Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

11 листопада 2016 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання договору недійсним та стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 18 жовтня 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» укладено договір фінансового лізингу № 1565 з додатками, згідно якого предметом лізингу є Opel Zafira Tourer. Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Opel Zafira Tourer) у власність та передати предмет лізингу в користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. У цей же день він сплатив на рахунок відповідача 78000 гривень з зазначенням призначення платежу: «Авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 1565 від 18 жовтня 2016 року». Повернувшись додому та уважно прочитавши договір та додатки до нього, він зрозумів, що його обманули. Так, умови зазначені у пунктах 3.2.6., 5.4., 5.5., 5.6., 5.7., 8.3., 9.4., 10.10., 10.14., розділі 12 договору фінансового лізингу № 1565, відповідно до ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими. Крім того, ним сплачено 78000 гривень, які є комісією за організацію за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, яка в розумінні ст. 16 Закону № 723/97-ВР не вважається лізинговим платежем, а фактично полягає лише у виготовленні типової форми договору. Аналіз змісту договору фінансового лізингу від 18 жовтня 2016 року дає підстави прийти до висновку, що у договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Крім того, укладений сторонами договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме: предмета договору (лізингу). У документах предметом лізингу визначено - Opel Zafira Tourer, що не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки цей предмет не визначений індивідуальними ознаками (не вказано який це саме транспортний засіб і чи це транспортний засіб взагалі, його виробника, колір, з пробігом чи ні, комплектацію, рік випуску, згідно якого прайсу тощо). Відсутність домовленості щодо перелічених індивідуальних ознак транспортного засобу, суперечить також вимогам ч. 1 ст. 767 ЦК України щодо обов'язку передачі у найм предмета, який відповідає комплектності, та у стані, який відповідає умовам договору. Усупереч вимогам ч. 1 ст. 227, ст. 799, ч. 2 ст. 806 ЦК України договір фінансового лізингу від 18 жовтня 2016 року нотаріально посвідчено не було. Відповідач не має відповідної ліцензії на надання послуги з фінансового лізингу. Укладений договір фінансового лізингу від 18 жовтня 2016 року суперечить положенням ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Конституції України, п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі наявні несправедливі умови, договір не містить всіх істотних умов, а саме, предмета договору, відсутнє нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу відповідно до ст. 799 ЦК України та відсутня у відповідача ліцензія відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір фінансового лізингу № 1565 від 18 жовтня 2016 року з додатками недійсним та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» сплачені кошти в розмірі 78000 гривень та судовий збір. Сторона позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що пред'явлений позов підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання до суду подано не було. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 жовтня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» укладено договір фінансового лізингу № 1565 з додатками (а.с. 17-34). Згідно з п. 1.1 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки/моделі - Opel Zafira Tourer, комплектації/модифікації - Cosmo, об'єм/тип двигуна - 16D, тип КПП - немає, привід - 4х2 (а.с. 17). Відповідно до умов додатку № 3 вартість предмета лізингу становить 29885,06 доларів США, відсоткова ставка - 21 %, комісія - 7%, період лізингу - 60 місяців, щомісячний платіж - 465,25 доларів США, авансовий платіж 14942,53 доларів США, комісія за передачу предмету лізингу - 896,55 доларів США, комісія за організацію угоди - 2988,51 доларів США (а.с. 34). На виконання умов договору [PERSON] сплатив 78000 гривень, що підтверджується квитанцією № ПН9018 від 18 жовтня 2016 року (а.с. 35). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що умови, зазначені у пунктах 3.2.6, 5.4, 5.5, 5.6, 5.7, 8.3, 9.4, 10.10, 10.14, розділі 12 договору фінансового лізингу № 1565, відповідно до ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, а п. 5.8 суперечить ст. 808 ЦК України. Укладений сторонами договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме: предмета договору (лізингу) - такий предмет не визначений індивідуальними ознаками. Крім того, відповідач не має відповідної ліцензії на надання послуги з фінансового лізингу і договір фінансового лізингу від 18 жовтня 2016 року нотаріально посвідчено не було. Також, ним сплачено 78000 гривень, які є комісією за організацію за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору та не вважаються лізинговим платежем. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 2 ст. 806 ЦК України визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг»». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Зі змісту ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; (пункт 6); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Так, згідно з п. 3.2.6. договору лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов даного договору. Така умова договору є несправедливою, оскільки аналогічного права лізингоодержувача у випадку невиконання лізингодавцем умов договору спірний договір фінансового лізингу № 1565 не містить. У п. 8.2. договору визначено, що укладаючи даний договір, сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору за цим Договором становить 29885,06 доларів США з урахуванням ПДВ згідно з обмінним курсом долара США до української гривні на фактичну дату укладання даного договору. На дату укладання договору згідно обмінного курсу долара США до української гривні гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 780000 гривень з ПДВ. Сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного договору може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. (п. 8.3 договору фінансового лізингу №1565) Всі планові платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору, сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця (п. 8.4 договору фінансового лізингу № 1565). Згідно з п. 10.14. договору у випадку настання істотних змін на кредитно-грошовому ринку України та/або при виникненні процесів, які зумовили зміну валюти резервів Національного банку України та комерційних банків та/або обрання продавцями/постачальниками предметів лізингу за договорами інших грошових еквівалентів зобов'язання ніж долар або євро, сторони дійшли згоди, що грошовий еквівалент виконання лізингоодержувачем зобов'язання в іноземній валюті буде обрано лізингодавцем спів ставно із виниклими змінами. При настанні зазначених у цьому пункті подій лізингодавець розробляє нові додатки № 1 та № 3 із зазначенням нових розрахунків лізингових платежів та курсу грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті на момент надсилання таких додатків лізингоодержувача. Лізингоодержувач погоджується, що підписані з боку лізингодавця додатки є дійсними, правомочними та такими, що підлягають виконанню сторонами. За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. Відповідно до п. 9.4. договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50 % від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмета лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст. 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили остаточного графіку сплати лізингових платежів, виходячи з того, що за умовами спірного договору розмір лізингових платежів та гривневий еквівалент вартості предмета лізингу може бути змінений односторонньо лізингодавцем залежно від зміни ситуації на грошовому ринку. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх остаточних грошових зобов'язань та остаточним графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача. У п. 5.8. договору сторони погодили, що лізингоодержувач свідомо обирає предмет лізингу, який визначається у п. 1.1 даного договору. У результаті цього лізингодавець не несе відповідальності за будь-які особливі характеристики або придатність предмета лізингу для будь-якої мети та/або його офіційні дозволи, а також за будь-яку пряму чи опосередковану шкоду, яка може виникнути в результаті використання предмета лізингу лізингоодержувачем. З договору фінансового лізингу № 1565 вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (ст. 808 ЦК України). Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, тому що в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то п. 5.8. договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині будь-яких особливих характеристик або придатності предмета лізингу для будь-якої мети суперечить положенням ст. 808 ЦК України. Відповідно до п. 9.1. комісія за організацію угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу в квитанції на сплату. Розмір комісії визначено у додатку № 1 до даного договору. Комісія за організацію угоди входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. За умовами договору комісія за організацію угоди - першочерговий єдино разовий платіж, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію та ведення договору протягом терміну його дії. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням та обслуговуванням договору. Згідно додатку № 1 комісія за організацію угоди становить 10 % вартості предмета лізингу - 2988,51 доларів США (а.с. 32). Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] на рахунок ТОВ «ЛК «Авто Лайф» сплачено 78000 гривень, що становить 10 % вартості предмета лізингу в гривневому еквіваленті. Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. За положеннями цієї статті комісія за організацію угоди не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру комісії за організацію угоди (10 % вартості предмета лізингу) за організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням та обслуговуванням договору, яка в розумінні статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Розділом 12 договору фінансового лізингу № 1565 передбачений порядок розірвання договору, порядок повернення коштів, відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу. Аналізуючи умови розділу 12 договору фінансового лізингу № 1565 можна дійти висновку, що умовами даного передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Згідно з ч. 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За умовами ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Так, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона: а) єдина у своєму роді; б) відрізняється від інших кількома ознаками; в) виділена із загальної маси речей даного роду (наприклад, автомобіль виділений із партії автомобілів ідентичної моделі за допомогою заводського номерного знаку). Проте, в спірному договорі фінансового лізингу № 1565 предметом договору зазначено лише «транспортний засіб марки/моделі - Opel Zafira Tourer, комплектації/модифікації - Cosmo, об'єм/тип двигуна - 16D, тип КПП - немає, привід - 4х2», що не дає можливості виділити даний автомобіль із партії автомобілів ідентичної моделі (не зазначений колір автомобіля, його комплектація, рік випуску тощо). Стосовно пунктів 5.4., 5.5., 5.6., 5.7., 10.10. договору фінансового лізингу № 1565, на які позивач посилається як на підставу недійсності договору, суд зазначає наступне. Пункт 5.5 договору передбачає обов'язок лізингоодержувача отримати згоду лізингодавця на будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його з'єднання з будь-якими нерухомими або рухомими об'єктами. З умов цього пункту вбачається, що таку згоду слід отримувати у випадку проведення поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його з'єднання з будь-якими нерухомими або рухомими об'єктами з ініціативи лізингоодержувача. У пункті 5.6 договору визначений обов'язок лізингоодержувача забезпечити відповідність предмета лізингу всім нормативним вимогам та вносити такі зміни, модифікації та доповнення до предмета лізингу, які можуть час від часу вимагатися будь-яким законом, правилом, розпорядженням нормативним актом або наказом державного органу, виданим в межах його компетенції. З цього пункту вбачається, що такий обов'язок у лізингоодержувача виникає лише у випадку, коли такі зміни, модифікації та доповнення до предмета лізингу встановленні відповідними нормативно-правовими актами. Таким чином, суд приходить висновку, що умови п. 5.5. та п. 5.6. договору не є несправедливими. Зазначаючи про несправедливість умови п. 5.7. договору, [PERSON] посилався на п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 5.7. договору на чинність цього договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. В таких випадках зобов'язання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобов'язання, залишаються чинними в повному обсязі. З п. 5.7. договору вбачається, що його умовами встановлена чинність договору у випадку обмежень або неможливості користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору та чинність усіх зобов'язань лізингоодержувача, визначених цим Договором, а не обов'язок лізингоодержувача виконувати свої зобов'язання. До того ж, у договорі фінансового лізингу № 1565 в статті 13 «Форс-мажор» передбачене відкладення виконання зобов'язань сторін у випадку настання форс-мажорних обставин, тому умова п. 5.7. договору не є несправедливою у розумінні п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 5.4. договору фінансового лізингу № 1565 лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмета лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування, або стану предмета лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу. Вважаючи таку умову договору несправедливою, позивач посилається на п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з тим, на п. 5.4. договору норми п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюють свою дію, оскільки за змістом даного пункту Закону про несправедливість умов договору свідчить умова про звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника). У позовній заяві [PERSON] вказує, що умови п. 10.10. договору є несправедливими, проте згідно зі змістом п. 10.10. договору, викладеного у позовній заяві на аркуші 4, це є п. 10.9. договору. Відповідно до п. 10.9. договору лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, що сталася з вини лізингоодержувача. Лізингоодержувач не має права затримувати платежі за даним договором, строк сплати яких настав, навіть з причин пошкодження предмету лізингу. Така умова договору не є несправедливою, оскільки у даному пункті йдеться про перерву в експлуатації предмета лізингу, яка сталася саме з вини лізингоодержувача. До того ж, зазначений пункт не встановлює жорсткого обов'язку споживача, про що зазначено у п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилався позивач у позовній заяві як на підставу несправедливості такої умови. Оцінивши умови спірного договору, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний Договір фінансового лізингу № 1565 містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства. Крім того, як зазначалося вище, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 1565 від 18 жовтня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», нотаріально посвідчено не було, тому в силу закону він є нікчемним та недійсним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 780 гривень за вимогу майнового характеру та 551 гривні 20 копійок за вимогу немайнового характеру.

Outcome: approved