Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

10.10.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий [PERSON]» (орендар) та [PERSON] (орендодавець) було укладено договір оренди землі, зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області, про що у державному реєстрі вчинено запис від 07.12.2012 за № 23236866001246, строком на 10 років (п. 5 договору). Обєктом оренди за договором від 10.10.2012 є земельна ділянка з кадастровим номером 2323686600:14:019:0009 (п. 3 договору). [PERSON] померла 26 березня 2013 року, а земельна ділянка з кадастровим номером 2323686600:14:019:0009, що належала їй на підставі Державного акту на право власності не земельну ділянку серії IV-ЗП № 030518 від 04.07.2003, була успадкована в рівних частинах її дітьми [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 05.12.2013 № 1230 та від 05.12.2013 № 1231 відповідно та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.12.2013 № 13991236, № 14000003. 31 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] (орендодавці) та [PERSON] було укладено договір оренди землі, державну реєстрацію права оренди за яким проведено 29 січня 2016 року, за номером 13086095, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 02.02.2016 № 52463724. Обєктом оренди за договором від 31.12.2015 є земельна ділянка з кадастровим номером 2323686600:14:019:0009. З огляду на викладене, в обох вищезазначених договорах оренди землі обєктом оренди є одна і та сама земельна ділянка. Разом з цим, згідно з висновком експерта № 1762-17 від 26.07.2017, підписи від імені [PERSON] у договорі оренди землі віл 10.10.2012, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Торговий [PERSON]», зареєстрованих у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області 07.12.2012 за № 23236866001246, виконані не [PERSON], а іншою особою. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обовязків. Двостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох сторін. Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За правилом частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV в редакції, що була чинною станом на 26.03.2013, укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Відтак, з 26.03.2013 права та обовязки орендодавця за договором оренди землі від 10.10.2012 перейшли від [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] Враховуючи вищезазначене, суд визнає доведеним твердження позивачів про те, що спірний договір оренди землі від 10.10.2012 не відповідав внутрішній волі [PERSON], оскільки зазначений договір підписано не нею, а невстановленою особою. Таким чином, у момент укладення цього договору [PERSON] не була ознайомлена з його змістом, отже і не могла висловити своєї згоди щодо усіх істотних умов договору, а тому даний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Решта доводів позивачів щодо невідповідності договору оренди землі від 10.10.2012 вимогам Закону № 161-XIV судом не береться до уваги, у звязку з тим, що відсутність волевиявлення орендодавця на укладення цього договору є самостійною і достатньою підставою для визнання його недійсним. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч. 1), зокрема витрат, повязаних з проведенням судових експертиз (п. 4 ч. 3). В матеріалах справи наявні квитанції від 04.11.2016 № 20 на суму 551,20 грн., якою підтверджується сплата судового збору [PERSON], від 05.09.2017 № 21 на суму 640,00 грн., якою підтверджується сплата судового збору [PERSON], від 01.06.2017 № 2, якою підтверджується сплата [PERSON] витрат на проведення експертизи в розмірі 7142,40 грн., отже відповідні суми підлягають стягненню з відповідача на користь осіб, що їх понесли. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved