Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

10 лютого 2017 року позивач в особі голови Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області Очеретіна В.М. звернувся до суду з позовом, яким просить відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], від батька [PERSON], [INFO], без позбавлення його батьківських прав; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів на користь опікуна або державної установи, куди буде влаштований малолітній; передати малолітнього [PERSON], [INFO], Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області для подальшого його влаштування до державного закладу або під опіку громадян. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Мати дитини, [PERSON], визнана недієздатною рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2014 року. 17 грудня 2012 року малолітній [PERSON] був тимчасово влаштований до комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного і шкільного віку «Центр опіки», а у листопаді 2014 року повернутий до родини батька. У серпні 2016 року відповідач привів малолітнього сина, [PERSON], до служби у справах дітей та залишив, пояснюючи тим, що він не справляється з його вихованням та не має грошей на його утримання, про що був складений відповідний акт. Дитина на даний час влаштована до родини знайомих. Ситуація у родині дитини не покращилась, батько відмовився від його виховання та утримання, його дружина [PERSON] також не бажає повернення дитини. Родина [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків стосовно інших спільних дітей. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, до зали суду не прибула, надавши заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач також у судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, просив справу розглядати за його відсутності. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області, до суду не прибув з невідомих причин. За ч. 4 ст. 130 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження, виданого 24 лютого 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] в місті Маріуполь Донецької області, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 164. Батьками дитини зазначені: [PERSON], [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 21 лютого 2014 року, [PERSON], [INFO] (мати дитини), визнано недієздатною. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, виданого 10 вересня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 10 вересня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис № 675. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Доводи позову щодо тимчасового перебування малолітнього [PERSON], [INFO], у Комунальному закладі «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області до 20 листопада 2014 року підтверджуються повідомленням директора вказаного закладу від 21 листопада 2014 року № 1305 та випискою з протоколу № 4 від 09 квітня 2014 року комісії з питань захисту прав дитини Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради. З даних документів також вбачається, що 20 листопада 2014 року малолітнього [PERSON] повернуто до родини батька, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 02 серпня 2016 року, [PERSON] 02 серпня 2016 року приблизно о 16-45 годині привів до Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради малолітнього сина, [PERSON], [INFO], у зв'язку з неможливістю утримання та виховання та небажанням виправити ситуацію, що сталась в родині. Дитина була доставлена до інфекційного відділення № 3 КЛПУ «Міська лікарня № 4 імені І.К. Мацука». 21 грудня 2016 року при відвідуванні комісією у складі фахівця із соціальної роботи Лівобережного районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, головного спеціаліста Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, дільничної медичної сестри, інспекторів з пожежної безпеки родини [PERSON] встановлено, що родина перебуває у складних життєвих обставинах, у зв'язку з чим Наказом директора центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 10 січня 2017 року її взято під соціальний супровід строком на три місяці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1, 4 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Проте враховуючи категоричну позицію відповідача, який позов визнав повністю, таким чином погодився із доводами позивача щодо відмови та самоусунення його від участі у вихованні та утриманні малолітнього сина [PERSON], приймаючи до уваги, що родина [PERSON] на даний час перебуває на обліку Служби у справах дітей з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків відносно інших спільних дітей, суд погоджується з тим, що на даний час наявні підстави для відібрання дитини від відповідача, оскільки обстановка в сім'ї неблагонадійна для дитини, його розвитку та самоусвідомлення. Таким чином, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає доцільним відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], від батька, [PERSON], без позбавлення останнього батьківських прав та передати малолітнього Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської ради Донецької області для подальшого його влаштування до державного закладу або під опіку громадян. За ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням зазначених норм відповідач зобов'язаний утримувати свого сина незалежно від факту відібрання дитини (тимчасового влаштування до державного закладу) та сплачувати визначені судом аліменти. Позивач просить стягувати з відповідача на утримання малолітнього [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів на користь опікуна або державного закладу, куди буде влаштована дитина. Відповідач позов визнає, тим самим не заперечує проти відшукуваного розміру аліментів, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO], на користь опікуна або державної установи, куди буде влаштована дитина, аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1600 гривень за вимогу про відібрання дитини та 1600 гривень за вимогу про стягнення аліментів, а разом - 3200 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved