Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

12.11.2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю, не заперчують проти заочного розгляду справи, про що суду надали відповідні заяви. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа: Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, представника в судове засідання не направив, просить справу розглянути без участі їх представника, про що суду надав відповідну заяву. Ухвалою суду від 22.01.2020 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею 15/50 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.05.2011 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. № 1552; позивач [PERSON] є власницею 11/50 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування № 2297 від 02.08.2012 року, посвідченим державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М.; позивач [PERSON] є власницею 96/200 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 2726 від 26.07.2013 року, посвідченим державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М.. (а.с.9-10). Згідно довідок № 4379 від 14.08.2019 року, № 4434 від 16.08.2019 року, № 4588 від 28.08.2019 року, виданих відділом надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, в житловому будинку [ADDRESS] , окрім позивачів зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 19-21). Відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою з 2016 року не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належне їм майно, про що 04.09.2019 року органом місцевого самоврядування складено відповідний акт (а.с.22). Вони фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивачі здійснюють виконання обов`язків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані, виконують інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 2011 року у позивачів виникло право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачі вже більше трьох років відсутні за адресою реєстрації. Власникам належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивачів стосовно визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Outcome: approved