overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

12.07.2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дітей та не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць. На обгрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем зареєстровано 02.06.2007 року, за час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач кошти на утримання дітей надає, однак у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, хоча має таку можливість оскільки працює. Діти проживають з нею, їй самій важко матеріально забезпечувати дітей. Сторони у судове засідання не зявились, подали заяви, в яких просять розгляд справи проводити за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач зазначив, що позов визнає у повному обсязі. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що сторони уклали шлюб 02.06.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-СГ №068800, виданого 02.06.2007 року Відділом РАЦС Червоноградського МУЮ у Львівській області. Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Діти проживають з позивачем, відповідач коштів на утримання дітей надає частково. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ураховуючи наведене, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

12.07.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем від шлюбу, укладеного 12.08.2000 року, мають дитину дочку [PERSON], [INFO], яка знаходяться на її утриманні,\~ всупереч вимогам статті 180 Сімейного кодексу України відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання неповнолітньої дитини. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач до суду подав заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє\~ позов в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

12.07.2016 року позивач звернулась до суду з позовом та після уточнення своїх вимог просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] до її повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісяця, мотивуючи позов тим, що дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання доньки в той час, коли є працездатним, має нерегулярний, але достатній дохід для надання такої допомоги, інших утриманців не має. Сторони в судове засідання не зявились, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи обовязок батьків утримувати неповнолітніх дітей та те, що відповідач є працездатним, має нерегулярний, мінливий дохід, інших утриманців не має, інші суттєві обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісяця до досягнення нею повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

12.07.2016 року позивач звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] до їх повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. щомісяця на кожну дитину, мотивуючи позов тим, що діти знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на їх утримання в той час, коли є працездатним, має достатній дохід для надання такої допомоги, інших утриманців не має. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач позов не визнав. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що від шлюбу, який розірвано 02.02.2016 року, сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які знаходиться на утриманні позивача. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи обовязок батьків утримувати неповнолітніх дітей та те, що відповідач є працездатним, перебуває на обліку в УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради як соціальний працівник, беручи до уваги відсутність у нього інших утриманців за законом, інші суттєві обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей по 1/4 частині всіх видів заробітку щомісяця на кожну дитину та до досягнення ними повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

12.07.2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 07.09.2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Біляївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №214, зазначивши в обґрунтування позову, що від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає разом з нею. З відповідачем шлюбні стосунки припинили рік тому, з того часу проживають окремо і спільного господарства не ведуть. Шлюб розпався тому, що за весь час спільного проживання вони з відповідачем так і не змогли порозуміти один одного, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сімю, у звязку з чим ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Відповідач пішов до іншої жінки, тому збереження їх шлюбу вже не можливо та підстав для надання строку на примирення не існує. Спору про місце проживання дитини між ними не має, донька залишається проживати разом з нею. За викладених обставин просить позов задовольнити, справу розглянути за її відсутність та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, у звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутність. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 07.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №214, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка Касяник, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №195916 /а.с.6/. Від шлюбу подружжя Касяник мають дочку [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з позовної заяви, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини ними припиненні, відповідач проживає з іншою жінкою, тобто шлюб між сторонами існує формально, тому підстав для надання сторонам строку на примирення не вбачається. За таких обстави, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.105,110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

12.07.2016 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.07.2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Позивач зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились з вересня 2014 року через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, спільне господарство не ведеться, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], надали заяви, де просили розглянути справу у їх відсутність та задовольнити позовні вимоги, проти заочного рішення не заперечували. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін з урахуванням наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. 24 липня 2009 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Калінінському відділі реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №207. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень\~ст. 51 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень\~ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою\~ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з вересня 2014 року не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог\~ст. 60 ЦПК України\~докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених судових витрат по справі. На підставі викладено,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

12.07.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу щомісяця та до його повноліття, починаючи з дати пред'явлення позову. Сторони у судове засідання не з'явились, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач позов визнає частково. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обов'язок батьків утримувати неповнолітніх дітей та те, що відповідач є працездатним та може надавати матеріальну допомогу, наявність у відповідача неповнолітньої доньки, інші суттєві обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

12.07.2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання за кожним із них в порядку спадкування права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову приведені доводи про те, що 21.11.2015 року в місті Славутич Київської області у віці 78 років померла їх мати [PERSON], яка не залишила заповіту стосовно належного їй майна на випадок смерті, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Перша Чернігівська державна нотаріальна контора (куди позивачі звернулися 30.03.2016 року із заявами про прийняття спадщини матері), відмовила їм у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаного помешкання (кожному) по причині відсутності державної реєстрації вказаного речового права спадкодавця. В судове засідання позивачі не прибули, в поданій заяві від 06.09.2016 року просять суд здійснити розгляд справи у їх відсутність. Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не прибули без поважних причин. Дослідивши докази по справі (включаючи копію спадкової справи) - суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 21.11.2015 року в місті Славутич Київської області у віці 78 років померла мати позивачів [PERSON], яка не залишила заповіту стосовно належного їй майна на випадок смерті, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що встановлено згідно Свідоцтва про смерть серія 1-ЕЛ №269729, яке видане 26.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції та Свідоцтвами про народження позивачів. Спадкодавець є співвласником 1/2 частини квартири [ADDRESS], але Перша Чернігівська державна нотаріальна контора (куди позивачі звернулися 30.03.2016 року із заявами про прийняття спадщини матері), відмовила їм у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаного помешкання (кожному) по причині відсутності державної реєстрації вказаного речового права спадкодавця. Відповідно до положень ст.ст.1222 ч.1, 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Встановлені судом обставини є підставами для повного задоволення позову та визнання за позивачами в порядку спадкування права власності на 1/6 частину вищевказаної квартири (яка входить до складу спадщини [PERSON]В.), оскільки позивачі як діти [PERSON] входять до складу спадкоємців за законом, а відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на 1/2 частину квартири не є підставою для позбавлення позивачів зазначеного спадкового майна.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

12.07.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем \~[PERSON], вказує, що шлюб був зареєстрований \~між ними 18.08.2001року відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області, актовий запис № 162. Від даного шлюбу мають чотирьох неповнолітніх дітей. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вони з відповідачем виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, внаслідок чого виникають сварки, через що просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе з причин, вказаних позивачкою та суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ФП № 044615 (а.с. 3) та мають чотирьох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], 20.09.2007 року, дітей, сина [PERSON], 22.08.2010року, доньку [PERSON], [INFO]. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З таких підстав суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення по справі і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.105,110,112 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

12.07.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], вказує, що шлюб був зареєстрований між ними 18.08.2001року відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області, актовий запис № 162. Від даного шлюбу мають чотирьох неповнолітніх дітей. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вони з відповідачем виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, внаслідок чого виникають сварки, через що просить позов задовольнити. Позивач [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе з причин, вказаних позивачкою та суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 3) та мають чотирьох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], дітей, сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З таких підстав суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення по справі і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.105,110,112 Сімейного кодексу України, має бути розірвано. В силу ст. 80, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved