Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

12.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу майнового паю недійсним. Вимоги обґрунтовує тим, що в травні 2006 року між ним і [PERSON] укладений договір купівлі-продажу майнового паю, який нотаріально не посвідчувався та не реєструвався. Предметом даного договору є належний йому майновий пай реорганізованої колективно-дольової спілки селянських господарств ім.. Петровського, вартістю 1631 грн. Сума продажу майнового паю визначена сторонами та становить 350 грн. Зазначає, що підпис в договорі від його імені вчинено не ним, а сторонньою особою. Відтак просить визнати даний договір недійсним та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Надаючи пояснення суду, повідомив, що 24.09.2013 року позивач отримав у Петрівській сільській раді Компаніївського району Кіровоградської області нотаріально посвідчену копію договору купівлі-продажу майнового паю. Згідно тексту договору купівлі-продажу він буцімто продав своїй тещі відповідачу [PERSON] свій майновий пай, на який у процесі паювання майна КДССГ імені Петровського Компаніївського району Кіровоградської області отримав частину складського приміщення. Заперечує вчинення цього правочину, заперечує скріплення тексту договору підписом позивача, зазначає, що між сторонами у справі не обговорювалися істотні умови договору купівлі-продажу. Користування приміщенням складу здійснювалося позивачем з дружиною [PERSON] та з сімєю відповідача, припинилося у 2012 році після розірвання шлюбу між позивачем та донькою відповідачки. Заперечує проти отримання коштів від відповідача за вчинення договору купівлі-продажу. Зазначив, що оспорений договір нотаріально не посвідчувався та не реєструвався. Відповідач [PERSON], надаючи пояснення суду, зазначила, що саме 16.05.2006 року у приміщенні Петрівської сільської ради в селі Петрівка Компаніївського району Кіровоградської області вона та позивач особисто підписали договір купівлі-продажу майнового паю, завірили підписи нотаріально, за що вона передала 1500 грн. своєму зятю [PERSON] Вказала, що у договорі вони зазначили ціну покупки у розмірі 350 грн., згідно сумі, визначеній комісією з паювання, до якої входив особисто її зять позивач у справі. Підтвердила, що дійсно дозволяла користуватися приміщенням складу позивачу до часу розірвання шлюбу між ним та її донькою. Покази відповідача підтверджені показами свідків [PERSON] та [PERSON] Так, допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що у травні 2006 року працювала секретарем Петрівської сільської ради Компаніївського району. 16 травня 2006 року у приміщенні Петрівської сільської ради посвідчила вірність підписів [PERSON] та [PERSON] під договором купівлі-продажу майнового паю, підписи під яким сторони договору вчинили в її присутності. Щодо записів у книзі повідомила, що через велику кількість договорів, які укладались в той час, мало місце здійснення та зазначення лише одного прізвища, з усіх чий підпис посвідчувався у той момент або день. Жодних порушень нею, як секретарем не допущено. Свідок [PERSON] пояснила, що на час укладання договору купівлі-продажу майнового паю вона та позивач перебували в зареєстрованому шлюбі, проживали однією сімєю. Відповідач є її матірю. Весною 2006 року вони з чоловіком мали потребу в грошових коштах на придбання пального для сівби, тому позивач продав її матері [PERSON] свій майновий пай, отримав за це 1500 грн., тому що остання напередодні відмовила їм у наданні позики грошових коштів та запропонувала купити майновий пай зятя. Зі слів позивача особисто знала, що її чоловік та її мати їздили у Петрівську сільську раду, де підписали договір купівлі-продажу майнового паю. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та свідків, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Сторони у справі є співвласниками реорганізованої колективно-дольової спілки селянських господарств ім.. Петровського, прийняли участь у паюванні майна КДССГ ім.. Петровського, яке відбулося в натурі на підставі рішення загальних зборів співвласників майна від 11 березня 2006 року. Зазначені обставини визнані сторонами. До складу комісії по організації вирішення майнових питань КДССГ ім.. Петровського (комісія з паювання майна) входив позивач (а.с.7). Сторонам у справі при паюванні майна КДССГ ім.. Петровського в натурі виділено приміщення зерноскладу та визначено договірну ціну, у тому числі договірна ціна майнового паю позивача номінальною вартістю 1631 грн. визначена у 350 грн. Відомість про номінальну вартість майнових сертифікатів та виплату грошових коштів за договірною ціною співвласникам майна реорганізованої КДССГ ім.. Петровського скріплена підписом позивача, як членом комісії по організації вирішення майнових питань (а.с. 7 та а.с.7). 16.05.2006 від імені позивача та відповідача складено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу майнового паю. У тексті договору вказано, що власник майнового паю [PERSON] продає, а [PERSON] купує майновий пай номінальною вартістю 1631 грн. за 350 грн.. Договір має підписи від імені позивача у розділі «Реквізити і підписи сторін: продавець», та підпис від імені відповідача покупця у цьому ж розділі договору. Під підписами розташовано запис про засвідчення підписів сторін договору 16.05.2006р. секретарем Петрівської сільської ради та реєстрацію нотаріальної дії в реєстрі під № 64. Текст договору містить посилання на виконання його у трьох примірниках по одному для сторін договору та для Петрівської сільської ради (а.с.6). Досліджений в судовому засіданні журнал для реєстрації нотаріальних дій дій Петрівської сільської ради містить посилання на посвідчення 16.05.2006р. справжності підписів громадян 6 разів з №№ 60-65. 01 грудня 2006 року комісія по організації вирішення майнових питань КДССГ ім.. Петровського на основі рішення загальних зборів співвласників майна протокол № 1 від 11 березня 2006 р. передає покупцю [PERSON] зерносклад, розташований у с.Наглядівці по вул. Садова, 34А, придбаний нею згідно майнових свідоцтв у співвласників, серед яких зазначений позивач (а.с.8) Згідно висновку експерта № 2148 від 10.02.2016 року підпис від імені [PERSON] в договорі купівлі-продажу майнового паю за 2006 рік, укладеному між [PERSON] та [PERSON], засвідченому, [PERSON], секретарем Петрівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області та зареєстрованому в Реєстрі за № 64 від 16.05.2006, який міститься в колонці «Продавець:» в графі «_(підпис)», виконаний не самим [PERSON],а іншою особою, з ретельним наслідуванням підпису [PERSON], зображення якого містяться в електрофотокопії 1-ї сторінки його паспорта серійний номер ЕА 579796, виданого від 23.10.1999 (а.с.5), шляхом попереднього тренування з відпрацюванням стереотипу підпису [PERSON] Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2016 року встановлено , що експертом не в повному обсязі проведено дослідження. Не вказано з яких документів ним були виділені зразки підпису позивача, які досліджувалися, не визначено, як ним були встановлені індивідуальні особливості підпису позивача в цих зразках, як змінювалися ці особливості підпису позивача у часі, які особливості має підпис позивача при зміні умов його виконання, у тому числі під час отримання експериментальних зразків підпису позивача у судовому засіданні. (а.с. 78-79) . За таких обставин висновок експерта № 2148 від 10.02.2016 року суд оцінює критично і визнає його неналежним доказом, а силу вимог ч.3 ст.61 та ч.1 ст. 208 ЦПК України ця обставина не підлягає встановленню. Таким чином, судом встановлено, що 16 травня 2006 року між відповідачем у справі [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнового паю, за яким [PERSON] , покупець, придбала у продавця [PERSON] належний йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) № 102932 від 17.09.2004р. майновий пай члена реорганізованої КДССГ ім..Петровського номінальною вартістю 1631 грн. Вартість продажу майнового паю склала 350 грн. та відповідала договірній ціні, узгодженій з позивачем та визначеній у відомості про номінальну вартість майнових сертифікатів та виплату коштів за договірною ціною співвласникам майна реорганізованої КДСГГ імені Петровського станом на 01.03.2006 року, що підтверджується особистим підписом позивача у цій відомості. Однак, не було спростовано позивачем та його представником пояснення відповідачки та свідка [PERSON] про отримання [PERSON] від [PERSON] за даним договором купівлі-продажу грошових коштів в сумі 1500 грн. Відтак, не встановлено порушення прав покупця при вчиненні сторонами спору цього договору купівлі-продажу майнового паю. Відповідно до ч1, 2,4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. За умовами ч.1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. \~Право продажу товару, згідно ч.1 ст. 658 ЦК України «належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.» Позивач оскаржує дійсність правочину порушенням вимог закону про укладення правочину в письмовій формі, оскільки заперечує підписання письмового тексту договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.» У п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано: «Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547,719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК ( 435-15 ) тощо. Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Приймаючи до уваги викладене, суд відхиляє свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] та не враховує їх в якості доказів при ухваленні рішення. Заслухавши пояснення відповідача, представника позивача, вивчивши письмові докази, суд встановив, що мала місце узгодженість дій, спрямованих на набуття сторонами [PERSON] та [PERSON] - прав та обовязків сторін договору купівлі-продажу майнового паю, яка відповідає етапам паювання майна колективного сільськогосподарського підприємства, що відбувалося за безпосередньої участі позивача в процесі паювання майна підприємства як одного з членів комісії, спеціально створеної для цієї мети. Отже, сукупністю доказів та їх логічним поєднанням не встановлено, що позивачу не було відомо про вчинення договору купівлі-продажу майнового паю, що не отримав примірник такого договору після підписання та завірення підписів сторін та що зміст договору фіксує порушення чи звуження прав позивача або ж не відповідає волі сторін та їх намірам. Не оскаржено позивачем та не вказано у позові як та чим саме цим договором купівлі-продажу майнового паю допущено порушення волевиявлення позивача, не зазначено спрямування його внутрішньої волі та як порушено вільність його волевиявлення вказаним правочином. Відтак волевиявлення кожної сторони спору, як учасника правочину, було вільним і відповідало внутрішній волі. Не оскаржено позивачем та не встановлено судом, що сторони правочину не мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і на час вчинення сторонами договору купівлі-продажу майнового паю. Дії сторін були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим правочином. Вони узгоджуються із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину та які передбачені у ч.1, ч.2, ч.3, ч.4,ч.5 ст. 203 ЦК України. Договір купівлі-продажу майнового паю між сторонами спору згідно презумпції правомірності правочину, передбаченій ст. 204 ЦК України є правомірним, його недійсність прямо не встановлено законом та він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1, 2, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Доказ у справі висновок експерта № 2148 від 10.02.2016 року є неналежним доказом, що підтверджується судовим рішенням ухвалою суду від 11.03.2016 року. В силу вимог ч.3 ст.61 та ч.1 ст. 208 ЦПК України ця обставина не підлягає встановленню. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] в цілому за безпідставністю вимог. Судові витрати у справі відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України відшкодуванню позивачу з відповідача не підлягають, тому вимога про їх відшкодування залишається без задоволення.

Outcome: dismissed