overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 12 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог, позивач [PERSON] посилався на те, що на праві власності йому належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Георгія Павлова № 44. 20 грудня 2013 року в будинку, як член його сімї, була зареєстрована [PERSON], [INFO]. В той же час, з грудня 2013 року [PERSON] в будинку не проживає, житловими приміщеннями не користується, не оплачує послуги, не буру участі в утриманні будинку. Позивач [PERSON] зазначив в заяві, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його прав як власника, в звязку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 316, 317, 391, 405 ЦК України, просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Георгія Павлова № 44. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Георгія Павлова № 44, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.01.1990 року. Згідно домової книжки, в житловому будинку з 20 грудня 2013 року зареєстрована [PERSON], [INFO]. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] з грудня 2013 року в спірному житловому будинку не проживає. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надала суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали їй користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що вона може бути визнана такою, що втратила право користування спірним житлом, в звязку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 05 червня 1993 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась Словянською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 7. Від шлюбу мають повнолітніх дітей. Протягом останніх трьох-чотирьох років сімейного життя відносини між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. На задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує. Суд, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони зареєстрували шлюб 05 червня 1993 року. Реєстрація шлюбу проводилась Словянською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 7 (а.с.7). Від шлюбу мають повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8, 9). Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позову, сторони шлюбні відносини не підтримують, їм надавався термін для примирення, але до позитивного результату це не призвело, на примирення позивач не згідна, тому збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є батьком її доньки [PERSON], [INFO]. [PERSON] матеріально доньку не забезпечує, остання перебуває на її утриманні. Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку на утримання неповнолітньої доньки, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала повністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши сторони, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5). Сторони у шлюбі не перебували. З довідки виконкому Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 07 квітняя 2016 року вбачається, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с. 6). Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач [PERSON] матеріально доньку не забезпечує, доказів про те, що він за станом здоров'я або з інших причин не може утримувати дитину, суду не представив. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку на утримання [PERSON], [INFO], на користь позивача, а тому позовні вимоги останньої суд задовольняє повністю і стягує з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сасанівської сільської ради (далі Рада), в якому вказує, що 09 березня 2008 року померла його тітка [PERSON], яка залишила заповіт на користь позивача. Спадкове майно складається із земельної ділянки (паю) на території Сасанівської сільської ради. Позивач не міг звернутися до нотаріуса в шестимісячний строк з дня смерті тітки, оскільки не знав про існування вказаного спадкового майна. Інших спадкоємців після смерті тітки немає. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. В суд позивач не зявився, подав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позов підтримує повністю. Сільський голова подав заяву про розгляд справи без участі представника Сасанівської сільської ради. Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON], яка мала на праві власності земельну ділянку (пай), померла 09 березня 2008 року. З грудня 2002 року по день смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала в Полонському будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів. За життя заповіла все своє майно позивачеві. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Доводи позову узгоджуються з письмовими доказами свідоцтвом про смерть [PERSON], заповітом, згідно з яким [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON], сертифікатом на право на земельну частку (пай), довідкою Сасанівської сільської ради про те, що [PERSON] потребувала стороннього догляду, довідкою Полонського будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів про те, що [PERSON] була зареєстрована та проживала в інтернаті з грудня 2002 року по березень 2008 року. Відповідно до ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими. [PERSON] пропустив строк звернення до нотаріуса, оскільки не знав про існування спадкового майна, проживав в м. Донецьку, з 2014 року проживає в іншому адміністративному районі. Дану обставину суд вважає поважною причиною пропуску строку на звернення про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 18 серпня 2015 року, мотивуючи тим, що мають різне ставлення до грошей і сімейного бюджету, з приводу чого виникають сварки. Від шлюбу дітей не мають. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання двічі, 22.04.2016 р. і 13.05.2016 р. без поважних причин не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив. Позивач у своїй заяві погодилася на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2015 року. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони не проживають разом з 28 березня 2016 року, оскільки між ними виникають сварки із-за непорозумінь з приводу використання грошей і ведення сімейного бюджету. Відповідач отримавши судову повістку за місцем реєстрації не скористався своїм правом приймати участь у судовому засіданні та в разі невизнання вимог надавати докази щодо їх спростування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сім'ї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним її доньки [PERSON], яка є психічно хворою, не може розуміти значення своїх дій, потребує постійного догляду. Визнання доньки недієздатною їй необхідно для встановлення над нею опіки, тому просить призначити її опікуном доньки. В судовому засіданні заявниця доводи заяви підтримує повністю. Представник Полонської міської ради подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення заяви. Дослідивши докази, що є в справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Встановлено, що заявниця [PERSON] є матірю [PERSON], яка страждає хронічним психічним захворюванням у виді помірної розумової відсталості з поведінковими розладами, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Виконавчий комітет Полонської міської ради вважає можливим призначити опікуном заявницю. Дані обставини встановлені з пояснень заявниці, з досліджених в суді письмових доказів рішенням виконкому Полонської міської ради про надання згоди на призначення опікуном, пенсійним посвідченням [PERSON], довідкою про склад сім»ї, паспортом заявниці, паспортом [PERSON], висновком судово-психіатричної експертизи № 349 від 09 червня 2016 року. Згідно ч.1ст.39 та ч.1 ст. 60 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що визнання [PERSON] недієздатною має для заявниці [PERSON] юридичне значення, оскільки надає їй право бути опікуном хворої дочки, здійснювати всі необхідні дії по захисту інтересів дочки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення особи померлою, яка мотивована тим, що її чоловік [PERSON], який перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та страждає на «шизофренію», 17 червня 2012 року пішов з дому та не повернувся до цього часу. З даного приводу заявник зверталася до правоохоронних органів з метою розшуку останнього, проте встановити місце його перебування не виявилося можливим. Вказуючи, що оголошення [PERSON] померлим необхідно їй для оформлення права на спадщину, а саме, на належну останньому 1/6 частку квартири, яка знаходиться по вул. С.Бандери, 21/88, м. Червоноград Львівської області, просила оголосити [PERSON], [INFO], померлим. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала з викладених у ній підстав та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, зясувавши всебічно, повно і об'єктивно обставини справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Судом встановлено, що [PERSON] народився 17 липня 1949 року в місті Володимир-Волинський (а.с. 7). З довідок Турійського ВП Ковельського ВП ГУНП у Волинській області № 581 від 22 березня 2016 року та № 1192/57/01-2016 від 15 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON] 17 червня 2012 року пішов з дому, що знаходиться за адресою: вул. О.С. Васильчука, 107, с. Мокрець, Турійського району Волинської області, де він постійно проживав. З метою встановлення місця знаходження [PERSON] проводилися оперативно-розшукові заходи, проте станом на 15 квітня 2016 року місце перебування останнього невідоме (а.с. 10, 31). Факт постійного проживання [PERSON] за вищевказаною адресою до 17 червня 2012 року підтверджується довідками Мокрецької сільської ради Турійського району (а.с. 11, 32). Згідно з довідкою Центральної міської лікарні м. Червоноград [PERSON] з 1974 року знаходиться на «Д» обліку у психо-неврологічному диспансері із діагнозом «шизофренія» (а.с. 15). Як встановлено в даному судовому засіданні, заявнику оголошеня померлим [PERSON] необхідне для оформлення спадкових прав на належне останньому майно (а.с. 13-14, 16-19). За таких обставин справи, відповідно до зазначених норм матеріального права, а також враховуючи, що на час розгляду цієї справи вже понад три роки за місцем постійного проживання [PERSON] немає жодних відомостей про місце перебування останнього, що, в свою чергу, дає підстави зробити вірогідне й обґрунтоване припущення про його смерть, то суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст. 46 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому зазначає, що їх дочка [PERSON] є повнолітньою, але продовжує навчання в університеті. Дочка проживає з позивачкою, яка отримує невелику заробітну плату. Дочка на стаціонарній формі навчання, тому потребує матеріальної допомоги. Доходів позивачки не вистачає для утримання дочки. Просить стягувати з відповідача, який має пенсію, але добровільно не надає матеріальну допомогу, аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі, але не менше 30 відсотків від його доходів, на час навчання дочки. В суді позивачка підтримує позовні вимоги і пояснила, що отримує заробітну плату в сумі 2300 грн. щомісячно, а відповідач, крім пенсії, отримує доходи від непостійних заробітків. Третя особа [PERSON] позов підтримує і пояснила, що вона стипендії не отримує, а відповідач має в селі будинок, вирощує та реалізовує сільськогосподарську продукцію, тому має додаткові доходи, крім пенсії. Відповідач 24 червня 2016 року в суді позов визнавав частково і пояснив, що коли дочка зверталась до нього, він надавав їй кошти. Отримує пенсію як інвалід третьої групи. Брав кредит на лікування сина і має борг перед банком в сумі 22 тисячі гривень. Також брав кредит на придбання компютера дочці [PERSON] і ще повинен сплатити за нього два платежі по 877 грн. щомісячно. Після оголошеної перерви відповідач в судове засідання не прибув. Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. В судовому засіданні встановлено, що сторони шлюб розірвали, проживають окремо. Дочка сторін [PERSON], яка проживає з позивачкою, є студенткою Кам»янець-Подільського національного університету на денній формі навчання до 30 червня 2018 року, стипендії не отримує. Відповідач має пенсію по інвалідності. Позивачка отримує заробітну плату в сумі 2300 грн. в місяць. Дані обставини встановлені з письмових доказів - рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами, свідоцтва про народження дочки сторін [PERSON], довідки з місця навчання дочки [PERSON], довідки про склад сім»ї позивачки. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Згідно ст.199, 200 Сімейного кодексу України якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані їх утримувати до досягнення ними віку двадцяти трьох років до припинення навчання, розмір аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених в ст.182 цього Кодексу. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд приходить до висновку, що відповідач має доходи і тому зобовязаний платити аліменти на утримання дочки на час її навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я відповідача, який є інвалідом третьої групи, тому визначає їх розмір у виді 1\\4 частини від його доходів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

11 квітня 2016 року головний лікар Краматорської психіатричної лікарні звернулась в суд з заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] у психіатричний заклад в умовах стаціонару без її згоди . В судовому засіданні лікар-психіатр Краматорської психіатричної лікарні підтримала заявлені вимоги і суду пояснила, що у зв'язку із наявністю у [PERSON] тяжкого психічного розладу, який обумовлює небезпеку для оточуючих, підлягає направленню на стаціонарне лікування без її згоди, так як є хворою. Законний представник хворої, просить також заяву задовольнити, госпіталізувати його дочку на стаціонар. Прокурор підтримала заяву головного лікаря психіатричної лікарні про примусову госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар. Вислухавши доводи учасників судового засідання, суд вважає, що заяву головного лікаря КЛПУ «Міська психіатрична лікарня» задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON] страждає психічним захворюванням, шизофренія параноідна, знаходилась на лікуванні у психіатричній лікарні, спостерігалась амбулаторно, в цей час представляє небезпеку для оточуючих, тому має потребу у лікуванні у психіатричній лікарні. Зазначені обставини підтверджуються поясненням лікаря - психіатра, законного представника хворого, висновком комісії лікарів-психіатрів. За таких обставин, суд вважає, що у відповідності зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» є всі підстави для госпіталізації [PERSON] у психіатричний стаціонар у примусовому порядку.

Outcome: approved