Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

11.08.2021 року позивач [PERSON] через свого представника звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що з 12.12.2008 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , за час якого у них народилося двоє спільних дітей - донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу відносини у сторін значно погіршилося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим. Враховуючи наведене, просить суд шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 12.12.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького МУЮ Волинської обл. за актовим записом № 1836, розірвати, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання подав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов визнає частково: щодо розірвання шлюбу не заперечує, просить відмовити у стягненні з нього судових витрат по справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.12.2008 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького МУЮ Волинської обл. за актовим записом № 1836, про що видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони спільне господарство не ведуть, мають окремі бюджети та проживають окремо. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 16.07.2021 року між адвокатом Лавренчуком О.В. та [PERSON]. було укладено Договір про надання правової допомоги, на підставі якого адвокат надав позивачці наступні послуги: усна консультація, підготовка позовної заяви та представництво позивача в суді першої інстанції у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 9). Обумовлена вартість послуг за вищевказаним договором склала 2000 грн., виходячи із попередньою домовленістю між сторонами: вартість 1 год. послуг становить 1000 грн. 30.07.2021 року [PERSON] на виконання умов Договору сплатила адвокату Лавренчуку О.В. 2000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера № 150 (а.с. 9). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими та такими, які відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом також встановлено, що [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплатила судовий збір в розмірі 908 грн. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 908 грн. сплаченого останньою судового збору та 2000 грн. понесених витрат на правничу допомогу. Суд наголошує, що [PERSON] заперечуючи щодо покладення на нього обов`язку по відшкодуванню [PERSON] судових витрат по справі, не спростував у жодній мірі, що заявлений позивачкою розмір таких є необгрунтованим. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в повному обсязі. На підставі ст. ст. 24, 56, 110, 112 СК України,

Outcome: approved