Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

11 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 27 грудня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір без номера, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кінцевий строк повернення кредиту відповідає строку дії картки - грудень 2011 року. Відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 30 червня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 12730,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 490,40 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 7425,65 грн., заборгованості за пенею та комісією 3970,00 грн., штрафу (фіксована частина) 250,00 грн., штрафу (процентна складова) 594,30 грн. Просить стягнути вказану суму заборгованості за кредитом в повному обсязі та понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на письмову заяву в якій просив застосувати строк позовної давності, зазначив, що строк позовної давності за всіма платежами та зокрема за останнім платежем сплинув 25.03.2014 року. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 27 грудня 2008 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER], у розмірі 500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % в місяць на залишок заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - грудень 2011 року. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа кожного місяця. Даний договір без номера від 27 грудня 2008 року був укладений на підставі заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7,8,9-14). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, позивачем 29 грудня 2008 року було встановлено кредитний ліміт відповідача [PERSON] у розмірі 500,00 грн. зі строком дії кредитної картки - грудень 2011 року. (а.с.26). Згідно п.п. 3.1, 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк відкриває клієнту Картрахунки, видає Клієнту Картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам'ятці клієнта, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки Банку» Заяви. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою Держателя відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. У відповідності до п.п. 6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості по Кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах передбачених цим Договором. У випадку невиконання зобов'язань за Договором за вимогою Банку виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплаті Винагороди Банку. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до положень ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Як було становлено судом та не заперечувалось відповідачем, [PERSON] скористався кредитними коштами з кредитної картки та у нього утворилась заборгованість у зв'язку із несплатою якої станом на 30 червня 2017 року в розмірі 12730,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 490,40 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 7425,65 грн., заборгованості за пенею та комісією 3970,00 грн., штрафу (фіксована частина) 250,00 грн., штрафу (процентна складова) 594,30 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за вищевказаним кредитним договором не виконував, своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками та іншим витратам згідно умов Договору - не повернув, чим порушив ст. 526 ЦК України та умови Договору. Водночас у відповідності до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку. Згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, Договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо впродовж цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Так, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, останній платіж за кредитним Договором здійснений відповідачем 24 лютого 2009 року, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались, банк не видавав в подальшому боржнику грошових коштів і нової платіжної картки. Окрім цього строк дії картки № [NUMBER], наданої відповідачу закінчився у грудні 2011 року. Як встановлено судом пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, тобто за наявності несплаченої заборгованості зазначений договір № б/н від 27 грудня 2008 року між сторонами автоматично не продовжується на новий термін. Зазначені обставини вказують на те, що договір № б/н від 27 грудня 2008 року між сторонами не пролонгований та закінчив свою дію із закінченням строку дії кредитної картки, тобто у грудні 2011 року, а дому доводи позивача щодо продовження дії договору № б/н від 27 грудня 2008 року до теперішнього часу не приймаються судом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України. Як було встановлено судом, позивач звернувся із позовною заявою до суду про стягнення, зокрема, основної вимоги, а саме простроченої заборгованість за періодичними платежами, яка утворилась 31.03.2009 в розмірі 43,66 грн., 02.05.2009 в розмірі 86,59 грн., 01.06.2009 в розмірі 120,62 грн., 30.06.2009 в розмірі 158,94 грн., 31.07.2009 в розмірі 196,04 грн., 31.08.2009 в розмірі 233,54 грн., 30.09.2009 в розмірі 271,04 грн., 30.10.2009 в розмірі 308,95 грн., 30.11.2009 в розмірі 346,86 грн., 31.12.2009 в розмірі 384,37 грн., 29.01.2010 в розмірі 421,87 грн., 26.02.2010 в розмірі 460,18 грн., 31.03.2010 в розмірі 490,40 грн. Таким чином, звертаючись 11 вересня 2017 року із позовною заявою до суду позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права з пропуском строку позовної давності до основної вимоги, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повновому обсязі. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, згідно положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 6, 253, 256, 257, 261, 266, 267, 526, 611, 625, 627, 628, 634, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed