Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

12.10.2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Словянську Донецької області» про стягнення заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON] від 29.07.2015 року прийнята на посаду помічника вихователя до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Словянську Донецької області». 16.08.2018 року позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням. При звільненні [PERSON] не було виплачено належні їй при звільненні суми, а саме матеріальну допомогу на оздоровлення. Згідно п. 39 розділу 4 Колективного договору, укладеного між відповідачем та трудовим колективом КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Словянську Донецької області» адміністрація зобовязується виплачувати допомогу на оздоровлення у розмірі місячного окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Як зазначає позивач, у 2018 році їй надавалася щорічна відпустка з 15.06.2018 року терміном на 24 календарні дні, проте матеріальна допомога виплачена не була. У звязку із чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 2 555 гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу. Позивач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не зявилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі (а.с.28). Представник відповідача про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, до судового засідання не зявився, надав заяву, в якій вказав, що заперечує проти позову та просить справу розглянути без його участі (а.с.29). Долучив відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно абз. 3 п. 2 постанови КМУ № 524 від 11.05.2011 року та абз. 10 п. 1 ст. 57 ЗУ «Про освіту», Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Словянську Донецької області» повинен в обовязковому порядку надати допомогу на оздоровлення медичним і педагогічним працівникам. [PERSON] займала посаду помічника вихователя, яка не підпадає під обовязкове надання допомоги на оздоровлення. Іншим працівникам комунального закладу, які не обіймають посади педагогічних та медичних працівників, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення не є гарантованою. Керівник закладу, має право надавати матеріальну допомогу в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах. Матеріальна допомога надається в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік (п.п. «б» п. 4 постанови КМУ № 1298 від 30.08.2002 року; п.п. 3 п. 2 [PERSON] Міністерства соціальної політики України № 526 від 18.05.2015 року). Зазначено, що позивач, посилаючись на п. 39 Колективного договору, не бере до уваги п. 38 цього договору, згідно якого, матеріальна допомога в тому числі на оздоровлення, надається згідно кошторису. На 2018 рік згідно Кошторису та лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування, сума на оплату праці складає 1 850 400,00 грн. Коштів на оздоровлення не передбачено, але в колективному договорі прописано умови вищезазначених виплат. Тому адміністрація закладу надала допомогу на оздоровлення двом вихователям та директору закладу, з фонду економії заробітної плати, про що і повідомляє [PERSON] міський голова [PERSON] листом № 1-0-1953-2 від 03.09.2018 року. Крім того, при наданні основної щорічної відпустки, матеріальна допомога на оздоровлення може виплачуватися працівникові один раз на рік за заявою працівника. [PERSON] основної щорічної відпустки отримала з 15.06.2018 року терміном на 24 календарних днів, заяву на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення на імя директора закладу не надавала. Також при звільненні, отримала матеріальну компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку 2 календарних днів, наказ № 206-о від 27.08.2018 року. За вказаних обставин просить відмовити у задоволенні позову (а.с.23-26). У відповідності до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Як передбачено ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що наказом № 43-К від 29 липня 2015 року [PERSON] було прийнято до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Словянську Донецької області» на посаду помічника вихователя (а.с.4). [PERSON] № 31-К від 16 серпня 2018 року позивача було звільнено з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.4). Згідно довідки Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Словянську Донецької області» № 527 від 05 жовтня 2018 року [PERSON] займала посаду помічника вихователя та ставка її заробітної плати (оклад) складала 2\~555,00 гривень. За 2017 рік допомога на оздоровлення сплачена у сумі 2\~320,00 гривень. Основна щорічна відпустка надавалася з 15 червня 2018 року на 24 календарних днів за період роботи з 20 липня 2017 року по 19 липня 2018 року. Матеріальна допомога на оздоровлення за вказаний період не надавалася (а.с.5). Згідно Кошторису на 2018 рік КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Словянську Донецької області» та лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування, виплата коштів працівникам забезпечується з місцевого бюджету. На 2018 рік сума на оплату праці складає 1\~850\~400,00 гривень (а.с.25-26). Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про освіту», учасниками освітнього процесу є педагогічні та науково-педагогічні працівники. Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» передбачено, що держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Перелік посад всіх педагогічних та науково-педагогічних працівників затверджено постановою КМУ від 14 червня 2000 року № 963, відповідно до якої посада [PERSON], а саме помічник вихователя не входить до переліку працівників, яким передбачено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Згідно ст. 30 Закону України «Про дошкільну освіту», оплата праці педагогічних працівників, спеціалістів, обслуговуючого персоналу та інших працівників закладів дошкільної освіти здійснюється згідно з Кодексом законів про працю України та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини 2 статті 97 Кодексу законів про працю України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Пунктами 38, 39, 40, 41 Колективного договору, укладеного між адміністрацією і профспілковим комітетом Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Словянську Донецької області» від 19 червня 2011 року передбачено надання працівникам матеріальної допомоги, в тому числі на оздоровлення в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, згідно з кошторисом доходів і видатків. Допомога на оздоровлення виплачується у розмірі місячного окладу (ставки заробітної плати) при надані щорічної відпуски. Якщо при звільнення робітника, за його бажанням, йому надається невикористана ним відпустка з подальшим звільненням, право на виплату допомоги на оздоровлення він не лишається. Допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки гарантована державою і її виплата є обовязковою. Кошти на цю допомогу передбачуються в кошторисах закладу, згідно з Постановою Кабміну від 30 серпня 2002 року № 1298. При звільнення працівника виплата усіх сум, що належать йому, від закладу, проводиться в день звільнення (а.с.8 зворот). Згідно п.п. «б» п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 1298 від 30.08.2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та п.п. 3 п. 2 [PERSON] Міністерства соціальної політики України № 526 від 18.05.2015 року «Про умови оплати праці працівників закладів соціального захисту дітей, закладів соціального обслуговування і центрів соціальних служб для сімї, дітей та молоді», передбачено право керівників місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівників бюджетних установ, закладів та організацій, керівників закладів соціального захисту дітей, закладів соціального обслуговування і центрів соціальних служб для сімї, дітей та молоді, в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Як зазначає представник відповідача у відзиві, посада, яку займала [PERSON], а саме помічник вихователя, не підпадає під обовязкове надання допомоги на оздоровлення. Більш того, Кошторисом на 2018 рік Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Словянську Донецької області» коштів на оздоровлення не передбачено. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно - правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Судом приймаються до уваги твердження представника відповідача щодо того, що надання допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам повинно бути затверджено в межах фонду заробітної плати закладу, в якому обіймає посаду працівник, оскільки відповідно до п. 38 Колективного договору, адміністрація зобовязується згідно з кошторисом доходів і видатків надавати працівникам матеріальну допомогу, в тому числі на оздоровлення в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік. Отже, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена педагогічним та науково-педагогічним працівникам, перелік посад яких затверджений вищевказаною постановою № 963, з урахуванням фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків установи, в якій займає певну посаду працівник. На підставі викладеного, з урахуванням Колективного договору та діючого законодавства, беручи до уваги Кошторис на 2018 рік Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Словянську Донецької області», суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки посада останньої не входить до переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачена виплата матеріальної допомоги на оздоровлення. Крім того, позивач ставить питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 1\~000 гривень. Згідно із ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як передбачено ч. 3 згаданої вище статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано до суду квитанцію від 11.10.2018 року на суму 1\~000 гривень та Опис робіт (послуг) виконаних (наданих) адвокатом та здійснених витрат за договором про надання правничої допомоги від 10.09.2018 року укладеним між адвокатом [PERSON] та [PERSON] згідно якого за виконану роботу (надані послуги) здійснена оплата у розмірі 1\~000 гривень відповідно до квитанції від 11.10.2018 року та договору від 10.09.2018 року (а.с.14-15). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позові, інші судові витрати, до яких відносяться і витрати на правничу допомогу, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. Отже, вимога щодо стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у позові, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із позовом про стягнення заробітної плати, судовий збір стягненню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed