Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

12.06.2020 року до суду надійшла позовна заява Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дитини повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що на підставі проекту висновку служби у справах дітей Одеської міської ради від 16.04.2020 року № 07/3892 та наданих документів про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] , встановлено наступне. Мати - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відомості про батька до актового запису про народження дитини внесені відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 13.12.2018 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , був залишений в Обласному перинатальному центрі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», без батьківського піклування. Народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , зареєстровано в Одеському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.02.2019 року № 61. Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.04.2019 року № 141 малолітньому [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з наявністю у матері дитини - [PERSON] , тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню нею батьківських обов`язків. Відповідно до розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 09.04.2019 року № 158, малолітнього [PERSON] , [INFO] , було влаштовано до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на повне державне забезпечення. Згідно з листом КУ «Міський психіатричний диспансер» від 17.07.2019 року № 85 було встановлено, що психічний стан громадянки [PERSON] , [INFO] , не перешкоджає виконанню нею батьківських обов`язків. До служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання КУ «Одеський міський спеціалізований будинок дитини №1» від 17.12.2019 року № 1011, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . За інформацією адміністрації КУ «Одеський міський спеціалізований будинок дитини №1» за весь час перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , в закладі, його ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавав. Спеціалістам служби у справах дітей Одеської міської ради в телефонній розмові [PERSON] відмовилась надавати будь-які пояснення з приводу позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того, служба у справах дітей Одеської міської ради надсилала запрошення [PERSON] за місцем проживання та реєстрації, з метою з`ясування її думки, але станом на 03.03.2020 року, [PERSON] до служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталась. За результатами вищевикладеного, Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.06.2020 року встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без проведення аудіо запису судового процесу, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направила. Від представника Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи без проведення аудіо запису судового процесу, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник третьої особи: КУ «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» надіслав до суду заяву, про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечували. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис від 11.03.2019 року № 994, місце державної реєстрації - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. При цьому, відомості про батька до актового запису про народження дитини внесені відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно висновку Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.06.2020 року № 01-11/641/1вих., проекту висновку Служби у справах дітей Одеської міської ради від 16.04.2020 року № 07/3892 та наданих документів про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] , останній перебуває в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» по теперішній час. Відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 13.12.2018 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , був залишений в Обласному перинатальному центрі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», без батьківського піклування. Народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , зареєстровано в Одеському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.02.2019 року № 61. Судом встановлено, що розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.04.2019 року № 141 малолітньому [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з наявністю у матері дитини - [PERSON] , тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню нею батьківських обов`язків. Відповідно до Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 09.04.2019 року № 158, малолітнього [PERSON] , [INFO] , було влаштовано до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на повне державне забезпечення. Згідно з листом КУ «Міський психіатричний диспансер» від 17.07.2019 року № 85 було встановлено, що психічний стан громадянки [PERSON] , [INFO] , не перешкоджає виконанню нею батьківських обов`язків. Судом встановлено, що до служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання КУ «Одеський міський спеціалізований будинок дитини №1» від 17.12.2019 року № 1011, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . За інформацією адміністрації КУ «Одеський міський спеціалізований будинок дитини №1» за весь час перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , в закладі, його ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавав. Спеціалістам служби у справах дітей Одеської міської ради в телефонній розмові [PERSON] відмовилась надавати будь-які пояснення з приводу позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того, служба у справах дітей Одеської міської ради надсилала запрошення [PERSON] за місцем проживання та реєстрації, з метою з`ясування її думки, але станом на 03.03.2020 року, [PERSON] до служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталась. Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.06.2020 року № 01-11/641/1вих. встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] . Оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючі належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки остання не виконує своїх батьківських обов`язків. А тому, з огляду на обставини справи, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача правомірний, обґрунтований, відповідає нормам ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, заявлений в інтересах дитини і має бути задоволений. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п.п. 15,16 Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 20 від 19.12.2008 року) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного, з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вона покинула дитину в пологовому будинку, не відвідує дитину в будинку дитини, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням сина, не задумується про долю дитини, її майбутнє. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. З огляду на наведене, враховуючі ставлення громадянки [PERSON] до малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи встановлено обставини, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволені позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1, 5 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Окрім того, згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлений законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів, однак враховуючи неможливість виходу за межі позовних вимог, приходить до висновку про визначення розміру аліментів у заявленому позивачем розмірі, тобто в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення малолітнім [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] . Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 12.06.2020 року. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved