Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

12.05.2015 року позивачі звернулися до суду з позовом і, уточнивши 10.07.2015 року раніше заявлені вимоги, просили: 1) визнати недійсним кредитний договір № 50010701 від 19.12.2013 року про надання відповідачем позивачу споживчого кредиту; 2) визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 5010701 від 19.12.2013 року; 3) визнати недійсним умови поруки, зазначені в кредитному договорі № 50070101 від 19.12.2015 року та умовах кредитування; 4) застосувати наслідки недійсності правочину, зобовязавши відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 666331 грн 33 коп., а позивача повернути відповідачу автомобіль AUDI, модель Q7. В обґрунтування позову зазначив, що кредитний договір суперечить вимогам статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» і є таким, що укладений із застосуванням відповідачем нечесної підприємницької практики, вводить в оману відносно валюти зобовязання та містить дискримінаційні умови. Зокрема, в кредитному договору не вказано сукупну вартість кредиту та усі супутні втрати; договір передбачає дискримінаційні правила щодо зміни відсоткової ставки, яка поставлена в залежність від економічних умов та вартості кредитних ресурсів; договором передбачено нарахування плати за методом «факт/360», що призводить до прихованого збільшення плати за користування кредитними коштами. Також, на думку позивачів, кредитний договір не відповідає Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який забороняє фінансовим установам в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки. У судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 19.12.2013 року сторони уклали кредитний договір № 5001071, відповідно до якого відповідач надав позивачу [PERSON] кредит в сумі 614106 грн 91 коп., зі сплатою за користування кредитними коштами 9.9% річних та разової комісії за надання кредиту в розмірі 2.5% від суми кредиту, строком на 60 місяців (далі по тексту Договір, а. с. 12-23). Сторони також узгодили Графік погашення кредиту, який є невідємною частиною Договору. З метою забезпечення належного виконання позивачем [PERSON] своїх зобовязань за Договором, того ж дня сторони уклали договір застави автомобіля AUDI, МОДЕЛЬ Q7, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 24-27). Укладаючи Договір сторони визначили грошовий еквівалент суми кредиту в американських доларах і домовилися про те, що усі платежі за Договором будуть сплачуватися в гривнях, проте за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, про що зазначили в Графіку погашення кредиту (а. с. 13). В звязку з цим, місячна сума платежу та всі його складові визначено в цьому графіку в доларах США. Таким чином, відповідач надав позивачеві кредит у національній валюті України гривні, а не в доларах США, як безпідставно стверджують позивачі. При цьому останні розраховувалися в погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків національною валютою України гривнею, а тому твердження позивачів, що фактично сторонами було укладено Договір про надання валютного кредиту не відповідає дійсності. В силу положень статей 524, 627 ЦК України (далі Кодекс) сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно частин першої-другої статті 533 Кодексу грошове зобовязано має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, визначення сторонами еквіваленту грошового зобовязання, яке визначено у національній валюти України гривні, а також розміру щомісячної суми платежу та всіх його складових у доларах США, не суперечитиме положенням Кодексу. Послання позивачів на необхідність складення Графіку погашення кредиту з визначенням розміру щомісячної суми платежу та всіх його складових у національній валюті України суд не приймає до уваги, через неможливість передбачення офіційного курсу долара США протягом всього періоду дії Договору. Загальні умови кредитування, що є додатком до Договору (розділ 2) передбачають можливість зміни процентної ставки в залежності від зміни трьохмісячної ставки LIBOR, що є цілком обґрунтованим і не дає підстав для висновку про застосування відповідачем дискримінаційних правил зміни відсоткової ставки. Застосування відповідачем прихованого збільшення відсоткової ставки нічим по справі не підтверджено, а тому вказані доводи позивачів підлягають відхиленню. За викладених обставин, даний позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed