Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

12 березня 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , 3-тя особа: орган опіки та піклування Первомайської міської ради Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого, послалися на таке: вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Квартира їм належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого міським фондом комунального майна Первомайської міської ради народних депутатів Харківської області. Відповідач [PERSON] разом зі [PERSON] зареєстрована в якості дружини [PERSON] з малолітнім сином за зазначеною вище адресою, але тривалий час більше 6-ти років там не мешкають. Наразі позивачі не мають можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача. Вважають, що відповідно до ст. 405 ЦК України можуть поставити питання перед судом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин разом із її неповнолітнім сином. Позивачі до судового засідання не прибули, проте від їх представника адвоката Бойко О.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивачів, на задоволенні позову наполягають, проти винесення заочного рішення не заперечують. Від представника органу опіки та піклування Первомайської міської ради Харківської області надійшла заява про розгляд справи без його участі,не заперечує проти вимог відносно [PERSON] , а що стосується вимог відносно малолітнього [PERSON] , то просив відмовити в цій частині позивачу. Відповідач до судового засідання не прибула, хоча була належним чином сповіщена про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надала. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , яка їм належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 червня 1999 року, виданого міським фондом комунального майна Первомайської міської ради народних депутатів Харківської області (а.с.4) та зареєстрованого Первомайському БТІ 30 червня 1999 року в реєстровій книзі № 25 за реєстровим номером 6134. 28.07.2012 року позивач [PERSON] уклав шлюб зі [PERSON] і 01.11.2012 року остання була зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією по квартирної картки (а.с.6) та копією довідки з місця проживання (а.с.5). Після народження дитини [PERSON] , [INFO] , він був також зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Через декілька днів після вселення в квартиру [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] виїхали з квартири на постійне проживання в місто Харків. На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14.06.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією рішення про розірвання шлюбу (а.с.9). Відповідач [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] зареєстровані за зазначеною вище адресою, що вбачається з наданої довідки від 13.03.2019 року за № 1913, виданої відділом ЖКГ ВК Первомайської міської ради (а.с.21), але тривалий час більше 6-х років там не мешкає разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] , згідно акту від 18.04.2018 року за № 631, складеного комісією в складі майстра РІС [PERSON] ., економіста по ДПР - [PERSON] . та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). З 2012 року відповідач не несе ніяких витрат по утриманню квартири, комунальні послуги не сплачує. Позивачі не мають можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідач [PERSON] має свою житлову площу,яка належить їй на праві приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.19) та копією Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.18). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивачів більше року, визначила для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивачі повністю підтвердили обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту від 18.04.2018 року за № 631, що в спірній квартирі відповідач разом зі своїм неповнолітнім сином не мешкають з 2012 року. Частина 4 ст. 29 ЦК встановлює, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Оскільки неповнолітній [PERSON] мешкає разом зі своєю матір`ю в місті Харкові та зарахований до складу дітей закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 286 комбінованого типу Харківської міської ради, що вбачається з наданої копії наказу від 21.02.2018 року за № 6-д,то суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача разом з її неповнолітнім сином без поважних причин.

Outcome: approved