Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

10 січня 2020 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору б/н від 16.07.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.08.2013 року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] , які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] ч. відповідачі прийняли спадщину до складу якої, в тому числі входять кредитні зобов`язання померлого. Спадкування обов`язків відбулось відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, т.я. відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 9671,16 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9671,16 грн. та судові витрати по справі. 28 січня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.45-46). Представник позивача у позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. 17.02.2010 року від відповідачів надійшов відзив, відповідно до якого вони заперечували проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що спадщину після померлого вони не приймали, крім того, позивач пропустив строки для пред`явлення вимоги встановлені чинним законодавством, а тому позбавляється права вимоги. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору б/н від 16.07.2007 року [PERSON] отримав кредит у сумі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.12) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 28.08.2013 року. (а.с.41) В позовній заяві представник позивача посилається на ті обставини, що відповідачі є спадкоємцями за зобов`язаннями померлого позичальника, оскільки проживали з ним за однією адресою на момент смерті, а тому з них підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 9671,16 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного. Так, відповідачі посилались на ті обставини, що вони дійсно є родичами спадкодавця та на момент смерті проживали з ним за однією адресою, однак позивачем було пропущено строк для звернення до суду за захистом своїх прав, у зв`язку з чим просили застосувати строки позовної давності до зазначених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з претензією до нотаріальної контори в порядку ст.1281 ЦК України 26.02.2014 року, тобто з зазначеного моменту, йому було відомо про необхідність захисту свого порушеного права. Із позовною заявою представник позивача звернувся до суду 10.01.2020 року - зі спливом майже шести років, після моменту виникнення права на позов. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи до уваги той факт, що відповідачами подана заява про застосування строків позовної давності до спірних вимог, суд приходить до висновку про необхідність її задоволення та відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed