Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

10 серпня 2020 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області звернулась [PERSON] (надалі також - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, [PERSON] ) про: - визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] та [PERSON] ; - визначення [PERSON] Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 24-25). 14 серпня 2020 року позивачем усунуті недоліки позовної заяви, надано квитанція про сплату судового збору у повному обсязі (а.с. 28-29). Ухвалою суду від 21 серпня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 32-33). [PERSON] 08 вересня 2020 року до суду подано зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя до [PERSON] , за змістом якого він просив: - поділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; - визначити та визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , що складається в цілому з житлового будинку літ. «А-1» з саману, обкладеного цеглою, житловою площею 36,8 кв.м., загальною площею 54,9 кв.м., літньої кухні літ. «Б, б», сарая літ. «В», гаража літ. «Г», сарая літ. «Д», вбиральні літ. «Е», колодязя № 1, огорожі № 2, 3 (а.с. 39-41). Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, об`єднано її в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями (а.с. 50-51). 11 вересня 2020 року [PERSON] надала відзив на зустрічний позов [PERSON] в якому зустрічний позов визнала частково, в частині визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями за [PERSON] , що знаходяться за адресою: [ADDRESS] просила відмовити (а.с. 56-57). 15 вересня 2020 року [PERSON] надала заяву (а.с. 61- 65) про уточнення позовних вимог про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та на Ѕ частину земельної ділянки, в якій просила: -визнати, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] та [PERSON] ; -визначити [PERSON] Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; -визначити [PERSON] Ѕ частину земельної ділянки від площі 0,1700 га та визнати за нею, [PERSON] , право власності на Ѕ частину земельної ділянки від площі 0,1700 га, кадастровий номер 5323485501:01:002:0053, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 22 вересня 2020 року [PERSON] надав заяву про збільшення позовних вимог зустрічного позову, в якій просив: -визначити та визнати за [PERSON] , в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що складається в цілому з житлового будинку літ. «А-1» з саману, обкладеного цеглою, житловою площею 36,8 кв.м., загальною площею 54,9 кв.м., літньої кухні літ. «Б, б», сарая літ. «В», гаража літ. «Г», сарая літ. «Д», вбиральні літ. «Е», колодязя № 1, огорожі № 2, 3; - визначити та визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частку земельної ділянки кадастровий номер 5323485501:01:002:0053, площею 0,1700 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 71-73). 08 жовтня 2020 року [PERSON] надала відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому заяву про збільшення позовних вимог визнала частково, в частині визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1700 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5323485501:01:002:0053, за [PERSON] , що знаходяться за адресою: [ADDRESS] просила відмовити(а.с. 84-85). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 91-92). Аргументи учасників справи В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] зазначала, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, вони з [PERSON] придбали спільне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1700 га, кадастровий номер 5323485501:01:002:0053, однак зареєстрували право власності на таке майно за відповідачем. [PERSON] вважає, що у зв`язку з перебуванням у шлюбі з [PERSON] , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами й земельна ділянка площею 0,1700 га, які придбані за договорами купівлі-продажу, являються спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на викладене, оскільки їх сімейно-шлюбні відносини припинились, виникла необхідність поділити спільно нажите майно, вона звернулась до суду із вказаної позовною заявою з урахуванням її уточнення, в яких просила визнати відповідне нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати та визначити в порядку поділу майна подружжя права власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та на Ѕ частку земельної ділянки, оскільки це відповідає її інтересам. [PERSON] в зустрічному позові та у заяві про збільшення позовних вимог зазначав, що 27 липня 2020 року рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі ними було набуте майно на підставі договорів купівлі-продажу від 20.09.2013. Той факт, що придбане відповідно до таких договорів нерухоме майно (житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка) є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] не заперечувалось. З огляду на викладене, він просив визначити та визнати за ним [PERSON] право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та на Ѕ частку земельної ділянки кадастровий номер 5323485501:01:002:0053. У своїх відзивах на зустрічний позов та заяву про збільшення вимог зустрічного позову [PERSON] визнала їх частково, вказавши, що [PERSON] не має необхідності у судовому порядку визнавати право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та Ѕ частку земельної ділянки, оскільки вказані об`єкти нерухомого майна і так йому належать на праві власності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання не надсилала. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності (а.с. 78). Представник позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, відзиві на зустрічну позовну заяву, заяві про уточнення позовних вимог, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримав заявлену зустрічну позовну заяву, заяву про збільшення зустрічних позовних вимог та просив задовільнити їх в повному обсязі. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання за даної явки. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 25 лютого 2011 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , про що складено актовий запис № 13 (а.с. 8). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 20 вересня 2013 року, [PERSON] прийняв у власність від [PERSON] , житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] і складається в цілому: з житлового будинку літ. «А-1» з саману, обкладений цеглою, житловою площею 36,8 кв.м., загальною площею 54,9 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сарая літ. «В», гаража літ. «Г», сарая літ. «Д», вбиральні літ. «Е», колодязя № 1, огорожі № 2, 3, що розташовані на приватизованій земельній ділянці площею 0,1700 га, переданій для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5323485501:01:002:0053 (а.с. 9). У вище зазначеному договорі зазначено, що договір укладався за згодою [PERSON] , дружини [PERSON] . З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 27.11.2013, вбачається, що по [ADDRESS] знаходяться житловий будинок та господарські побудови, власником яких є [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9730262 від 20.09.2013, власником вищевказаного житлового будинку є [PERSON] (а.с. 11) З копії договору купівлі - продажу від 20 вересня 2013 року вбачається, що [PERSON] прийняв у власність від [PERSON] земельну ділянку площею 0,1700 га, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки - 5323485501:01:002:0053. На даній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями (а.с. 74). З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу: 9737601 від 20.09.2013 вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером 5323485501:01:002:0053 є [PERSON] (а.с. 75). Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.07.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 13 - розірвано. З огляду на викладене, у сторін виникла необхідність у поділі майна, яке, як зазначає [PERSON] і не заперечує [PERSON] , належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу у рівних часках, у зв`язку з чим сторони звернулись до суду із відповідними позовами (позовом та зустрічним позовом). Надаючи оцінку правовідносинам, що склались, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами частини 1 статті 264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Крім того, за правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України). Частина 3 статті 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (стаття 68 СК України). Відповідно до частини 2 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з частиною 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 1 статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 5 статті 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: житлові будинки, квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Висновок щодо правозастосування З наведених норм чинного законодавства судом зроблено висновок про те, що в сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок літ. «А-1» з саману, обкладеного цеглою, житловою площею 36,8 кв.м., загальною площею 54,9 кв.м., літньої кухні літ. «Б, б», сарая літ. «В», гаража літ. «Г», сарая літ. «Д», вбиральні літ. «Е», колодязя № 1, огорожі № 2, 3, а також земельна ділянка площею 0,1700 га, кадастровий номер 5323485501:01:002:0053, були придбані [PERSON] на підставі, договорів купівлі-продажу від 20.09.2013 (зареєстрований в реєстрі за № 584) та від 20.09.2013 (зареєстрований в реєстрі за № 588) під час шлюбу з [PERSON] за згодою останньої, як дружини покупця [PERSON] , справжність підпису якої на заяві засвідчено приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Дашівською В.М. З огляду на викладене, враховуючи вимоги статті 60 СК України, вказане нерухоме майно є таким, що належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Заперечень про визнання вказаного майна спільною сумісної власність [PERSON] не надавав. У своєму зустрічному позові та уточненні до нього [PERSON] не заперечував того факту, що оскільки право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку виникло на підставі договорів купівлі-продажу, укладених під час шлюбу, вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість визнання об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,1700 га, кадастровий номер 5323485501:01:002:0053, що були придбані за час перебування вказаних осіб у шлюбі. Враховуючи висновок про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка площею 0,1700 га, кадастровий номер 5323485501:01:002:0053, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , набуті подружжям за час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю, кожному з колишнього подружжя належить право власності на 1/2 частину такого майна, що прямо передбачено частиною першою статті 70 СК Україн, якою встановлена рівність часток дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визначення та визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та на Ѕ частину земельною ділянки, кадастровий номер 5323485501:01:002:0053. Отже, позов [PERSON] до [PERSON] з урахуванням його уточнення підлягає задоволенню. Враховуючи зміст позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , викладених у зустрічному позові та заяві про збільшення вимог зустрічного позову, суд приходить до висновку, що вони також підлягають задоволенню, з огляду на що необхідно визначити та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також визначити та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельною ділянки, кадастровий номер 5323485501:01:002:0053. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженісудові витрати. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом - [PERSON] - має бути стягнуто на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1681 грн 60 коп., в свою чергу з відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] - має бути стягнуто на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved