Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

11.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проживає у власному житловому будинку, розташованому в [ADDRESS]. В належному йому будинку зареєстрований він, та його донька - [PERSON]. З 1988 року відповідач по справі - [PERSON] в належному йому житловому будинку не проживає постійно. Вказує, що відповідач без поважних причин не проживає в його будинку і не користується належним йому житловим приміщенням та комунальними послугами більше одного року. Ніяких домовленостей з цього приводу між ними не було. Поважних причин її не проживання, завдяки яким зберігається житлове приміщення за тимчасово відсутніми громадянами не має. Оскільки, [PERSON] зареєстрована в його будинку, він не може отримати субсидію і сплачує зайві гроші за комунальні послуги. На підставі викладеного, просить визнати [PERSON], 1971 року народження, такою, що втратила право на проживання та користування житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованими в [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від нього до суду надійшло клопотання, в якому він позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у його відсутності, не заперечує щодо винесення в справі заочного рішення. Відповідач - [PERSON] в судове засідання двічі не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником будинку, що розташований в [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16109138 від 01.10.2007 року та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2007 року, виданого державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори Мартинюком В.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1780. Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов від 04.06.2018 року за місцем проживання [PERSON] в [ADDRESS], вбачається що [PERSON] входить до складу його сім'ї, однак за вказаною адресою не проживає. Згідно довідки виданої виконкомом Хотинської міської ради Чернівецької області № 2213 від 04.06.2018 року вбачається, що донька позивача [PERSON], 1971 року народження за адресою: [ADDRESS] не проживає з 1988 року. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід задовольнити. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved