Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

11 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 22 вересня 2015 року припинено право власності [PERSON] на 1/4 частину будинку, що знаходиться в м. Білопілля Сумської області по вул. Крупської, 41, та стягнуто з нього на користь відповідачки грошову компенсацію в сумі 62 975 грн. На підставі рішення Білопільського районного суду Сумської області від 02 лютого 2015 року його було примусово вселено до вказаного будинку 14 травня 2015 року. Під час вселення він виявив, що відповідачка завдала йому значної матеріальної шкоди шляхом демонтажу водопостачання до будинку та літньої кухні. Також, остання забрала 20 м пластикових труб, зняла із колодязя та вивезла насос «Малюк», демонтувала та вивезла ванну, раковину, дверну ручку, шланг підключення до газової труби, три розетки, чотири патрони, чотири електричні лампочки, пять штук антимоскітних сіток, вісім штук відливів із вікон, газову плиту, водонагрівач, а також умисно зруйнувала перше кільце колодязя. Своїми діями [PERSON] завдала йому матеріальної шкоди на загальну суму 13 742 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, посилаючись на норми ст. ст. 22, 1166 ЦК України. В судове засіданні позивач [PERSON] не зявився, його представники за довіреністю та за договором про надання правової допомоги відповідно [PERSON] і [PERSON] позов підтримали. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не зявилася без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представники останньої відповідно за договором про надання правової допомоги та за довіреністю [PERSON] і [PERSON] проти позову заперечували. Заслухавши представників сторін, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали даної справи, а також матеріали цивільної справи №573/36/15-ц, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як підставу своїх вимог, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Частиною 2 статті 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 21 жовтня 2014 року за [PERSON] визнано право власності 3/4 частки домоволодіння №41 по вул. Крупської в м. Білопіллі Сумської області в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] За [PERSON] визнано право власності на 1/8 частку вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON] (а. с. 112-117). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 10 грудня 2014 року вищевказане рішення суду частково змінено. За відповідачкою [PERSON] визнано право власності на 1/4 частку спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] (а. с. 118-121). Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 02 лютого 2015 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення до будинку позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, останнього вселено у житловий будинок №41 по вул. Крупської в м. Білопіллі Сумської області (а. с. 122-123). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 17 серпня 2015 року припинено право власності [PERSON] на 1/4 частину домоволодіння, розташованого в м. Білопілля Сумської області по вул. Крупської, 41. За [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину домоволодіння, розташованого за вказаною адресою, що належала [PERSON] Зобовязано виплатити з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Сумській області компенсацію за припинення права власності [PERSON] на 1/4 частину у будинковолодінні, розташованому за адресою: м. Білопілля, вул. Крупської, 41, у сумі 37 880 грн. (а. с. 10-14). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 22 вересня 2015 року вищевказане рішення суду частково змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за припинення її права власності на 1/4 частину будинку під №41 по вул. Крупської у м. Білопілля Сумської області у розмірі 62 975 грн., а не 37 880 грн., як визначив суд першої інстанції. В частині відмови у задоволенні зустрічних вимог [PERSON] про відшкодування вартості ремонтно-будівельних робіт з поліпшенням майна, рішення скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення цих вимог. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3 003 грн. 25 коп. на компенсацію вартості робіт із газопостачання у житловому будинку, розташованому за вказаною адресою (а. с. 17-18). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Апеляційного суду Сумської області від 22 вересня 2015 року в частині часткового задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування вартості ремонтно-будівельних робіт з поліпшення майна скасовано, рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 серпня 2015 року в цій частині залишено без змін (а. с. 73-75). Із пояснень у судовому засіданні представників позивача вбачається, що спір між сторонами виник з тих підстав, що на час вселення позивача до будинку, розташованого по вул. Крупської, 41 в м. Білопілля, 14 травня 2015 року було виявлено, що відповідачка демонтувала водопостачання до будинку та літньої кухні, забрала 20 м пластикових труб вартістю 340 грн., зняла із колодязя та вивезла насос «Малюк» вартістю 450 грн., демонтувала та вивезла ванну в зборі вартістю 3 471 грн., раковину вартістю 476 грн., дверну ручку вартістю 25 грн., шланг підключення до газової труби вартістю 57 грн., три розетки вартістю 69 грн., чотири патрони вартістю 36 грн., чотири електричні лампочки вартістю 28 грн., пять штук антимоскітних сіток та вісім штук відливів з вікон вартістю 1170 грн., газову плиту вартістю 3 950 грн., водонагрівач вартістю 1 950 грн., а також умисно зруйнувала перше кільце колодязя, вартість робіт по відновленню якого становить 1 700 грн., завдавши таким чином матеріальної шкоди на загальну суму 13 742 грн. Як на підставу позовних вимог сторона позивача посилається на висновок судової будівельно-технічної експертизи №04/15 від 02 квітня 2015 року, проведеної в рамках судового розгляду цивільної справи №573/36/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на 1/4 частку у будинку і визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частику будинковолодіння та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування вартості ремонтно-будівельних робіт з поліпшення майна. Так, представники позивача зазначають, що при порівняльному підході до визначення вартості нерухомого майна експерт врахував, що житловий будинок з прибудовами, що знаходиться по вул. Крупської, 41 в м. Білопілля, і домоволодіння в цілому знаходяться в задовільному стані, в житловому будинку виконаний ремонт, елементи будівлі придатні для експлуатації, є інженерні комунікації, а також газ, індивідуальне газове опалення, електрика, вода, ванна в кухні, колодязь. Вважають, що у визначену експертом за порівняльним підходом ринкову вартість вказаного домоволодіння у розмірі 251 900 грн., з яких 62 975 грн. стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації 1/4 частки у будинковолодінні, були враховані всі ті речі та предмети, які в подальшому демонтовані та пошкоджені відповідачкою, та про відшкодування вартості яких ставить вимогу позивач у заявленому позові. Проте, дослідивши вищезазначений висновок експерта №04/15 від 02 квітня 2015 року (а. с. 71-98, т. 1 справи 573/36/15-ц), суд не погоджується з думкою сторони позивача з наступних підстав. Так, зі змісту експертизи вбачається, що визначена експертом на день проведення експертизи, станом на 11 лютого 2015 року за порівняльним методом ринкова вартість домоволодіння №41 по вул. Крупської в м. Білопілля Сумської області у сумі 251 900 грн. - це орієнтовна ціна, за якою даний будинок з надвірними будівлями і спорудами можна продати в умовах конкуренції в даній місцевості. В матеріалах експертизи відсутні дані про наявність саме тих предметів, про які вказує позивач як про такі, що демонтовані та пошкоджені відповідачкою. Та обставина, що на момент проведення експертизи у будинку був виконаний ремонт, малися інженерні комунікації, а також газ, індивідуальне газове опалення, електрика, вода, ванна в кухні та колодязь не є безумовним доказом того, що предмети, про відшкодування вартості яких просить [PERSON], були включені у вартість спірного домоволодіння. Інших належних і допустимих доказів того, що вказані предмети були враховані при визначенні вартості будинку при порівняльному підході всупереч ст. 60 ЦПК суду не надано. Таким чином, висновок експерта не може бути прийнятий судом до уваги як належний і допустимий доказ на підтвердження доводів позивача стосовно того, що вартість демонтованого і пошкодженого майна у сумі 13 742 грн. була врахована у ринкову вартість домоволодіння на час проведення експертизи. На підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України, з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, суд розяснював стороні позивача про доцільність призначення судової експертизи щодо визначення вартості ремонтно - відновлювальних робіт приміщення будинку. Проте, останні з відповідним клопотанням до суду не зверталися. Досліджені в судовому засіданні фотознімки, на які посилається позивач як на підставу своїх доводів про факт спричинення йому матеріальної шкоди (а. с. 215-223, т. 1 справи 573/36/15-ц), суд також не може прийняти до уваги, так як вони не містять у собі ніякої доказової бази, оскільки не зрозуміло, де і коли вони зроблені. На підтвердження розміру матеріальної шкоди [PERSON] долучені квитанції (а. с. 5-9), які за твердженням представників останнього в судовому засіданні свідчать про вартість аналогічних товарів, необхідних для придбання вивезеного та пошкодженого майна. Вказані квитанції суд не приймає до уваги як належний і допустимий доказ, оскільки вони підтверджують вартість товарів та робіт в разі придбання їх позивачем у майбутньому, а не вже понесені фактичні витрати по їх придбанню. Таким чином, вимога про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 13 742 грн. не підтверджується жодним доказом, представники позивача не змогли обґрунтувати в судовому засіданні походження вказаної суми. Крім того, позивачем та його представниками не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння [PERSON] вищезазначеної шкоди саме відповідачко [PERSON] З огляду на положення ст. ст. 22, 1166 ЦК України, позивач повинен довести факт заподіяння шкоди відповідачем. Згідно з правововю позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи N6-183цс14 від 03 грудня 2014 року, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Позивач [PERSON], вимагаючи по суті відшкодування матеріальної шкоди, не надав доказів на підтвердження того, що зазначену ним матеріальну шкоду спричинила саме відповідачка [PERSON] Таким чином, оцінюючи надані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди та її розміру, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про залишення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової шкоди з у сумі 13 742 грн. без задоволення. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed