Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

10 червня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представником позивача [PERSON] в позовній заяві зазначено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою крім позивача зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , позивач надав свою згоду на реєстрацію місця проживання за даною адресою, так як останній 11 червня 2014 року уклав шлюб з його донькою - [PERSON] . З моменту укладення шлюбу донька позивача проживала разом з відповідачем в будинку свого батька. Сімейне життя [PERSON] та [PERSON] не склалося, через постійні сварки, погрози, непорозуміння, тому 01.06.2020 року відповідач забрав свої речі та переїхав на постійне місце проживання до с. Іванівка Веселинівського району Миколаївської області. 15 березня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З 01 червня 2020 року відповідач за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає. Реєстрація відповідача порушує права позивача як власника житлового будинку розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а також отримувати субсидію на оплату житлово - комунальних послу, в зв`язку з чим [PERSON] просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явились, але до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 31 серпня 2021 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226549770 від 02.10.2020 року (а.с. 16). Згідно витягу № 6735-02/06-06-2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03.06.2021 року відповідач [PERSON] зареєстрований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 08.08.2014 року (а.с. 15). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 127 від 17.06.2021 року [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] , але проживає в с. Іванівка Луб`янської сільської ради з 01.06.2020 року. Згідно досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що з 01 червня 2020 року і до теперішнього часу відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Докази, які б свідчили про наявність поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні у матеріалах справи відсутні. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно зі 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, без поважних на те причин. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватись, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] з 01 червня 2020 року добровільно вибув житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , без поважних на те причин, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч. 1., ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Позивач [PERSON] є особою з І групою інвалідністю, що підтверджується довідкою до акту огляду медико - соціальною експертною комісією від 19.12.2018 року (а.с.7). Відповідно до п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладено,

Outcome: approved