Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

12.12.2018 року [PERSON] подав до суду позовну заяву до АТ «Укрзалізниця» з вимогою скасувати наказ від 01.06.1989 року № 10 «Про переведення на іншу роботу». В обгрунтування позову зазначив, що [INFO] йому виповнилося 55 років і він набув право на пільгову пенсію, як працівник зайнятий у важких умовах праці. Згідно з записами в трудовій книжці він з 01.11.1985 року до 24.04.2000 року працював на посаді складача поїздів на станції Рогатин. Вважає, що вищезазначений наказ в якому зазначено про його переведення «із посади складача поїздів 4 розряду станції Рогатин на посаду чергового по станції Рогатин з місячним окладом 165 карбованців на час перебування в декретній відпустці і відпустці без збереження заробітної плати, залишивши йому право складача поїздів та виконувати цю роботу у випадку необхідності» є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки порушує його право на призначення пенсії на пільгових умовах. Незаконність наказу зумовлена тим, що з 1985 до 2000 року він постійно виконував обумовлену трудовим договором роботу складача поїздів, не жодну іншу роботу в цей час не переводився. Про цей наказ дізнався тільки 09.10.2018 року на особистому прийомі у відповідача. Зазначає також, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи і відмова АТ «Укрзалізниця» видати уточнюючу довідку для призначення пільгової пенсії з підстав існування оспорюваного наказу є також незаконною. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав повністю із підстав, які наведені у позовній заяві. Пояснив, що з 01 червня 1989 року продовжував виконувати роботу складача поїздів, яка дає йому право на оформлення пільгової пенсії, однак через переведення його на іншу роботу згідно наказу від 01.06.1989 року № 10 «Про переведення на іншу роботу», він втрачає таке право. Заяви про переведення він не подавав, хоча не заперечує, що був ознайомлений з наказом в 1989 році. Просив позов задовольнити АТ «Укрзалізниця» подала до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого заперечила проти позову повністю з наступних підстав: 1. [PERSON] був ознайомлений про його переведення на іншу роботу з 01.06.1989, оскільки у відповідній графі наказу є його підпис про ознайомлення з цим наказом, тому відсутні підстави для поновлення йому строку зверхня до суду за вирішенням трудового спору, внаслідок чого необхідно застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності. 2. Факт виконання [PERSON] роботи чергового по станції Рогатин у період з 01.06.1989 до 17.11.1992 підтверджується також: наказом № 18 від 13.07.1989 на підставі якого ДСП (телеграфний шрифт чергового по станції) Рогатин [PERSON] був відряджений на станцію Помоненти; наказом № 675 від 16.09.1991, яким в зв'язку із зміною штатного розпису з 01.08.1991 вводився посадовий оклад черговим по станції, в т. ч. [PERSON], 395 р.; наказом № 320/87 від 17.10.1989, яким підтверджуються зміни в штатному розписі станції Рогатин, а саме виключалися 5 одиниць складачів поїздів 4 розряду з погодинною тарифною ставкою 82,0 коп., місячною 141,9 руб. та вводилося 5 штатних одиниць складачів поїздів 5 розряду з погодинною тарифною ставкою 93,0 коп., місячною 161 руб., і зазначене збільшення тарифних ставок складача поїздів не відображено в особовому рахунку [PERSON], натомість там вказано посадовий оклад чергового по станції 395 р., встановлений наказом № 675 від 16.09.1991 року У судовому засіданні представник позивача Тарарук Л.Р. пояснив, що позивач [PERSON] з 07 червня 1985 року прийнятий черговим по станції Рогатин, а з 01 листопада 1985 року був переведений складачем поїздів з правом чергового по станції. З 01 червня 1989 року [PERSON] з 01 червня 1989 року переведено черговим по станції Рогатин на час перебування в декретній відпустці і відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною його дружини [PERSON], залишено за ним право складача поїздів для виконання цієї роботи в разі потреби. З наказом [PERSON] був ознайомлений. Щодо наявності чи відсутності його заяви на переведення, то довести цю обставину неможливо, оскільки такі документи не збережені через закінчення терміну їх зберігання. Усі інші документи наявні в архіві залізниці та спростовують пояснення позивача. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до записів в трудовій книжці [PERSON] 07.06.1985 року він був прийнятий по переводу на роботу чергового по станції Рогатин, 01.11.1985 року - переведений на роботу складача поїздів з правом чергового по станції Рогатин, 17.11.1992 року - переведений на роботу складача поїздів по станції Рогатин. У довідці від 17.07.2018 року виробничого підрозділу «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця ПАТ «Українська залізниця» зазначено, що [PERSON] працював складачем поїздів по станції Рогатин з 01.11.1985 року (наказ № 17 від 01.11.1985) до 01.06.1989року (наказ № 10 від 01.06.1989) та з 17.11.1992 року (наказ № 17 від 17.11.1992) до 24.04.2000 року (наказ № 63 від 24.04.2000). Відповідно до наказу від 07.06.1985 року про прийняття на роботу [PERSON] по переведенню із станції Єзупіль прийнято на роботу чергового по станції Рогатин із місячним окладом 115 рублів. Наказом від 01.11.1985 року про переведення на іншу роботу [PERSON] з 01.11.1985 переведено на роботу складача поїздів з правом чергового по станції. В наказі від 01.06.1989 року № 10 «Про переведення на іншу роботу» зазначено про переведення «[PERSON] складача поїздів 4 розряду ст. Рогатин 0 01.06.1989 року черговим по ст. Рогатин з місячним окладом 165 р. на час перебування в декретній відпустці і відпустці без збереження заробітної плати за доглядом дитини [PERSON] залишивши за ним право складача поїздів і виконувати цю роботу у випадку необхідності». В особовій картці [PERSON] є записи про те, що з 01.11.1985 року він працював складачем поїздів з правом (нерозбірливо зазначено слово) по станції Рогатин, з 15.09.1992 року- нерозбірливо зазначено посаду по ст. Рогатин з окладом 312,5, з 17.11.1992 року- складачем поїздів по ст. Рогатин. Наказом від 16.09.1991 року № 675 [PERSON] як черговому по станції Рогатин у зв'язку із зміною штатного розпису з 01.09.1991 року встановлено посадовий оклад 395 рублів. В наказі № 18 від 13.07.1989 року зазначено про відрядження ДСП ст. Рогатин [PERSON] на станцію Помоненти строком на 10 днів з 14.07.1989 року. В наказі № 320/87 від 17.10.1989 року зазначено про зміни в штатному розписі станції Рогатин, а саме про виключення 5 одиниць складачів поїздів 4 розряду з погодинною тарифною ставкою 82,0 коп., місячною 141,9 руб., та про введення 5 штатних одиниць складачів поїздів 5 розряду з погодинною тарифною ставкою 93,0 коп., місячною 161 руб. Згідно з наказом від 17.11.1992 року № 17 від 17.11.1992 року про переведення на іншу роботу [PERSON] - чергового по станції Рогатин переведено з 17.11.1992 року складачем поїздів станції Рогатин. В особовому рахунку [PERSON] від 01.01.1989 року зазначено, що його переведено на посаду ДСП у 1989 році з посадовим окладом 165 рублів. Аргументація [PERSON] щодо необхідності скасування наказу про його переведення на іншу роботу зводиться до того, що такого переведення не було насправді, підтвердженням чого є відсутність відповідного запису в його трудовій книжці. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сукупність досліджених доказів дає підстави для висновку, що [PERSON] з 01.06.1989 року до 17.11.1992 року працював черговим по станції Рогатин, тобто [PERSON] не довів обставину, якою обґрунтовує свої вимоги. Більше того, навіть якщо б [PERSON] довів, що в період з 01.06.1989 року до 17.11.1992 року не працював черговим по станції Рогатин, це б не було підставою для скасування відповідного наказу, оскільки невиконання наказу не означає його незаконність. Станом на 01.06.1989 року, як і станом на даний час порядок переведення на іншу роботу регламентувався ст. 32 КзПП, однак [PERSON] не обґрунтовував свої вимоги порушенням адміністрацією положень цієї статті. За встановлених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування наказу від 01.06.1989 року № 10 «Про переведення на іншу роботу». Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. [PERSON] вказує, що про наявність наказу від 01.06.1989 року № 10 «Про переведення на іншу роботу» дізнався 09.10.2018 року, що спростовується самим наказом від 01.06.1989 року № 10 «Про переведення на іншу роботу» в якому є підпис [PERSON] про ознайомлення з ним, а також наказом від 17.11.1992 року № 17 від 17.11.1992 року про переведення на іншу роботу з підписом [PERSON] про ознайомлення з ним, з якого він повинен був дізнатися про існування попереднього наказу. Отже, в суду відсутні підстави для поновлення строку звернення [PERSON] до суду, оскільки наведена ним причина пропуску цього строку не підтверджена. Таким чином[PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування наказу з пропуском встановленого статтею 233 КЗпП України строку, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed