Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

11.05.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - Перша вінницька державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом (т. 1 а.с. 4-9). 23.02.2018 року [PERSON] уточнила і доповнила позовні вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним (а.с. 15-19 т.2). Мотивований позов тим, що з 1996 року до [INFO] [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала однією сім'єю з [PERSON] Протягом тривалого сімейного життя вони з чоловіком мали спільний бюджет та побут, злдійснювали спільні витрати на майно в інтересах сім'ї, мали взаємні права та обов'язки як подружжя, піклувались один про одного. До 2004 року вони проживали разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS], яка належала [PERSON] В 2004 році квартиру вони обміняли на двокімнатну [ADDRESS] та змінили місце проживання. [PERSON] залишався зареєстрованим у належній йому та його батькам квартирі [ADDRESS]. З 2002 року в цій квартирі проживали рідний брат [PERSON] - [PERSON] та його мати - [PERSON] В 2010 році [PERSON] отруївся сурогатами алкоголю, у зв'язку з чим потрапив до лікарні та тричі протягом року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: токсична енцефалополінейропатія з порушенням функції ходи, інтелектуально-мнестичним порушенням. У зв'язку з даним захворюванням стан здоров'я чоловіка погіршувався: знизилась працездатність, пам'ять, втрачались навички по самообслуговуванню. З цього часу чоловік через хворобу знаходився у безпорадному стані. [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON], а також за його братом - [PERSON] та матір`ю - [PERSON] Вона для всіх готувала їжу, прибирала квартиру, прала білизну. Коштів на утримання сім'ї не вистачало, доходи [PERSON] були незначними, чоловік не працював, а невелика пенсія матері та брата в основному витрачались на їх лікування. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я чоловіка, а також втратою ним працездатності, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 16.05.2012 року до 06.06.2012 року. Він був виписаний з лікарні з діагнозом: легка деменція внаслідок ураження головного мозку змішаного генезу (токсичного та судинного). Син [PERSON] - [PERSON] стосунків з батьком не підтримував протягом багатьох років і жодного разу не поцікавився станом його здоров`я, не допомагав йому. [INFO] померла мати чоловіка - [PERSON]. [INFO] помер брат чоловіка - [PERSON]. [PERSON] займалась організацією поховань, а також оформленням спадщини. 15.08.2012 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д. Все своє майно він заповів [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Про смерть чоловіка позивач повідомила матір відповідача, але [PERSON] на похованні [PERSON] не був і ніякої участі у цьому не приймав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] До Першої вінницької державної нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк із заявами про прийнятя спадщини після смерті [PERSON] звернулись позивач та син - [PERSON] Також [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року позов [PERSON] був задоволений. Визнаний недійсним заповіт від 15.08.2012 року, складений [PERSON] на ім'я [PERSON] Рішення набуло чинності на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2016 року. 07.10.2017 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. було видане свідоцтво про право на спадщину - квартиру [ADDRESS], [PERSON] [PERSON] вважає, що є спадкоємцем першої черги, оскільки протягом тривалого часу вона проживала однією сім`єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу, він через тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, яку вона надавала. Уточнюючи позовні вимоги (а.с. 15-20 т. 2) [PERSON] просила встановити факт, що має юридичне значення - проживання однією сім'єю з [PERSON] з 1996 року до дня його смерті; на підставі ст. 1259 ЦК України змінити черговість одержання права на спадкування майна [PERSON], визначивши право [PERSON] на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги [PERSON]; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 07.10.2017 року (спадкова справа № 523/2013, реєстр № 2/2471) на ім'я [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Позивач додатково пояснила, що протягом 17 років вони із [PERSON] підтримували фактичні шлюбні стосунки. Разом до 2004 року проживали в її квартирі в будинку [ADDRESS], а потім в будинку [ADDRESS]. [PERSON] брав участь у вихованні її сина від першого шлюбу, водив його до школи, на спортивні гуртки. Разом вони вели побут, купували продукти, речі для дому, їздили на відпочинок. В них був спільний бюджет і спільні витрати. [PERSON] мав неофіційний дохід. Вважав її своєю дружиною, любив і довіряв їй, в неї були всі оригінали документів, він видавав на її ім`я довіреності для оформлення спадщини, а в 2012 році склав на її користь заповіт. В 2010 році чоловік декілька разів перебував на стаціонарних лікуваннях в зв`язку з отруєнням алкоголем. Витрати на лікування вона взяла на себе, також допомагали родичі. Разом з [PERSON] вони також доглядали маму і брата, часто залишались на ніч у батьківській квартирі. Уточнила, що [PERSON] був фізично здоровий, не перебував в лежачому або безпорадному стані, розумів значення своїх дій. Він хотів працювати електромонтером, для цього в серпні 2012 року проходив трудову експертизу і лікарі підтвердили, що протипоказань для виконання роботи електромонтера немає. Сина [PERSON] - [PERSON] вона бачила лише два рази у своєму житті. Він не спілкувався з батьком, не підтримував жодних стосунків, ніколи не цікавився життям батька, не допомагав, проте пред`явив вимоги щодо спадкового майна. [PERSON] вважає, що вона, як дружина, має право на спадкування як спадкоємець першої черги, тому просила позов задоволити. 14.02.2018 року представник відповідача - адвокат [PERSON] подала відзив на позов (а.с. 225-228 т.1). Заперечення обґрунтовувала тим, що позиція позивача щодо проживання однією сім`єю із [PERSON] з 1996 року до 24.04.2013 року, перебування [PERSON] в безпорадному стані не підтверджена жодними доказами. Сама [PERSON] при розгляді справи № 127/27831/13-ц заперечувала той факт, що [PERSON] перебував в лікарні і потребував допомоги, він ніколи не зловживав алкогольними напоями, проходив медичні огляди, які дозволяли йому працювати електромонтером, проживав разом із матір`ю і братом в квартирі [ADDRESS] і був в ній зареєстрований. Він весь час підтримував стосунки із сином від першого шлюбу - [PERSON], з червня 1995 року до 2001 року вони разом проживали в квартирі № 10. В червні 2010 року [PERSON] в супроводі матері був доставлений до лікарні, але в подальшому від лікування відмовився. З метою проходження трудової експертизи він з 16.05.2012 року до 06.06.2012 року перебував у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. О.І. Ющенка. Згідно записів в анамнезі він був розлучений, мав сина, проживав із матір`ю. У всіх медичних картах вказана адреса [PERSON] - [ADDRESS]. Це спростовує твердження позивача про те, що вона проживала із [PERSON] однією сім`єю. Таким чином, позивач не довела правові підстави позову для зміни черговості одержання права на спадкування (ст. 1259 ЦК України). Крім того, проживання однією сім`єю жінки і чоловіка без шлюбу не дає право на спадкування за законом у першу чергу (ст. 1261 ЦК України). Також представник просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач вважала себе спадкоємцем, а спадщина відкрилась [INFO]. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала заперечення і просила відмовити в позові, оскільки позивач не довела, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, не довела вимоги ст. 1259 ЦК України для зміни черговості одержання права на спадкування, а саме, що протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала [PERSON] іншу допомогу, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. надала письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи (т. 2 а.с. 37). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вона знайома з 1996 року, як з дружиною [PERSON] З цією родиною вони часто спілкувались, ходили до них в гості, відзначали свята, їздили на відпочинки. Вони спочатку проживали в [ADDRESS], а потім переїхали в квартиру по [ADDRESS] Вони разом працювали, у них був спільний бюджет, спільний побут. Шлюб не реєстрували, оскільки не мали такої необхідності. Свідок не знала, що [PERSON] мав сина. За два роки до смерті [PERSON] вона допомагала їм робити ремонт в квартирі [ADDRESS]. Тетяна дуже допомагала родині [PERSON], доглядала за його хворим братом, за матір'ю. [PERSON] був фізично здоровим, ніколи не страждав тяжкими захворюваннями, а помер від серцевого нападу. Про смерть [PERSON] їй повідомила [PERSON], передзвонивши серед ночі. [PERSON] ніколи не бачила і з ним знайома не була. Свідок [PERSON] суду пояснила, що покійний [PERSON] - її племінник. Із [PERSON] вона знайома більше ніж 20 років як з дружиною племінника. Вони разом жили в [ADDRESS], певний час разом працювали в лікарні ім. Пирогова. [PERSON] завжди розповідав, що йому дуже пощастило із [PERSON]. Вони проживали як сім`я, разом вели господарство, готували їжу, придбавали речі, разом доглядали за матір`ю і братом, робили ремонт в квартирі по [ADDRESS] Він ніколи нічим не хворів, був фізично здоровий. Одного разу у нього було отруєння і він проходив стаціонарне лікування, [PERSON] за ним доглядала. На момент смерті вона також була поруч. [PERSON] вона не знає, він ніколи не жив із [PERSON] або [PERSON], не був на їх похоронах. Знає, що [PERSON] склав на [PERSON] заповіт, проте [PERSON] нахабно заволодів квартирою. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] та [PERSON] була знайома з 1995 року. Вони жили сім'єю, все робили разом, навіть готували їжу. [PERSON] працювала в лікарні, а [PERSON] мав тимчасові заробітки. Жили за спільні кошти. Разом допомагали хворому брату та матері. Коли [PERSON] захворіла, то [PERSON] жив з нею, доглядав її. [PERSON] приходила до них ночувати, а вранці йшла до себе, оскільки дома залишався син, або на роботу. [PERSON] ніколи не був у безподарному стані, не хворів, не був прикутим до ліжка. Він завжди працював. Вони також разом з [PERSON] розводили тварин, яких потім продавали. [PERSON] ніколи не бачила, [PERSON] про нього ніколи не згадував. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає з 1996 року як сусідку по будинку [ADDRESS], з відповідачем не знайомий. [PERSON] із [PERSON] жили однією сім'єю, дружно. Він любив [PERSON], намагався всім допомогти, називав дружиною. Вона гарно ставилась до нього. [PERSON] працювала в лікарні, а [PERSON] підробляв неофіційно. В 2000 роках вона продала свою квартиру в будинку [ADDRESS] і вони разом переїхали до нового помешкання. Коли захворіла мати [PERSON], він проживав із нею, [PERSON] допомагала доглядати хвору, вони разом ночували в батьківській квартирі. Олександр завжди був фізично здоровий, мав заробітки. Між ним та [PERSON] були дружні стосунки, вони ходили в гості, допомагали один одному, разом перевозили меблі з квартири [PERSON] до квартири [PERSON] в 2012 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вона знайома з 2002 року. [PERSON] бачила ще малим. [PERSON] та [PERSON] завжди були разом, спільно проживали в її квартирі, вона неодноразово приходила до них в гості. [PERSON] дуже допомагала родині [PERSON], на ній все трималось. Вони спільно доглядали за хворою [PERSON] і [PERSON], періодично жили в цій квартирі. Знає, що [PERSON] бажав скласти заповіт на користь [PERSON] Син [PERSON] ніколи не сприймав [PERSON] як рідню, ніколи не приходив до них, з [PERSON] не спілкувався. [PERSON] завжди був здоровим. Свідок [PERSON] - син [PERSON] суду пояснив, що в 1995 році вони з матір'ю переїхали в трикімнатну квартиру по [ADDRESS]. Мати познайомилась з [PERSON] і вони почали жити разом, як жінка і чоловік. [PERSON] виховував його, допомагав, робив уроки. Потім квартиру продали і купили двокімнатну по [ADDRESS] Він займав одну кімнату, а мати з [PERSON] - іншу. Вони жили як подружжя. В квартирі були особисті речі [PERSON]: одяг, взуття, інструменти. Олександр завжди готував їжу, продукти разом купували. Мама працювала постійно, а [PERSON] періодично підробляв. Всі питання вони вирішували спільно, кошти були спільні. [PERSON] і [PERSON] жили окремо в квартирі [ADDRESS]. Мати разом з [PERSON] доглядали їх, періодично ночували. [PERSON] він знає, оскільки в 1999 році [PERSON] 2 тижні жив у них, потім пішов і більше не приходив. [PERSON] не підтримував стосунків з ним. Помер [PERSON] в квартирі по [ADDRESS], мама була поруч. Він ніколи не був важко хворим чи прикутим до ліжка, не був у безпорадному стані. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона знайома з 90-х років, перебуває у дружніх стосунках. [PERSON] знала з 1996 року, вони дружили сім'ями, часто зустрічались, спілкувались по телефону. Спочатку вони жили в трикімнатній квартирі, потім переїхали в двокімнатну. [PERSON] доглядав за хворими матір'ю та братом, але постійно жив із [PERSON] по [ADDRESS] Вони разом ходили на базар за продуктами, [PERSON] купував [PERSON] одяг. Стосунки між ними були як між подружжям, однак, шлюб вони не реєстрували. Після смерті матері і брата [PERSON] переживав, стан його здоров'я погіршився, однак, у безпорадному стані він не був. [PERSON] ніколи не розказував про сина. Про усиновленого ним [PERSON] свідок дізналась після смерті [PERSON] Судом вчинені наступні процесуальні дії. 12.05.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області було відкрито провадження в цивільній справі № 127/9778/17 (т. 1 а.с. 63). 12.05.2017 року позов [PERSON] забезпечений шляхом заборони державному нотаріусу Першої вінницької державної нотаріальної контори проводити будь-які дії щодо оформлення документів та реєстрації прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 65). 13.05.2017 року з Першої вінницької державіної нотаріальної контори витребувана копія спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] (т. 1 а.с. 66). 19.02.2018 року постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника позивача - [PERSON] про зупинення провадження у справі (т. 2 а.с. 6). 19.02.2018 року заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви і сплати судового збору (т. 2 а.с. 7). 19.02.2018 року постановлено ухвалу про витребування доказів з управління ПФУ в м. Вінниці, ГУ ПФУ у Вінницькій області (т. 2 а.с. 10). 26.02.2018 року постановлено ухвалу про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви [PERSON] до [PERSON], третя особа: Перша вінницька державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права на спадщину. Відстрочено сплату судового збору в сумі 704,80 грн. до ухвалення судового рішення у справі (т. 2 а.с. 29). Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 07.02.1995 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 28.09.2004 року до цього часу за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 44). В 1996 року позивач [PERSON] познайомилась із [PERSON], [INFO], який був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 45-46 т.1). В судовому засіданні також встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли стосунки, притаманні подружжю. [PERSON] був зареєстрований в квартирі, що належала йому та його батькам за адресою [ADDRESS], проте з 1996 року разом із [PERSON] вони почали спільно проживати в її квартирі за адресою [ADDRESS], вести спільне господарство, між ними виникли взаємні права та обов'язки. З 2004 року [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS], що належала на праві [PERSON], спільно несли витрати на утримання житла, придбання речей, продуктів тощо. [PERSON] була офіційно працевлаштована, є ветераном праці (т. 2 а.с. 26), [PERSON] до 2007 року працював на різних посадах (а.с. 200-201), в подальшому мав неофіційний дохід, але займався веденням домашнього господарства, вихованням сина [PERSON] - [PERSON] Разом вони проводили час, в колі рідних, друзів і близьких відзначали родинні свята (а.с. 202-216 т.1). Також разом вони здійснювали догляд за хворою матір`ю [PERSON] - [PERSON], за братом - [PERSON], допомагали їм вести побут, готували їжу, оплачували комунальні послуги тощо (а.с. 145-174). Позивач також здійснювала догляд за [PERSON] протягом його життя. Так, в 2010 році він неодноразово перебував на стаціонарних лікуваннях в зв`язку з отруєнням, в 2012 році стан здоров`я погіршився, встановлений діагноз: легка деменція внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу (токсичного та судинного) (а.с. 37-43). Крім того, згідно наданих доказів позивач приймала участь в організації поховань [PERSON], [PERSON], а також самого [PERSON], який помер [INFO]. На підставі довіреностей від імені [PERSON] від 13.08.2012 року, 16.08.2012 року (а.с. 14, 15 т. 1) [PERSON] представляла його інтереси при оформленні спадкових прав. Як фактична дружина, [PERSON] займалась організацією поховання [PERSON], що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 280 (а.с. 17 т.1), свідоцтвом про поховання (а.с. 18 т. 1), довідкою про видачу трупа [PERSON] для поховання (а.с. 19 т.1), договором на організацію та проведення поховання від 24.04.2013 року (а.с. 20-22 т.1), видачею матеріальної допомоги від ДСП ВМР (а.с. 23). Крім того,15.08.2012 року [PERSON] розпорядився своїм майном на випадок смерті і склав на користь [PERSON] заповіт, що був посвідчений нотаріусом (а.с. 12 т.1). Обставини щодо подробиць сімейного життя, фактичних стосунків, почуттів між [PERSON] та [PERSON] підтвердили всі свідки, допитані в судовому засіданні, в тому числі родичі [PERSON], які, незважаючи на відсутність реєстрації шлюбу, вважали [PERSON] дружиною і рідною людиною для [PERSON] Враховуючи наведені обставини, надані докази, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] склались фактичні стосунки, притаманні подружжю: вони тривалий час проживали разом, між ними були стабільні відносини, спільний побут, домашнє господарство, сімейний бюджет тощо. Вони підтримували один одного, опікувались, виховували сина [PERSON] - [PERSON], в тому числі доглядали рідних і близьких [PERSON] Відповідно до ст.ст. 3, 4, 7 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Про ознаки проживання однією сім'єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Оскільки СК набрав чинності з 01.01.2004 року і зворотньої сили не має, положення ст. 74 СК застосувуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. Тому суд вважає необхідним встановити факт проживання [PERSON], [INFO], що помер [INFO], та [PERSON], [INFO], однією сім`єю без реєстації шлюбуз 01.01.2004 року до 24.04.2013 року. Заперечення представника відповідача [PERSON] з приводу встановлення даного факту, оскільки [PERSON], був зареєстрований за іншою адресою, в тому числі на момент смерті, є безпідставними, оскільки реєстрація сама по собі достовірно не підтверджує факт постійного проживання [PERSON] за цією адресою. Іншими доказами представник відповідача [PERSON] свої заперечення в цій частині не довела. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадкування майна [PERSON] і спадкування за законом першої черги разом із [PERSON], визнання права власності на ? частку квартири, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним позивач [PERSON] посилалась на ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Так, статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Дана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.09.1993 року (т. 1 а.с. 186), а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2013 року (т. 1 а.с. 16). [PERSON] помер [INFO] у віці 52 роки, про що 29.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 1172 (т. 1 а.с. 10, 11). Причина смерті, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 280 від [INFO]: хронічна ішемічна хвороба серця (т.1 а.с. 17). Із копії спадкової справи, заведеної до майна померлого [PERSON], вбачається, що 14.05.2013 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син [PERSON] - [PERSON] (т. 1 а.с. 75), а також 07.10.2013 року спадкоємець за заповітом - [PERSON] (т. 1 а.с. 80). Заповіт був складений [PERSON] і посвідчений нотаріусом 15.08.2012 року, відповідно до якого він все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповів [PERSON] (а.с. 81 т. 1). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року № 127/27831/13-ц було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] Визнано недійсним заповіт від 15.08.2012 року, оскільки на момент підписання заповіту [PERSON] страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу (токсичного, судинного), тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (т. 1 а.с. 26-27). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05.04.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року № 127/27831/13-ц скасовано і ухвалено нове, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним - відмовлено (т. 1 а.с. 28-31). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05.04.2016 року скасовано, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року залишено в силі (т. 1 а.с. 32-36). 07.10.2017 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька - [PERSON], на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 230). В даній квартирі відповідач, його дружина [PERSON] та донька [PERSON], [INFO], зареєстровані з 14.12.2017 року (т. 1 а.с. 236-240). Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначала, що [PERSON] був у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, а вона піклувалась про нього та матеріально забезпечувала. Так, за умовами застосування статті 1259 ЦК України судом і одержання фізичною особою права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, є: 1) наявність у особи права на спадкування за законом наступних черг; 2) надання протягом тривалого часу опіки, матеріального забезпечення, іншої допомоги спадкодавцеві; 3) безпорадний стан спадкодавця. Судом встановлено, що [PERSON], як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, має право на спадкування за законом в четверту чергу (ст. 1264 ЦК України). Проживання однією сім`єю жінки і чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права першої черги спадкоємців спадкування за законом. Проте, в судовому засіданні сама [PERSON] підтвердила, що [PERSON] не перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу опікувалась ним, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу. Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров'я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами (у новонароджених, дітей раннього віку, у людей старшого віку, осіб, які перебувають у стані природного сну). Безпорадність може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). В судовому засіданні встановлено, що в 2010 - 2012 роках [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні: - з 04.06.2010 року до 09.06.2010 року у Вінницькій міській клінічній лікарні швидкої допомоги з діагнозом «отруєння сурогатами алкоголю важкого ступеню»; - з 13.06.2010 року до 25.06.2010 року у терапевтичному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні № 1 з діагнозом: дифузні зміни паренхіми печінки, поліпи сечового міхура, хронічний пієлонефрит, токсична енцефалопатія після важкого отруєння сурогатами алкоголю; - з 16.08.2010 року до 26.08.2010 року в неврологічному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні з діагнозом: токсична енцефалополінейропатія з порушенням функції ходи, інтелектуально-мнестичним порушенням; - з 16.05.2012 року до 06.06.2012 року КЗ «ВОПНЛ ім. акад. Ющенка» з діагнозом розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку». Виписаний з лікарні з діагнозом: легка деменція внаслідок ураження головного мозку змішаного генезу (токсичного та судинного). Посмертною судово-психіатричною експертизою від 24.03.2014 року (акт № 7) щодо [PERSON], [INFO], встановлено, що на час написання заповіту від 15.08.2012 року [PERSON] страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного генезу (токсичного, судинного), внаслідок чого він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з висновком невролога від 23.05.2012 року виявлена у неврологічному стані [PERSON] патологічна симптоматика свідчить про органічне ураження центральної і периферичної нервової системи, а саме - про дисциркуляторну енцефалопатію ІІ ст. змішаного генезу (інтоксикаційного, судинного) та про токсичну полінейропатію (т. 1 а.с. 37-43). Так, висновком експертів встановлена неможливість усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними саме на момент підписання заповіту - 15.08.2012 року, проте жодним медичним документом не підтверджено, що внаслідок віку, тяжкої хвороби, каліцтво [PERSON] не був здатний сам себе обслуговувати і потребував стороннього догляду. Згідно довідки від 23.12.2013 року № 3769 (т. 1 а.с. 196), що видана КЗ «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія», [PERSON] на наркологічному диспансерному обліку не перебував. Позивач і свідки повідомили, що при житті питання щодо дієздатності [PERSON] ніколи не піднімалось, оскільки він був фізично здоровий, інвалідність не встановлена, каліцтва, тяжкої хвороби не мав, помер раптово від ішемічної хвороби серця. Він не був лежачим хворим або у безпорадному стані, завжди працював, допомагав родичам і друзям. Це також підтверджується фотокартками від 04.12.2012, від 20.12.2012, від 09.01.2013 року, на яких зображений [PERSON] (т. 1 а.с. 202, 203). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач не довела свої вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадкування на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на ? частку квартири є похідними від вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, тому підстав для їх задоволення також немає. Строк позовної давності, про застосування якого заявила представник відповідача [PERSON], застосуванню не підлягає, оскільки про порушення свого права позивач дізналась після отримання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 року, відповідно до якої рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року про визнання недійсним заповіту залишено в силі. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 3178 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. в зв`язку із задоволенням позовної вимоги немайнового характеру щодо встановлення факту. Оскільки 26.02.2018 року на підставі ухвали було відстрочено сплату [PERSON] судового збору в сумі 704,80 грн. за подачу уточненої позовної заяви, а в задоволенні позовних вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним відмовлено, суд вважає необхідним стягнути судовий збір з позивача на користь держави.

Outcome: approved