Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

11.10.2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. 14.12.2017 року позивачка свої позовні вимоги уточнила. Із позову вбачається, що 10.04.1976 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, 12.08.2008 року шлюб між ними розірвано. За час шлюбу їм була надана квартира [ADDRESS]. Дана квартира кооперативна приватизована на чотирьох осіб: позивачку, відповідача та їх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вартість квартири на теперішній час, а саме на 08.12.2017 року склала 279718 грн. З вини відповідача шлюбні відносини між ними припинилися, вже тривалий час вони не спілкуються. Просить винести рішення, яким визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 62,9 кв.м., житловою 38,7 кв.м; поділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 62,9 кв.м., житловою 38,7 кв.м; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 139859 грн. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, але надали суду заяву, в якій просили справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)Відповідач не подав відзив; 4)Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по позовам регулюються Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України) та Цивільним Кодексом України (далі за текстом ЦК України). Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, через формулювання її ознак. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.60 СК України, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще не значить, що він є одноосібним власником майна. Відповідно до ст.61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.62 ч.1 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.04.1976 року, на час розгляду справи шлюб між ними розірвано 12.08.2008 року (а.с.6-7). Під час шлюбу сторони, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON]., стали власниками квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 62,9 кв.м., житловою 38,7 кв.м. (а.с.8). Відповідно до довідки [PERSON] зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] загальною площею 62,9 кв.м., житловою 38,7 кв.м. (а.с.11). Таким чином, суд вважає, що свої вимоги відносно визнання права власності за позивачкою та відповідачем на вище вказане майно, [PERSON] довела повністю. Й суд вважає за доцільне визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 62,9 кв.м., житловою 38,7 кв.м; поділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 62,9 кв.м., житловою 38,7 кв.м; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 139859 грн. .

Outcome: approved