Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в порядку ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» до Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]» ( ПАТ «ПУМБ») про визнання кредитного договору № 85019562938 від 14 червня 2014 року ( споживчий кредит «Без переплати» ) припиненим у звязку з його повним виконанням. 13 квітня 2016 року від ПАТ «ПУМБ» надійшов зустрічний позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором та ухвалою суду від 14 квітня 2016 року цей зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] подали заяву про залишення її позову до ПАТ «ПУМБ» про визнання кредитного договору припиненим без розгляду та ухвалою суду від 09 серпня 2016 року цей первісний позов [PERSON] залишено без розгляду. Отже, по вказаній справі продовжено розгляд по суті зустрічного позову ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого ПАТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобовязань ПАТ «[PERSON] Капітал», між яким та [PERSON] 14 червня 2014 року був укладений кредитний договір № 85019562938 з наступними параметрами: відповідно до умов Кредитного договору [PERSON] зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 5324,72 гривень, а відповідач, в свою чергу, зобовязалась прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови Кредитного договору та повернути кредит Банку частинами в сумах та терміни, визначені у Графіку платежів, але в будь-якому випадку не пізніше останнього дня строку кредиту, зазначеного в Пропозиції, цей строк зазначений в пункті 2.3 Пропозиції -18 місяців. В цей строк позичальник [PERSON] зобовязана повернути в [PERSON] кредит в розмірі 5324,72 гривень, сплатити проценти, комісії, інші комісії, можливі штрафи та збитки на умовах, визначених кредитним договором та Пропозицією, а також виконати інші умови, ними передбачені. Відповідач порушила умови кредитного договору, оскільки вона зобовязалась щомісячно частинами погашати суму кредиту, нараховані проценти та комісії, що передбачені Графіком платежів. Починаючи з 16.10.2015 року позичальник [PERSON] взагалі не здійснює погашення заборгованості за сумою кредиту, тому сума заборгованості відповідача за основною сумою кредиту становить на 31.03.2016 року включно 793,80 гривень. Відповідач також порушує обовязок зі сплати відсотків за користування кредитом, так як згідно п.2.5 частини 2 Пропозиції проценти за користування кредитом нараховуються Банком за ставкою у розмірі 0,01 % річних. Проценти, нараховані з моменту видачі кредиту по 15.08.2015 року включно, погашені відповідачкою повному обсязі. А вже починаючи з 15.08.2015 року позичальник [PERSON] взагалі не здійснює погашення заборгованості за нарахованими відсотками, сума несплачених відсотків за користування кредитом станом на 31.03.2016 року включно становить 0,04 гривень. Відповідач також має сплатити комісію за обслуговування кредиту, що передбачено п.2.8 частин 2 Пропозиції, розмір якої визначений 2,5 % річних від початкової суми кредиту, яка за Графіком мала сплачуватися щомісячно, та станом на 31.03.2016 року заборгованість відповідачки за комісією становить 399,36 гривень. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 31.03.2016 року становить: 793,80 грн. ( заборгованість за сумою кредиту ) + 0,04 грн. (заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом) + 399,36 грн. (заборгованість за несплаченими комісіями за обслуговування кредиту ) = 1193, 20 гривень, яку просить стягнути з відповідачки на користь ПАТ «ПУМБ». Відповідно до Закону України «Про судовий збір» при поданні цього позову до суду ПАТ «ПУМБ» було сплачено судовий збір у розмірі 1378 гривень. Вказану суму судового збору просить стягнути з [PERSON] на користь Банка. В судовому засіданні представник позивача ( за зустрічним позовом ) ПАТ «ПУМБ» [PERSON], діюча на підставі довіреності ( а.с.30-31 ), підтримала вказані позовні вимоги, які просила задовольнити і додатково пояснила, щодо укладання кредитного договору № 85019562938 від14.06.2014 року, що кредитний договір між позичальником [PERSON] і Банком складається з двох невідємних частин, а саме Умов Договору про надання споживчих кредитів ( розділ 2 Умов ) та Пропозиції ( оферти) позичальника щодо укладання договору про надання споживчого кредиту. ( п.1.1 розділу 2 Загальних Умов договорів кредитування, відкриття та ведення розрахунків). Своє розуміння цього і згоду відповідач [PERSON] підтвердила своїм підписом на Пропозиції укласти договір. Крім того, між Банком та відповідачкою був узгоджений і графік платежів по погашенню кредиту. Між тим, відповідачка не дотримувалась вказаного графіку погашення платежів та порушила порядок дострокового погашення кредиту, зазначений у п.7.3 Умов, тобто не звернулась до Банку із письмовою заявою про дострокове погашення кредиту, [PERSON] не здійснив у цьому випадку розрахунку заборгованості, включаючи пеню, комісії і інші платежі. Виключно в цьому випадку [PERSON] міг зараховувати кошти, які позичальник сплачував в більшому розмірі, ніж визначено Графіком, на погашення заборгованості за кредитом достроково. В іншому випадку, всі кошти, що були відповідачкою перераховані, починаючи з 15.07.2014 року і по 16.03.2015 року з метою дострокового погашення заборгованості, продовжували обліковуватися на рахунку позичальника до їх списання Банком з метою погашення строкової заборгованості за кредитним договором терміни, визначені графіком платежів. Так як після 16.03.2015 року відповідачка перестала погашати кредит, то Банком відповідно до цих положень в Умовах, з рахунку [PERSON] списувались певні платежі відповідно до графіку. З наданої виписки пл. особовому рахунку [PERSON] видно, що на її рахунку станом на 16.04.2015 року накопичилась сума 1706 гривень, з якої щомісяця і проводились Банком списання до 17.08.2015 року, станом на яке вихідний залишок на рахунку відповідачки був 256,40 гривень, а необхідна сума для погашення кредиту і сплати комісії за графіком становила 362,40 гривень. Отже, саме з цього часу і стала нараховуватись заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31.03.2016 року дорівнює загалом 1193,20 гривень, яку вони і заявили у позові і просять стягнути з відповідачки на користь Банка. В подальших судових засіданнях представник позивача ПАТ «ПУМБ» [PERSON] участі не приймала, надавала заяви суду про розгляд справи у її відсутності. ( а.с. 120,\~125,\~127, 132) Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності , за участю її представника адвоката [PERSON], з урахуванням її письмових заперечень щодо предявленого до неї зустрічного позову Банком. ( а.с. 83-85 ) Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат [PERSON], діючий на підставі Договору про надання правової допомоги від 10.03.2016 року та Додаткової угоди до цього договору від 10.03.2016 року ( а.с. 19-21 ), в судовому засіданні позов ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] не визнав та по суті заявлених вимог, пояснив, що [PERSON] в березні 2016 року звернулась сама до суду з позовом до ПАТ «ПУМБ» про визнання кредитного договору № 85019562938 від 14.06.2014 року ( споживчого кредиту ) припиненим у звязку з його повним виконанням, проте, на свій власний розсуд позивач [PERSON] вирішила залишити цей позов без розгляду. Однак,заперечуючи проти зустрічного позову, предявленого Банком до [PERSON], вони вважають цей позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що [PERSON] виконала добросовісно свої грошові зобовязання перед Банком, оскільки вона здійснила повне погашення кредитної заборгованості у березні 2015 року, достроково сплативши всю суму боргу 5330 гривень. Тобто відповідно до ст.599 ЦК України її зобовязання припинилось виконанням, проведеним належним чином. Не заперечуючи отримання від Банку грошової суми 5324,72 гривень шляхом її перерахування на рахунок торгівельної організації - ТОВ «АЛЛО», в якій [PERSON] купила планшетний персональний компютер ( ПК ), вважає, що фактично кредитний договір між Банком та [PERSON] укладений не був, оскільки такий кредитний договір не був укладений в письмові формі. Мається лише пропозиція укласти договір (оферта), яка не містить в собі всіх істотних умов кредитного договору, як то предмет договору, строк його повернення та його ціна ( розмір процентів). Твердження Банку, що пропозиція укласти договір і Умови договору про надання споживчих кредитів є невідємними частинами кредитного договору, суперечить самій суті кредитного договору,а саме споживчого кредиту. [PERSON] стверджує,що вона не підписувала і не була ознайомлена з Умовами надання їй споживчого кредиту. На тому примірнику Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, які, до речі, є лише загальними умовами, відсутній підпис на кожній із сторінок, цей документ не прошитий і не скріплений підписами сторін, підпис на останній сторінці не належить [PERSON] Проте, так як відповідач повернула всю суму надану їй Банком для купівлі товару і вона не має перед Банком жодної заборгованості, оскільки виконала своє грошове зобовязання, за 9 місяців, а не за 18 місяців, як то зазначено в пропозиції укласти договір, шляхом збільшення щомісячних платежів, то відповідач не бажає доводити експертним висновком той факт, що вона не підписувала зазначенні Загальні Умови кредитування. Наполягає, що з пунктом 7.3 розділу 2 цих Загальних умов кредитування, який визначає порядок дострокового погашення кредиту, [PERSON] не була особисто ознайомлена. Більш того, якщо [PERSON] наполягає, що це був споживчий кредит, то по Закону України «Про захист прав споживачів» ( ст. 11 Закону ), споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. [PERSON] надала девять квитанцій про сплату суми кредиту, процентів і комісій, починаючи з 14 липня 2014 року і по16 березня 2015 року, за якими вона вносила платежі по 600 гривень щомісяця і один місяць внесла суму 530 гривень. Позивач цю обставину підтверджує, надавши суду виписку з особового рахунку [PERSON] За графіком платежів відповідач мала в цей період сплачувати щомісяця по 362,36 гривень і лише з квітня 2015 року їй мала нараховуватися комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Так як на той час в неї вже не було ніякої кредитної заборгованості, то нарахування Банком комісії є незаконним, а умова договору про надання споживачу кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. [PERSON] прямо забороняє кредитодавцю відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту. Кредитодавцю забороняється також встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, повязану з достроковим поверненням кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною. Отже, всі ті дії Банку, який отримував від [PERSON] в рахунок погашення кредиту в період з липня 2014 року в по березень 2015 року суми, значно більші, ніж визначено Графіком платежів, та не були віднесені на дострокове погашення кредиту, а обліковувались на рахунку [PERSON], а потім без її відома, з квітня 2015 року списувались на погашення кредиту, є незаконними, так як кредитодавець відповідно до ст.11 ч.8 Закону України «Про захист прав споживачів» зобовязаний був здійснити відповідне коригування кредитних зобовязань споживача у бік їх зменшення при достроковому погашенні кредиту. Крім того, представник відповідача - адвокат [PERSON] зауважив, що влітку 2015 року [PERSON] стали телефонувати працівники Банку та вимагати від не сплати різних сум за цим споживчим кредитом, на що вона намагалася пояснити, що виплатила всю суму кредиту з відсотками до квітня 2015 року і не має перед Банком жодних зобовязань. Також, [PERSON] неодноразово письмово повідомляла [PERSON] ( спочатку [PERSON] «[PERSON] Капітал», а потім і правонаступника ПАТ «ПУМБ») про повне погашення нею кредиту до квітня 2015 року, тобто достроково і надсилала копії квитанцій, однак, Банком це не було прийнято до уваги. Таким чином, вважає, що свої зобовязання [PERSON] перед Банком виконала, повернула у повному обсязі (загальним розміром 5330 гривень ) грошові кошти в сумі 5324,72 гривень, які [PERSON] за її пропозицією на укладання споживчого кредитного договору, перерахував на рахунок торгівельної організації в рахунок погашення 80% вартості придбаного нею товару планшетного ПК, та оскільки відсутні правові підстави для того, щоб стверджувати про існування між Банком і [PERSON] кредитних правовідносин, то вважає, що між ними виникли грошові зобовязання за договором позики, які відповідач виконала. Тому просить відмовити Банку у задоволенні зустрічного позову до [PERSON] у повному обсязі. Також просить відмовити у задоволенні вимоги позивач щодо погашення відповідачкою [PERSON] понесені Банком судові витрати у виді судового збору 1378 гривень. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові пояснення і заперечення та додані докази, приходить до висновку, що зустрічний позов ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає, за таких обставин. Судом встановлено, що 14 червня 2014 року [PERSON] звернулась до АТ «[PERSON] Капітал» з пропозицією укласти договір ( оферта), а саме з пропозицією надати їй споживчий кредит з метою оплати товару у субєкта господарювання ( підприємства торгівлі ). У цій пропозиції зазначено, що відповідач розуміє та стверджує, що ця пропозиція являє собою її оферту Банку про укладення між нею та Банком договору. ( а.с. 4, 53 ) Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір ( оферти ) і прийняття пропозиції ( акцепту ) другою стороною. Відповідно до ст.641 ЦК України, пропозицію укласти договір ( оферту ) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містить істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила,вважати себе зобовязаною у разі її прийняття. Детальний аналіз наданої суду для дослідження Пропозиції укласти договори ( оферти) від 14 червня 2014 року, підписаної [PERSON], приводить суд до висновку, що [PERSON] дійсно звернулась до АТ «[PERSON] Капітал» (надалі [PERSON] ) з пропозицією укласти договір споживчого кредиту з метою отримання певної суми грошових коштів, а саме 5324,72 гривень, шляхом перерахування цієї суми на рахунок торгівельного підприємства ТОВ «АЛЛО» у місті Ізюм Харківської області, в якому [PERSON] здійснила покупку товару - планшетного персонального компютера, загальною вартістю 6655, 90 гривень і ця сума кредиту становить 80 % від вартості товару. Згідно наданих копій фіскальних чеків за №№ 11508, 11509 та акту прийому-передачі № 2785-003085 від 14.06.2014 року при купівлі в магазині ТОВ «АЛЛО» в місті Ізюм Харківської області планшету «ЛЕНОВО» покупцем [PERSON] був сплачений аванс готівкою в розмір 20% вартості товару в сумі 1331,18 гривень, а решта суми 5324,72 гривень, що становить 80% вартості товару, була перерахована на рахунок торгівельного підприємства Банком. ( а.с. 5 ) Таким чином, відповідач [PERSON] не заперечує, що у день надання Банку оферти на укладання договору споживчого кредиту, [PERSON] перерахував відповідну суму грошей торгівельному підприємству, тобто у розумінні ст.642 ЦК України, ця дія Банку є прийняттям її пропозиції і бажанням укласти договір споживчого кредиту. За приписами ст.1045 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 1055 ЦК України передбачена форма кредитного договору, що він укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних ), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами ). Статтею 627 ЦК України передбачений принцип свободи договору, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За приписами ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Щодо укладання кредитного договору №85019562938 від 14.06.2014 року, позивач стверджує, що кредитний договір між Банком та [PERSON] складається з двох невідємних частин, а саме з Умов договору про надання споживчих кредитів ( розділ 2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків ) та Пропозиції (оферти ) позичальника щодо укладання договору про надання споживчого кредиту (пункт 1.1. розділу 2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків ). Проте, залучені до справи Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які викладені на трьох сторінках, та складаються з декількох розділів із зазначенням пунктів та підпунктів, не прошиті, не скріплені печаткою, та не місять підпису сторін( зокрема [PERSON] ) на кожній сторінці, що дає можливість внесення в них змін та доповнень, не можна вважати тими Умовами договору споживчого кредиту, на укладення якого відповідач [PERSON] звернулась до Банку з пропозицією. Крім того, суду не надані належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Загальні Умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, розуміла відповідач, підписуючи пропозицію ( оферту ) на укладання споживчого кредитного договору, а також те, що саме пунктом 7.3 розділу 2 цих Загальних Умов визначений порядок дострокового погашення кредиту, зокрема: а) що позичальник звертається до представника Банку з метою розрахунку заборгованості за кредитом (включаючи проценти, нараховані на суму кредиту, що достроково погашається, а також суму комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахованої за повний місяць, в якому здійснюється дострокове погашення) та оформлення письмової заяви на дострокове погашення кредиту за встановленою Банком формою, яка має бути надана Банку не пізніше ніж за пять робочих днів до запланованої дати дострокового погашення; б) [PERSON] здійснює розрахунок заборгованості позичальника за кредитом; в) позичальник, у відповідності до зробленого Банком розрахунку,забезпечує не пізніше дати, що передує даті дострокового погашення, перерахування на рахунок Банку або на рахунок позичальника,вказаний у Графіку платежів, сум грошових коштів, достатніх для погашення кредиту, сплаті нарахованих до дати дострокового погашення процентів, сплати сум комісії, що розраховується за повний місяць, в якому відбувається дострокове погашення, інших належних до сплати платежів згідно з кредитним договором. Також, що пунктом 7.4 розділу 2 Загальних Умов передбачено, що виключно у випадку виконання позичальником всіх умов, вказаних в п.7.3 цього розділу, [PERSON] в дату дострокового погашення, визначеного у заяві, здійснює дії по погашенню заборгованості в порядку, передбаченому п.п. 5.3 та 5.4 цього розділу. В іншому випадку, кошти, що були перераховані позичальником з метою дострокового погашення заборгованості, продовжують обліковуватись на рахунку до їх списання Банком з метою погашення строкової заборгованості за кредитним договором в терміни, визначені Графіком платежів ( за умови відсутності простроченої заборгованості). При цьому, суд зауважує, що вказаними пунктами розділу 2 Загальних Умов , передбачений порядок дострокового погашення кредиту у повному обсязі , а не шляхом збільшення суми періодичних платежів, що фактично було здійснено відповідачкою [PERSON] і що прямо передбачено у статті 11 ч.8 Закону України «Про захист прав споживачів» та стосується особливостей укладання споживчого кредиту, тобто, що за цим Законом, споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, кредитодавець зобовязаний здійснити відповідне коригування кредитних зобовязань споживача у бік їх зменшення. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, повязаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Законом України «Про захист прав споживачів» ( ст. 11 Закону ) кредитодавцю забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, повязану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною. Таким чином, ці умови дострокового погашення кредиту, з урахуванням особливостей споживчого кредиту, є істотними умовами кредитного договору. З наданої суду пропозиції укласти договори ( оферти) від 14.06.2014 року не вбачається посилання на ці істотні умови договору споживчого кредиту, тоді як в статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, серед яких зокрема, про можливість дострокового погашення кредиту та його умови. Отже, враховуючи правові позиції Верховного Суду України, викладені у справі № 6-16цс15, постанова від 11.03.2015 року, суд виходить з того, що Загальні Умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які не містять підпису позичальника в частині розділу 2 Умови договору про надання споживчих кредитів, зокрема і щодо порядку дострокового погашення кредиту, так як саме у цьому виник спір про виникнення заборгованості [PERSON] перед Банком, оскільки вона достроково погашала кредит, збільшуючи суми періодичних виплат, що прямо передбачено у Законі України «Про захист прав споживачів», але не зазначено у згаданих Умовах, не можна вважати складовою частиною кредитного договору № 85019562938 від 14.06.2014 року, про укладення якого відповідачем [PERSON] було подано Банку пропозицію. Крім того, і сама пропозиція ( оферта) [PERSON] до Банку про укладення договору споживчого кредиту не може вважатися складовою частиною кредитного договору, так як не містить істотних умов договору про надання споживчого кредиту, про що було зазначено вище. Так як відповідно до дійсного змісту норм цивільного права, кредитний договір обовязково має укладатися в письмовій формі, але такий кредитний договір суду не наданий, Пропозиція укласти договори (оферта ) і Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, не містять всіх істотних умов договору про надання споживчого кредиту, зокрема, ці Загальні умови не містять і підпису позичальника на всіх аркушах, не надання інших письмових доказів, які б вказували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, умов дострокового погашення та інші, приводить суд до висновку, що відсутні правові підстави для того, щоб стверджувати про існування між сторонами кредитних правовідносин. Між тим, враховуючи, що [PERSON] фактично прийняв пропозицію [PERSON] укласти договір споживчого кредиту та перерахував грошову суму на оплату придбаного нею в торгівельній організації товару, проти чого відповідач не заперечує і що документально підтверджено, то суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються договором позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, сума позики 5324,72 гривень була перерахована Банком на оплату придбаного відповідачкою [PERSON] товару. За Графіком платежів, відповідач взяла на себе зобовязання повернути вказану суму позикодавцеві шляхом перерахування щомісячних платежів зі сплатою процентів за 18 місяців, починаючи з 16.07.2014 року і по 16.12.2015 року, сплачуючи щомісяця по 362,40 гривень, до якої включені і проценти, а з 16.04.2015 року по 16.12.2015 року в ці щомісячні суми входить комісія в розмірі 133,12 гривень в місяць, яка загалом за 9 місяців становила б суму 1198,08 гривень ( а.с. 57 ) Отже, вказаний договір позики є строковим і в договорі визначений розмір процентів 0,01 % річних. За змістом ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самі сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст.ст. 530,531 ЦК України, зобовязання має виконуватися у встановлений строк ( термін). Боржник має право виконати свій обовязок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Як вбачається з наданих [PERSON] оригіналів та копій квитанцій, нею в рахунок погашення боргу 14.07.2014 року було перераховано 600 гривень, вказана операція була здійснена у відділенні «ПриватБанку», послідуючі платежі по 600 гривень щомісяця :14.08.2014 року, 10.09.2014 року, 10.10.2014 року були здійснені [PERSON] у касі відділення АТ «[PERSON] Капітал» у місті Краматорську, а платежі від 13.11.2014 року на 600 гривень, від 15.12.2014 року на 600 гривень, 14.01.2015 року на 600 гривень, 16.02.2015 року на 600 гривень і 16.03.2015 року на 530 гривень були здійснені [PERSON] у касі відділення ПАТ «ПУМБ» в місті Словянську. ( а.с. 10-18 ) Надходження вказаними траншами платежів і в такій сумі щомісяця підтверджується наданою ПАТ «ПУМБ» випискою по особовим рахункам з 14.06.2014 року по 31.03.2016 року [PERSON] ( а.с. 103-109 ). Згідно вищезазначених квитанцій та виписки по особовим рахункам, [PERSON] сплатила Банку загальну суму 5330 гривень за період з 14.07.2014 року в по 16.03.2015 року, тобто за 9 місяців, вона повністю погасила суму позики з урахуванням процентів. Зазначені у Графіку платежів суми комісії за обслуговування кредитної заборгованості по 133,12 гривень, починаючи з 16.04.2015 року по 16.12.2015 року (протягом 9 місяців) не є грошовим зобовязанням у розумінні договору позики, тому вони не повинні були виконуватись відповідачкою, більш за те, що на час їх нарахування 16.04.2015 року відповідач повністю погасила суму позики, тобто не мала перед Банком ніякої заборгованості. За таких обставин, зобовязання [PERSON] перед Банком про повернення суми позики з процентами повністю нею виконано, та відповідно до ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, вимоги Банку про стягнення з відповідачки заборгованості за сумою кредиту в розмірі 793,80 гривень, заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом в розмірі 0,04 гривень, заборгованості за несплаченими комісіями за обслуговування кредиту в розмірі 399,36 гривень , а загалом 1193,20 гривень, задоволенню не підлягають. Таким чином, аналізуючи усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що 14.06.2014 року між Банком та [PERSON] виникло грошове зобовязання та правовідносини, які регулюються договором позики, а не кредитним договором - договором про укладання споживчого кредиту, та що вказане зобовязання за договором позики [PERSON] повністю виконане, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову ПАТ «ПУМБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов ПАТ «ПУМБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню, то і вимоги позивача про відшкодування відповідачкою понесених ними судових витрат у виді судового збору розміром 1378 гривень, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 202-204,207,208, 509, 525,526, 530,531, 610-612,\~625,\~626-628, 1046-1048, 1050-1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed