Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

10.10.2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу, в якій просить встановити факт її проживання з [PERSON], однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2013 року по серпень 2016 року. Зазначає, що з серпня 2003 року стали проживати однією сім'єю без шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у будинку матері відповідача. [INFO] у них народилася спільна донька [PERSON]. Зареєструвати шлюб відповідач відмовлявся, оскільки, як дізналась пізніше позивачка, він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка майже 15 років є безвісти зниклою. Позивач вказує, що вказаний факт заявниці необхідно встановити для визнання за нею права власності на половину спільного майна, яке вони придбали, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, та з приводу якого існує спір. Позивач зазначила, що все життя вона займається танцями, в зв'язку з чим заробляє кошти за кордоном. Після народження дитини вона протягом трьох років знаходилась в місті Суми та спільно проживала з відповідачем, а у 2007 році виїхала зо кордон до Швейцарії, а згодом стала постійно їздити за кордон, щоб придбати власне житло. Дитина в цей час проживала з відповідачем та його матір'ю. Позивач вказує, що відповідач за період їх спільного життя ніде на працював, жив виключно за кошти, які позивач заробляла за кордоном. Кошти вона пересилала відповідачу на його рахунок, або передавала готівкою. За цей період відповідач за спільні кошти придбавав дорогі автомобілі, які в подальшому продавав. Посилаючись на норми ст. 74 СК України, позивач просить визнати за нею право власності на ? частину автомобіля AUDI Cabriolet 2,3 Е, 1992 року випуску, синього кольору, номерний знак [NUMBER]. В судових засіданнях представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в суді позов визнав в частині визнання за позивачкою право власності на ? частину автомобіля AUDI Cabriolet 2,3 Е, 1992 року випуску, синього кольору, номерний знак [NUMBER]. Щодо встановлення факту проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу визнає частково, в період з квітня 2004 року по грудень 2007 року. Пояснив, що з позивачкою вони стали проживати разом з моменту народження дитини, і потім проживали три роки. Після цього позивачка залишила йому дитину і поїхала за кордон, де займалася проституцією. В зв'язку з цим він розірвав стосунки з позивачкою, і якщо вона приїздила до України, то виключно заради дитини він пускав її додому, це було вимушене проживання на одній площі, так як позивачці ніде було жити. Відповідач зазначив, що тривалий час вони з позивачкою не підтримують подружніх відносин, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства. Позивачка не виконувала ніяких обов'язків як дружина, не готувала їжу, не прибирала в будинку. Якщо вона і надавала якісь кошти, то це були невеликі суми, і вони були для доньки. Відповідач підтвердив, що ще у 1993 році у нього був зареєстрований шлюб з першою дружиною [PERSON], вони мають спільного сина, однак перша дружина зникла безвісти, і у 2003 році судом було постановлене рішення про визнання даної особи померлою. Відповідач заперечував проти доводів позивачки з приводу того, що він не працював, та пояснив, що в період з 2003 по 2016 роки він частково офіційно працював, частково неофіційно. Ніяких коштів позивач йому не перераховувала, на дитину іноді. І то, навіть карточку на дитину закрила. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши надані ними документи, заслухавши показання свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом та таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], батьками якої згідно свідоцтва про народження записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8, 76). 11.05.2011 року [PERSON] та [PERSON] надавали нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон до РФ в супроводі [PERSON] (матері відповідача) (а.с.12). З довідки УДМС України в Сумській області вбачаться, що [PERSON] документована паспортом для виїзду за кордон 04.03.1998 року, та 10.12.2007 року (а.с.39). З інформації Головного центру Державної прикордонної служби України від 15.11.2016 року вбачається, що [PERSON] з 2012 року по 2016 року чотири рази виїздила за межі України, та перебувала за кордоном тривалі періоди часу - по півроку і більше (а.с.62). З копії запису акту про укладення шлюбу № 1189 від 29.07.1993 року вбачається, що відповідач [PERSON] вважається таким, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. Шлюб не розірвано (а.с.75). Встановлено, що відповідач [PERSON] має від першого шлюбу сина [PERSON], [INFO] (а.с.65). Як вбачається з пояснень сторін, перша дружина відповідача - [PERSON] була визнана безвісти відсутньою рішенням суду. Допитаний в суді в якості свідка [PERSON]., батько позивачки, пояснив, що його донька перебувала в цивільному шлюбі з [PERSON] 13 років. Влітку 2003 року вона пішла жити до нього, коли завагітніла. [PERSON] з самого дитинства займалась танцями, потім працювала за контрактами в різних країнах. [PERSON] виманював у неї гроші, які вона заробила, і купував автомобілі. Автомобіль Ланос був куплений за [PERSON] гроші, свідок на ньому їздив, потім [PERSON] надала довіреність на цей автомобіль на [PERSON], а [PERSON] його продав та купив автомобіль Ауді. Коли свідок запитував, чому [PERSON] та [PERSON] не одружаться, вони казали, тому що його колишня дружина пропала без вісти, і вони з тією дружиною не розлучені. Коли у [PERSON] народилась дитина, вона роки три не працювала. Потім [PERSON] став вимагати, щоб вона заробляла, і вона поїхала знову за кордон працювати за контрактом. Вона перебувала за кордоном по три місяця, по півроку, і більше. Дитина весь час жила з бабусею, матерю [PERSON]. [PERSON] заробляла значні кошти, по 3, 10, 20 тисяч доларів привозила, і всі кошти [PERSON] у неї виманював. Він придбавав автомобілі, міняв їх, продавав. Він поміняв Ланос на Ауді, потім Міцубіші Поджеро купив, потім продав його. [PERSON] добавила коштів і вони купили Хаммер. Останній раз [PERSON] забирала доньку за кордон в Тайланд, на 9 місяців. Коли [PERSON] приїхала, то побачила в телефоні у [PERSON], що у нього є коханка, з дітьми, він на [PERSON] кошти жив, розважався, навіть їздив з коханкою за кордон. Чи купували якесь майно [PERSON] спільно з [PERSON], свідок точно не знає, може ноутбуки, телефони. Будматеріали купували, ворота металеві, бетонний забор для двору на [ADDRESS], планування робили у дворі. Басейн купували дитині, велосипед. Свідок пояснив, що останні роки у нього були погані стосунки з [PERSON], так як свідку не подобалось його відношення до [PERSON]. Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] він не знайомий, але знає [PERSON], її батька. Знає з їх слів, що [PERSON] з [PERSON] проживала, у них спільна дитина. Зі слів батька свідок знає, що жили вони погано, [PERSON] [PERSON] кривдив, вона декілька разів збиралася піти від нього. Свідок пояснив, що він декілька разів підвозив [PERSON] додому, допомагав речі привозити, разом з її батьком. Свідку відомо зі слів батька [PERSON], що [PERSON] придбавав автомобілі за кошти [PERSON]. Також йому зі слів відомо, що дитина сторін проживає з [PERSON] та бабусею (матір'ю [PERSON]), і нібито дитині не дозволяють спілкуватися з родичами матері [PERSON] Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що вона двоюрідна сестра [PERSON], вона знає, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, у них є спільна дитина. Свідок була у них у дворі, в дім не заходила, так як її не запрошували. Вони проживали на вулиці, що біля річки в м. Суми. Свідок пояснила, що вона давала [PERSON] та [PERSON] свої старі кухонні меблі. Також свідок пояснила, що вона надавала в оренду відповідачу свій гараж, він ставив автомобіль Ауді. Він не попередивши, змінив замок в гаражі, потім цей замок забрав, залишив гараж, не закривши його. Свідок пояснила, що [PERSON] якийсь нелюдимий, він з ними не спілкувався, а спілкувались лише [PERSON] і [PERSON]. Маму [PERSON] вони також не дуже запрошували, вона іноді приходила няньчити онучку, але в будинок не заходила, була у дворі, і постійно сварилась з зятем [PERSON]. Свідок пояснила, що [PERSON] казала їй, що заробляє значні кошти, у [PERSON] були плани відремонтувати дім. Але [PERSON] нічого не купувала собі з одягу, одягалась по секундам, ми думали, що це напевно для неї не важливо. [PERSON] ніколи не працював, [PERSON] про це нічого не говорила. У [PERSON] була пристрасть до автомобілів. Завжди було дивно, що [PERSON] відправляє [PERSON] працювати за кордон. Вони не були розписані, хоча [PERSON] хотіла розписатися, це [PERSON] не хотів. Влітку 2016 року [PERSON] приїхала і дізналась, що у [PERSON] інша жінка, а він тратив [PERSON] кошти, тому був конфлікт. [PERSON] перевіряла його рахунки, де він тратив такі значні суми. Він сказав [PERSON], що він будує дім. [PERSON] розповідала, що навіть [PERSON] (їх донька) дзвонила і казала давай нам гроші. Дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Враховуючи всі досліджені докази, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON]. після народження їх спільної дитини дійсно проживали деякий час разом за однією адресою як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут. Цей період тривав до моменту виїзду позивачки за кордон, у грудні 2007 року. Цей період спільного проживання сторін однією сім'ю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу визнає як позивач, так і відповідач, а також цей період підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Стосовно ж подальшого періоду спільного проживання, що просить встановити позивач - з грудня 2007 року по серпень 2016 року - вказаний період спільного проживання не підтверджується матеріалами справи, а більше того, навіть спростовуються, як поясненнями самої позивачки, викладеними нею у позові, так і показаннями свідків та письмовими доказами. Так, позивач сама вказала, що з 2007 року вона почала їздити на роботу за кордон, де перебувала тривалі періоди часу, і до України приїздила лише ненадовго. Відповідач взагалі заперечував проти спільного проживання з позивачкою однією сім'єю з грудня 2007 року, та пояснив, що на той час у них вже стався з позивачкою розрив стосунків, виникли неприязні відносини, так як позивачка вела непристойний спосіб життя, а дитина постійно проживала з ним та його матір'ю, і вони не вели з позивачкою спільного господарства та не мали спільного бюджету. Суд приймає до уваги ці пояснення відповідача, оскільки періоди тривалого перебування позивачки за кордоном підтверджуються її поясненнями, показаннями свідків, та інформацією Головного центру Державної прикордонної служби України щодо періодів та тривалості виїзду позивачки за кордон (а.с.62). Крім того, як вбачається з виписок по банківським рахункам відповідача [PERSON] (а.с.111-118), даними виписками не підтвердились пояснення позивачки про те, що вона постійно поповнювала банківський рахунок [PERSON] та переказувала йому кошти, оскільки інформація по клієнту [PERSON] щодо переказів коштів - відсутня, а по рахунку [PERSON] не вбачається, що протягом 2014-2016 років йому постійно надходили якісь значні кошти від [PERSON] Так, 15.07.2015 року картковий рахунок [PERSON] був поповнений на 100 грн. [PERSON] (а.с.111 зворот), та 19.07.2016 року картковий рахунок [PERSON] був поповнений на 1000 грн. [PERSON] (а.с.113). Будь-яких інших доказів щодо надання [PERSON] коштів [PERSON] за періоди з 2004 по 2016 роки, тобто доказів про спільний бюджет сторін - позивачкою не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що підтверджено факт проживання сторін однією сім'ю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] лише в період з квітня 2004 року по грудень 2007 року, а в період з січня 2005 року по серпень 2016 року - факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу не підтверджено. Тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на ? частину автомобіля AUDI Cabriolet н.з. [NUMBER], судом встановлено наступне. Згідно відомостей Територіального сервісного центру, з 19.05.2005 року [PERSON] є власником автомобіля AUDI Cabriolet 2,3 Е, 1992 року випуску, синього кольору, номерний знак [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо чоловік, жінка проживають однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їй на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. 69 СК України передбачено що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Судом встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'ю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2004 року по грудень 2007 року. Та обставина, що [PERSON] перебував в іншому зареєстрованому шлюбі, в даному випадку не впливає на виникнення права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], оскільки перша дружина відповідача - [PERSON] визнана безвісти відсутньою. Автомобіль AUDI Cabriolet н.з. [NUMBER] був зареєстрований в сервісному центрі на ім'я [PERSON] з 19.05.2005 року (а.с.9). Суд вважає, що автомобіль AUDI Cabriolet н.з. [NUMBER] являється об'єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки був придбаний в період їх спільного проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу, а саме: 19.05.2005 року. Незважаючи на те, що автомобіль зареєстрований в сервісному центрі на ім'я відповідача [PERSON], суд вважає, що спірний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності обох сторін. На даний час виникло питання щодо поділу спільного майна. Оскільки ніяких домовленостей або письмового договору відносно спірного автомобіля у сторін немає, то спірне майно - автомобіль підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, поділ спільного майна подружжя», що вартість майна що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. В судовому засіданні в даній справі сторони не заявляли клопотання про призначення експертизи для визначення вартості автомобіля. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов в цій частині і не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на ? частині спірного автомобіля AUDI Cabriolet н.з. [NUMBER], то позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову в частині позовних вимог про визнання права власності та частковим задоволенням позову в частині встановлення факту суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір у сумі 1102, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial