Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

12.02.2016 позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який в подальшому уточнив та просив: 1. Визнати недостовірною, такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], інформацію, оприлюднену [INFO] Заступником начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва [PERSON] в ефірі телеканалу «112 Україна» під час телепередачі «День. Made in Ukrain», а саме наступні фрази: «Я уже не говорю о земле, которая возвращалась: это и Межигорье, это и земли, которыми пользовались и были в незаконном владении [PERSON] и его семьи и касается того же [PERSON] и других лиц. У нас достаточно серьезные показатели по этим делам», в частині згадування [PERSON]. 2. Зобов'язати Генеральну прокуратуру України в особі Заступника начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва [PERSON] не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати інформацію тим самим способом, яким вона була поширена, а саме в ефірі телеканалу «112» Україна» з зазначенням «Спростування» оприлюднивши текст наступного змісту : «Відомості, поширені та розповсюджені [INFO] в ефірі телеканалу «112 Україна», а саме: «Это и земли, которыми пользовались и были в незаконном владении [PERSON] или его семьи и касается того же [PERSON]» в частині згадування [PERSON] не відповідають дійсності» та принести вибачення [PERSON] шляхом розміщення спростування та вибачення на веб-сайті Генеральної прокуратури України в такий самий час доби коли і було розповсюджено недостовірну інформацію. 3. Стягнути з Заступника начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Позов мотивовано тим, що [INFO] Заступник начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва [PERSON] в ефірі телеканалу «112 Україна» під час телепередачі «День. Made in Ukrain», поширив недостовірну інформацію, яка стосується безпосередньо позивача та яку вважає такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. У судовому засіданні представник позивача позов, з урахуванням уточнень до позовної заяви підтримала повністю з підстав, наведених у позові, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на викладене в наданих письмових запереченнях, просила відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначила, що вказана позивачем інформація, яку він вважає недостовірною не містить відомостей фактичного характеру про позивача, а тому не порушує особистих немайнових прав позивача. Крім того зазначає, що положеннями ст.ст. 16, 277 ЦК України не передбачено такого способу захисту як зобов'язання вибачитися у тій чи іншій формі. За вказаних обставин вважає відсутніми підстави для задоволення позову. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [INFO] в ефірі телеканалу «112 Україна» під час телепередачі «День. Made in Ukrain», а також на офіційному веб-сайті за унікальною адресою: [INFO], та в мережі «Інтернет» за унікальною адресою:[INFO], була поширена інформація, а саме: «Тільки за 2015 рік у процесах, пов'язаних з корупцією, кримінальних, державі повернуто 525 млн.грн. Вони вже на казначейських рахунках, це не просто десь, щось у судах ми відсужуємо, а державі ці гроші повернулися. 31,2 млрд ми змогли повернути шляхом набуття чинності та оскарження незаконних судових рішень на користь держави, це знову ж 2015 під керівництвом [PERSON]. Я вже не кажу про землю, яка поверталася: це і Межигір'я, це і землі, якими користувалися і були в незаконному володінні [PERSON] або його сім'ї і стосується того ж [PERSON] та інших осіб. У нас досить серйозні показники по цих справах»,- повідомив [PERSON]». Вказана інформація була поширена у виступі заступником начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва Генеральної прокуратури України [PERSON], що не заперечувалось сторонами. Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які приймаються судом до уваги як належні та допустимі(а.с.19-21). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації, суд надходить до висновку, що інформація щодо можливих, на його думку, протиправних дій відповідача [PERSON] є виключно оціночним судженням автора, оскільки містить лише думки, переконання, оцінку певних фактів, які є нічим іншим як вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача [PERSON] на певні події, а тому відсутні підстави вважати, що дана інформація є недостовірною. Таким чином, публічний виступ та спірна публікація, яку позивач у даному позові просить визнати недостовірною інформацією відносно нього є нічим іншим, як оціночним судженням щодо публічної особи, а саме [PERSON] без втручання у його приватне життя, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено (Рим 04.11.1950р., ратифікована 17.07.1997, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи наведену статтю 10 Європейської Конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Наводячи конкретну практику Європейського суду з прав людини по застосуванню статті 10 Конвенції, можна відзначити такі справи як «Лінгенс проти Австрії» (1986р.); «Обершлік проти Австрії» (1991р.) у яких йшлось про публічну критику політиків. Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. У справі «Єрусалим проти Австрії» суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Відповідно до ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженності правосуддя. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що межа допустимої критики з використанням оціночних суджень під час виступу та публікацій в мережі Інтернет, відповідачем Заступником начальника управління взаємодії з державними органами департаменту забезпечення діяльності керівництва [PERSON] була дотримана, а відтак відсутні і підстави вважати таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Крім того, слід зазначити, що оскільки спірна інформація є повним та точним відтворенням публічного виступу [PERSON], тому Інтернет-видання «112.ua». не несе відповідальність за поширення цієї інформації відповідно до ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства», яка передбачає, що суб'єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація: є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також вимоги про стягнення моральної шкоди. За вказаних обставин, позов задоволенню не підлягає. На підставі та

Outcome: dismissed