Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

10.08.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] міської ради в обґрунтування якого зазначила, що 18.01.2001 року між нею та гр. [PERSON] укладено договір купівлі-продажу жилого будинку № 82, розташованого по вул. Зелена в м. Новий Буг, Миколаївської області, який вони зареєстрували цього ж дня на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі за реєстраційним № 82. В травні 2015 року при вирішенні питання щодо подальшого відчуження вищевказаного жилого будинку, їй було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеної нею угоди, оскільки вона нотаріально не посвідчена. Проте, посвідчити наразі укладений раніше правочин у нотаріуса не представляється можливим, так як продавець за спірною угодою [PERSON] у травні 2015 року померла. Вирішити питання титульного володільця спірного житлового будинку в інший спосіб вона не може, що і змусило її звернутися до суду з позовом про визнання зазначений правочину дійсним та визнання за нею право власності на придбане майно. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Миколаївської області, [PERSON], в судове засідання на виклик суду не зявився, проте направив до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, пред'явлений до міської ради позов визнав повністю і не заперечував проти його задоволення. Третя особа без самостійних вимог - Вознесенська Універсальна товарно-сировинна біржа про розгляд справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про розгляд справи за його відсутності відповідної заяви суду не надіслала. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд лише за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 23 від 18 січня 2001 року, зареєстрованого Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська область) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 23 від 18 січня 2001 року, [PERSON], як власниця житлового будинку, що розташований по вул. Зелена, 82 в м. Новий Буг Миколаївської області, продала покупцю [PERSON] належний їй будинок і сторони підписали зазначений договір. В силу ст. 227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 20.12.2001 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 23 від 18.01.2001 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачкою [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивачки, їй стало відомо лише у травні 2015 року від нотаріуса, коли вона мала наміри продати куплений у відповідачки будинок. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатила продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселилася в будинок і користувалася ним з січня 2001 року), так і продавцем (отримала обумовлену суму грошових коштів, звільнила житловий будинок та передала його покупцю у власність). Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. В той же час, при судовому розгляді справи встановлено, що 07.04.2013 року відповідач по вказаній справі [PERSON] померла в м. Новий Буг Миколаївської області (довідка від відділу ДРАЦС РС [PERSON] РУЮ від 20.03.2014 року № 548/02-14). Після смерті відповідача відкрилася спадщина на належне йому майно, однак, як встановлено при судовому розгляді справи, після смерті [PERSON], спадкова справа не заводилася, що свідчить про те, що спадкоємців після її смерті немає або ж останні не бажають прийняти спадщину. За таких обставин, згідно положень ст. 1277 ЦК України, за місцем відкриття спадщини має право претендувати на вищевказане нерухоме майно відповідний орган місцевого самоврядування, в якості якого, на стороні відповідача, судом залучено [PERSON] міську раду Миколаївської області. Представник міської ради не заперечував щодо досягнення між сторонами всіх істотних умов, що притаманні для договору купівлі-продажу, та його виконання сторонами, спрямоване на реальне настання юридичних наслідків для сторін за відповідною угодою. Відтак, зазначені обставини свідчать про наявність підстав, згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року, для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачем пред'явленого до неї позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивачки про визнання права власності на придбане нерухоме майно за спірним договором купівлі-продажу, суд приходе наступного висновку. Реєстрація [PERSON] філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації (далі [PERSON] БТІ) за позивачем права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент, не суперечило чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації-договори купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. [PERSON] БТІ було зареєстроване право власності на вказаний житловий будинок на підставі укладеного договору купівлі-продажу посвідченого Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею 18.01.2001 року за реєстром № 23. В цьому реєстраційному посвідченню вказано, що нерухоме майно зареєстровано на ім'я [PERSON] та записано в реєстраційну книгу [PERSON] БТІ під реєстровим номером 1. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до чинного на час укладення угоди законодавства, майнові права підлягали реєстрації в БТІ, доказом такої реєстрації є реєстраційне посвідчення [PERSON] БТІ, право власності позивачем вже набуто.\~ Визнання договору купівлі-продажу дійсним є самостійним способом захисту права власності, яке посвідчене реєстраційним посвідченням. Право власності зареєстровано, а позивачкою не надано доказів того, що відповідачем або іншими особами порушується, не визнається або оспорюється її право власності на житловий будинок. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: partial