Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

10 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власне належним майном - квартирою № 5 в будинку № 7 по вулиці Славна в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, визнання відповідача такою, що втратила право користування даною квартирою. \~В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є єдиним власником квартири [ADDRESS]. У спірній квартирі окрім неї та членів її сімї зареєстрована також відповідач [PERSON], яка фактично не проживає за даною адресою з вересня 2013 року, проте реєстрація в квартирі позивача тягне за собою нарахування комунальних послуг. Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд розглядає справу заочно у порядку ст. 280 ЦПК України. Справа розглядається за відсутності сторін, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належать квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.6,7-11) Згідно довідки Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби «Нова Ком» за №17 від 03.08.2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12) Згідно акту, посвідченого директором ТОВ «Житлокомцентр» від 30.07.2018 року, за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS], [PERSON], [INFO], не проживає з вересня 2013 року (а. с. 13). Статтею\~41 Конституції України та\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не\~заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню, у звязку з тим, що відповідач не є членом сімї власника житла та позивачем доведено про не проживання відповідача за місцем реєстрації понад один рік без поважних причини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved