Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

11.12.2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.10.2011 року у розмірі 17000,17 грн., який був укладений між позивачем та [PERSON] , який помер [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що відповідно до кредитного договору № б/н від 09.10.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак за час життя порушив взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Банком була направлена претензія кредитора до Обухівської районної державної нотаріальної контори. Позивчем було отримано інформацію з нотаріальної контори відповідно до якої спадкоємцями померлого [PERSON] , які звернулись з заявами про прийняття спадщини є відповідачі по справі. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором становить 17000,17 грн., спадкоємцям було направлено банком лист-претензію щодо погашення боргу спадкодавця, але останні його проігнорували, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 24.01.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 24.10.2019 року ухвалено вийти з спрощеного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України, про причину неявки суд не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.ч 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлено, що 09.10.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а останній зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київській області, актовий запис № 179, [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з відповіді на претензію кредитора від 20.09.2016 №113/02-14 до Обухівської районної державної нотаріальної контори, спадкоємцями померлого, які звернулись з заявами про прийняття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє як законний представник малолітньої [PERSON] .. З матеріалів спадкової справи вбачається, що свідоцтва про право на спадщину після смерті вищевказаного спадкодавця нікому не видавались. В подальшому при зверненні спадкоємців до нотаріальної контори за видачею свідоцтв про право на спадщину після померлого [PERSON] , їм буде повідомлено про претензію кредитора. Згідно листів - претензій до спадкоємців КБ «Приват банку» зазначено, що станом на дату смерті заборгованість позичальника складає 17 000 грн.17 коп. Проте, належного підтвердження про отримання відповідачами даної претензії до суду не надано. Згідно розрахунку заборгованості, наданого до суду, за договором № б/н від 09.10.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] станом на дату його смерті, заборгованість становить у розмірі 17 000,17 грн. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Згідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки позичальник (боржник) помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.1281-1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємеці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Також, згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого, прийняли після нього спадщину, наявність спадкового майна та його вартість. Позивач зазначає, що спадкоємцями боржника у порядку ст.1282 ЦК України, на час відкриття спадщини, є відповідачі по справі. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Жодних заяв або клопотань з метою встановлення наявності спадкового майна та його вартості зі сторони позивача не заявлялось. Таким чином, порушуючи питання про стягнення із спадкоємців заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог ст.1282 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо наявності та вартості спадкового майна не надає. Відсутність відомостей щодо наявності та вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу, позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги. Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в постанові від 06.06.2018 року по цивільній справі №533/370/16-ц. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з недоведеністю позивачем обґрунтованості позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. З урахуванням викладеного, відповідно до ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed