Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

1. 11 січня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] , третя особа - Центральний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.05.2010 року позивач за договорами купівлі-продажу придбав у [PERSON] домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності на домоволодіння було зареєстроване позивачем у встановленому законом порядку. Між тим, право власності на придбану земельну ділянку позивач зареєструвати не встиг через втрату правоустановчих документів. Після відновлення правоустановчих документів на земельну ділянку позивач спробував зареєструвати право власності на неї, проте йому було відмовлено через накладення арешту державним виконавцем на земельну ділянку як на майно [PERSON] . Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про звільнення спірної земельної ділянки з-під арешту (а.с.а.с. 2 - 6). 2. У судовому засіданні представниця позивача позов підтримала, пояснивши, що у травні 2010 року позивач за договорами купівлі-продажу придбав у [PERSON] домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності на домоволодіння було зареєстроване позивачем у встановленому законом порядку. Між тим, право власності на придбану земельну ділянку позивач зареєструвати не встиг через втрату правоустановчих документів. Після відновлення правоустановчих документів на земельну ділянку позивач дізнався про накладення на земельну ділянку арешту як на майно [PERSON] за його борговими зобов`язаннями перед фізичною особою-підприємцем [PERSON] . 3. Відповідачі до суду не з`явилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 4. Представник третьої особи до суду також не з`явився, був повідомлений належним чином. 5. 04 липня 2019 року у засіданні суд постановив ухвалу про розгляд справи у порядку заочного провадження. 6. Суд, заслухавши пояснення представниці позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 7. Судом встановлено, що 28.05.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач набув право власності на 7/12 частин домоволодіння [ADDRESS] . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. і зареєстрований у реєстрі за №881 (а.с.а.с. 7 - 10, 16, 17). 8. Того ж дня між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач набув право власності на земельну ділянку площею 0,0343 га (кадастровий номер - [NUMBER] ), на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. і зареєстрований у реєстрі за №888 (а.с.а.с. 11 - 16, 18, 19). 9. 31 липня 2018 року позивач звернувся до Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про державну реєстрацію його права власності на придбану земельну ділянку. 10. 06 серпня 2018 року Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради своїм рішенням №42405663 відмовив позивачеві у задоволенні поданої заяви, пославшись на наявність арешту, накладеного на земельну ділянку (як на майно [PERSON] ) постановою Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 22). 11. 23 серпня 2018 року Центральний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області своїм листом повідомив позивача про те, що усе нерухоме майно [PERSON] було арештоване постановою державного виконавця від 16.11.2017 року у рамках виконавчого провадження №5516977 з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] заборгованості у сумі 148 359,61 грн. (а.с.а.с. 23 - 26). 12. Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. 13. Аналіз приведеної норми дає підстави для висновку про те, що арешт у рамках виконавчого провадження може бути накладений виключно на майно, що належить боржникові. 14. Між тим, судом було встановлено, що станом на день ухвалення постанови про арешт майна боржника від 16.11.2017 року [PERSON] не був власником спірної земельної ділянки. 15. Ця обставина не була встановлена державним виконавцем під час накладення арешту, що вплинуло на законність ухваленого ним рішення. 16. Згідно з частиною 1 статті 59 Закону №1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 17. У відповідності зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 18. Ураховуючи факт наявності для позивача перешкод (у вигляді накладеного і незнятого згодом арешту) у користуванні та розпорядженні його нерухомим майном, суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити. 19.

Outcome: approved