Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

11.02.2014 р. позивач звернулась до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу в якому вказала, що з 01.09.2001 р. перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], [INFO] Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO] Заявлені вимоги [PERSON] мотивувала тим, що їхнє подружнє життя не склалося через постійне зловживання чоловіком алкоголем, а також різні погляди на сімейне життя, шлюбні обов'язки та несумісність характерів. Крім того, у позові зазначила, що шлюб виявився невдалим та існує лише формально. Сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Сім'я розпалась остаточно та примирення вважає неможливим, оскільки ні хто із сторін цього не бажає. Спору щодо поділу спільного майна та місця проживання неповнолітньої дитини немає. /а.с. 2/ У судове засідання 14.04.2014 р. сторони не з'явились. [PERSON] та уповноважений представник відповідача [PERSON] (довіреність від 07.04.2014 р. /а.с. 14/) надали суду заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності. У поданій заяві позивач позов підтримала, просила задовольнити, представник відповідача позовні вимоги визнав повністю та проти задоволення даного позову не заперечував. /а.с. 12, 13/ Так, згідно норм ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Враховуючи, що у матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін, розгляд справи відбувся у відсутності учасників процесу згідно до ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Відповідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. /а.с. 15/ Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що 01.09.2001 р. міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1320. Дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». /а.с. 6/ Від даного шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] /а.с. 3/ Сторони проживають окремо і повністю припинили шлюбні відносини через зловживання відповідачем алкогольними напоями, а також те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, умов для примирення немає. Спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя немає. Беручи до уваги ступінь конфліктних відносин і причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів для примирення подружжя - не доцільно, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За наведених обставин, приймаючи до уваги наявність неповнолітньої дитини, обставини життя подружжя, суд вважає за доцільне згідно положень ст. 112 СК України шлюб розірвати, оскільки подружні стосунки фактично припинились, спільного господарства сторони не ведуть, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення у даній справі. Виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне залишити її на подальше проживання при матері. Оскільки позивач не заявляв вимоги про стягнення із відповідача судових витрат, суд,

Outcome: approved