overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

10.11.2016 року до суду надійшов позов [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки: втратили взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного, гарної та дружньої родини не створили; проживають окремо та спільне господарство не ведеться вже пів року, подальше збереження сім'ї і шлюбу є неможливим, і це суперечить їх інтересам. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за її відсутності. Виявила бажання залишити шлюбне прізвище. Відповідач надав письмову заяву про визнання позову, обізнаність з наслідками його визнання, розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

10.11.2016 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова було ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 101\~544 грн. 57 коп.. з яких:93\~301 грн. 25 коп. компенсація ? частини коштів, сплачених позивачем по основній заборгованості та відсоткам за договором іпотечного кредиту № 02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року; 654 грн. 01 коп. ? частина коштів, сплачених позивачем на оплату страхових внесків за нерухоме житло; 600 грн. - ? частина сплачених позивачем коштів за послуги нотаріуса;6989 грн. 31 коп. -? частина суми сплаченої позивачем на оплату комунальних платежів за нерухоме житло. У вимогах [PERSON] про стягнення з [PERSON] 8200 грн. в якості компенсації за кондиціонер «Sensei», шафу-купе та кухонний куточок - відмовити. У відповідності до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом при винесенні рішення не було вирішено питання щодо судових витрат. Відповідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Законом України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні заяви до суду оплачується судовий збір у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 01.01.2016 року ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви яка містить вимоги майнового характеру, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 4478,92 коп. Рішенням суду було ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 101\~544 грн. 57 коп., відповідно з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто 1015,45 грн. судового збору. Оскільки питання про розподіл судових витрат не було вирішено судом при ухваленні рішення, суд вважає необхідним стягнути зі [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 1015,45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

10.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений 28.05.2010 року та зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 337. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з лютого 2011 року, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Від шлюбу у подружжя 26.07.2010 року народилася донька [PERSON]. Однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «Павлова». Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 28.05.2010 року [PERSON] та Павлова /до шлюбу Машньова/ І.В. уклали шлюб, який зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 337, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД №1446700 /а.с. 4/. 26.07.2010 року народилася [PERSON], актовий запис № 1255, що слідує із свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 234965, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з лютого 2011 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно визначення місця проживання доньки, її утримання та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач позовні вимоги визнала та просить шлюб розірвати, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

10.11.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про\~\~розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 27.03.2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стала розбіжність у поглядах на сімейне життя, його планування, у родині виникають постійно конфлікти, сварки, тривалий час вони проживають окремо, тому позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, та просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: [PERSON] на позові наполягає, та після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище Дзембаль, [PERSON] проти позову не заперечує ( а.с. 14, 15 заяви). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2\~ст. 197 ЦПК України). Судом встановлено,\~\~що\~\~сторони\~\~зареєстрували\~\~шлюб\~27.03.2010 року, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено актовий запис № 105 ( а.с.3 - копія свідоцтва про шлюб). В період спільного проживання у шлюбі у них народився син: [PERSON], [INFO] ( а.с. 9 копія свідоцтва про народження). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту, тривалий час проживають окремо, тому шлюб суперечить їх інтересам, інтересам дитини, і його слід розірвати. Відповідно до ст.ст.\~105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила відновити їй дошлюбне прізвище Дзембаль, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище Дзембаль. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

10.11.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] з означеним вище позовом, вказуючи на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який фактично припинений з серпня 2016 року. Від даного шлюбу мають малолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей певного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що в зв'язку з визнанням відповідачем позову, відповідно до ст. 174 ЦПК України є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно копії свідоцтва про народження серії І-КГ № 045477 від 17.07.2007 року батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] (а.с. 4). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі. Суд, враховуючи матеріальне становище та стан здоров'я як дитини так і платника аліментів, вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки, за заявою останньої, аліменти на утримання їх дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, позов підлягає задоволенню.\~ \~ \~ \~ Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним віднести на рахунок відповідача і стягнути з нього 551, 20 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

10.11.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.\~\~\~\~\~\~ Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Останнім часом відповідач ухиляється від утримання дочки, тому позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду надав заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.17). У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка відповідно до довідки про склад сім'ї від 23.05.2016 року проживає разом з позивачем (а.с.5,6,8). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів у заявленому розмірі, суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. Згідно ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

10.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 34286 грн 67 коп. і понесених судових витрат в сумі 1378 грн. У судовому засіданні представник позивача пред'явлений позов підтримала і наполягала на його задоволенні; відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. 05.12.2016 року судом, за згодою представника позивача, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 27.01.2009 року сторони уклали Договір про постачання електричної енергії № 3649, відповідно до якого позивач постачав відповідачу електричну енергію (далі - Договір, а. с. 7-10). На підставі пункту 2.3.3 Договору відповідач був зобов'язаний своєчасно вносити плату за спожиту електричну енергію. Втім, відповідач свої договірні зобов'язання не виконував, внаслідок чого станом на 23.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 13941 грн 17 коп. (а. с. 16-21). Крім того, відповідачем було здійснено понадлімітне споживання електричної енергії в кількості 7953 кВт/год., що згідно пункту 5 Договору і вимог частини шостої статті 26 Закону України «Про електроенергетику» є підставою для нарахування двократної вартості електричної енергії. Тому, позивачем виставлено рахунок про донарахування відповідачу 11812 грн 59 коп. (а. с. 22). Посилаючись на положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 3% річних в сумі 474 грн 71 коп. та інфляційні в сумі 1428 грн 74 коп. за порушення відповідачем грошового зобов'язання з розрахунку за спожиту електричну енергію. Пунктом 4.2.1 Договору передбачено сплата пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, в зв'язку з чим, позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 6629 грн 46 коп. Таким чином, загальна сума боргу відповідача становить 34286 грн 67 коп. Оскільки вимоги позивача повністю ґрунтуються на законі і Договорі, пред'явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

10.11.2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 21.11.1998 року, від якого мають доньку сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

10.11.2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], який було уточнено 30.01.2017 року, яким просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №29 в будинку №124 по вул. Сергія Колачевського в м. Кривому Розі, Дніпропетровської області. Вказує, що згідно ордера є наймачами вказаної квартири, відповідач є колишній чоловік [PERSON]П, який у січні 2016 року забрав свої речі та більше не повертався, після розірвання шлюбу, комунальні послуги не сплачує. В судове засідання позивачі не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду письмові заяви, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд розглядати справу за їх відсутності, не заперечують проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в порядку заочного розгляду зі згоди позивача позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачі проживають у [INFO], яка згідно ордеру надана позивачу та її сину [PERSON], а.с. 14,15. Згідно свідоцтва встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 07.11.2006 розірвано шлюб, а.с.12. Згідно довідки в спірній квартирі крім позивачів зареєстрований також [PERSON], а.с.- 8. Актом встановлено, що [PERSON] не проживає у вищвказаній квартирі з січня 2016 року, а.с.- 9. Згідно ст.ст.71-72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином сукупністю досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі понад шість місяців без поважних причин, тому слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

10.11.2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Кредитної спілки «Азовська Кредитна компанія» заборгованість за кредитним договором № 1896/14-Ф2 від 10.04.2014 року в сумі 2166,44 гривень, а також судового збору сумі 1378,00 гривень, з тих підстав, що відповідач не виконує свої зобов'язання з повернення кредиту. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.04.2014 року між Кредитною спілкою «Азовська Кредитна компанія» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 1896/14-Ф2 за яким відповідач отримала кредит у сумі 2500 гривень строком на 18 місяців, зі сплатою 0,13 відсотків від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У відповідності до п. п. 2.1 Договору кредиту відповідач [PERSON] зобовязалася щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом виходячи з відсоткової ставки на залишок заборгованості за основною сумою кредиту. Згідно з п. п. 2.2 Договору кредиту, відповідач [PERSON] зобовязався щомісячно повертати кредит згідно з графіком погашення кредиту. Після отримання кредиту відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує. Станом на 26.10.2016 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем становить 2166,44 гривень, що складається з залишку за кредитом у розмірі 1585,28 гривень, процентів за користування кредитом за період з 18.01.2016 року по 26.10.2016 року у розмірі 581,16 гривень. Вказана заборгованість підтверджується наданим розрахунком. Згідно зі змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачем порушені умови договору щодо повернення кредиту, тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і позов задовольняє у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved