overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

11 липня 2016 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра КЗ Сумської обласної ради Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] без її усвідомленої згоди. У судовому засіданні лікар-психіатр Комунального закладу, він же і представник лікарні, [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку у зв'язку з наявністю у останньої тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, [PERSON] не здатна задовольнити свої життєві потреби на мінімальному рівні. Необхідність продовження примусової госпіталізації [PERSON] підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів Першої обласної спеціалізованої лікарні, що дало підстави звернення до суду. Адвокат [PERSON] і прокурор Думал С.М. не заперечували проти лікування [PERSON] без її усвідомленої згоди. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 01.06.2004 року [PERSON] визнана недієздатною. Рішенням виконкому Роменської міської ради Сумської області від 18.08.2004 року № 252 опікуном призначена Перша обласна спецлікарня в особі головного лікаря. За висновком комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 11.07.2016 р. [PERSON] з 26.11.2015 року перебуває на лікуванні в КЗ СОР 1-ОСЛ м. Ромни, виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді «важкої розумової відсталості з порушенням поведінки», внаслідок чого вона виявляє та вчиняє дії, що несуть реальну загрозу оточуючим, не може задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність, не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Висновок лікарів-психіатрів сумнів у суду не викликає. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» - особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. \~Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, згідно вимог ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як вона виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, та не в змозі задовольнити свої життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

11 липня 2016 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра КЗ Сумської обласної ради Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] без його усвідомленої згоди. У судовому засіданні лікар-психіатр Комунального закладу [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку строком на шість місяців у зв'язку з наявністю у останнього тяжкого психічного розладу, який є безпорадним та не може задовольнити свої життєві потреби на достатньому рівні. Необхідність продовження примусової госпіталізації [PERSON] підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів Першої обласної спеціалізованої лікарні, що дало підстави звернення до суду. [PERSON] підтримала заяву лікаря-психіатра [PERSON] Адвокат [PERSON], прокурор Думал С.М. не заперечували проти лікування [PERSON] без його усвідомленої згоди, але вважали, що останній має бути госпіталізований до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Народного суду м. Ромни від 24.04.1990 року [PERSON] визнаний недієздатним. Рішенням виконкому Роменської міської ради народних депутатів від 20.06.1990 року № 104 опікуном призначена [PERSON] з врахуванням зміни прізвища. За висновком комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 07.07.2016 р. [PERSON] перебуває на лікуванні в КЗ СОР 1-ОСЛ м. Ромни, страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «шизофренії, параноїдної форми, з галюцинаторно-параноїдним синдромом, безперервний тим перебігу», внаслідок чого не може задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Висновок лікарів-психіатрів сумнів у суду не викликає. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» - особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. \~Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, згідно вимог ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, та не може задовольнити свої життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

11 липня 2016 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги мотивує тим, що у його свідоцтві про народження від 27.05.1987 року виконаному російською мовою, у графі батько вказано «[PERSON]», та його прізвище вказано «[PERSON]». При видачі паспорту громадянина України, його прізвище вказано «[PERSON]». [INFO] його батько [PERSON] помер. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, йому нотаріусом було повідомлено, що прізвище спадкодавця вказано «[PERSON]», тоді як в усіх документах заявника його прізвище вказано «[PERSON]». Посилаючись на викладене, заявник просив суд встановити, що факт, що він є сином [PERSON], який помер [INFO]. Заявник надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі. Зацікавлена особа надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [INFO] народився заявник, де в свідоцтві про народження на російській мові його прізвище вказано «[PERSON]», і в графі батько вказано «[PERSON]» (Свідоцтво [NUMBER], видане 27.05.1987 року). [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до копії паспорту заявника, його прізвище на українській мові вказано «[PERSON]», тоді як на 2 сторінці його паспорту його прізвище на російській мові вказано «[PERSON]». З наданої копії паспорту його батька, прізвище останнього на першій сторінці українського паспорту вказано як «[PERSON]», тоді як на другій сторінці паспорту на російській мові його прізвище вказано як «[PERSON]». Таким чином у вищевказаних документах є розбіжності в написанні прізвища заявника, що суттєво може вплинути на його особисті або майнові права. Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, та інші. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові та прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вищевказані помилки були допущені у зв'язку з невірним перекладом з російської на українську мову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

11 липня 2016 року заявник звернулася до суду із даною заявою в якій зазначає, що у 2012 році познайомилася із [PERSON], з яким зустрічаються по даний час і мають намір одружитися та створити сімю. У зв`язку з тим, що вона не досягла шлюбного віку, просить суд постановити рішення, яким надати їй право на шлюб із [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала повністю з підстав, які в ній зазначені та пояснила, що познайомилася із [PERSON] у 2012 року. Вона розуміє відповідальність за створення сімї і разом із ним мають взаємні почуття. Просить надати їй право на шлюб. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що кохає [PERSON], також розуміє відповідальність за створення сімї. Просить заяву задовольнити і надати заявнику право на шлюб. [PERSON], [PERSON] батьки заявника, не заперечують проти шлюбу дочки із [PERSON] Просять надати їй право на шлюб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява є підставною та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 22 ч. 1 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Заявник народилася 26 березня 1999 року, що стверджено її паспортом (а.с. 3) і на даний час шлюбного віку не досягла. [PERSON] бажає одружитися з [PERSON] та народити дитину. [PERSON] бажає зареєструвати шлюб із [PERSON] Відносини між ними побудовані на спільній згоді на одруження і вони розуміють відповідальність за створення сімї. Згідно ст. 23 ч. 2 СК за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Надання права на шлюб заявнику відповідає її інтересам. Зважаючи на встановлені обставини,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

\~\~\~\~\~ 11 липня 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. З позовної заяви вбачається, що\~21 травня 2015 року між [PERSON] акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500978128. Згідно з умовами даного договору, [PERSON] акціонерне товариство «Альфа-Банк» зобовязується надати [PERSON] кредит у сумі 31\~635,68 грн. Позивач зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у вказаній сумі.\~Відповідач зобовязання належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості станом на 23 червня 2016 року на загальну суму 35 267,99 грн., з яких заборгованість за кредитом\~\~28\~643,17 грн.,\~\~заборгованість за відсотками\~ 1 838,72 грн., заборгованість за комісією \~3986,10 грн., штраф 800 грн. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму\~\~35 267,99 грн. та судовий збір у сумі 1\~378,00 грн. У судове засідання представник позивача не прибула, проте надала клопотання, в якому просить розглянути справу за відсутності представника позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

11 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 07 жовтня 2006 року він уклав шлюб з відповідачем [PERSON], який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 236. За час спільного шлюбу у них 14.02.2007 року народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження зареєстрованим 21.02.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №40. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, сумісне життя не склалося в результаті різних поглядів на життя та несумісництва характерів. У результаті частих сварок вони обоє втратили почуття поваги та любові один до одного і тому подальше збереження шлюбу між ними стало не можливим. З початку травня 2016 року вони спільно прийняли рішення щодо розірвання їхніх відносин та вже біля двох місяців спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини та взагалі будь-які відносини, окрім повязаних із вихованням спільної доньки. Вважає, що збереження в подальшому шлюбу між ними не можливе, а також взагалі може зашкодити в подальшому особистому життю кожного з них. В судове засідання позивач не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність та не заперечує проти розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу прізвище просить залишити «Мих». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що позивач та відповідач дійсно перебувають у шлюбних відносинах з 07 жовтня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб видане відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області за актовим записом № 236.( а.с.4). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Крім того, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, в свою чергу, не заперечує проти цього. Тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує формально і підлягає розірванню, оскільки збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Відповідач зазначила про залишення їй прізвища, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу «Мих».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

11 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON], який зареєстровано 31 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 218. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2002 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя, сварки, в зв'язку з чим, втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають в одному будинку, але більше року спільне господарство та бюджет не ведуть. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Після розірвання шлюбу просила присвоїти їй дошлюбне прізвище - Крошкова. Дослідивши письмові докази матеріалів справи, які надані сторонами, судом встановлено наступне. 31 серпня 2002 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 218 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФП № 160048 від 10 березня 2004 року (а.с. 4). Частиною 1 статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В своїй заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідач в своїй заяві також не заперечує проти задоволення позову, що є свідченням того, що вона також втратила будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сімю, у звязку з чим позов [PERSON] слід вважати таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 79, ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

11 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачкою вони перебувають зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2013 року, актовий запис № 04, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою. З вересня 2015 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просив розірвати шлюб з відповідачкою. У попереднє судове засідання позивач не з*явився, просив у позовній заяві розглянути справу за його відсутності, підтримує позовні вимоги. Відповідачка у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала, вважаючи також неможливим збереження сімї та примирення з позивачем, про що вказала у письмовій заяві та просила відновити їй дошлюбне прізвище (а.с. 23). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання зі згоди сторін в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 06 вересня 2013 року зареєстрували шлюб (а.с. 4), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою. З вересня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

11 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем перебувають в шлюбі з 05 червня 1993 року, який зареєстрований Краснокутським районним відділомЗАГСу Харківської області, актовий запис №21. Даний факт підтверджений оригіналом свідоцтва про шлюб серії ІІІ-ВЛ №483474, виданого 05.06.1993 року. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Протягом шлюбу сімейні стосунки з відповідачкою не склалися, втрачено почуття любові, внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння, бажання зберегти сімю сторони не мають, в звязку з чим подальше спільне життя позивач вважає неможливим. Майнові відносини сторони урегулюють самостійно в добровільному, позасудовому порядку. Позивач в судове засідання не прибув, однак через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просить шлюб розірвати. Відповідач у відкрите судове засідання не прибула, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти заявлених позовних вимог не заперечувала. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу заперечує інтересам одного з них або інтересам їх дітей, котрі мають важливе значення. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved