Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

10.10.2017р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її батьку, [PERSON], належало 3/4 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Інша 1/4 частка цього будинку належить його рідному брату [PERSON], відповідачу по справі. [INFO] її батько, [PERSON], помер. Після його смерті спадкоємцями цього майна є його доньки: вона, [PERSON], та її рідна сестра, [PERSON], відповідач по справі. 06.09.2017 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину (серія та номер [NUMBER] від 06.09.2017 року, видане державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори Полянських В.В.) відповідно до якого їй належить 1/2 частка житлового будинку та допоміжних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], та складається з: житлового будинку «А-А1-а», загальною площею 113,3кв.м., житловою площею 66,7кв.м., вбиральня «В», сарай «Г», гараж «Д», погріб «п/д», огорожа «№1-4», замощення «І». Тобто в даний час власниками вищенаведеного житлового будинку є, вона, [PERSON], (розмір її частки - 1/2), та відповідачі по справі - [PERSON] (розмір її частки - 1/4), [PERSON] (розмір його частки - 1/4). Відповідно до висновку про вартість майна від 12.09.2017 року, визначена ринкова вартість майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та становить 103802,00грн. Цим житловим будинком фактично користується вона, утримує його, сплачує за комунальні послуги, відповідачі по справі не беруть участі в його утриманні та сплаті комунальних послуг. У добровільному порядку відповідач по справі - [PERSON] не бажає продати а ні їй, а ні іншому відповідачу по справі належну йому частку будинку. Інший відповідач по справі, її рідна сестра, [PERSON], бажає продати їй свою частку цього житлового будинку і не бажає придбати у [PERSON] його частку. Цей факт змусив її звернутися до суду для захисту своїх прав. Просить припинити право спільної часткової власності [PERSON] [INFO] на 1/4 частку житлового будинку та допоміжних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], яка складається з: житлового будинку «А-А1-а», загальною площею 113,3кв.м, житловою площею 66,7кв.м, вбиральня «В», сарай «Г», гараж «Д», погріб «п/д», огорожа «№1-4», замощення «І»; визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/4 частку житлового будинку та допоміжних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], яка складається з: житлового будинку «А-А1-а», загальною площею 113,3кв.м, житловою площею 66,7кв.м, вбиральня «В», сарай «Г», гараж «Д», погріб «п/д», огорожа «№1-4», замощення «І», яка належала [PERSON]; та стягнути з неї, [PERSON], на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 25950,50грн., як ринкову вартість 1/4 частки житлового будинку та допоміжних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України,кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України). Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст.364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов'язковою. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 10.12.1988р. (реєстр. №6601) нотаріусом Другої Краматорської ДНК (дата реєстрації в КП «БТІ» 14.12.1988р.), [PERSON] належить ? частка житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 14.12.2000р. (реєстр. №2838) нотаріусом Третьої Краматорської ДНК (дата реєстрації в КП «БТІ» 11.01.2001р.), [PERSON] належить 3/4 частка житлового будинку [ADDRESS]. Спірний жилий будинок загальною площею 113,3кв.м., житловою площею 66,7кв.м. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті спадкоємцями цього майна є його доньки: вона, [PERSON], та її рідна сестра, [PERSON], відповідач по справі. 06.09.2017 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину (серія та номер [NUMBER] від 06.09.2017 року, видане державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори Полянських В.В.) відповідно до якого їй належить 1/2 частка спірного житлового будинку та допоміжних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS]. Таким чином на даний час власниками вищенаведеного житлового будинку є, [PERSON], (розмір її частки - 1/2), та відповідачі по справі - [PERSON] (розмір її частки - 1/4), [PERSON] (розмір його частки - 1/4). Відповідачка [PERSON] бажає продати свою частку позивачці по справі, а саме: [PERSON] Добровільно [PERSON] не бажає та не з'являється для укладання договору купівлі-продажи, що змусило [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх прав. Частиною 1 ст.346 ЦК України, наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи №6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи №6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України. Суд вважає, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, і наявні умови, передбачені п.3 ч.1 ст.365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. Суду не представлено доказів того, що частка відповідачів може бути виділена в натурі і спірний будинок можна поділити за положеннями п.п.1, 2 ч.1 ст.365 ЦК України. Крім того, відповідно до висновку про вартість майна від 12.09.2017 року, визначена ринкова вартість спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та становить 103802,00грн., тобто вартість ? частки, яка належить [PERSON] складає 25950,50грн. Все вище наведене свідчить, що обов'язкові умови для припинення права на частку, які повинні бути в сукупності та передбачені ч.1ст.365 ЦК України мають місце в даних правовідносинах, і тому, враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду України, суд вважає що є всі підстави ухвалення рішення про припинення права відповідача [PERSON] на частку в спільному майні, а тому є всі підстави вважати позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими. На підставі ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 217, 218, 223-226 ЦПК України, ст.ст.317, 321, 346, 355, 358, 365 ЦК України,

Outcome: approved