Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

11 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2001 р. між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул.Гагаріна, 24, в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області. Будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.05.1997 р. за реєстровим №159. На момент укладення договору між сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, а саме: укладений договір купівлі-продажу будинку, проведений розрахунок за ним, продавцем переданий, покупцем прийнятий житловий будинок. Договір був зареєстрований Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею Південь за №93 08 серпня 2001 р. Наразі позивач дізнався, що укладений між ним та [PERSON] договір є недійсним, так як не був посвідчений нотаріально. На теперішній час посвідчити договір нотаріально [PERSON] не має змоги, оскільки угода зареєстрована в Вознесенському МБТІ, оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок [PERSON] передане до Вознесенської Універсальної товарно-сировинної біржі Південь. Крім цього, 28 серпня 2015 р. позивач [PERSON] пред'явив позов до колишньої дружини [PERSON] - відповідача у даній справі про поділ майна подружжя. У судове засідання з розгляду справи про поділ майна подружжя остання надала дублікат договору купівлі-продажу від 08.08.1992 р., посвідченого секретарем Маринівської сільської ради Доманівського району, укладеного нібито між [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] вважає недійсним зазначений дублікат договору купівлі-продажу з тих підстав, що: - станом на 08 серпня 1992 р. відповідачеві [PERSON], [INFO], було лише 15 років; - станом на 08 серпня 1992 р. відповідач не була і не могла бути [PERSON], оскільки дошлюбне її прізвище Івчак, а шлюб між ними зареєстрований лише 18 листопада 1998 р.; - 08 серпня 2001 р. [PERSON] при укладенні угоди з позивачем надав Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, тобто саме він, а не [PERSON] був власником будинку. Позивач [PERSON], посилаючись на вищезазначене та норми ст.15 Закону України Про товарну біржу, ст.ст.47, 227 ЦК УРСР просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за №93 від 08.08.2001 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] На підставі ст.48, 53 ЦК УРСР позивач [PERSON] просить визнати недійсним дублікат, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] особистої участі не приймав, його представник [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити його з підстав, зазначених у позові. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] були досягнуті усі істотні умови: підписаний договір, передані кошти за договором та будинок. Позивач після купівлі будинку, пересилився та проживав у ньому. На час укладення договору Закон України Про товарну біржу не передбачав обов'язкового нотаріального посвідчення, а тому і не був посвідчений. На даний час договір не може бути посвідчений, оскільки право власності за позивачем зареєстроване в МБТІ. Крім цього, відповідач [PERSON] зловмисно виготовила дублікат, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу житлового будинку №24 по вул.Гагаріна в с.Маринівка Доманівського району, нібито укладеного між [PERSON] та нею. Такий договір ніколи не укладався та не міг укладатися, оскільки відповідач [PERSON] станом на 08 серпня 1992 р. (дату нібито укладеного договору купівлі-продажу з нею) була неповнолітньою та незаміжньою, мала дівоче прізвище Івчак. На підставі вказаного дублікату відповідач [PERSON] зареєструвала право власності на будинок за собою, що також є перешкодою для позивача у реєстрації права власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Про виготовлення відповідачем [PERSON] дублікату позивачеві стало відомо лише після пред'явлення 28.08.2015 р. позову до неї про поділ майна подружжя. Інакше, як у судовому порядку, позивач не може захистити та відновити своє порушене право, а тому представник просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним дублікат, що має силу оригіналу, договору-купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, призначеного на 08.12.2016 р. був повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. У подальшому обов'язок щодо повідомлення суду про зміну свого місця проживання (перебування), визначений ч.1 ст.77 ЦПК України, не виконав. Наступні судові повістки повернуті суду через відсутність адресата, що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним чином врученими відповідачеві. Відповідач [PERSON] особистої участі у розгляді справи не приймала, її представник [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, [PERSON] посилався на те, що договір купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] не може бути визнаний дійсним на підставі ч.2 ст.47 ЦК УРСР, оскільки сторона позивача не надала доказів повного або часткового виконання угоди однією з сторін та ухилення другої сторони від нотаріального оформлення угоди. На його думку, обидві ці обставини не мають свого підтвердження , оскільки: - до матеріалів не надані докази про повне виконання умов договору; - жодна із сторін не зверталася до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору, у зв'язку із чим нотаріальне посвідчення не відбулось безпричинно; - договір був посвідчений лише товарною біржею; - сторони не були членами товарної біржі; - позивач дізнався про необхідність нотаріального посвідчення договору в день звернення до суду з цим позовом; - свідоцтво про право власності на квартиру було передано продавцем до товарної біржі. На думку [PERSON], спеціальним нормативним актом з питань укладання договорів є ЦК України, за положеннями якого договори щодо придбання об'єктів нерухомого майна на біржових торгах вимагають укладення у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню, а тому за відсутності нотаріального посвідчення договору останній не може бути визнаний дійсним. Оскільки підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі, відсутні, то позивач не має жодного відношення до договору, укладеного 08.08.1992 р. між [PERSON] та [PERSON] За такого, на думку [PERSON], жодне з прав [PERSON] у цьому випадку не порушене, а тому він не має права на звернення до суду з вимогою про визнання недійсним дубліката договору купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] Крім цього, представник [PERSON] вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою про захист свого права, а тому просив застосувати наслідки пропуску та відмовити йому в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Маринівської сільської ради, її секретар Леонова В.С. у судовому засіданні позов визнала повністю. Суду пояснила, що вона помилково видала відповідачеві [PERSON] дублікат, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу будинку. Насправді договору купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] ніколи не існувало. Після допущення помилки вона намагалася владнати питання з [PERSON] та просила віддати виданий дублікат, проте остання його не віддала, а на його підставі зареєструвала право власності. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, із матеріалів справи встановлено, що 08 серпня 2001 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул.Гагаріна, 24, в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області. За умовами договору [PERSON] за 800 грн. продав, а [PERSON] купив зазначений житловий будинок з господарськими будівлями. Сторони кожний зі свого боку виконали всі умови договору, що підтверджується письмовим договором №93 від 08.08.2001 р., посвідченим Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею Південь. Право власності продавця [PERSON] на житловий будинок по вул.Гагаріна, 24, в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської областіпідтверджене свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим на підставі рішення виконкому Маринівської сільської ради від 16.05.1997 р. №159. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (1963 року) 08 серпня 2001 року договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації Миколаївської області, що підтверджене довідкою належності будівель домоволодіння №24 по вул.Гагаріна, зареєстрованих інвентаризаційним бюро в реєстровій книзі домоволодінь під реєстровим №170 кн.№2, наявною в інвентарній справі. За змістом статтей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Вознесенським міжміським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області за [PERSON] права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на серпень 2001 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею (п.9 у додатку 1 до вказаної Інструкції). Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за №1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу жилого будинку, сплатив за придбане майно 800 грн., зареєструвався у спірному будинку, що підтверджене виписками з погосподарських книг, де проживав разом з дружиною [PERSON] та дітьми, договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР зареєстрований у ВМБТІ. На сьогодні посвідчення договору у нотаріальному порядку є неможливим через реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на спірний будинок відповідачем [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу будинку, виданого секретарем виконавчого комітету Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області [PERSON] 09 червня 2015 р. за реєстровим №57 З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 08 серпня 2001 р. між [PERSON] та [PERSON] Посилання представника [PERSON] про пропуск [PERSON] строку звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки представником позивача [PERSON] у ході судового розгляду зазначалося, що позивач про існування дублікату договору купівлі-продажу, нібито укладеного між [PERSON] та [PERSON], дізнався лише в ході розгляду справи за його позовом про поділ майна подружжя, тобто після 28.08.2015 р., а тому строк ним не пропущений. Її заперечення у цій частині підтверджуються письмовими доказами, які не спростовані стороною відповідача [PERSON], а саме копіями: позовної заяви від 28.08.2015 р., зареєстрованої судом 31.08.2015 р., рішення Доманівського районного суду від 09.02.2016 р., самого дублікату, виданого 09 червня 2015 р. За такого позивачем строк звернення до суду не пропущений, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позову за наслідками пропуску такого строку. У частині визнання недійсним дублікату, що має силу оригінала, договору купівлі-продажу будинку від 08 серпня 1992 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого секретарем виконавчого комітету Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, позов також підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з копії дублікату, що має силу оригіналу, договору купівлі-продажу житлового будинку, наданого Маринівською сільською радою, вбачається, що 08 серпня 1992 р. в с.Маринівка Доманівського району [PERSON] продав, а [PERSON] купила за 800 карбованців житловий будинок в с.Маринівка по вул.Гагаріна, 24. Договір 08 серпня 1992 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Маринівської сільської ради. Підписаний сторонами в присутності секретаря, особи громадян, що його підписали, встановлені, їх дієздатність перевірена. Договір зареєстрований в реєстрі за №210. Як встановлено у ході судового розгляду з пояснень секретаря виконкому Маринівської сільської ради [PERSON], вона помилково видала [PERSON] вищезазначений дублікат. Договір купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] ніколи не укладався та не посвідчувався у Маринівській сільській раді. Її пояснення щодо відсутності такого договору між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються та узгоджуються з дослідженими у ході судового розгляду письмовими документами. Так, з книги записів нотаріальних дій виконкому Маринівської сільської ради за період з 01.02.1992 р. по 10.12.1992 р., вбачається, що під реєстровим №210 12.06.1992 р. посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку між колгоспом Батьківщина та [PERSON], а не [PERSON] та [PERSON], як вказано у дублікаті. З виписок з погосподарських книг встановлено, що [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] та дітьми проживала [INFO]. Її дата народження у вказаних виписках зазначена 01 травня 1977 р. З копій паспорту позивача, будинкової книги та рішення Доманівського районного суду від 29.09.2010 р. вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 18.11.1998 р. Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] - Івчак. Вказані документи підтверджують доводи представника [PERSON] та пояснення [PERSON] про неіснування угоди між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж будинку, оскільки дійсно станом 08 серпня 1992 р. відповідачеві [PERSON] було лише 15 років, її прізвище на дату нібито укладання угоди не могло і не було [PERSON]. Разом з тим суд не вбачає підстав для визнання дубліката недійсним відповідно до ст.48 ч.1 та 53 ЦК УРСР, на які посилається у позові позивач. Такий висновок ґрунтується на тому, що з цих підстав може бути визнана недійсною укладена угода за участю неповнолітнього та з порушенням вимог закону. Як встановлено в ході судового розгляду, угоди купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] ніколи не було, тобто вона по суті є сфальсифікованою, а тому і не може бути визнана недійсною з підстав, на які посилається позивач. Проте, у ході судового розгляду доведено, що дублікат виданий на підтвердження угоди, якої ніколи не було. На підставі зазначеного дубліката відповідач [PERSON] 15.06.2015 р. зареєструвала за собою право власності на житловий будинок, а 21.11.2016 р. на земельну ділянку, на якій він розташований, тим самим порушила гарантоване законом право власності на будинок позивача [PERSON] Порушене право [PERSON] відповідно до ст.ст.3, 15, 16 ЦК України підлягає захисту. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Порушене право підлягає захисту шляхом визнання недійсним дубліката, що має силу оригінала, договору-купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON], виданого 09.06.2015 р. за №57 Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивача [PERSON] з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати на суму 1102,40 грн.: по 551,20 грн. з кожного.

Outcome: approved