Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

10.09.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона євласницею житлового приміщення, а саме квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 20 вересня 2003 року. Крім неї в квартирі також зареєстровані її діти [PERSON] і [PERSON], а також її чоловік [PERSON], [INFO], з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі. З квітня 2014 року [PERSON] не проживає у спірній квартирі, має іншу сім'ю, добровільно знятися з реєстрації він не бажає, рахунки за комунальні послуги він не сплачує. На її(позивачки)утриманні знаходяться її доньки, відповідач [PERSON] ухиляється від сплати аліментів на їх утримання, вона працює прибиральницею, має невелику заробітну плату. Реєстрація відповідача в її квартирі не дає їй оформити та отримувати субсидію по сплаті комунальних послуг, вона також не має можливості розпоряджатися квартирою на власний розсуд. Враховуючи викладене, вона просить суд позбавити [PERSON], [INFO], права користування квартирою № 7 в будинку № 26 на м-ні «Шахтарський» в м.Красноармійську, Донецької області; зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області зняти [PERSON], [INFO] з реєстрації в зазначеній квартирі. Судові витрати по справі, понесені нею, просила стягнути з відповідача на її користь. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином.(а.с.16). Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до судового засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату та час слухання справи.(а.с.17). За згоди позивачки, суд постановлює заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, свідків [PERSON], [PERSON]І, які підтвердили, що відповідач [PERSON] не мешкає спірній квартирі з перших місяців 2014р. без поважної причини, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. (Стаття 160 ЖК України). Із матеріалів справи вбачається, що квартира, що за адресою: [ADDRESS], належить позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 20 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 5473.(а.с.6). Згідно довідки, виданої КП «КЦЄЗ» від 21.07.2015р. в квартирі № 7 на м-ні «Шахтарський», буд.26, в м.Красноармійську, Донецької області, зареєстровані позивачка [PERSON], відповідач [PERSON], їх діти [PERSON] та [PERSON].(.а.с.18) Відповідач [PERSON] є чоловіком позивачки [PERSON], з яким вона перебуває в зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Межівського району Дніпропетровської області з 24.04.1999р.(а.с.5) Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 20 вересня 2003 року, відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає в цій квартирі більше року з квітня 2014р. без поважної причини, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачки про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст..7 ч.1 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, тобто додатково заявлені вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку є такими, що не відповідають вимогам закону. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають поверненню понесені нею судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 487,20грн., сплачений при поданні позову.(а.с.1,2) З врахуванням викладеного та

Outcome: partial