Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

11 листопада 2020 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 червня 2020 року сталася ДТП, в результаті якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль Lexus RX 350, [NUMBER] . Винним у ДТП визнано [PERSON] , який працює у відповідача водієм та керував належним відповідачеві автомобілем Renault Premium 420, [NUMBER] , виконуючі свої службові обов`язки під час ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп», яка виплатила страхове відшкодування у розмірі 11 843,83 грн. (з врахування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля). Також відповідач добровільно сплатив позивачу 2 600,00 грн. франшизи. Позивач вказує, що фактична вартість виконаних робіт з відновлення пошкодженого автомобіля становила 35 919,45 грн. з ПДВ, а страхової виплати недостатньо для повного покриття шкоди З наведених вище підстав, посилаючись на приписи ст.1194 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між виплаченим страховим відшкодування та фактично понесеними витратами у розмірі 21 475,62 грн. Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 27 січня 2021 року залучено до участі у розгляді цивільної справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача -[PERSON] та Приватне акціонерне товариство «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп»; витребувано у ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» належним чином завірені матеріали страхової справи про страхове відшкодування [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО-4299897. Ухвалою суду від 2 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні по суті. Позивач у судове засідання не прибула, але її представник у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у письмовій заяві просить суд слухати справу за її відсутності. В попередніх судових засідання позовні вимоги заперечувала. Третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» у письмових поясненнях просить суд слухати справу за її відсутності. Третя особа - [PERSON] письмових пояснень на позов не подав, в судове засідання не прибув. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2020 року у м. Луцьку на перехресті вул. Львівській - вул. Городецькій сталася ДТП за участю автомобіля Lexus RX 350 [NUMBER] під керування позивача, а також автомобіля Renault Premium 420 [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який належить відповідачу. Учасники ДТП скористалися своїм правом на складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, в якому вказали, що винним у ДТП визнається водій [PERSON] . З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля Renault Premium 420 [NUMBER] , була застрахована на момент ДТП у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» з франшизою 2 600,00 грн. Сторонами також не оспорюється, що ДТП за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] сталася під час виконання останнім своїх службових обов`язків, як водія відповідача. З матеріалів справи слідує, що на звернення позивача, страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 11 843,83 грн., яке розраховане з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а також за вирахуванням франшизи у розмірі 2 600,00 грн. Також, на звернення позивача відповідач добровільно виплатив франшизу у розмірі 2 600,00 грн. Згідно з актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 26 серпня 2020 року №КН000000140, який складений між ТОВ «Автоконцепт» та [PERSON] , вартість ремонтних робіт автомобіля Lexus RX 350, [NUMBER] , становила 35 919,48 грн. з ПДВ (29 932,90 грн. без ПДВ). Вказана сума з ПДВ була повністю сплачена позивачем, що підтверджується відповідним фіскальним чеком від 26 серпня 2020 року. Надаючи свою правову оцінку фактичним відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З аналізу вищенаведених положень матеріального закону слідує, що потерпілий, у разі недостатності страхового відшкодування для покриття фактичного розміру завданої шкоди, вправі вимагати від особи, яка завдала шкоду виплати відповідної різниці. При цьому, під фактичним розміром шкоди слід розуміти або реальну вартість втраченого майна на момент розгляду справи (у разі фізичного знищення речі) або вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (у разі можливості такого відновлення). В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів справи, автомобіль позивач підлягав ремонту та не визнавався у встановленому порядку фізично знищеним, а тому відповідач на підставі приписів ст.1194 ЦК України та з врахуванням положень ч.2 ст.1192 ЦК України повинен відшкодувати позивачу всі його витрати на виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі, за вирахуванням вже сплаченого страхового відшкодування. У даному випадку, і це підтверджується наданими первинними документами - актом виконаних робіт та фіскальним чеком, позивач здійснював ремонт свого транспортного засобу у ТОВ «Автоконцепт» і сплатив у загальному - 35 919,48 грн. з ПДВ. При цьому, відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком. Це означає, що сплативши на користь ТОВ «Автоконцепт» вартість ремонту з врахуванням ПДВ, позивач вправі звернутися до страховика і отримати відповідну доплату, на підставі п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У суду відсутні підстави для покладання відповідного тягаря на відповідача, оскільки це суперечить самій суті інституту страхування своєї відповідальності. Тому суд розраховує розмір належних до стягнення з відповідача коштів без ПДВ, тобто, виходячи із суми 29 932,90 грн., вказаної в акті здачі-приймання робіт від 26 серпня 2020 року. Із вказаної суми суд вираховує 11 843,83 грн. вже сплаченого страхового відшкодування, а також 2 600,00 грн. добровільно сплаченої відповідачем суми франшизи, а всього до стягнення підлягає 15 489,07 грн. Відмовляючи у стягнені всієї суми сплаченого ПДВ суд враховує, що позивач не надав суду будь-яких розрахунків пропорційності сплаченого ПДВ до коефіцієнту фізичного зносу, в матеріалах справи відсутні відповідні звіти про оцінку транспортного засобу, або висновок судової експертизи, з наведення цього коефіцієнту, а в суду відсутні спеціальні знання для його самостійного розрахунку. Суд в цій частині також враховує поведінку позивача, яка передчасно та безпідставно звернулася для стягнення всієї суми ПДВ не до страховика, а до власника транспортного засобу. Тому, суд повністю відмовляє у стягненні цих платежів з відповідача. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що шкоду слід розраховувати, виходячи з врахування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки за змістом приписів ч.2 ст.1192 ЦК України, фізичний знос речі повинен враховуватися лише у разі фізичного знищення речі, під час обрахування її ринкової вартості на момент завдання шкоди. У разі відновлення пошкодженої речі, врахування її фізичного зносу є некоректним, адже відновлення потребує закупівлі нових, а не зношених, запчастин, тобто здійснення витрат без врахування фізичного зносу. При цьому вказане не позбавляє відповідача права заявити вимогу про передачу йому пошкоджених деталей позивачем, або, в разі відсутності їх у натурі - відповідне грошове відшкодування їх вартості. Суд зауважує, що фізичний знос автомобіля враховується тільки під час виплати страхового відшкодування, як це передбачено у ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і ця норма стосується лише правовідносин страховика, страхувальника та вигодонабувача, та спрямована, в першу чергу, на унеможливлення зловживання особами правом на страхову виплату шляхом навмисного пошкодження транспортного засобу для відшкодування вартості нових запчастин (шахрайство із страховими виплатами). Крім того, відповідач, заперечуючи фактично понесені позивачем витрати на відновлення автомобіля не надає суду доказів на спростування цих обставин, зокрема відповідний висновок судової експертизи, або звіт про оцінку завданого збитку. З наведених вище мотивів та підставі суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідача на користь позивача 15 489,07 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути 606,39 грн. судового збору, що пропорційно до задоволених позовних вимог (840,80 х (15 489,07 / 21 475,62)) Також, як видно з матеріалів справи, позивач понесла судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн.,який відповідає попередньому (орієнтованому) розрахунку судових витрат, зазначеному у першій заяві по суті спору (а.с.6, 23), а також підтверджується ордером, договором про надання правової допомоги, актом виконаних робіт, рахунком, квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.19-22, 24, 25). На думку суду, заявлений позивачем розмір судових витрат за надання професійної правничої допомоги є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Своїм правом на доведення неспівмірності цих витрат, як це передбачено ч.6 ст.137 ЦПК України, сторона відповідача не скористалася, а тому вони присуджуються судом виходячи із заявленого позивачем розміру цих витрат в 5 000,00 грн., але, на підставі приписів п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України,пропорційно до задоволених вимог, що становить 3 606,00 грн. (5 000,00 х (15 489,07 / 21 475,62).

Outcome: partial