Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

10 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Позов обґрунтував тим, що 19.10.2012 року та 23.10.2012 року відповідач [PERSON] взяв у нього та [PERSON] грошову позику в розмірі по 183000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.10.2013 року. У зв'язку з тим, що зобов'язання за позикою не виконане, просить в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь 366000 доларів США основного боргу, що в еквіваленті складає 5296020 грн. Також просить стягнути кошти за порушення зобов'язання - інфляційні нарахування - за період з жовтня 2012 року по листопад 2014 року - 953283 грн.60 коп. та 3 відсотки річних від простроченої суми - 167586 грн.39 коп. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснивши, що на підтвердження договору позики відповідач написав власноручно розписки, а в усному порядку зобов'язався повернути кошти до 01.10.2013 року, проте до теперішнього часу кошти не повернуті. Представник позивача зазначила, що на виконання зобов'язання відповідачем нею 31.10.2014 року була направлена письмова вимога про повернення позики протягом 30 днів, яка відповідачем була проігнорована. Розрахунок заборгованості проводився з урахуванням терміну прострочення боргу, починаючи з наступного дня отримання позики. Ухвалою суду від 24.11.2014 року залучений в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], який в судовому засіданні надав пояснення про те, що з відповідачем склалися стосунки з приводу господарської діяльності підприємств, керівниками яких вони є. Відповідач як фізична особа неодноразово брав позики у нього та позивача, однак за договорами позики від 19.10.2012 року та 23.10. 2012 року не розрахувався. Він як третя особа не заявляє самостійних вимог на предмет спру та просить стягнути кошти на користь позивача [PERSON] Відповідач в судовому засіданні не заперечив факту написання розписок про отримання у борг коштів, проте зазначив, що позика відбулася у гривнях, як це зазначено у розписках, фактично готівкою він кошти не брав, вони були перераховані на рахунок його підприємства. Вважає, що підприємство не має боргів перед позивачем. В наданих до суду письмових поясненнях зазначив, що вимогу про повернення коштів отримав 03.12.2014 року, тому строк повернення боргу має відраховуватися саме з цієї дати, відтак позивачем безпідставно нараховані штрафні санкції. Просить у задоволенні позову відмовити в повному об'ємі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 19.10.2012 року та 23.10.2012 року відповідачем [PERSON] були написані розписки, за якими він взяв у борг в [PERSON] та [PERSON] один мільйон п'ятсот дві тисячі гривень ( сто вісімдесят три тисячі доларів США) (а.с.6,7). Судом досліджені в судовому засіданні оригінали розписок, які знаходяться у позивача, факт їх написання відповідачем не оспорюється. Відповідно до приписів ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З приписів вказаної статті ЦК України випливає, що договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (інших речей) позикодавцем позичальникові. Обов'язковість обумовлення процесу передачі грошей та/або інших речей у договорі позики як основної, істотної умови, яка доводить факт та визначає момент укладення такого договору, передбачена нормами ч. 2 ст. 640 ЦК України, відповідно до яких моментом укладення договору є передання відповідного майна або вчинення певної дії якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії. Норма цивільного законодавства стосовно обов'язкового зазначення у договорі позики факту передавання позикодавцем грошей (інших речей) позичальникові кореспондується з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України щодо обов'язку позичальника повернути позикодавцю грошові кошти або речі, що були передані йому позикодавцем, а також, з приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України стосовно представлення розписки або іншого документу позичальника на підтвердження укладання договору позики та його умов, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. Суд приймає як доказ надані розписки написані позивачем про отримання позики, які є підтвердженням укладення договору. Відповідачем вказані розписки та договір позики не ос порені, доказів на підтвердження повернення коштів до суду не надано. Відтак факт укладення договору та порушення зобов'язання відповідачем за договорами позики знайшов своє підтвердження. Суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, згідно норм ч. 1 ст. 58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Цивільним законодавством України не заборонено укладення договорів позики в іноземній валюті, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті ( стаття 524 ЦК України). Однак, на думку суду, виходячи з положень статті 1046 Цивільного кодексу України щодо визначення у договорі позики родових ознак коштів, які передаються, у наданих до суду розписок зазначені кошти позики саме у національній валюті - гривнях. Прив'язка до еквіваленту іноземної валюти, зазначена поряд у дужках не може вказувати на позику в доларах. Зобов'язання повернути позику відповідачем саме в іноземній валюті в договорі відсутні. Допитані за клопотанням позивача в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що вони перебувають у трудових відносинах з позивачем та третьою особою. Свідок [PERSON] надала показання про те, що в жовтні 2012 року знаходилася в офісі [PERSON] та бачила як [PERSON] брав у позику кошти. Вона була у кімнаті поряд та чула, як мова ішла про позику доларів, бачила як [PERSON] їх перераховував. Свідок [PERSON] надав показання про те, що в жовтні 2012 року він заїжджав у гості до [PERSON] в офіс, до він знаходиться разом з [PERSON], бачив як [PERSON] перераховував кошти. Зі слів [PERSON] відомо, що [PERSON] брав у борг долари та не повернув. Показання вказаних свідків суд не приймає до уваги, оскільки умови договору, факт його укладення та виконання в даному випадку не можуть підтверджуватися показаннями свідків. Таким чином, у відповідача є наявним зобов'язання повернути позику за договорами від 19.10. 2012 року та 23.10.2012 року в сумі три мільйони чотири тисячі гривень, оскільки вказане зобов'язання не виконане, є підстави для стягнення суми в судовому порядку. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В наданих розписках про отримання позики строк повернення коштів не встановлений, інших договорів, розписок щодо вказаної умови сторонами не укладалося, відтак твердження позивача про строк повернення боргу до 01.10.2013 року є безпідставним. Разом з тим, представником позивача - адвокатом [PERSON] на підставі наданих їй повноважень 31 жовтня 2014 року на адресу боржника [PERSON] направлені письмові вимоги про повернення коштів за договорами позики від 19.10.2012 року та 23.10.2012 року (а.с.8,36). Строк повернення зазначений в тридцять днів. З урахуванням терміну доставки поштового відправлення та спливу встановленого тридцятиденного строку, порушення строку зобов'язання відповідачем починається з 03.12.2014 року. Вказана обставина визнана сторонами в судовому засіданні. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В позовній заяві позивачем поданий розрахунок заборгованості за договорами позики, зроблений за період прострочення боргу з жовтня 2012 року по листопад 2014 року (а.с.4,5). Проте, з наведеним розрахунком суд не погоджується, оскільки термін прострочення боргу складає 6 днів - з 3.12.2104 року ( початок перебігу порушення строку зобов'язання) по 08.12.2104 року (день розгляду справи судом). Сума трьох відсотків річних, що підлягає стягненню з відповідача складає 1481 грн.42 коп. ( 1481,42 = (1502000х3х6:365:100) + (1502000х3х6:365:100)). Виходячи з положень зазначеної вище норми наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Прострочення боргу відповідачем складає 6 днів у грудні 2014 року. За даними Головного управління статистики у Кіровоградській області (а.с.55) інформація про індекс споживчих цін за грудень 2014 року відсутня. Відтак, підстави для нарахування індексу інфляції за вказаним позовом відсутні. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, що у відсотковому розмірі складає 46,8% від суми позову, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3654 грн. (а.с.1,26), судові витрати, що підлягають відшкодуванню на користь позивача складають 1710 грн.

Outcome: partial