Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

12.03.2019р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом про зменшення розміру аліментів (а.с. № 3, 4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 26.04.2019р. позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито і призначений розгляд справи порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом ) сторін (а.с.№20). В позовній заяві [PERSON] посилався на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5606/14-ц від 05.07.2018р., яке залишено без змін після перегляду судом апеляційної інстанції, з нього на користь відповідачки [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 03.05.2018р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі №204/2662/18 було видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідачки [PERSON] аліментів на утримання їх малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. На думку позивача, у постановленому рішенні від 05.07.2018р. по справі №204/5606/14ц про стягнення аліментів на сина [PERSON] , не було враховано те, що у позивача на утриманні є ще одна дитина - [PERSON] , про що є судовий наказ. Законом визначено, що аліменти на двох дітей стягуються у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Визначений судом розмір аліментів на двох дітей в сукупності дорівнює 50 відсотків (1/4+1/4=1/2=50%) його доходів, на разі позивач перебуває у скрутному становищі, оскільки він не працевлаштований. Просив зменшити розмір аліментів на дитину з 1/4 на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Відповідачка [PERSON] 30.05.2019р. надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки відсутні підстави для зміни розміру аліментів. Обставини, на які посилається позивач, як на підстави про зменшення аліментів на сина [PERSON] , були враховані при винесенні 05.07.2018р. рішення Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська №204/5606/14-ц, яке залишено без змін й апеляційним судом. Просила суд звернути увагу на те, що позивач ухиляється від сплати аліментів та внаслідок чого на сьогоднішній день утворилася значна заборгованість перед нею (а.с. №26-28). В наданій суду 10.07.2019р. заяві представник позивача - Круглий В.В. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 26.06.2019р. - а.с.№34-36) позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, справу просив розглядати за його відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами. Зазначив, що необхідності у витребуванні доказів не має (а.с.№32). В наданій суду 10.07.2019р. заяві відповідачка [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу за її відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами. Додатково зазначила, що позивач не виконує рішення суду по сплаті аліментів та має заборгованість зі сплати аліментів на сина [PERSON] , [INFO] в сумі більше, ніж 91000грн. На утриманні у відповідачки є ще неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] в заяві зазначила, що вона працює та отримує мінімальну заробітну плату (а.с.№40). В наданій суду 10.07.2019р. заяві відповідачка [PERSON] визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення, просила розглядати справу за її відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 37). Оскільки сторони надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд 10.07.2019р. розглянув справу за відсутності сторін (їх представників) і без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відносно них, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 03.05.2018р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі №204/2662/18 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їхньої малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а.с.№5). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5606/14-ц від 05.07.2018р. з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2014р. по 07.07.2017р. (включно), а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.07.2017р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с №53-56). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.12.2018р. рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5606/14-ц від 05.07.2018р. залишено без змін. Позивач, будучи працездатною особою, офіційно не працює з 15.04.2015р., що підтверджується копією його трудової книжки та витягом ЄДР ЮО ФОП та ГФ, доказів перебування на обліку в центрі зайнятості суду не надав (а.с.№13-14). Відповідачка [PERSON] працює в ПП «Пальміра» з 02.10.2018р. на посаді офіціанта та її заробітна плата складає на місяць 4500грн. (а.с. №49-51). Також [PERSON] має на утриманні ще неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого ВРАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с.№52). Відповідачка [PERSON] жодних доказів на підтвердження свого майнового стану та наявності на її утриманні інших дітей суду не надала. Як вбачається з довідки головного державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, позивач [PERSON] з серпня 2014р. по липень 2017р. має заборгованість перед відповідачкою [PERSON] по сплаті аліментів в сумі 42957грн. 53коп. (а.с.№46), а з липня 2017р. по червень 2019р. - 49739грн.40коп. (а.с.№48). Загальний розмір заборгованості позивача по сплаті аліментів на сина [PERSON] становить 92696грн.93коп. Як вбачається з розрахунків державного виконавця, починаючи з серпня 2014р. і по червень 2019р. (включно), позивач жодних виплат по аліментам не проводив, доказів самостійної сплати аліментів [PERSON] на утримання сина або доказів погашення заборгованості, суду також не надано. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Подаючи позовну заяву про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на зміну його сімейного стану, а саме, народження у нього доньки [PERSON] , [INFO] , а тому відповідно до положень ч. 5 ст. 183 СК України вважав, що розмір аліментів, який підлягає стягненню на двох дітей повинен становити 1/6 частину заробітку ( доходу) платника аліментів на кожну дитину. Крім того, в обґрунтування вимог позивач посилався на своє незадовільне матеріальне становище, відсутність доходів, в тому числі зазначав, що він не є ФОП та не є засновником будь-яких юридичних осіб. Разом з цим, суд критично оцінює такі твердження позивача, враховуючи наступне. Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж разначений у ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999р. «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Посилання позивача на положення ч. 5 ст. 183 СК України щодо визначення розміру аліментів, суд оцінює критично, оскільки ця норма враховується судом лише під час видачі судового наказу в порядку ст. 161 ЦПК України. Під час же вирішення спору щодо розміру аліментів в позовному провадженні, Сімейним Кодексом України визначені лише мінімально гарантований та рекомендований розмір аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Граничний розмір аліментів, що підлягає стягненню визначається ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що загальний розмір аліментів, що відраховується на неповнолітніх дітей за кількома виконавчими документами може бути більшим ніж 50% заробітної плати та не може перевищувати 70% доходу. Таким чином, враховуючи, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та судовим наказом цього ж суду з [PERSON] стягнуті аліменти, загальний розмір яких становить 50%, то відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються за виконавчими документами, оскільки цей розмір не перевищує максимально встановлених законом 70 відсотків. Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, судом враховано, що будь-яких доказів погіршення матеріального стану позивачем суду не надано. Як вбачається з копії трудової книжки, позивач офіційно не працює більше чотирьох років і доказів перебування на обліку у центрі зайнятості суду не надав (а.с.№13). Проведення фактичних утримань за судовим наказом про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , також не підтверджено позивачем належними та допустимими доказами і жодного разу - з серпня 2014р., аліментів на утримання сина [PERSON] не сплачував (це підтверджується довідками державного виконавця (а.с.№46-48). Зазначене свідчить, що позивач штучно погіршує своє матеріальне становище. Таким чином, судом критично оцінюється посилання позивача про погіршення його матеріального стану, оскільки лише сама наявність двох судових рішень про стягнення з нього аліментів не може бути підставою для зменшення їх розміру, через те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів його матеріального стану ( доказів, які підтверджують фактично отриманий дохід та понесені ним розходи (на утримання двох дітей, оплату комунальних платежів, кредитів тощо) та погіршення у зв`язку з цим його матеріального стану). Посилання відповідачки [PERSON] , що містяться у відзиві на позовну заяву, судом враховано під час винесення даного рішення. Відповідно до положень ч. 5 ст. 206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачкою [PERSON] позову щодо зменшення аліментів на утримання її доньки, оскільки це погіршує матеріальне становище її малолітньої дитини по відношенню до іншої дитини позивача. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням відмови в задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768грн.40коп. покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed