Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

11 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказав, що він є власником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] на підставі рішення суду від 07.12.2011 року. Відповідач також є власником 1/2 частини вказаної квартири. Рішенням суду від 22.01.2018 року був встановлений порядок користування спірним житловим приміщенням, згідно якого позивачу виділено житлову кімнату № 2 площею 20,9 кв.м., відповідачу - житлові кімнати № 3 площею 20,9 кв.м. та № 4 площею 9,9 кв.м., з встановленням права переходу позивача до кімнати №2 через кімнату №3, залишено в загальному користуванні коридор №1, кухню № 5, ванну №6, вбиральню №7, балкон І. Після набрання зазначеним рішенням суду законної сили позивач неодноразово приходив до квартири з метою вселитися в неї. Відповідач відмовлялася відкрити двері та впустити позивача у квартиру і дати дублікат ключа від замка вхідних дверей. Таким чином, відповідач перешкоджає йому в користуванні виділеними йому приміщеннями у квартирі. З урахуванням викладеного, позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні [PERSON] виділеними йому за судовим рішенням у користування житловою кімнатою №2 площею 20,9 кв.м.; правом проходу до кімнати № 2 через кімнату №3; виділеними в спільне користування з [PERSON] коридором №1 площею 9,7 кв.м., кухнею №5 площею 7,7 кв.м., ванною №6 площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7 площею 1,0 кв.м., балконом І площею 0,8 кв.м. у квартирі [ADDRESS] . Вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Зобов`язати [PERSON] надати позивачу дублікат ключа від замку вхідних дверей до квартири [ADDRESS] . Попередити відповідача про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєвої Т.Ю. від 12 грудня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення. Згідно повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2019 року зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 03 квітня 2019 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач про розгляд судом справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2011 року у справі № 2-5605/11, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року у справі № 200/17553/17, яке набрало законної сили, встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши в користування: [PERSON] - житлову кімнату №2 , площею 20,9 кв .м. ; [PERSON] - житлові кімнати № 3 , площею 20,9 кв.м. та №4 , площею 9,9 кв.м. з встановлення права переходу [PERSON] до кімнати №2 через кімнату №3; залишивши в загальному користуванні коридор №1, площею 9,7 кв.м., кухню №5, площею 7,7 кв.м., ванну №6, площею 3,8 к.в.м, вбиральню №7, площею 1,0 кв.м., балкон І, площею 0,8 кв.м. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч.1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність», власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно із ст. 48 цього ж Закону, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що позивач хоч і є власником 1/2 частини квартири, у якій не проживає, оскільки, зареєстрований та проживає в іншому житлі за адресою: [ADDRESS] , однак, позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися належною йому на праві приватної власності 1/2 частиною спірної квартири. Відповідач чинить йому перешкоди в доступі до квартири, відмовляючись допустити його до квартири для здійснення своїх прав власника. Відповідач не спростував твердження позивача. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу, в тому числі шляхом вселення. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, а саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS] , не допускаючи його до квартири, та переконливих спростувань доводів позивача відповідачем суду надано не було, суд вважає позовні вимоги в частині усунути перешкоди в користуванні [PERSON] виділеними йому за судовим рішенням у користування житловою кімнатою №2 площею 20,9 кв.м.; правом проходу до кімнати № 2 через кімнату №3; виділеними в спільне користування з [PERSON] коридором №1 площею 9,7 кв.м., кухнею №5 площею 7,7 кв.м., ванною №6 площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7 площею 1,0 кв.м., балконом І площею 0,8 кв.м. у квартирі [ADDRESS] ; вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] ; а також зобов`язати [PERSON] надати позивачу дублікат ключа від замку вхідних дверей до квартири обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим їх слід задовольнити . Стосовно позовних вимог щодо попередження відповідача про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту шляхом попередження відповідача про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду не передбачений чинним цивільним законодавством України, крім того, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: partial