Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

11 травня 2016 року позивач звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що її дідом, [PERSON], який помер 08.10.2001 року, було побудовано будинок, за адресою: вул. Горького, 69. с. Тарнівці Ужгородського району. Даний будинок було успадковано покійними батьком [PERSON], однак правовстановлюючих документів на цю нерухомість , їм оформлено не було. Тому позивач зазначає, що немає можливості оформити свідоцтво про право на спадщину на садовий будинок, і просить суд визнати за нею право на нерухоме майно. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно довідки Тарнівецької сільської ради від 28 травня 1962 року № 86 про погодження будівництва, технічного паспорту на будинок від 1988 року, а також плану погодження будівництва, будинок за адресою: вул. Горького, 69. с. Тарнівці Ужгородського району, був побудований [PERSON] на протязі 1962 року. Згідно із свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 08.10.2008 року. Відповідно до копії технічного паспорту на обєкт нерухомого майна, наявного в матеріалах справи, за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Тарнівці, буд. № 69, розташований будинок загальною площею 141,6 м. кв. Згідно довідки Тарновецької сільської ради від 04.05.2016 року № 399 про проживаючих в будинку на момент смерті [PERSON], із ним проживали [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтв про смерть, 21.09.2007 року померла [PERSON], а 05.10.2009 року помер останній спадкоємець [PERSON] Відповідно до заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини зза [PERSON] від 29.03.2010 року, остання відмовилась від спадщини. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до постанови ВСС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року при вирішенні спорів про спадкування, спадщина, яка відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Пунктом 1 статті 549 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно із статтею 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону. Як зазначено у ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги вищенаведене, а також те, що позивач, у встановленому законом порядку, успадкувала будинок з належними до нього будівлями та спорудами, суд вважає, що остання правомірно набула право власності на нерухоме майно і це право підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею права власності на вищезазначений будинок, у звязку з чим вимога позивача про визнання права власності на нерухоме майно підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved