Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

11.08.2015 року позивач [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль. На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що 08.12.2011 року він за власні кошти придбав у [PERSON] належний йому автомобіль марки ЗАЗ, модель ТF699P Lanos ЗНГ, 2007 року випуску, шасі №Y6DTF699P8W384861, реєстраційний номер [NUMBER]. Даний транспортний засіб на той час було зареєстровано у ВРЕР №2 м.Донецька при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області на імя [PERSON], який належав йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію Т3 серії АНС №130377 від 18.01.2008 року. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] продав йому вищевказаний транспортний засіб, а він, [PERSON], розрахувався з ним належним чином. Відповідач надав йому ключі, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, довіреність від 08.12.2011 року, розписку в отриманні грошових коштів у розмірі 40000,00 грн. за цей автомобіль, тобто, фактично була досягнута домовленість по усім суттєвим вимогам та укладено договір купівлі-продажу. Однак, на той момент через брак коштів, укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу у нотаріальному порядку вони не мали змоги і домовились зробити це згодом. У серпні 2014 року позивач вирішив оформити договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу у нотаріальному порядку і зареєструвати автомобіль на своє імя. Для цього він поїхав до [PERSON] у м.Донецьк, проте останнього не виявилося за місцем мешкання, а його сусіди повідомили, що він виїхав на постійне місце проживання за межі України. Крім цього, позивач загубив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії АНС №130377 від 18.01.2008 року на вказаний автомобіль. Позивач вказує, що на даний час строк довіреності сплив та у нього виникла необхідність провести перереєстрацію автомобіля на своє імя, однак за відсутності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та діючої довіреності цього зробити не можливо. Крім того, у нього немає можливості за таких умов повноцінно використовувати придбаний автомобіль на власний розсуд за цільовим призначенням, тобто, вважає він, порушено право власника, передбачене цивільним законодавством. Відповідач фактично його, [PERSON], право власності не оспорював, ніяких вимог щодо повернення автомобіля на протязі усього часу, починаючи з 2011 року, не заявляв. Позивач вільно користувався вказаним автомобілем, оформлював поліси обовязкового страхування, проводив капітальний ремонт та слідкував за технічним станом транспортного засобу. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки ЗАЗ, модель ТF699P Lanos ЗНГ, 2007 року випуску, шасі №Y6DTF699P8W384861, реєстраційний номер [NUMBER], та зобовязати ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Донецькій області перереєструвати вказаний автомобіль з [PERSON] на його імя - [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі (а.с.17). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про день та час слухання справи повідомлений належним чином через оголошення в пресі (а.с.47) у відповідності до розяснення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №10-1437/0/4-14 від 13.10.2014 року, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2011 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] та [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2180, на право користування, керування та розпорядження автомобілем ЗАЗ, модель ТF699P Lanos ЗНГ, 2007 року випуску, шасі №Y6DTF699P8W384861, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). Окрім того, згідно розписки від 09 грудня 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 40 000,00 грн. за автомобіль ЗАЗ Lanos, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.8). Вказані документи, на думку позивача, підтверджують факт того, що сторони досягли суттєвих умов договору купівлі-продажу даного автомобіля, в зв'язку з чим позивач просить суд визнати за ним право власності на автомобіль. Проте, з доводами позивача суд не може погодитися з наступних підстав. Так, у ст. 346 ЦК України передбачено підстави припинення права власності, в тому числі, і відчуження власником свого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК України, у разі відмови від права власності на майно, право на яке підлягає державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки ЗАЗ, модель ТF699P Lanos ЗНГ, 2007 року випуску, шасі №Y6DTF699P8W384861, реєстраційний номер [NUMBER], на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АНС №130377, виданого ВРЕР №2 м.Донецька при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 18.01.2008 року, належить [PERSON] (а.с.7,10). Суду не надано доказів того, що до органу, який здійснив реєстрацію права власності на спірний автомобіль, надходила заява власника про відмову від права власності на цей автомобіль, тому, відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК України, право власності [PERSON] на автомобіль не припинилося. Довіреність, посвідчена 08 грудня 2011 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2180, за якою [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватися, керувати та розпоряджатись належним йому автомобілем марки ЗАЗ, модель ТF699P Lanos ЗНГ, 2007 року випуску, шасі №Y6DTF699P8W384861, реєстраційний номер [NUMBER], не є підставою для виникнення у позивача права власності на автомобіль, оскільки при оформленні довіреності перехід права власності не відбувається. Крім того, окрім позивача [PERSON], відповідач [PERSON] уповноважив розпоряджатися спірним автомобілем ще й [PERSON] Відповідно до ст. 237 ЦК України одна сторона (повірений) отримує лише тимчасове право на здійснення від імені й на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю. Отже, видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. На підставі статті 34 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 року з відповідними змінами та доповненнями, порядок державної реєстрації та облік у транспортних засобів установлюється Кабінетом Міністрів України. Проте, в порушення п.п. 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), позивач за час дії довіреності не перереєстрував спірний транспортний засіб на себе, щоб могло б свідчити про набуття ним права власності. На підтвердження своїх вимог [PERSON] також надано розписку від 09 грудня 2011 року, написану відповідачем, в якій зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 40 000,00 грн. за автомобіль марки ЗАЗ Lanos, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Між тим, суд не може визнати вказану розписку укладеним договором купівлі-продажу автомобіля, оскільки в судовому засіданні не встановлено будь-яких об'єктивних причин, що ускладнювали чи робили б неможливим укладення між сторонами такого договору до звернення позивача до суду з даним позовом та перереєстрації права власності на автомобіль в органах ДАІ. Вищевказана розписка, підписана лише [PERSON], підтверджує отримання останнім грошових коштів та не може підміняти письмового договору купівлі-продажу, оскільки не містить ознак такого договору Відповідно до пункту 1 вищевказаних Правил встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів; розділом «Державна реєстрація транспортних засобів», визначено документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. При цьому, відповідно до ч. 2 п. 8 Порядку, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, є зокрема, - договори та угоди,укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. У пункті 2 Правил вказано, що вони є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів. Такі вимоги є суттєвими умовами при укладені договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся. Сама по собі наявність довіреності та розписки, не підтверджує перехід права власності на автомобіль від [PERSON] до [PERSON], оскільки законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, а тому вказані документи, без дотримання обов'язкового порядку, щодо відчуження транспортного засобу, відповідно до статті 58 ЦПК України, не можуть вважатись належними доказами, так як суперечить вимогам чинного законодавства, яке встановлює особливий порядок укладання договорів щодо транспортних засобів. Суд критично ставиться до пояснень позивача стосовно того, що він не може провести перереєстрацію автомобіля на своє імя, у звязку з відсутністю свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та у звязку з закінченням строку дії довіреності, оскільки, згідно довіреності, позивачу було надано право отримати дублікат реєстраційного документа у разі його втрати та одержувати новий реєстраційний документ на транспортний засіб за час дії довіреності. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не довів тих обставин, на які посилається в своїй позовній заяві, а саме те, що спірний автомобіль дійсно було відчужено його власником позивачеві, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 237, 346, 347 ЦК України,

Outcome: dismissed