Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

12.04.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики сумі 43360 грн. та судових витрат. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 16.01.2017 року він уклав з відповідачкою - [PERSON] договір займу, за яким передав їй в борг 1600 доларів США, який відповідачка зобовязалась повернути не пізніше 12 березня 2017 року. Як підтвердження отримання грошей відповідачка надала розписку, яка складена в присутності свідків. Однак до сьогоднішнього дня гроші відповідачка не повернула. Враховуючи положення ст. 610, 533 ЦК України та курс валют станом на 07.04.2017 р. 27,1 грн. за 1 долар США, сума боргу за договором позики становить 43360 грн. З вказаних підстав просив стягнути з [PERSON] на його користь 43360 грн., а також судові витрати. 19.04.2017 року ухвалою суду накладено арешт на будинок, який розташований за адресою: м. Миколаїв, [PERSON] вул. Комсомольська, 3-В, який належить відповідачу [PERSON]. 20.09.2017 р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано на розгляд Веселинівського районного суду Миколаївської області. 09.01.2018 року з Веселинівського районного суду Миколаївської області до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшли матеріали вищевказаної цивільної справи, а 12.01.2018 року ця справа прийнята до провадження. Позивач у судове засідання не зявився, його представник надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач повторно не зявилась, причину неявки суду не повідомила, про час, місце та день розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення; відзив до суду не надала, у зв'язку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.01.2017 року [PERSON] передав у борг [PERSON] 1600 доларів США строком до 12.02.2017 року, а у випадку прострочки строку повернення грошових коштів зі сплатою 10% з крайнім строком повернення 12.03.2017 року, про що було складено розписку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У відповідності до положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Крім цього, ч. 2 цієї статті вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16). Таким чином, фактично між сторонами укладено договір позики. Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Факт отримання відповідачем суми позики підтверджується розпискою (а.с.3). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач свої зобов'язання за договором позики виконав. Відповідач суму позики у зазначений термін не повернула. Порушенням зобовязання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Таким чином, відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобовязання, в зв'язку з чим з неї на користь позивача підлягає стягненню грошова сума за договором позики. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Звертаючись із вказаним позовом, позивач просив стягнути суму боргу за договором позову за курсом Національного банку України станом на 07.04.2017 року (27,1 грн.), що становить 433602 грн. За таких обставин, суд вважає що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягає стягненню на його користь з відповідача 43360 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальній сумі 960,00 грн.( 640,00 грн. судовий збір за подання позовної заяви, 320,00 грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову)

Outcome: approved