Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

10.11.2015 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень №№1,2,3,3а,4,5,6,7 групи приміщень №72, за адресою: [ADDRESS], ( літера «А») загальною площею 79,5 кв.м. від 23.01.2012 та визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на вказані нежилі приміщення, [NUMBER], виданого Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 20.09.2011 на підставі наказу Головного управління комунальної власності м.Києва від 20.09.2011 №626-В, зареєстрованого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 03.11.2011, про що записано в реєстровій книзі №д. 3п.-37 за реєстровим №1962 з підстав, передбачених ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] та відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вона є співвласником допоміжних приміщень вказаного будинку. Разом з тим, їй стало відомо про те, що 23.01.2012 між Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради та фізичною особою -підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаних нежилих приміщень. Вважає вказаний договір таким, що укладений всупереч ч.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки згоди на його укладення вона як співвласник не надавала, а тому наявні підстави згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання вказаного договору недійсним. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив позов задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечили проти його задоволення. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, посилаючись на письмові заперечення та застосування строку позовної давності, зазначив, що згідно листа Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду про статус Нерухомого майна від 11.08.2011 №889/6 вказані нежилі приміщення не є допоміжними приміщеннями та в них не розміщуються загальнобудинкові інженерні мережі (обладнання), а тому твердження позивача про порушення її прав як співвласника на вказані нежилі приміщення є безпідставними. Крім того звернув увагу на те, що він орендував вказані нежилі приміщення шляхом їх викупу. Представник відповідача Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради в судовому засіданні позов також не визнав, заперечив проти його задоволення, посилаючись на те, що спірні приміщення не є допоміжними приміщеннями житлового будинку і в них не розміщуються загальнобудинкові інженерні мережі (обладнання), про що зазначено у листі Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду про статус Нерухомого майна від 11.08.2011р. №889/6. Крім того зауважив, що в технічній документації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» спірні приміщення позначені арабськими цифрами, а не римськими цифрами, якими позначаються сходові клітини та інші приміщення спільного загальнобудинкового користування, а тому спірні приміщення не є допоміжними приміщення вказаного будинку. Таким чином вважав, що право позивача як співвласника на спірні приміщення не порушено. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Суд, на підставі ч.2 ст. 169 ЦК, визнав можливим розгляд справи за відсутності третьої особи. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача, представника відповідача Департаменту комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх шляхом дослідження письмових доказів, приходить до наступного. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.9) 23.01.2012 між Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради, в особі начальника Головного управління [PERSON] та фізичною особою -підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень №№1,2,3,3а,4,5,6,7 групи приміщень №72, за адресою: [ADDRESS] (літера А) загальною площею 79,5 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №464. (а.с.10-12) Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме мацно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вказані нежилі приміщення зареєстровані на праві власності за відповідачем [PERSON].(а.с.13-15) Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до рішення Київської міської ради від 15.03.2012 №198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради» Головне управління комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради перейменоване у Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). (а.с.106-107) Згідно свідоцтва про право власності від 20.09.2011, виданого Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради спірні приміщення до переходу права власності на них до відповідача ФОП [PERSON] належали територіальній громаді міста Києва на праві комунальної власності та перебували на балансі Комунального підприємства «Липкижитлосервіс». (а.с.142) Обґрунтовуючи позов, позивач просить визнати недійсним вище вказаний договір купівлі-продажу нежилих приміщень з тих підстав, що останній укладений без згоди позивача як співвласника цих приміщень, що суперечить, на думку позивача, ч.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Проте, суд не може погодитись з заявленими позовними вимогами з наступних підстав. Згідно з ч.ч.1,3 ст.215, ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Статтею 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно положень ч.2 ст. 382 ЦК України (в редакції, чинній на час вчинення спірного правочину) власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції, чинній на час вчинення спірного правочину) нежилі приміщення це приміщення, які належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Згідно наявного в матеріалах справи листа Комунального підприємства по утриманню та експлуатації житлового фонду «Липкижитлосервіс» від 17.08.2011 №889/6 спірні нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] не є допоміжними приміщеннями житлового будинку та в них не розміщується загальнобудинкові інженерні мережі (обладнання).(а.с.77) Крім того, згідно листів - підтвердження Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 20.01.2016 №655(И-2016) та від 29.03.2016 №3818 (И-2016) приміщення, які складають групу №72 в підвалі ніколи не відносились до категорії допоміжних приміщень спільного користування житлового будинку по [ADDRESS]. При проведенні поточних інвентаризацій станом на 2000, 2010, 2011р.р. зазначена група приміщень була проінвентаризована як нежитлове приміщення. (а.с.76, 181) Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127, нумерація сходових кліток та інших приміщень спільного загальнобудинкового користування позначаються римськими цифрами. Разом із тим, в наданій технічній документації Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» спірні приміщення позначені арабськими цифрами, а не римськими. (а.с.65-75) Крім того, ухвалою Конституційного Суду України від 12.05.2004 №46-у/2004 у справі №2-40/2004 про відмову у задоволенні клопотання народного депутата України [PERSON] про роз'яснення Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 встановлено, що наведений у підпункті 1.1 резолютивної частини рішення перелік допоміжних приміщень (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін) не є офіційним тлумаченням терміна «допоміжні приміщення» та інших термінів, що вживаються у законах. Таким чином, відсутні підстави стверджувати про те, що спірні нежилі приміщення є допоміжними приміщеннями в будинку [ADDRESS]. При цьому судом не приймається до уваги як неналежні та не допустимі докази надані позивачем, а саме: лист Печерської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.01.2016 №105/01-156/1 та Акт від 15.01.2016, складений комісією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва, оскільки в силу припису ч.1 ст. 8 ГК України вказані організації не є суб'єктами господарювання, які відповідно до абз.1 п.1.4 розд. 1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127 уповноважені проводити технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження порушення відповідачами вимог законодавства при укладенні договору купівлі-продажу нежилих приміщень. Враховуючи встановлені судом обставини справи та виходячи з наявних в матеріалах справи доказів та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, протягом розгляду справи судом не встановлено і позивачем не доведено порушення відповідачами її прав на спірні приміщення, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову відсутні підстави згідно ст.88 ЦПК України для стягнення судових витрат. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed