Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

11 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача батьком [PERSON] , стягнути на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, зобов`язати Миколаївський міський відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про народження дитини № 1295 від 17.05.2005 року, а саме записати батьком дитини [PERSON] . Як на підставу позовних вимог посилається на те, що сторони вели спільне сімейне життя без укладення шлюбу з літа 2003 року до серпня 2005 р. [INFO] у них народився син, але відповідач відмовився подати до РАЦС заяву про реєстрацію батьківства, оскільки не працював. З вересня 2005 року сторони не проживають разом, дитина знаходиться на утриманні позивача. В даний час відповідач працює, однак матеріальної допомоги дитині не надає. Позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, чим і обумовлена необхідність захисту її інтересів і дитини у суді. 26 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 17 лютого 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив до суду не подав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 травня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00023438642 відомості про батька, внесені на підставі ст.135 СК України. Отже у шлюбі між собою сторони на час народження [PERSON] , не перебували, із спільною заявою про визнання батьківства не зверталися. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства чи визнання батьківства, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідач відзиву до суду не подав, а подані позивачем докази підтверджують спільне проживання сторін і ведення ними спільного господарства. спільного виховання та утримання дитини. Згідно зі ст.52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтею 8 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Пункт 20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, зазначено, що при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. П. 2.16.4. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, визначено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги та визнати [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] . Щодо вимог про стягнення аліментів, суд також вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. За такого, суд приходить до висновку про необхідність присудження аліментів з відповідача в користь позивача на утримання дитини. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність інших утриманців, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи від дня подання позову - 11 березня 2020 р. і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., а на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved