Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

11.08.2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06.02.2017 року стягнуто з [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з 19.05.2016 року. Позивач вказує, що відповідач ухилявся від виконання рішення суду і сплачував аліменти неповністю і несвоєчасно, в звязку з чим заборгованість по аліментам утворилася з травня 2016 року по липень 2017 року, що підтверджується довідкою державного виконавця. Тому позивач просить стягнути з відповідача пеню відповідно до ст. 196 СК України у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що за розрахунком позивача за період з травня 2016 року по липень 2017 року становить 9000 грн. (а.с. 2-3). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що рішення про стягнення аліментів було винесено 06.02.2017 року, а до цього з травня 2016 року йому була невідома сума аліментів. Також вказує, що позивач отримувала протягом 2016-2017 року від нього перекази коштів «Western Union», а також продукти і подарунки для сина. Також відповідач зазначив, що він виконавче провадження по виконавчому листу біло відкрите 15.03.2016 року, а першій платіж був здійснений ним 16.06.2017 року, і після того він сплачував аліменти 26.06.2017, 13.07.2017, 18.08.2017, 15.09.2017 року і станом на останню дату повністю погасив заборгованість по аліментам. Відповідач вважає, що позивач не отримувала ці кошти навмисно, що мати можливість заробити на пені, та не надавала ні відповідачу, ні ДВС свої банківські реквізити. Також відповідач вказав. що близько двох років позивач створює йому батьку перешкоди в спілкуванні з сином, та вміло маніпулює його батьківськими почуттями, використовуючи для цього дитину. Відповідач просив в позові про стягнення пені відмовити повністю, а крім того, просив зобовязати позивача надавати можливість безперешкодного спілкування сина з ним, його родиною безпосередньо, по телефону та через Інтернет; а також передати його сина йому для проживання, якщо матеріальний стан матері не дозволяє утримувати дитину (а.с.20-21). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивач та її представника, дослідивши письмові заперечення відповідача, дослідивши всі подані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із аліментних відносин, позовна давність не застосовується, і до правовідносин, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія ЦК, зокрема, ст. 258 ЦК України. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.08.2010 року по 06.02.2017 року, мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6-7). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06.02.2017 року розірвано шлюб між сторонами, та стягнуто з [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO] в розмірі 2000 грн. щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з 19.05.2016 року (а.с.6-7). Позивач надала докази (медичну довідку та копію трудової книжки) про те, що до досягнення дитиною шестирічного віку вона не працювала та здійснювала догляд за дитиною, яка потребує домашнього догляду (а.с. 9, 10). З розрахунку заборгованості по виконавчому листу №591/793/16-ц виданому 07.03.2017 року вбачається, що державним виконавцем визначена заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 19.05.2016 року по липень 2017 року у розмірі 23551,25 грн. (а.с. 8). Судом прийнято до уваги докази, надані відповідачем, що він переказував позивачці кошти через систему «Western Union» 08.08.2016 року у сумі 50 євро, та 09.11.2016 року у сумі 100 євро (а.с.22,23). При цьому суд звертає увагу, що вказані суми відображені в довідці державного виконавця як сплачені аліменти за серпень 2016 року та за листопад 2016 року в національній валюті України відповідно до курсу євро (а.с.8), а тому доводи відповідача про неврахування цих коштів є безпідставними. Також судом прийнято до уваги докази, надані відповідачем, про перерахування ним 26.06.2017 року суми 700 грн. з призначенням платежу «виконавче провадження ВП № 53555601», та про перерахування ним 13.07.2017 року суми 4300 грн. з призначенням платежу «виконавче провадження ВП № 53555601» (а.с. 24, 25). Тому суд вважає необхідним при вирішенні справи враховувати ці кошти як сплачені відповідачем суми аліментів за червень 2017 року та за липень 2017 року. Щодо інших доказів відповідача про сплату аліментів, а саме: перерахування ним 10.08.2017 року суми 4400 грн., та перерахування ним 15.09.2017 року суми 24500 грн. (а.с.26,27) суд приймає їх до уваги як докази погашення заборгованості, однак вважає, що вказані оплати відбулись за межами позовних вимог, оскільки позивач просила стягнути пеню за несплату аліментів по липень 2017 року включно, а суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що в період з травня 2016 року по червень 2017 року відповідач [PERSON] в окремі місяці сплачував аліменти не в повному розмірі, а в окремі місяці не сплачував взагалі. Та обставина, що відповідач допускав несплату аліментів та сплату аліментів не у повному розмірі, підтверджується розрахунком заборгованості по виконавчому листу, що наданий державним виконавцем (а.с. 8). При цьому належних доказів поважності причин несвоєчасної та неповної сплати аліментів в період з 19.05.2016року по червень 2017 року відповідач суду не надав. Так, відповідач згідно із законом (ст.180 СК України) та за рішенням суду (ч.3 ст.181, ст.183 СК України) мав зобов'язання утримувати неповнолітнього сина. Проте цей обов'язок [PERSON] без поважних причин належним чином не виконував. При цьому доводи відповідача про те, що справа про розірвання шлюбу та стягнення аліментів тривалий час слухалась у суді, і сума аліментів стала йому відома лише 06.02.2017 року суд не приймає до уваги, оскільки на час слухання справи у суді відповідач не звільнений від обовязку утримувати свою дитину. Та обставина, що рішення суду про стягнення аліментів постановлено у лютому 2017 року, а аліменти стягнуті з 19 травня 206 року повністю узгоджується з положенням ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якого аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Більше того, з довідки державного виконавця вбачається, що ще до постановлення рішення суду відповідач здійснював сплату аліментів частинами, а саме: сплачував аліменти у травні 2016 року у червні 2016 року, у серпні 2016 року та у листопаді 2016 року, що свідчить про те, що відповідач розумів свій обовязок утримувати дитину (а.с.8). Крім того, з рішення суду від 06.02.2017 року вбачається, що відповідач частково визнавав позов про стягнення з нього аліментів в сумі 1500 грн. (а.с.6), виходячи з цього, ніщо не заважало відповідачу щомісячно сплачувати аліменти хоча у вказаній визнаній ним сумі, тоді це б могло свідчити на користь відповідача. За вказаних обставин, суд вважає, що встановлена вина відповідача у виникненні заборгованості по аліментам за період з 19 травня 2016 року по червень 2017 року, а тому є підстави для нарахування пені. При цьому суд не погоджується з розрахунком пені, який надано позивачем, оскільки даний розрахунок не узгоджується з вимогами ч.1 ст.196 СК України та не узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України стосовно нарахування пені за прострочення сплати аліментів, викладеними у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15, постанові від 25.11.2015 року у справі № 6-2022цс15 та постанові від 03.02.2016 року у справі № 6-1477цс15. Розраховуючи пеню відповідно до постанови ВСУ від 03.02.2015 року, суд бере до уваги суми заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини, розраховані державним виконавцем по місяцях відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», починаючи з серпня 2011 року по жовтень 2016 року (в межах позовних вимог), згідно останнього наданого та перерахованого державним виконавцем розрахунку-довідки від 15.05.2017 року (а.с.63). Суму заборгованості за кожний місяць помножено на 1% пені і помножено на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальну суму неустойки (пені) визначено шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Нарахована в такий спосіб пеня по сплаті аліментів становить 6529,33 грн. При цьому розрахунок пені наступний: рікмісяцьНараховані аліменти, грн. Сплачені аліменти, грн.Сума боргу за місяцьКільк. днів у місяціРозмір пені за місяць травень (з 19 по 31 число)838,70500338,701344,03 червень2000600140030420 липень20000200031620 серпень2000137063031195,3 вересень20000200030600 жовтень20000200031620 листопад 20002817,45-30- грудень 20000200031620 січень20000200031620 лютий20000200028560 березень20000200031620 квітень 20000200030600 травень20000200031620 червень2000700130030390 липень20004300-31- -----6529,33 Стосовно висловлених відповідачем в запереченнях вимог про зобовязання позивача надавати можливість безперешкодного спілкування з дитиною та передати сина йому для проживання, якщо матеріальний стан матері не дозволяє утримувати дитину суд зазначає наступне. У випадку, якщо права [PERSON] як батька дитини, порушуються або не визнаються матірю дитини [PERSON], то [PERSON] має право звернутися в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В рамках даної справи суд не має підстав для розгляду даних вимог відповідача, оскільки ці вимоги не заявлені у встановленому законом порядку у вигляді позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, в звязку із частковим задоволенням позову (позов задоволено на 72,55% від заявлених вимог), суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу, пропорційно задоволеним вимогам, тобто в сумі 72,55% від 1500 грн., що становить 1090 грн. Крім того, оскільки за даною категорією справи позивач була звільнення від сплати судового збору, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 20, 196 СК України,

Outcome: partial