Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

10 липня 2018 року до Словянського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 жовтня 2005 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у Словянському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції. Спільне життя між подружжям не склалося у звязку із відмінністю характерів та поглядів на сімю. В теперішній час шлюбні відносини між подружжям припинено у звязку із недостойною поведінкою відповідача, оскільки він зловживає спиртними напоями та проводить час з іншими жінками. Позивачка зазначає, що вибачити подружню зраду вона не може, тому зберегти шлюб неможливо. Спільних дітей у подружжя немає. Ведення спільного господарства між ними припинено. Спору з приводу поділу спільного майна немає. За наведених обставин, позивачка просив суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений нею і відповідачем 20 жовтня 2005 року та зареєстрований у Словянському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції за актовим записом № 649. Позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, надали на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, позов просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 жовтня 2005 року. Шлюб між ними зареєстрований у Словянському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції за актовим записом № 649, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія: І-ФМ № 006967 (а.с. 11). Спільне життя між подружжям не склалося у звязку із відмінністю характерів та поглядів на сімю. Ведення спільного господарства між ними припинено. Спору з приводу поділу спільного майна немає. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. При цьому, суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України,\~відповідно до\~яких цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами\~статті 89\~ЦПК України, суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень статті 51\~Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить\~ інтересам позивача. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У звязку із цим, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає\~розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не вимагає компенсації понесених судових витрат, повязаних із зверненням до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved