Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

10 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування відповідачем коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.\~\~ В обґрунтування позову зазначив, що 18 листопада 2014 року до управління звернулася [PERSON] за призначенням адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При зверненні відповідачка надала заяву, в якій зазначила, що у будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого майна в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції не має. На підставі її заяви, управлінням було призначено грошову допомогу на період з 18 листопада 2015 року по 17 травня 2015 року в розмірі 2210 грн./міс., з 18 травня 2015 року по 17 листопада 2015 року в розмірі 2210 грн./міс., з 19 листопада 2015 року по 18 травня 2016 року в розмірі 2210 грн./міс. та з 18 липня 2016 року по 30 вересня 2016 року в розмірі 2210 грн./міс. Загальна сума допомоги склала 45155 грн. 29 коп. Проте, під час перевірки наявності володіння житлового приміщення [PERSON] приховала факт володіння житловим приміщенням на території України. Згідно відомостей з реєстру речових прав власності відповідачка має у володінні власність на підконтрольній території Україні у [ADDRESS], загальною площею 47,4 кв.м., відповідно до договору дарування, форма власності приватна. Тому, рішенням УСЗН від 26 вересня 2016 року було вирішено утримати з [PERSON] занадто отримані кошти допомоги, які вона добровільно відмовляється повертати. 27 червня 2017 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло письмове заперечення на позов, в якому він зазначив, що відповідачка та він позовні вимоги не визнають повністю з наступник підстав. Відповідно до розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275 затверджено перелік населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Згідно з додатком до розпорядження м. Донецьк Донецької області, де постійно зареєстрована відповідач, входить до переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція, так само як і місце її фактичного проживання м. Селидове Селидівської міської ради Донецької області входить до переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція. У відповідності з Постановою КМУ № 505 від 01 жовтня 2014 року [PERSON] на законних підставах як внутрішньо переміщеній особі надавалась щомісячна адресна допомога, тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник позивача - Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради у судове засідання не зявився, проте від нього надійшла заява в якій він просить розглянути справу без його участі та при винесені рішення покладається на розсуд суду. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте від нього надійшла заява в якій він просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на свої письмові заперечення. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Законом України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Так, зокрема частиною 1 статті 1 цього Закону закріплено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Порядок здійснення обліку внутрішньо переміщених осіб врегульовано нормою ст.4 Закону України №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно цієї норми факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Внутрішньо переміщені особи отримують щомісячну адресну допомогу за правилами встановленими Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014р. № 505 (далі - Порядок). Згідно з п.2 Порядку, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. У пункті п.5 Порядку зазначено, що для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). Відповідно до п.6 Порядку, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. З пункту 10 Порядку вбачається, що уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Відповідно до п.11 Порядку, уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Сума грошової допомоги, виплачена надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертається уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованої суми грошової допомоги, вона стягується у судовому порядку. Відповідно до п.12 Порядку, виплата грошової допомоги припиняється, зокрема, у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18 листопада 2014 року [PERSON], [INFO] звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про взяття її на облік, як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (арк.с.16), за фактичним місцем проживання: [INFO]. Разом із нею за вищезазначеною адресою проживає [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які є її рідними синами. 18 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради із заявою (арк.с.15) про призначення їй щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання. У зазначеній заяві зазначаються відомості про всіх членів сімї, які претендують на отримання грошової допомоги, наявність у будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Відповідачка у своїй заяві зазначила, що у неї та будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції не має. Рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради від 01 грудня 2014 року (арк.с.10) [PERSON] було призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 18 листопада 2014 року по 17 травня 2015 року в розмірі 2210 грн. 09 червня 2015 року рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (арк.с.12) [PERSON] було призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 18 травня 2015 року по 17 листопада 2015 року в розмірі 2210 грн. Також, 09 грудня 2015 року рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (арк.с.14) відповідачці було призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 19 листопада 2015 року по 18 травня 2016 року в розмірі 2210 грн. Рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (арк.с.8) відповідачці було призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 18 липня 2016 року по 17 січня 2017 року в розмірі 2210 грн. Отже, грошова допомога була призначена відповідачці, як переміщеній особі на проживання. Управлінням соціального захисту населення Селидівської міської ради було зроблено перевірку достовірності даних, зазначених у заяві, та виявлено, що [PERSON] приховала факт володіння житловим приміщенням на території м. Селидове Донецької області, власником якого вона є згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (арк.с.7), тобто відповідачка має у володінні власність на підконтрольній Україні території у [ADDRESS], загальною площею 47,4 кв.м., на підставі договору дарування квартири р. 1546 від 15 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу [PERSON] У звязку з чим рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради від 26 вересня 2016 року (арк.с.6) [PERSON] було припинено виплату з 01 жовтня 2016 року, так як нею надано недостовірну інформацію, що впливає на призначення адресної допомоги, а саме наявність житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Згідно довідки нарахування, переплата адресної допомоги становить 45155 грн. 29 коп. (арк.с.3,4), яку необхідно повернути на рахунок Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради. 28 жовтня 2016 року [PERSON] направлено письмове повідомлення (арк.с.5) про повернення суми переплати державної допомоги в розмірі 45155 грн. 29 коп., яка відповідачкою не повернута. В заяві на призначення допомоги відповідачка зазначила, що її сімя не володіє житловими приміщеннями, розташованими в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції. Спірним в межах цієї справи є питання правомірності отримання відповідачкою щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з підстав наявності у власності квартири на території, де проводилась антитерористична операція. Відповідно достатті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі-Закон № 1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок № 505. Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадімінстрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Абзацами 1, 5 пункту 3 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сімю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сімї (далі - уповноважений представник сімї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сімї). Згідно пункту 6 Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Статтею 1 Закону № 1669-VII територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», прийнятого на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до вказаного переліку населених пунктів належить місто Селидове, на території якого знаходиться квартира, яка належить на праві власності відповідачці . Крім того, статтею 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638-IV, передбачено, що район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/а від 07 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» (чинний на теперішній час) районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області (без виключень). Із цього вбачається, що всі населенні пункти Донецької та Луганської областей є районами проведення АТО. Відповідно до частині 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи те, що квартира, яка належить на праві власності відповідачці [PERSON], розташована в м. Селидове Донецької області, тобто на території проведення антитерористичної операції, підстави для стягнення з неї отриманих коштів щомісячної адресної допомоги в розмірі 45155 грн. 29 коп. відсутні. Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки вони є необґрунтованими. Судові витрати пов`язані з розглядом справи, суд вважає за необхідне віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed