні суду помилково вказана сума, що підлягає стягненню 2394 грн. 39 коп., а необхідно 2933 грн. 39 коп.. Таким чином, заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

11 березня 2015 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра Комунального закладу Першої ОСЛ м. Ромни Бобик О.О. про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], [INFO], мешканця с. Панасівка Липоводолинського району Сумської області, без його згоди у зв'язку із наявністю у нього ознак тяжкого психічного розладу, внаслідок яких він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів Першої обласної спеціалізованої лікарні, що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр Комунального закладу Першої ОСЛ Бобик О. О. заяву підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що [PERSON] вперше поступив до Першої ОСЛ м. Ромни у 2010 році, у зв'язку з погіршення психічного стану повторно був госпіталізований у 2011 році. У зв'язку із загостренням хвороби перебував на лікуванні у 2012 та 2013 роках. Добровільно проходити лікування відмовляється. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді: «Шизофренії, параноїдної форми, загострення по типу афективно - параноїчного приступу з агресивними тенденціями», внаслідок якого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, та не в змозі задовольнити свої мінімальні життєві потреби (а.с.5-6). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Захисник не заперечувала проти задоволення даної заяви. Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

11 березня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з позовною заявою, в якій вказала, що з березня 1980 року по березень 2000 року вона перебувала у трудових відносинах з КСП «Войтовина», яке було реорганізовано в СТОВ «Войтовина», отримала право на земельну частку (пай) на території Педосівської сільської ради. На підставі рішення Хмельницької районної державної адміністрації від 27.09.1996 року № 377-р їй був виданий сертифікат на земельну частку (пай) від 20.12.1996 року [NUMBER], площею 3,53 га. Реалізовуючи своє право на земельну частку вона використовувала його на власний розсуд, зокрема передала його в оренду ТОВ «Поділля-Агросервіс», про що уклала відповідний договір. На даний час вона не може оформити право власності на вказану земельну частку оскільки оригінал сертифікату на земельну частку (пай) нею був втрачений. Отримати дублікат вказаного сертифікату вона не може, оскільки згідно відповіді Управління Держземагенства Хмельницької області на її відповідне звернення, в Управлінні відсутні бланки таких сертифікатів. На підставі викладеного, просить визнати за нею право на земельну частку (пай) площею, 3,53 га, що розташована на території Педосівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. В судовому засіданні позивав позов підтримала, просила його задовольнити. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зазначила, що з 1980 року вона працювала у КСП «Войтовина». При передачі вказаному КСП, яке згодом було реорганізовано в СТОВ «Войтовина» землі у колективну власність, вона була включена до відповідного списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). На підставі рішення Хмельницької райдержадміністрації від 27.09.1996 року їй був виданий сертифікат на право за земельну частку, що розташована на території Педосівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області площею 3, 53 га. На даний час вона бажає реалізувати своє право та оформити право власності на належну їй земельну ділянку відповідно до вказаного сертифіката, проте зробити цього не може, оскільки втратила його. Отримати дублікат сертифікату вона також не може, оскільки в Управлінні Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області відсутні бланки таких сертифікатів та їй за захистом свого права було рекомендовано звернутися до суду. Представник позивача позов підтримав, надав пояснення, аналогічні поясненням позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

11 березня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1934 р.н., яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Індустріальний р-н, вул. Г.Корольової, 10/74. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.03.2015р. о 08 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.03.2015р. о 08 год. 20 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Гвоздик лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора дезорієнтована у навколишньому. Настрій нестійкий, роздратована, конфліктна. Пам'ять знижена на поточні та минулі дії. Себе обслуговує елементарно. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна деменція. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

11 березня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1966 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.03.2015р. о 22 год. 29 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.03.2015р. о 22 год. 29 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора емоційно неадекватна, тривожна. Настрій нестійкий. Збуджена, намагається кудись іти, веде бесіду з уявним співрозмовником. Відчуває омани сприйняття. Голосно кричить. Стверджує, що у неї «немає крові», «тіло розпадається». Висловлює маячні ідеї нігілістичного змісту, відносин. Мислення паралогічне. Дезорганізоване. Інструкції не виконує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцінаторно-параноїдний синдром. Інвалід 2 групи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

11 березня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.03.2015 р. о 21 год. 00 хв. [PERSON]. був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, адвокат - на розсуд суду. [PERSON]. письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.03.2015 р. о 21 год. 00 хв. [PERSON]. був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий гнівливий, напружений, негативістичний, агресивний, підозрілий. Злобно висловлюється на адресу оточуючих. Погрожує сусідам сокирою. [PERSON]. було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром. Є інвалідом 2 групи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]. до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

11 березня 2015 року заявники звернулась з даною заявою до суду. Свою заяву мотивували тим, що 09.03.2006 року вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них не склалось, вони мають різні погляди на життя, припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Сторони досягли згоди щодо їх участі у вихованні дітей та їх проживання. Зважаючи, що заявники не мають намір поновлювати подружні відносини, просять розірвати шлюб між заявниками. Заявники в судове засідання не з'явилися, однак подали заяви, відповідно до яких просили розгляд їхньої спільної заяви провести у їх відсутність, заяву підтримали на підставах, викладених в ній, просили її задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України суд розглядає заяви подружжя, яке має дітей, про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 09 березня 2006 року заявники зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 480 (а.с.4). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Заявники спільно подали заяву про розірвання шлюбу. Вказана заява відповідає дійсній волі заявників, що додатково підтверджено поданими ними заявами. Заявники не мають майнових спорів. Після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, про місце проживання та умови виховання яких між заявниками укладений договір, зокрема особами визначене місце проживання дітей з батьком - [PERSON]. Тому вирішення питання визначення місця проживання дітей в судовому порядку не потребує додатково врегулювання. При цьому, суд звертає увагу, що вказане питання розглядається судом в разі наявності спору між батьками в порядку позовного провадження. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та безспірний характер відносин, суд вважає за можливе задовольнити заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

11 березня 2015 року заявниця звернулась до суду з наведеною заявою. В своїй заяві вона вказала, що вона звернулася до районного Управління Пенсійного Фонду України в з приводу призначення їй надбавки до пенсії як члену родини загиблого учасника війни. При вивченні її документів виявилось, що в її посвідці про шлюб від 31 жовтня 1940 року, яке заповнено російською мовою, вказано прізвище чоловіка [PERSON] замість [PERSON]. ЇЇ чоловік загинув приймаючи участь в бойових діях [INFO]. В паспорті [NUMBER] її прізвище українською мовою вказано [PERSON], на зворотній сторінці паспорта вказано прізвище вже російською мовою - [PERSON]. В посвідченні члена сім'ї загиблого ветерана війни її прізвище українською мовою вказано вірно - [PERSON]. В посвідченні до медалі «Ветеран труда» її прізвище вже російською мовою теж вказано вірно - [PERSON]. Разом з тим в орденській книжці на орден Знак пошани [NUMBER] від 18.03.1958 року її прізвище та по батькові російською мовою вказано невірно - [PERSON] замість [PERSON], та [PERSON] замість [PERSON]. Так як, факт належності їй посвідки про шлюб встановити в окремому провадженні неможливо (так як відповідно до ч.3 ст. 256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають) та, оскільки її чоловік [PERSON] (російською - [PERSON]) загинув у роки ВВВ - [INFO], в окремому провадженні, вона просить встановити факт перебування її у шлюбі з 31.10.1941року до дня смерті чоловіка - [INFO]. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву слухати справу в його відсутність та про те, що проти задоволення заяви не заперечує (а.с. 10). Факт належності їй орденської книжки Серії [NUMBER] про нагородження орденом «Знак пошани» [NUMBER] від 18.03.1958 року, що видана на ім'я «[PERSON] та факт перебування її у шлюбі підтверджується копіями: паспорта заявниці, посвідчення члена сім'ї загиблого ветерана війни, копією посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран труда», посвідки про шлюб, орденської книжки [NUMBER], довідкою військкомату №37 від 24.02.2015р. та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні. Встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення пенсії і тому має для неї юридичне значення. На підставі викладеного заява підлягає задоволенню повністю згідно ч.2 п 5 ст. 234,ст. 235, 256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

11 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 28 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики-застави, за умовами якого позивач передав відповідачу в позику кошти у сумі 100 000,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути в наступні порядок та строки: 20 000,00 грн. - до 31.12.2010 року, 20 000,00 грн. - до 31.12.2011 року, 20 000,00 грн. - до 31.12.2012 року, 20 000,00 грн. - до 31.12.2013 року, 20 000,00 грн. - до 01.02.2015 року, але не пізніше 01.04.2015 року. Майновий поручитель [PERSON] передав позивачу в заставу як забезпечення повернення позики транспортний засіб марки Nissan, модель TEANA, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 100 000,00 грн. Відповідач надав позивачу розписку. Відповідачем повернуто 20 000,00 грн., проте наступні чергові платежі за договором не здійснив та до цього часу ухиляється від сплати боргу за договором позики. Позивач просив постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики-застави майна від 28.04.2010 року у сумі 80 000,00 грн., а також судові витрати у розмірі 800,00 грн., понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2015 року залучений до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, у судове засідання не з'явилися, про час та місто слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved