Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

11 липня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якій просила суд: 1. Розірвати Договір на виготовлення меблів № 1-22.02 від 22.02.2019 року укладений між [PERSON] та [PERSON] . 2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 22 000, 00 грн., а також суму пені в розмірі 2 009, 70 грн., всього 24 009, 70 грн. 3. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3 000, 00 грн. 4. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір на виготовлення меблів №1-22.02, відповідно до предмету якого виконавець зобов`язується виготовити меблі за наданими зразками чи ескізами, чи прайс листу відповідної якості виконання, згідно погодженого сторонами замовлення, а замовник зобов`язується прийняти та повністю оплатити замовлені меблі. У відповідності до пункту 2.1 Договору Договір укладається після затвердження замовником всіх ескізів за замовленням. Договір набирає чинності з моменту надходження платежу до каси чи на розрахунковий рахунок виконавця, але до повного його виконання. Відповідно до пункту 2.2. Договору плановий строк закінчення робіт з виготовлення меблів дорівнює 45 днів з моменту надходження готівкових коштів у касу або на розрахунковий рахунок виконавця, або він зазначається в договорі. Розділом 3 Договору встановлений порядок розрахунків, відповідно до пункту 3.1 оплата складається з двох частин (передплата за залишок). Передплата складає 22 000, 00 грн. Відповідно до пункту 2.5. Договору датою закінчення дії договору є дата підписання сторонами Акту приймання-передачі готової продукції. Акт прийому передачі готової продукції підписується виконавцем та замовником в обов`язковому порідку, навіть за умови наявності претензій замовника до виконавця до якості готової продукції. Так, на виконання умов Договору, 22.02.2019 року відповідач отримав від позивача передоплату готівкою в розмірі 22 000 гривень. Фактом отримання передоплати відповідачем у розмірі 22 000 гривень є його розписка від 22.02.2019 року про отримання коштів на виготовлення меблів згідно Договору №1-22.02. Відповідно до умов договору плановим строком виконання робіт є 45 днів з моменту надходження готівки в касу або на розрахунковий рахунок виконавця, або такий строк вказується в Договорі. 22.02.2019 року готівка була отримана відповідачем. Тобто відповідач повинен був виготовити меблі до 08 квітня 2019 року. Інших строків виконання робіт сторонами не обумовлювалось, в договорі не зазначалось, додаткових угод не підписувалось. Акт приймання-передачі готової продукції сторонами не підписувався. На підставі вищевикладеного позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання відповідно до умов Договору. На сьогоднішній час відповідач на зв`язок не виходить, що дає привід вважати, що меблі не виготовлені, а грошові кошти в розмірі 22 000 гривень потребують стягненню. Також, в Договорі встановлено, що за порушення сторонами строків виконання зобов`язання за договором, винувата сторона виплачує іншій стороні пеню в розмірі 0, 1 % від суми замовлення за кожний робочий день прострочки. Вартість замовлення за договором складає 31 900 гривень, плановим строком завершення робіт є 8 квітня 2019 року (45 днів з моменту підписання Договору). Робочих днів з 8 квітня 2019 року по 11 липня 2019 року було 63 з урахуванням святкових та вихідних днів. Один день прострочення складає 31,90 ( 31 900:100*0,1). Отже сума пені складає (63*31,90)= 2 009, 70 грн. Окрім того, позивач зазначає, що вказаними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди у розмірі 3 000, 00 грн., оскільки вона мала намір отримати нову кухню для ведення нормального побуту, однак внаслідок бездіяльності відповідача її родина змушена була змінити свої плани, а також понести додаткові витрати стару кухню. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд задовольнити вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 22 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір на виготовлення меблів №1-22.02, відповідно до предмету якого виконавець зобов`язується виготовити меблі за наданими зразками чи ескізами, чи прайс листу відповідної якості виконання, згідно погодженого сторонами замовлення, а замовник зобов`язується прийняти та повністю оплатити замовлені меблі. (а.с. 8-10) У відповідності до пункту 2.1 Договору Договір укладається після затвердження замовником всіх ескізів за замовленням. Договір набирає чинності з моменту надходження платежу до каси чи на розрахунковий рахунок виконавця, але до повного його виконання. Відповідно до пункту 2.2. Договору плановий строк закінчення робіт з виготовлення меблів дорівнює 45 днів з моменту надходження готівкових коштів у касу або на розрахунковий рахунок виконавця, або він зазначається в договорі. Розділом 3 Договору встановлений порядок розрахунків, відповідно до пункту 3.1 оплата складається з двох частин (передплата за залишок). Передплата складає 22 000, 00 грн. Відповідно до пункту 2.5. Договору датою закінчення дії договору є дата підписання сторонами Акту приймання-передачі готової продукції. Акт прийому передачі готової продукції підписується виконавцем та замовником в обов`язковому порідку, навіть за умови наявності претензій замовника до виконавця до якості готової продукції. Так, на виконання умов Договору, 22.02.2019 року відповідач отримав від позивача передоплату готівкою в розмірі 22 000 гривень. Фактом отримання передоплати відповідачем у розмірі 22 000 гривень є його розписка від 22.02.2019 року про отримання коштів на виготовлення меблів згідно Договору №1-22.02. (а.с. 11) Відповідно до умов договору плановим строком виконання робіт є 45 днів з моменту надходження готівки в касу або на розрахунковий рахунок виконавця, або такий строк вказується в Договорі. 22.02.2019 року готівка була отримана відповідачем. Тобто відповідач повинен був виготовити меблі до 08 квітня 2019 року. Як зазначає позивач, інших строків виконання робіт сторонами не обумовлювалось, в договорі не зазначалось, додаткових угод не підписувалось. Акт приймання-передачі готової продукції сторонами не підписувався. На сьогоднішній час відповідач на зв`язок не виходить, що дає привід вважати, що меблі не виготовлені. Відповідач в судове засідання не з`явився, доказів на підтвердження того, що роботи за Договором були виконані не надав. Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. ( ч. 1 ст. 628 ЦК України) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Статтею 866 ЦК України визначено особливості укладання договору побутового підряду. Так, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. ( ч. 1 ст. 866 ЦК України) Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). В Договорі на виготовлення меблів № 1-22.02 від 22 лютого 2019 року встановлено, що за порушення сторонами строків виконання зобов`язання за договором, винувата сторона виплачує іншій стороні пеню в розмірі 0, 1 % від суми замовлення за кожний робочий день прострочки. (п.7.2 договору) Вартість замовлення за договором складає 31 900 гривень, плановим строком завершення робіт є 8 квітня 2019 року (45 днів з моменту підписання Договору). Робочих днів з 8 квітня 2019 року по 11 липня 2019 року (день звернення до суду з позовною заявою) було 63 з урахуванням святкових та вихідних днів. Один день прострочення складає 31,90 ( 31 900:100*0,1). Отже, сума пені яка підлягає стягненню за договором складає (63*31,90)= 2 009, 70 грн. Статтями 614,615 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до статті 652 ЦК України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Отже, враховуючи те, що відповідач у встановлений договором строк не виконав свої зобов`язання да договором, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договору, а позивач не отримала того, на що вона розраховувала при укладенні договору, то суд приходить до висновку, що Договір на виготовлення меблів №1-22.02 від 22 лютого 2019 року укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти сплачені останньою на виконання умов договору у розмірі 22 000, 00 грн. Щодо вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За правилами передбаченими ст. ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач в своїй позовній заяві зазначила, що діями відповідача їй було завдано моральної шкоди у розмірі 3 000, 00 грн., оскільки вона мала намір отримати нову кухню для ведення нормального побуту, однак внаслідок бездіяльності відповідача її родина змушена була змінити свої плани, а також понести додаткові витрати стару кухню. Свята, які були протягом останніх пів рока були зіпсовані, а вона сама була дискредитована перед її чоловіком, як людина, що не здатна обрати відповідального контрагента за договором. На тлі зазначених обставин в родинних відносинах виникла напруга та непорозуміння, що спричинили позивачу душевних страждань. Враховуюче, все вищевикладене, а також характер моральних страждань, які понесла позивач, суд оцінює розмір моральної шкоди завданої їй у розмірі 3 000, 00 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 842, 00 грн. (1 921, 00 грн. за вимогу немайнового характеру + 1 921, 00 грн. за вимогу майнового характеру). При цьому, суд повертає позивачу сплачений останньою судовий збір при зверненні до суду з позовною заявою, як помилково сплачений, оскільки на підставі вимог Закону України «Про захист прав споживачів» вона звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved