Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

10 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що сторони з 11 липня 1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За період спільного проживання вшлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття. Спільне проживання склалося невдало. Між ними систематично виникали конфлікти, сварки, що стало причиною припинення спільного проживання. На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки протягом десяти років вони проживають окремо. Просила шлюб розірвати. Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання . Позивачка у судове засідання не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без її участі, на примирення не погоджується, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, 03 лютого 2021 року направив на адресу суду заяву про визнання позову та слухання справи без його участі. Просив не надавати терміну для примерення і збереження сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в підготовче засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши наявні у справі докази, які надані лише позивачем, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 липня 1992 року [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, про що було зроблено актовий запис за №13. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 14 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Відповідно до довідки про склад сім`ї №3212, виданої 02 грудня 2020 року виконавчим комітетом Рогатинської міської ради, в склад сім`ї [PERSON] , жительки [ADDRESS] входять: власниця [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . За статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За статтею 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом вказаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Отже, з наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Вивчивши обгрунтування позову позивачки, яка просила не надавати строк для примирення, оскільки між сторонами протягом десяти років проживають окремо, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин суперечитиме інтересам сторін. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони не підтримують сімейних стосунків, заперечують щодо примирення, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви про відновлення дошлюбного прізвища позивачка не подала. Просила залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, а тому з врахуванням вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки сплачений за подання позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved