overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

11.12.2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем розірвали шлюб 21.10.2003. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач з ними не мешкає, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просила стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно на утримання дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 21.10.2003 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], батьками якого вони являються (а.с.3). Батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, що передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини - не досягнуто, а отже, аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини і відповідача, обставини даної справи, і вважає за необхідне

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

11.12.2014р. [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Краматорської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO]. помер його дід [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина. [PERSON] заповів йому усе своє майно. У встановлений законом строк він не прийняла спадщину, в зв'язку із тим, що з січня 2014р. по 18.04.2014р. перебував на території Російської Федерації, в зв'язку із виконанням своїх посадових обов'язків. Просить продовжити йому строк для прийняття спадщини, що осталось після смерті [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, на заявлених вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом (далі за текстом ЦК України). Судом встановлено, що відповідно заповіту від 27.06.2012 року, [PERSON] заповів [PERSON], належне йому все своє майно, яке на день смерті буде йому належати, де б воно не знаходилося та із чого б воно не складалося та все те, на що він буде мати право на день його смерті. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO]. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає доведеними доводи [PERSON], що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини й вважає за можливе продовжити йому строк для прийняття спадщини, на три місяці, від дня вступу рішення в законну силу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

11.12.2014р. [PERSON] звернувсядо суду з цією заявою, вказуючи, що[INFO] року померла його мати [PERSON]. Після її смерті за місцем проживання відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки (пай) та майнового паю. Заявник як спадкоємець за законом не має змоги оформити своє право на спадщину в зв'язку з відсутністю доказів, що підтверджували б родинні зв'язки між ним та [PERSON], через невідповідність актового запису імені його матері в свідоцтві про народження та запису в свідоцтві про її смерть. Заявник просив провести розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, про що до суду подав заяву. Бухнівська сільська рада Погребищенського району Вінницької області, просилапровести розгляд даної справи без участі їхнього представника, про що до суду повідомили у телефонному режимі, проти заявлених вимог не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких міркувань. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні, зокрема, свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 5), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 4), достовірно доведено, що [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], яка померла[INFO]Дані правовідносини регулюються п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, згідно з яким суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON],[INFO] є рідним сином [PERSON], яка померла[INFO] року, то цей факт необхідно встановити на підставі п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

11.12.2014р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Родинні відносини припинені. Син знаходиться у неї на утриманні. Відповідач проживає окремо від родини, не надає матеріальну допомогу, хоча має таку можливість. В даний час вона ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, і має потребу в матеріальному забезпеченні. Просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця до досягнення сином трирічного віку. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти стягнення з нього аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця до досягнення сином трирічного віку, бо він сплачує аліменти на утримання сина, та після відрахувань із заробітної плати на його утримання, в нього залишається заробітна плата в середньому у розмірі 1590грн. Він проживає разом із бабусею [PERSON] у її будинку, за який він мусить сплачувати частку комунальних послуг та допомагає їй у придбанні необхідних медикаментів, бо її стан здоров'я є незадовільним. Також в нього є кредитні зобов'язання перед банком. Отже після всіх цих відрахувань в нього нічого не залишається на особисті потреби для нормального існування. При цьому батьки позивачки надають їй певне щомісячне грошове утримання на їжу, одяг. В зв'язку із чим, просить суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON] у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані в справі доказу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2012 року та шлюб було розірвано 29.12.2014 року відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області, від якого згідно свідоцтва про народження мають сина, [INFO], та батьком дитини вказано [PERSON] Родинні відносини припинені, відповідно до довідки з місця проживання дитина проживає разом із матір'ю. Згідно ч.2 ст.84 Сімейного Кодексу України, дружина, з яким проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ст.80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розглядаючи питання про розмір аліментів, враховуючи матеріальний стан відповідача, відсутність будь-яких зобов'язання, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від його доходу. Суд вважає, що цей розмір аліментів буде сприяти забезпеченню потреб позивачки. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то ці витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача у доход державного бюджету м. Краматорська в сумі 243грн. 60коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

11.12.2014 р. ЗАТ КБ «Приватбанк », правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк », та [PERSON] уклали кредитний договір без номера, у відповідності до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% річних. Крім того, відповідач, підписуючи заяву про надання кредиту, ознайомився та дав свою згоду на встановлені позивачем Умови надання банківських послуг. Строк дії договору відповідно до Умов визначався протягом 12 місяців з моменту його підписання, а в разі, якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін. Взяті на себе зобов»язання відповідач належним чином не виконував та станом на 31.10.14 р. утворилась заборгованість на загальну суму 15499.52 грн., яку просить суд стягнути, справу розглядати у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. У зв»язку з відсутністю сторін, на підставі ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти - кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит на умовах договору. 12.11.2007 р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір без номера та надана згода на Умови користування кредитом, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. а.с.21-34. Факт невиконання взятих на себе зобов»язань з боку [PERSON] підтверджується розрахунком заборгованості а.с.9-20, за яким відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання по поверненню кредиту. Згідно до п. 3.13 Умов надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично продовжується, якщо протягом зазначеного терміну, жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору. Наміру припинення дій договору сторони не виказували. Згідно до ст. ст. 629, 526 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а самі зобов»язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Оскільки вимоги позивача обгруновані, суд вважає задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати згідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

11.12.2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 17.06.2011 року між ними був зареєстрований шлюб. В зв'язку з тим, що між ними відсутнє взаємопорозуміння, через несумісність характерів, різних поглядів на життя вони втратили один до одного почуття поваги та кохання, просив шлюб між ними розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомлений судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки в суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. Тому суд, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, вважає за можливе відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянути справу без участі відповідача з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.06.2011 року в Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. Через несумісність характерів, втратили один до одного почуття поваги та любові. Шлюбні відносини сторони припинили. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

11.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій посилаючись на те, що відповідачі приблизно 10 років не проживають в житловому будинку [ADDRESS] і не знялися з реєстраційного обліку, тому просив позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Казанківського районного сектору управління державної міграційної служби в Миколаївській області в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчить оголошення про їх виклик до суду, опубліковане в газеті «Рідне Прибужжя» за №6 від 05 лютого 2015 року, про причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. З копії домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані в будинку [ADDRESS]. З 2004 року [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS], не проживають, що підтверджується актом депутата Казанківської селищної ради Миколаївської області від 16.02.2015 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2000 року та реєстраційного посвідчення виданого Казанківським бюро технічної інвентаризації від 11.07.2000 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Згідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача на постійне місце проживання до іншого населеного пункту договір найму вважається розірваним з дня вибуття. Жиле приміщення зберігається за наймачем протягом шести місяців, що видно зі ст.71 ЖК України, тому відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право на житлову площу в будинку, що належить [PERSON] внаслідок відсутності понад встановлені строки. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

11.12.2014 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, в якому просив визнати незаконними трудові угоди від 01.04.2011 року, 03.01.2012 року, 03.01.2013 року та 02.01.2014 року, укладені між керуючим ОСББ «ЖБК-1» [PERSON] та [PERSON]. Свій позов обґрунтовує тим, що він є членом ОСББ «ЖБК-1». 01.04.2011 року, 03.01.2012 року, 03.01.2013 року та 02.01.2014 року між ОСББ «ЖБК-1» та [PERSON] були укладені трудові угоди. Дані угоди він вважає незаконними, так як вони були укладені на підставі рішення ОСББ від 14.02.2014 року, яке, в свою чергу, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду № 285/1064/13-ц від 28.03.2013 року в частині встановлення з 01.04.2011 року щомісячної оплати праці голові правління об'єднання визнане незаконним. Окрім цього, угоди укладалися з [PERSON] та ОСББ «ЖБК-1» від імені керуючого ОСББ - [PERSON], котрий згідно Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку » та Статуту ОСББ «ЖБК-1» не є органом управління ОСББ, а тому не має права укладати трудові угоди. Тому позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Філімончук Г.М. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 01.04.2011 року, 03.01.2012 року, 03.11.2013 року та 02.01.2014 року між ОСББ «ЖБК-1» в особі керуючого будинками [PERSON] та [PERSON] були укладені трудові угоди стосовно видів виконуваних [PERSON] робіт та розміру оплати її праці (а.с. 12,13,14,15). Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та п. 4.1. Статуту ОСББ «ЖБК-1» органами управління об'єднання є загальні збори його членів, правління, ревізійна комісія об'єднання (а.с. 41). Відповідно до п.п. 7 п. 4.5 Статуту ОСББ «ЖБК-1» до виключної компетенції загальних зборів членів об'єднання відноситься визначення розміру матеріального або іншого заохочення найманих працівників об'єднання. Відповідачем не надано суду доказів про прийняте рішення загальними зборами щодо надання згоди на оплату праці ОСББ «ЖБК-1» найманому працівнику [PERSON] чи визначення розміру такої заробітної плати. Таким чином, керуючий будинками згідно установчих документів ОСББ «ЖБК-1» не є органом управління ОСББ та не має повноважень укладати трудові угоди з найманим працівником з визначенням заробітної плати, а тому трудові угоди від 01.04.2011 року, 03.01.2012 року, 03.01.2013 року та 02.01.2014 року, укладені між керуючим ОСББ «ЖБК-1» [PERSON] та [PERSON] є незаконними. Отже, позовні вимоги [PERSON] як члена ОСББ «ЖБК-1» підлягають задоволенню. Крім цього, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки під час подання позову до суду позивач судовий збір не сплачував так як звільнений від його сплати як інвалід ІІ-ї групи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

11.12.2014 року [PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 22.01.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, ведення справ сім'ї та несумісність характерів. Позивач зазначає, що шлюбні відносини у них припинились, а тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Спору щодо місця проживання дітей немає. Спору відносно поділу спільного майна немає. Позивач у судовому засіданні підтримала позов, просила розірвати шлюб та не надавати строк на примирення, оскільки конфлікти виникають постійно і можливості зберегти сім'ю немає. Відповідач у судовому засідання позов визнав, зазначив що збереження шлюбу не можливе, просив не надавати строк на примирення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Уланівською сільською радою, Хмільницького району, Вінницької області 22.01.2011 року підтверджено, що 22.01.2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 03. Прізвища подружжя після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Відповідними свідоцтвами про народження (а.с.5-6) підтверджено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір'ю: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] На даний час сторони не підтримують шлюбних відносин, мають різні погляди на життя, ведення справ сім'ї та несумісність характерів. За таких обставин, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дітей. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, оскільки примирення та збереження шлюбу не можливе, так як це буде суперечити інтересам сторін та їх дітей. Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 114, 115 СК України та

Outcome: approved