Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

12 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що шлюб з відповідачкою зареєстровано 20 серпня 1988 року Басанською сільською радою Пологівського району Запорізької області, актовий запис № 11. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей – [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини у позивача та відповідачки по справі припинені, з 25 травня 2014 року вони разом не проживають, не ведуть домашнього господарства. Їх спільне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння та довіри між ними, несумісності характерів, внаслідок чого втрачені і почуття любові. Позивач переконаний, що подальше спільне життя, примирення та збереження шлюбу неможливе, прохає розірвати шлюб із [PERSON] Спору щодо розподілу майна між сторонами не має. Позивач в судове засідання не з’явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з’явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримання позовних вимог та згоду на розірвання шлюбу, також просила залишити після розірвання шлюбу їй прізвище «Жадан». Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, з матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 1988 року сторони по справі зареєстрували шлюб Басанською сільською радою Пологівського району Запорізької області, актовий запис № 11, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖС №405135. Від шлюбу сторони по справі мають двох повнолітніх дітей – [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідачка не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, довіру, почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Спору щодо розподілу майна між сторонами не має. Приймаючи до уваги те, що відповідачка з позовом згодна, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Ураховуючи клопотання відповідачки про залишення їй прізвища «Жадан», суд вважає можливим його задовольнити, оскільки відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, ст..,ст. 104, 105, 110-115 СК України,

Outcome: approved