Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

12.03.2018 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] (правонаступником якої є [PERSON] ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою розміром 0,2500 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом знесення дерев`яного сараю, яким користується [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14.12.2010 зобов`язано [PERSON] перенести на свою присадибну земельну ділянку дерев`яний сарай згідно встановлених архітектурних справ та не чинити будь-які перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,2500 га, що знаходиться в с.Рясне-Руська Яворівського району [PERSON] . Під час примусового виконання рішення суду боржник відмовилась виконувати, у зв`язку з чим державним виконавцем накладались штрафи , а в подальшому було внесено подання до Яворівського ГУМВСУ у Львівській області про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Державним виконавцем було встановлено, що виконати судове рішення без участі боржника неможливо. Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 28.11.2017 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Оскільки відповідач [PERSON] не виконала рішення суду щодо перенесення на свою присадибну ділянку дерев`яного сараю згідно встановлених архітектурних норм та не чинити йому будь-які перешкоди у користуванні земельною ділянкою , тому просить усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом знесення збудованого з порушенням дерев`яного сараю на земельній ділянці [PERSON] . 23.06.2018 відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечила та зазначила, що позивач зазначає, що у 2002 році вона спорудила замість старого дерев`яного сараю новий дерев`яний сарай і під час будівництва частина сараю була споруджена на присадибній земельній ділянці [PERSON] , що не відповідає дійсності. У 60-х роках її батьком було споруджено дерев`яний сарай на земельній ділянці, яка була виділена йому у 1959 році, що стверджується копією дозволу на будівництво. Так як сарай був не придатний до використання, у 2002 році її чоловік [PERSON] збудував новий сарай на тому ж місці, де знаходився старий дерев`яний сарай, не вийшовши за його межі та за межі земельної ділянки, яка належала їй як спадкоємиці після смерті батька. У 2008 році через 6 років після завершення будівництва сараю [PERSON] одержав від Рясне-руської сільської ради акт обстеження земельних ділянок, згідно якого комісія встановила перенести [PERSON] дерев`яний сарай на свою присадибну ділянку до 01.04.2008, після чого надати дозвіл [PERSON] та [PERSON] на приватизацію земельних ділянок. Так як сарай не порушував жодних архітектурних справ, то не був перенесений. [PERSON] приватизував земельну ділянку, але вона не підписувала йому акту погодження меж. Зверталась в суд з позовом про скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та державну реєстрацію, однак через важкий стан здоров`я, смерть чоловіка, який представляв її інтереси в суді подала заяву про залишення позову без розгляду. Позивач не зазначає в чому саме полягає порушення його прав, місце розташування дерев`яного сараю не змінювалось із 60-х років. Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області відкликала свій припис №29/74 від 10.07.2009, яким було її зобов`язано демонтувати господарську споруду за адресою [ADDRESS] , чим підтвердила відсутність порушень при будівництві сараю. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Просила в позові відмовити. Ухвалою судді від 12.04.2018 відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою суду від 20.01.2020 залучено до участі в розгляді справи правонаступника відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Галько Р.В. не з`явились, хоч належним чином повідомлялись про час та місце проведення судового розгляду. Представник позивача подав заяву про проведення судового розгляду у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоч належним чином повідомлялась про час та місце проведення судового засідання, жодних клопотань не надсилала. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже,\~враховуючи наведені\~вище вимоги\~процесуального закону,\~датою ухвалення\~судом судового\~рішення в\~даній справі,\~призначеній до\~розгляду на\~02.07.2021,\~є дата\~складення повного\~судового рішення\~08.07.2021. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] (правонаступником якої є [PERSON] ) користуються суміжними земельними ділянками. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка в [ADDRESS] . Між сторонам тривалий час існує спір щодо усунення перешкод [PERSON] в користуванні належною йому земельною ділянкою на якій частково розміщений дерев`яний сарай [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2010 року по цивільній справі №2-1679/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою було задоволено заявлений позов, зобов`язано [PERSON] перенести на свою присадибну ділянку дерев`яний сарай згідно встановлених архітектурних справ (норм) та не чинити будь-яких перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] [PERSON] . Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] побудувавши дерев`яний сарай на частині земельної ділянки, що належить [PERSON] чинить позивачу перешкоди в користуванні та володінні земельною ділянкою в [ADDRESS] . Після набрання ухваленим судовим рішенням законної сили, стягувач [PERSON] отримав виконавчий лист та звернув його до примусового виконання до ВДВС Яворівського районного управління юстиції Львівської області. Судом встановлено, що під час виконавчого провадження по виконанню судового рішення на підставі виконавчого листа боржник [PERSON] відмовилася виконувати рішення суду, боржника було притягнуто до відповідальності за невиконання рішення суду у вигляді штрафу та державним виконавцем було внесено подання до Яворівського РВ ГУ МВС України у Львівській області про притягнення гр. [PERSON] до кримінальної відповідальності. 21.05.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013150350000663 були внесено відомості по факту умисного невиконання судового рішення. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з вироком Яворівського районного суду Львівської області від 28.11.2017 Обвинувачена [PERSON] достовірно знаючи про рішення Яворівського районного суду від 14.12.2010 у цивільній справі № 2-1679/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] , на підставі якого [PERSON] зобов`язано перенести на свою присадибну ділянку дерев`яний сарай згідно встановлених архітектурних справ та не чинити будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,2500 га, за адресою [ADDRESS] [PERSON] .. Дане рішення вступило в законну силу 29.03.2011, маючи реальну можливість виконати судове рішення, у період з 25.05.2012 по теперішній час умисно не виконала такого, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України. [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначено їй покарання, у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень. Звільнено [PERSON] від призначеного покарання у вигляді штрафу у розмірі 8 500 гривень на підставі статті 1\~Закону України\~«Про амністію\~у 2016\~році» . З акту обстеження земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] від 15.11.2007, складеного комісією Рясне-Руської сільської ради вбачається, що [PERSON] зобов`язано перенести дерев`яний сарай на свою присадибну ділянку згідно встановлених архітектурних справ до 01.04.2008 та після встановлених меж в натурі дати дозвіл [PERSON] та [PERSON] на приватизацію земельних ділянок. Згідно з ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Покликання відповідача [PERSON] на те, що Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області відкликала припис №29/74 від 10.07.2009, яким її зобов`язано демонтувати господарську споруду в [ADDRESS] , чим підтвердила відсутність порушень при будівництві сараю, не спростовують доводів позивача щодо наявності перешкод в користуванні його земельною ділянкою, на якій частково розміщений дерев`яний сарай відповідача. Враховуючи те, що рішення суду про перенесення дерев`яного сараю відповідачем не виконано, не усунено [PERSON] перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, тому суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп

Outcome: approved