Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

10 червня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 10 745,17 грн. з яких: заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 9 636,18 грн., втрати від інфляції в сумі 921,41 грн. та 3% річних в сумі 187,58 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та користується житлово-комунальними послугами. У зв'язку з несплатою відповідачем за житлово-комунальні послуги за період 01.04.2013 року по 01.07.2014 року заборгованість складає 10 745,17 грн. з яких: заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 9 636,18 грн., втрати від інфляції в сумі 921,41 грн. та 3% річних в сумі 187,58 грн. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачем із позивачем, останній в свою чергу має заборгованість перед організаціями - виробниками комунальних послуг. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що послуги надаються неякісно, а тому підстави для стягнення заборгованості немає. Крім того, відповідач постійно проживає у м.Львів і за основним місцем проживання сплачує за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 05.08.2011 року. Право власності позивача зареєстровано 07.09.2011 року. Зареєстрованих осіб в квартирі немає. Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.19 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Тобто, надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як було встановлено в судовому засіданні, між Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м.Києві ради від імені якого діяло Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» та [PERSON], як власницею квартири [ADDRESS], 16.01.2013 року був підписаний Договір №53-66 про утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. За умовами зазначеного договору, [PERSON] зобов'язувалась оплачувати послуги у встановлений цим договором строк - не пізніше ніж до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі -Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги - утримання будинку та прибудинкової території, що включено в розрахунок заборгованості за період з 01.04.2013 року по 01.07.2014 року включно становить 9 636,18 грн. Представник відповідача в судовому засіданні зазначав, що послуги надаються неякісно, а також відбувається залиття квартири з даху, який в подальшому був відремонтований за власний рахунок відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово зверталась із заявами про надання неякісних послуг, проте суду не було надано доказів, що було проведено перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання чи надання не в повному обсязі. З позовними вимогами про зобов'язання відповідача вчинити дії по перерахунку розміру плати за отримані житлово-комунальні послуги [PERSON] не зверталась. Суд позбавлений можливості вирішити питання здійснення перерахунку. А тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9 636,18 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст.625 ЦК України. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 10 745,17 грн. з яких: заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 9 636,18 грн., втрати від інфляції в сумі 921,41 грн. та 3% річних в сумі 187,58 грн. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved