Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

10 червня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 20 вересня 2013 року уклала з відповідачем договір з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) №704651 у групі ТОВ «Авто Просто», який є нікчемним внаслідок його невідповідності положенням ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» через несправедливість умов договору, введення позивача в оману та використання пірамідальної схеми, оскільки власні кошти відповідача не залучаються для придбання автомобілів учасникам програми за договором, натомість учасники, сплачуючи періодичні платежі, оплачують послуги один одному. При цьому, за змістом договору позивач фактично сплачувала відповідачу кошти не за одержання товару чи послуги, а за можливість одержання права на отримання послуги. Крім того, послалась позивач і на спричинення їй моральної шкодив в розмірі 2000 гривень, яка полягає у неправомірному користуванні відповідачем сплаченими позивачем в якості внесків коштами. На підставі викладеного, зазначаючи про виконання всіх своїх обов'язків за договором, що виразилось у сплаті 17 внесків на загальну суму 14892,2 гривень, позивач просила суд визнати недійсним оспорюваний нею договір та зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу сплачені нею кошти у вказаному розмірі, а також моральну шкоду в розмірі 2000 гривень та судові витрати. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, вказавши разом з тим, що бажає розірвати договір з відповідачем та повернути свої кошти. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких представник просив суд розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки діяльність відповідача із надання фінансових послуг з придбання товарів у групах не є «пірамідальною схемою», врегульована норами закону, а для її здійснення відповідач отримав передбачену законом ліцензію. Крім того, відзначив представник позивача невмотивованість та недоведеність несправедливості умов укладеного між сторонами договору, а також факту заподіяння та істотності моральної шкоди. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 19 січня 2012 року Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України здійснено реєстрацію відповідача як фінансової установи із видачею відповідного свідоцтва (а.с.42). 25 грудня 2012 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, видано відповідачу ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Строк дії ліцензії з 15 січня 2013 року по 15 січня 2018 року. (а.с.43) 20 вересня 2013 року між сторонами у справі було укладено договір №704651 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, невід'ємною частиною якого є додатки №1, 2, за умовами якого відповідач, як адміністратор/фінансова установа, зобов'язався надати позивачу, як учаснику системи, фінансові послуги з адміністрування фінансових активів для придбання позивачем обраного нею автомобіля «Zaz Sens» вартістю 57900 гривень за рахунок об'єднання періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Зокрема, відповідач зобов'язався надати відповідачу наступні послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах: забезпечити функціонування системи АвтоТак, яка складається з груп, кожна з яких після її формування має незмінну кількість учасників; ознайомити учасників з умовами договору; об'єднати учасників системи АвтоТак у групи з метою придбання автомобілів; формувати групи, включити учасника у групу та повідомити про дату створення групи; укласти договір з постачальником (продавець автомобіля) та забезпечити визначення поточної ціни авто постачальником; провести розподіл автомобілів; придбати та розподілити автомобілі між учасниками групи; отримувати періодичні платежі та формувати фонд групи; вести реєстр учасників групи, облік періодичних платежів учасників групи; організувати передачу автомобіля у власність учаснику; здійснити повернення періодичних платежів за достроково розірваними договорами; здійснити оплату автомобіля постачальнику та забезпечити передачу автомобіля учаснику постачальником, а також інші обов'язки. (а.с.9, 14-21, 44) В свою чергу, позивач, як учасник системи, зобов'язалась сплатити відповідачу винагороду в розмірі 2084,4 гривень за послуги, пов'язані з включенням спірного договору до системи АвтоТак та формування групи; сплатити винагороду за послуги, пов'язані з передачею автомобіля позивачу після надання права на отримання автомобіля - 3% від вартості замовленого авто з ПДВ; щомісячно не пізніше 15 числа сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою відповідачу за надані послуги відповідно в розмірі 1,1905% та 0,415% + ПДВ від вартості замовленого відповідачем авто; отримати автомобіль згідно з умовами договору, а також інші визначені договором обов'язки. При цьому розмір періодичного платежу визначається щомісяця шляхом ділення поточної ціни замовленого позивачем автомобіля на загальну кількість періодичних платежів, яких має бути здійснено позивачем 84, тобто загальна сума всіх періодичних платежів дорівнюватиме вартості замовленого позивачем автомобіля. (а.с.9, 14-21, 44) Згідно ст.5 Розділу І, ст.5 Розділу ІІ вказаного спірного договору учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даним договором, обов'язково отримає замовлений ним автомобіль, але через визначений договором механізм. Договір діє протягом семи років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань за договором. Статтею 1 Розділу І, ст.ст.2, 4, 6, 8 Розділу ІІ спірного договору визначено механізм надання права на отримання автомобіля, а також процедура отримання авто учасником після надання йому відповідного права. Згаданий механізм полягає в тому, що учасники системи АвтоТак об'єднуються відповідачем у групи із присвоєнням порядкового номеру кожному учаснику в групі, а сплачені цими учасниками періодичні платежі формують фонд групи. При цьому кількість учасників групи дорівнює кількості автомобілів, яку можливо придбати за рахунок фонду цієї групи. Після цього щомісяця відбувається захід розподілу товару (автомобілів) серед учасників групи за двома можливими механізмами - накопичення внесків (основний) та пропозиції авансових внесків (додатковий). За наслідками проведення заходу із розподілу товару (автомобілів) у випадку достатності фонду групи для придбання авто право на отримання автомобіля через механізм накопичення внесків отримує той з учасників групи, який має найбільшу кількість балів, що визначається пропорційно до кількості сплачених ним періодичних платежів разом із щомісячною винагородою. При рівності балів учасників право на отримання авто отримує той, чий номер у групі є меншим. Якщо у фонді групи після розподілу достатньо коштів для надання другого дозволу на отримання авто, розподіл відбувається за механізмом пропозиції авансових внесків, який полягає в надісланні учасниками відповідачу закритих конвертів із кількістю авансових платежів, які може сплатити учасник достроково у випадку надання йому права на отримання авто. Право на отримання авто за цим механізмом отримує той з учасників, хто запропонував більшу кількість платежів та сплатив до цього більшу кількість періодичних платежів. При однаковій кількості запропонованих авансових платежів у розподілі товару (автомобіля) перемагає той з учасників, який має менший номер у групі. У випадку, якщо і після застосування другого механізму у фонді групи залишилось достатньо коштів для надання ще прав на отримання авто, такі права надаються за механізмом накопичення внесків та пропозиції авансових внесків почергово. За наслідками проведеного заходу із розподілу товару (автомобілів) відповідач здійснює оплату та забезпечує передачу учаснику, якому надано право, замовленого останнім автомобіля у строки та порядку, визначені договором, а такий учасник продовжує виплату решти щомісячних періодичних платежів, що ним не були сплачені станом на час отримання авто. За змістом норми ст.19 спірного договору позивач, підписавши договір, підтвердила своє ознайомлення з його змістом та погодження з його умовами, а також про отримання інформації щодо суті фінансової послуги, що запропонована відповідачем, та надання якої перед укладенням договору передбачено законодавством. Також судом встановлено, що позивач на виконання своїх зобов'язань за спірним договором 20 вересня 2013 року сплатила відповідачу винагороду в розмірі 2084,4 гривень за послуги, пов'язані з включенням спірного договору до системи АвтоТак та формування групи, а також сплатила 17 щомісячних платежів на загальну суму 14892,2 гривень. Право на отримання автомобіля за наслідками проведених заходів із розподілу товару (автомобілів) позивачу відповідачем надано не було. (а.с.13, 22-25) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім умов зазначеного вище договору і додатків до нього, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Закону України «Про захист прав споживачів», Ліцензійними умовами провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затвердженими Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 09 жовтня 2012 №1676 (далі - Ліцензійні умови). Так, відповідно до норм ст.ст.11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.ст.6, 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Нормою ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.ст.1, 4, 5, 6, 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Різновидом фінансової послуги є адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Фінансові послуги надаються фінансовими установами. Фінансові послуги надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Статтею 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» встановлено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає, зокрема, такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг. Відповідно до ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення зазначеної діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Згідно п.1.2 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи; договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - укладений в письмовій формі договір, за яким одна сторона (ліцензіат) за винагороду зобов'язується забезпечити придбання певного товару другій стороні (учаснику групи) за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи, а друга сторона зобов'язується сплатити поточну ціну цього товару шляхом внесення періодичних платежів та винагороду ліцензіату; група - наперед визначена кількість учасників, періодичні платежі яких об'єднуються ліцензіатом для придбання товару кожному її учаснику; періодичний платіж - грошові кошти, що періодично вносяться учасником групи на окремий поточний рахунок ліцензіата в банку для оплати поточної ціни товару відповідно до умов договору про адміністрування та внутрішніх правил надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі; розподіл товару - процедура, що проводиться ліцензіатом відповідно до умов договору про адміністрування та внутрішніх правил з метою визначення отримувачів товару; фонд групи - сума періодичних платежів, сплачених учасниками певної групи на певну дату, за рахунок яких ліцензіат здійснює придбання товару для учасників групи. Пунктом 6.1 Ліцензійних умов визначено, що адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах передбачає: укладення договору з постачальником та визначення поточної ціни товару; ознайомлення клієнтів з внутрішніми правилами, умовами договору про адміністрування та надання клієнтам інформації, визначеної законодавством; укладення договорів про адміністрування; формування групи; повідомлення учасників групи про її створення; отримання ліцензіатом періодичних платежів та винагороди відповідно до умов договорів про адміністрування; ведення ліцензіатом реєстру учасників груп, а також обліку періодичних платежів учасників груп; придбання ліцензіатом товару та його розподіл між учасниками групи; передачу постачальником товару у власність отримувача товару; закриття групи. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 ст.203 ЦК, а саме: зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нормою ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положеннями ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, до якої належить і пірамідальні схеми, є недійсними. Положеннями ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, враховуючи реєстрацію відповідача як фінансової установи та отримання ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ще у 2012 році, і така реєстрація та ліцензія є дійними до теперішнього часу, суд приходить до висновку, що при укладанні спірного договору №704651 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі від 20 вересня 2013 року з додатками №1, 2 між сторонами були дотримані всі передбачені законодавством, діючим на час укладення такого правочину, істотні умови договору щодо його змісту, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, так і ними прийняті, а також дотримані вимоги щодо форми договору та вимоги до його сторін. Зокрема, на момент укладення спірного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою юридичної особи. При цьому твердження позивача про нікчемність спірного договору та необхідність визнання його недійсним з підстав його невідповідності положенням ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок здійснення відповідачем діяльності за пірамідальною схемою є помилковими. Правова позиція суду з цього питання ґрунтується на наступному. Так, Законом України «Про захист прав споживачів» дійсно закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Аналіз ст.19 вказаного закону дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: 1) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; 2) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; 3) відсутність продажу або споживання товару. Для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність одночасно всіх зазначених ознак. Стосовно ж наявності таких ознак у спірному договорі та діяльності відповідача з укладення та виконання такого договору необхідно вказати наступне. Предметом спірного договору є надання позивачу, як учаснику програми придбання автомобілів у групах «АвтоТак», адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання нею автомобіля. При цьому, за змістом спірного договору відповідач гарантує надання кожному учаснику, в тому числі позивачу, права на отримання автомобіля за умови виконання учасником усіх зобов'язань, передбачених договором, зокрема сплати щомісячних періодичних платежів та винагороди відповідачу. Періодичні платежі учасника фактично є оплатою частини ціни замовленого ним автомобіля, після одержання якого та реєстрації на своє ім'я учасник зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100% від ціни автомобіля. Отже, спірним договором передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається учаснику в рамках укладеного договору, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Учасник, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від відповідача виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль учаснику, незалежно від того, чи сплачують кошти інші учасники групи. За таких обставин твердження позивача, що діяльність відповідача за спірним договором є функціонуванням «пірамідальної схеми» суперечить змісту п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварності та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Крім того, твердження позивача про те, що діяльність відповідача є реалізацією «пірамідальної схеми» спростовується і наведеними судом вище нормами Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 09 жовтня 2012 №1676, за змістом яких послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є різновидом фінансових послуг, для здійснення яких юридична особа має отримати статус фінансової установи та відповідну ліцензію. Як слідує зі змісту вказаних норм законодавства в контексті положень Закону України «Про захист прав споживачів», законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Оскільки ж відповідач по справі ще до укладення з позивачем спірного договору та на теперішній час має свідоцтво про реєстрацію як фінансової установи, а також ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а спірний договір за своїм змістом, врегульованих ним правовідносин сторін та діяльності відповідача з виконання такого договору фактично є діяльністю з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та відповідає Ліцензійним умовам провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 09 жовтня 2012 №1676, в суду відсутні будь-які підстави вважати спірний договір таким, що є недійсним (нікчемним) на підставі положення ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» як укладений із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовної вимоги позивача про визнання спірного договору недійсним, що, в свою чергу, зумовлює необхідність відмови у задоволенні позову у відповідній частині. При цьому, висновки суду у даній справі щодо відсутності ознак «пірамідальної схеми» в оспорюваному договорі та діяльності відповідача з його виконання повністю кореспондуються із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові, прийнятій 11 вересня 2013 року за результатами розгляду справи №6-40цс13 за заявою про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ст.355 ЦПК України. Таке рішення Верховного Суду України у відповідності до ст.360-7ЦПК України є обов'язковим для врахування при розгляді даної цивільної справи. Не погоджується суд із твердженнями позивача про несправедливість спірного договору, оскільки немає підстав вважати, що зазначені положення договору насправді є несправедливими, а оцінка, надана ним позивачем є суто суб'єктивною та випливає з її особистої зацікавленості, як сторони договору. Оспорюваний договір був укладений позивачем саме на викладених в ньому умовах, які її влаштували і заперечень не викликали, про що свідчить підпис позивача у цьому договорі, а також невикористана можливість протягом чотирнадцяти днів після підписання договору його розірвати в односторонньому порядку із поверненням відповідачем всіх сплачених позивачем коштів (ст.12.1.5 Розділу ІІ спірного договору). Крім того, позивач ані в тексті позову, ані в судовому засіданні не вказала в чому саме полягає несправедливість спірного договору, які саме положення цього договору є несправедливими та яке їх значення для визнання договору недійсним в цілому, в чому виявляється дисбаланс прав та обов'язків сторін спірного договору. Натомість позивач обмежилась лише формальним посиланням на несправедливість договору та наведенням норм Закону України «Про захист прав споживачів» з цього приводу, що з урахуванням відповідності змісту спірного договору вимогам законодавства свідчить про необґрунтованість таких тверджень позивача. Не підлягають задоволенню і решта позовних вимог - про зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу сплачені нею за спірним договором кошти та моральну шкоду, оскільки такі вимоги є похідними та ґрунтуються виключно на задоволенні позову в частині визнання спірного договору недійсним, у чому, як вказано вище, судом відмовлено. Разом з тим, враховуючи пояснення позивача в судовому засіданні, суд вважає за необхідне зазначити про наявність у позивача права на розірвання спірного договору в порядку та на умовах, визначених ст.12 спірного договору. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.88, 89 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, приходить до висновку, що сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed