Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

12.03.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить визнати автомобіль марки «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя. Стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 74112,50 грн за належну їй частку автомобіля «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування цих вимог зазначила, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.03.2016 року. Шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №462. На даний час нею подано позов про розірвання шлюбу. Вони з відповідачем були офіційно працевлаштовані, крім того кожен з них мав свої заощадження. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано автомобіль «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] . З метою зменшення фінансових витрат, пов`язаних з укладенням договору купівлі - продажу автомобіля та реєстрацією права власності, за пропозицією відповідача, власником автомобіля в Свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу було зазначено лише його. Після того як вони фактично припинили шлюбні відносини і почали проживати окремо, вона запропонувала відповідачеві в добровільному порядку поділити спільно нажите майно (автомобіль), проте він відмовився. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.03.2019 року головуючим по справі обрано суддю [PERSON] . Ухвалою суду від 26.03.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження. 27.03.2019 року представником позивача - адвокатом Зубань О.О. подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 02.04.2019 року було повернуто заявнику. 18.04.2019 року позивачем подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої остання просила визнати автомобіль марки «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] та автомобіль марки «ВАЗ 111930», державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя. Стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 117632,50 грн за належну їй частку у майні, яке є сумісною власністю подружжя та відчужене без її згоди. Вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 22.04.2019 року задоволено клопотання позивача про призначення у справі експертизи, призначено автотоварознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання щодо визначення середньої ринкової вартості спірних автомобілів. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного з підстави звільнення з посади судді [PERSON] , справу було передано на розгляд судді Павленко І.В. Ухвалою суду від 14.08.2019 року суддею Павленко І.В. прийнято цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя до свого провадження, поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 26.09.2019 року задоволено клопотання представника відповідача, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 19.11.2019 року задоволено клопотання представника позивача-адвоката Зубаня О.О. про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя до набрання законної сили судовим рішенням у справі №127/27087/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , фізичної особи підприємця - [PERSON] про визнання недійсними правочинів. Ухвалою суду від 01.10.2020 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 27.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 01.04.2021 року судом задоволено клопотання представника позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог та постановлено ухвалу про залишення без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині позовних вимог про визнання автомобіля «ВАЗ 111930», д.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації за належну їй частку зазначеного автомобіля, який є сумісною власністю подружжя та відчужений без її згоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Зубань О.О. позовні вимоги підтримав, з мотивів наведених у позові. Крім того, на адресу суду надійшла заява за вх.3039/21 від 26.03.2021 року про проведення судових дебатів по справі за його відсутності з врахуванням доданих письмових пояснень (виступ в дебатах). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Бездітний І.І. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що на даний час ринкова вартість транспортного засобу марки «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] значно нижча ніж та, яку просить стягнути позивач. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.03.2016 року по 17.04.2019 р. Кожен з них був офіційно працевлаштований та мав свої заощадження. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано автомобіль «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] . З метою зменшення фінансових витрат, пов`язаних з укладенням договору купівлі - продажу автомобіля та реєстрацією права власності, за пропозицією [PERSON] , власником автомобіля в Свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу було зазначено лише його. Після того як сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини і почали проживати окремо, [PERSON] запропонувала [PERSON] в добровільному порядку поділити спільно нажите майно (автомобіль), проте він відмовився. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За приписами частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Встановлюючи обсяг майна, яке підлягає поділу, необхідно керуватися роз`ясненнями, викладеними у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, згідно з якими до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2020 року по справі №127/27087/19 (провадження №2/127/3861/19), яке набрало законної сили 15.09.2020 року, визнано недійсним договір комісії №1238 від 06.04.2019р., укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Визнано недійсним договір №7594/19/1238 від 06.04.2019 р. купівлі-продажу транспортного засобу «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі укладеного з ним Договору комісії №1238 від 06.04.2019 р. Зазначеним рішенням суду також встановлені обставини, які у відповідності до вимг ч.5 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, а саме судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не спростовано презумпцію спільності майна, а також не надано належних та допустимих доказів того, що він узгоджував із [PERSON] питання щодо продажу автомобіля «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] за суму 10 000,00 грн., та в подальшому передав [PERSON] половину коштів від проданого автомобіля - 5000,00 грн. За приписами статей 2, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Пунктом 22, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Згідно висновку судового експерта Лендя О.В. №111 від 01.08.2019 року середня ринкова вартість автомобіля «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] становить 88070,00 грн (а.с.118-128). На правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні поширюються положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Як вбачається з матеріалів справи проведення судової експертизи доручено судовому експерту сектору автотоварознавчих досліджень відділу товарознавчих та гемологічних досліджень Вінницького НДЕКЦ МВС Ленді О.В., який має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчої експертизи за експертною спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу» (свідоцтво № [NUMBER] , видане ЕКК МВС 15.06.2017). Заперечуючи проти вартості автомобіля, визначеної судовим експертом Лендя О.В. , відповідач зазначає, що продаж автомобіля було здійснено за 10000 грн, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , №7594/19/1238 від 06.04.2019 р., укладеного між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі укладеного з ним Договору комісії № 1238 від 06.04.2019 р., автомобіль був проданий [PERSON] за 10 000,00 грн, проте доказів на підтвердження його оцінки, проведеної відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не надає. Будь-яких клопотань відповідача щодо проведення відповідних судових експертиз на підтвердження заперечень проти вартості вищезазначеного автомобіля матеріали справи не містять. За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 44035,00 грн за належну їй частку автомобіля «SHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , який являвся спільною сумісною власністю подружжя та був відчужений без згоди [PERSON] . Щодо вирішення питання судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із проведенням експертизи. Згідно із ч.1, п.п.1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року становить 1921 грн. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу майнового та немайнового характеру, проте сплачено судовий збір лише за одну із вимог в розмірі 768,40 грн. Крім того, позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка містила вимоги майнового та немайнового характеру, проте судовий збір позивачем за вказані вимоги також не сплачено. Відтак, за зазначені вимоги позивачеві необхідно було сплатити 3073,60 грн судових витрат по сплаті судового збору, проте сплачено було лише 768,40 грн. Таким чином недоплачена сума судового збору становить 3073,60 грн-768,40 грн=2305,20 грн. Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягунути з позивача в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог в розмірі 1536,80 грн; 768,40 грн судових витрат по сплаті судового збору стягнути з відповідача в дохід держави та 768,40 грн судових витрат по сплаті судового збору стягнути з відповідача на користь позивача. Виходячи з наведеного, а також враховуючи той факт, що фактичі витрати позивача на професійну правничу допомогу підтвердженні доказами, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а судові витрати на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач [PERSON] - залишити за ним. У стягненні судових витрат на користь позивача, пов`язаних із проведенням експертизи в розмірі 3000 грн, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки зазначені витрати не підтверджені доказами. Судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 384,20 грн залишити за позивачем, так як заяву про забезпечення позову було залишено без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved