Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

10 травня 2018 до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] третя особа: орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 травня 2008 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який в подальшому рішенням суду було розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. За відсутності коштів та небажання відповідача працювати, [PERSON] змушена була поїхати до м. Києва на заробітки. Відповідач залишився проживати разом з донькою в с.Веселе, Межівського району, Дніпропетровської області та не погоджується на її проживання з [PERSON], створюються перешкоди в побаченні з дитиною. [PERSON] має тимчасові заробітки, інколи працює далекобійником, часто вдома не буває, а дитина виховується незнайомими людьми. Згідно висновку комісії служби у справах дітей та сім'ї Баришівської РДА Київської області, позивач має постійне місце проживання, джерело доходу, з народження доньки займається її вихованням. [PERSON] створені належні умови для приживання, виховання та розвитку дитини. Комісією не встановлено виняткових обставин для розлучення дитини з матір'ю. Позивач має змогу забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини, її виховання, навчання та розвитку. Просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з нею за адресою: [ADDRESS]. До початку розгляду справи по суті відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому він посилається на те, що, дійсно, від шлюбу з [PERSON] вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає з ним. З 2014 року мати дитини покинула її та поїхала проживати в інше невідоме місце, за чотири роки вихованням доньки не займалась, її життям не цікавилась. Вказує, що ним жодних перешкод у спілкування з донькою не створювалось, та заперечує проти проживання її разом з [PERSON], яка тривалий час не піклувалась про малолітню [PERSON]. Дані, що характеризують [PERSON], досить сумнівні, оскільки на час проживання нею на території Іванівської сільської ради було встановлено, що її будинок знаходиться в жахливому стані, вихованням доньки [PERSON] вона не займається, дитина знаходиться разом з батьком. За висновком ради опіки та піклування Іванівської сільської ради [PERSON] періодично вживає спритні напої, з березня 2014 року покинула дітей та поїхала на заробітки, присадибна ділянка заросла бур'яном, будинок пустує. На [PERSON] було відкрите кримінальне провадження та ухвалено вирок, за яким її було визнано винною у скоєні злочинів. На спростування його негативної характеристики, яку зазначила позивач, звертає увагу на те, що це не відповідає дійсності, оскільки він має офіційну роботу та постійний заробіток, крім цього разом з цивільною дружиною [PERSON] виховує доньку [PERSON]. 17 травня 2018 року виконкомом Межівської селищної ради складено акт обстеження матеріально-побутових умов його сім'ї, де вказано, що вихованням доньки займається він, [PERSON] участі у цьому не приймає, а у разі його відсутності дитина постійно знаходиться під наглядом співмешканки [PERSON] Проживання дитини разом з [PERSON] в Київській області також неможливе з причини наявності в с.Веселе у неповнолітньої доньки друзів, відвідування нею школи. Він постійно відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником дитини, слідкує за станом її здоров'я, весь вільний час проводить з донькою. На даний момент дитині виповнилось вісім років, вона має бути вислухана судом при вирішенні спору та її думка повинна бути врахована. Відповідач, посилаючись на приписи Декларації та Конвенції про права дитини, практику ЄСПЛ у справі «М.С. проти України», «Зоммерфельд проти Німеччини», норми Сімейного кодексу України, з огляду на те, що мати дитини не проживає разом з нею більше чотирьох років, життям її не цікавиться, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. 11 червня 2018 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав відповідача відносно [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову виклав обставини, зазначені у відзиві на первісну позовну заяву, та додав, що [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що за п.2 ч.1 ст.164 СК України має наслідком позбавлення батьківських прав. Просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за первісним позовом та просив задовольнити їх у повному обсязі, у задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити. Позивач під час вступного слова пояснила суду, що у 2008 році одружилася з [PERSON], але вже тоді розуміла, що проживати з ним, це суцільний жах, оскільки він працював невідомо де, невідомо з ким. В 2009 році завагітніла, та запитувала, варто народжувати дитину, чи ні, оскільки в неї вже був дорослий син, а в нього було двоє дітей від попередніх шлюбів, росли борги по аліментах. Вона навіть за нього відправляла кошти, щоб на нього не подавали заяви до суду. По ній в той час проводилося розслідування по кримінальній справі, потім суди, боялася народжувати. [PERSON] гуляв по барах, дискотеках, коштів з рейсів не привозив. [INFO] народилася [PERSON], до пологового будинку відповідач жодного разу не прийшов, звідти їх не забирав, казав, що його побили, а тому він не міг цього зробити. З народження всі 4 роки [PERSON] взагалі не займався вихованням дитини, [PERSON] називала папою її старшого сина [PERSON], оскільки батько завжди був по командировках. Коштів не вистачало, вона постійно намагалася знайти роботу: в АТБ, в м. Красноармійську, але нічого не виходило. Хотіла подати на аліменти на відповідача, але той погрожував, що спалить її разом з дітьми. Сам влаштовувався до ТОВ «Обрій», але його звідти вигнали за пияцтво, в нас виникали конфлікти, їй казали, що він їй зраджує, їздить до [PERSON] Позивач розуміла, що якось треба годувати, одягати дітей, та почала шукати роботу по оголошенням в Києві, думала швидко заробити гроші та повернутися назад. Позичила гроші на дорогу та поїхала. Коли доїхала, то вже тієї роботи, на яку розраховувала, не було, або була вже не потрібна, або номери телефонів не відповідали. В неї був шок, бо грошей їхати додому не було, дзвонити за допомогою було нікому, чоловік її все одно не підтримав би. Стала шукати роботу, щоб хоча якось вижити б. Влаштувалася на базу по обробці вторинної сировини, надали житло в хостелі, забрали документи, гроші давали лише на дешеве харчування - по 10-20 гривень на день. Звернулася до міліції з цього приводу, але відповіли, що вона діяла добровільно, і з трудових відносин слід звертатися до суду. Почала знову шукати іншу роботу та врешті решт влаштувалася до ТОВ «Автолюкс», де працювала спочатку помічником бухгалтера, потім бухгалтером та отримує пристойну заробітну плату в розмірі 13 000 гривень, ще неофіційно підробляє завідуючою складом на іншій роботі. В смт Баришівка мешкає з 2016 року. Після від'їзду до Києва, одразу на другий день від [PERSON] були погрози, казав, що дитина не хоче з нею балакати, не відповідав на телефонні дзвінки, тому не могла спілкуватися з дитиною. Коли вона їхала, думала, що діти будуть проживати з його мамою, але дізналася, що [PERSON] спочатку жила у бабусі, а потім вже через два тижні стала жити у жінки за ім'ям [PERSON]. Як пояснював [PERSON], це була няня. Син [PERSON] жив у матері його тата. Приїжджала в серпні 2017 року, щоб зустрітися з дитиною. Потім приїжджала восени 2107 року, коли дитина вже навчалася в школі, показала директору свій паспорт, свідоцтво про народження, але її повідомили, що дитина захворіла та її немає, тобто чинили перешкоди в побаченні. Директор сказала звертатися до органу опіки та піклування, щоб там допомогли встановити дні та години побачення з донькою. Позивач подзвонила [PERSON], щоб побачитися з дитиною, але та в грубій формі відмовила. Поїхала до представника органу опіки та піклування [PERSON], але та відповіла, що треба або мирно домовлятися, або через суд. Позивач подзвонила своїй сестрі [PERSON], яка підтримує відносини з [PERSON], якій він сказав, що не буде перешкоджати побаченням з дитиною. Хотіла приїхати перед Новим Роком, але не змогла додзвонитися відповідачу через зміну ним мобільного телефону. Додзвонилася один раз в серпні 2017 рокі, коли той дізнався, що вона знаходиться в смт Межова. Позивачу було відомо про доньку все, оскільки вона також дізнавалася про неї через сина [PERSON]: з'ясувала, що вона живе з [PERSON], що йому не дають з нею бачитися. Його запрошували на День народження [PERSON] у 2015 році, яка плакала і казала, щоб її забрали звідти, а наступного року він не приїжджав, бо не знав, де вони проживають. Незважаючи на ці перешкоди з побаченнями, як від [PERSON], так і від [PERSON], відповідач не хотіла звертатися до поліції, щоб не травмувати психіку дитини. Вважає, що в основному на її доньку негативно впливає співмешканка відповідача [PERSON] та знущається з неї, оскільки той у постійних відрядженнях і їй не зрозуміло, чому він все це допускає. 08 травня 2018 року, коли вона приїхала на День народження [PERSON], та обняла її та поцілувала, але [PERSON] забрала її від неї. Донька навіть не забрала подарунки, коли та була рядом. [PERSON] просила забрати її від [PERSON], в неї аж руки тряслися. За період з березня 2014 року по липень 2018 року позивач двічі бачилася з дитиною та двічі телефонувала їй, через причини, зазначені вище, але при цьому бажання бачитися було завжди, матеріально допомагала, надсилаючи кошти [PERSON], сину [PERSON], щоб передали [PERSON], але [PERSON] нічого не приймав від них, казав, що нічого не потрібно. Представник позивача додав, що, позивач через скрутне становище тільки поїхала з дому, а відповідач вже через 3 дні подав заяву про розірвання шлюбу. Твердження відповідача про те, що позивач зловживала алкогольними напоями нічим не підтверджується. [PERSON] у Києві потрапила до трудового рабства, не могла нічого зробити, бо в неї забрали документи та майже не сплачували коштів. Якимось дивом втекла у 2016 році, почала займатися собою, шукати роботу, відновлювати документи. У вересні 2017 року вона відновила паспорт, офіційно працевлаштувалася, зареєструвалася за певною адресою. Відповідач навіть не шукав її, йому було байдуже, та доказів іншому той не надав. Незважаючи на складну життєву ситуацію, позивач знайшла силу та мужність, щоб знайти роботу, яка в неї тепер постійна з пристойною заробітною платою, має постійне місце проживання, де облаштувала дитячу кімнату, має позитивні характеристики, як з місця роботи, так і з місця проживання. Також звернув увагу суду на те, що вона працювала помічником бухгалтера, а зараз - бухгалтером, стала отримувати більшу заробітну плату, тобто прогресує, а для дитини це є позитивним фактором, прикладом та стимулом. Орган опіки та піклування Баришівської РДА Київської області надав висновок про доцільність проживання [PERSON] з [PERSON], бо в неї все забезпечено для дитини, недалека відстань до м. Києва містить в собі більше перспектив для розвитку дитини. Батько - [PERSON] дуже часто знаходиться в командировках, дома проводить мало часу з донькою, а [PERSON] буде проводити з нею час щодня. Відповідач при наданні пояснень пояснював, що доньку перевели з Веселівської до Межівської школи через значні успіхи та необхідність здобутку більшого обсягу знань тощо, сама ж [PERSON] пояснила, що перейшли до іншої школи через образи однолітків, тобто батько навіть не володіє інформацією стосовно своєї доньки. Вважає, що зустрічний позов про позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню, оскільки його було подано через наявність первісного позову, [PERSON] не байдуже ставиться до своєї дитини, активно намагається приймати участь у її вихованні, але їй в цьому перешкоджає [PERSON] та його співмешканка [PERSON] Також доказом не байдужого ставлення є подання позову до суду вже після того, як відбувалися зустрічі. Звертав увагу суду, що позивачу постійно чинили перешкоди у спілкуванні. Навіть сам був свідком того, що після першого судового засідання [PERSON], [PERSON] та їхні знайомі не надавали [PERSON] поспілкуватися з [PERSON]. Просить не приймати до уваги в якості доказу висновок органу опіки та піклування Межівської РДА щодо доцільності проживання [PERSON] з батьком [PERSON], оскільки такий предмет позову взагалі відсутній. Акцентував увагу суду на принципі 6 Декларації про права дитини, згідно якої дитина не повинна розлучатися зі своєю матір'ю, крім випадків, коли є виняткові обставини, яких в цій справі не встановлено. Суд одразу зазначає про недопустимість в якості доказів пояснень представника позивача про перешкоджання побаченні з дитиною його довірительці, оскільки такі пояснення можуть отримуватися лише під час допиту його в якості свідка. Відповідач та його представники у судовому засіданні наполягали на задоволенні саме зустрічного позову. Просили відмовити у задоволенні первісного позову. Відповідач під час вступного слова пояснив суду, що, дійсно, з 2008 року проживав з [PERSON], у відношенні якої в 2009 році було порушено кримінальну справу, а тому вона ніде не працювала. Аліменти минулим жінкам він сплачував вчасно, ніяких заборгованостей в нього не було, доказів іншому немає. Він працює далекобійником і часто їздив в рейси, і іноді його господарі гроші перераховували одразу [PERSON] для оплати її адвокату по кримінальній справі, хоча доказів цьому і не має. Вона часто зловживала спритними напоями, коли він був у рейсі. Сестра позивача - [PERSON] забирала дитину до себе, а та ходила по селу, шукала, хто б їй налив 100г горілки. Намагалися двічі закодувати, відвозив на лікування, а та поверталася, та знову вживала спиртне. За дитиною він доглядав, в неї пропало молоко. За п'янку його з роботи не виганяли, доказів тому немає. Коли вона вирішила поїхати на заробітки до м. Києва, то 09 березня 2014 року зателефонувала та попросила, щоб він на вокзал привіз [PERSON] попрощатися. Він приїхав та запитав, як же бути з дитиною, адже працює далекобійником, на що та відповіла, що він же хотів, щоб вона її народжувала, отже нехай він нею і займається. 12 березня 2014 року він подав позов про розірвання шлюбу, тому що вона спочатку пиячила, а потім покинула їх з дитиною, поїхала невідомо куди. Йому треба було їхати в рейс, тому дитину він залишив у своїй матері. Коли через два тижні прихав, забрав до себе. Оскільки його мати вже старенька, хворіє та їй було дуже важко за малою дитиною, він вирішив найняти няню для доньки. Вибір зупинився на [PERSON], з якою в лютому 2014 року він познайомився в гостях у спільних знайомих. Знав, що вона працює в школі, та має досвід спілкування з малолітніми дітьми. Інших відносин на той час з нею не підтримував. Наприкінці 2014 року він став проживати разом з [PERSON] Позивач вперше подзвонила в квітні 2014 року, при цьому була явно в нетверезому вигляді - зрозумів це по голосу, просила дати їй побалакати з дитиною. Він відповів, щоб дзвонила твереза. Ще наприкінці березня 2014 року присилала sms-повідомлення, в якому написала, що потрапила в рабство, просила дати телефон [PERSON]. Він показував це її сестрі [PERSON] З приводу перешкод у спілкуванні - це неправда, лише казав, щоб попереджала заздалегідь. Позивач навіть не називає [PERSON] донькою, завжди зверталася за іменем. Він навіть подавав в розшук позивача, який тривав два роки, і лише в 2016 році знайшли її в Баришівському районі Київської області. Приводив до її хати депутата, складали акт, щоб бачили, що вона там не мешкає та все знаходиться в жахливому стані. Вона, як мати, неналежним чином виконує свої батьківськи обов'язки. Чомусь її рідна сестра [PERSON] знаходить час для побачення з [PERSON], бачиться з нею і ніхто їй також перешкод в цьому не чинить. Відповідач вимушено не працював з квітня 2014 року по липень 2016 року, бо треба було доглядати за дитиною, потім влаштувався на роботу до міста Дніпро. Він з дитиною зареєстрований в будинку [PERSON], яка на даний час не працює за його проханням, доглядає за донькою. В командировках він буває від двох днів до трьох тижнів, вихідні по 1-2 тижні, офіційний заробіток - 3 500 гривень, але й ще сторонній заробіток з підробітків. Позивач [PERSON] жодного разу не пропонувала перерахувати їй гроші на карту, не передавала ці кошти ні її сестра, ні її син. Про зміну місця проживання особисто позивачу не казав, бо не знав, де вона знаходиться, її контактів не мав, але вона все знала, бо спілкувалася зі своєю сестрою [PERSON], яка була в курсі всіх подій, жодних перешкод у побаченні з дитиною не чинив. Навчальний заклад - з Веселівської на Межівську школу дитина змінила через те, що їй там краще для розвитку. Організовуючи побачення дитини з матір'ю запрошувалася як сестра позивача [PERSON], так і сестра її співмешканки [PERSON], щоб була рівність. За період з березня 2014 року по липень 2018 року позивач двічі бачилася з дитиною та двічі телефонувала їй, він під час цих зустрічей присутнім не був, оскільки був у відрядженнях. На День народження [PERSON] в 2015 році запрошували серед інших і її брата [PERSON], перешкод в їх побаченнях ніколи не чинилося, але потім він перестав приїжджати. Також відповідач додав, що від смт Баришівка до найближчого місця роботи [PERSON] 70км, тобто їй треба їхати тривалий час, та невідомо, як дитина буде сама ходити до школи, приходити з неї тощо, в нього ж є співмешканка [PERSON], яка в його відсутність здійснює повний догляд за дитиною. Представник відповідача [PERSON] під час вступного слова пояснила суду, що, вона 23 лютого 2014 року познайомилася з [PERSON] у своїх знайомих вдома, жодних відносин не підтримували. В березні того року він звернувся з проханням доглянути за його донькою, доки він буде в рейсі, пояснив це тим, що її мати поїхали до м. Києва на заробітки, а його матері через похилий вік дуже важко з дитиною. Вона періодично доглядала за дитиною, а потім з листопада 2014 року вони зійшлися та стали проживати разом. До того часу дитина з нею постійно не проживала. [PERSON] була з нею вдома, до дитячого садку не водили, бо дитина не хотіла там спати. Жодних звернень зі сторони [PERSON] не було, з її рідною сестрою [PERSON] завжди нормальні відносини. У серпні 2017 року їй подзвонила позивач та сказала, що їде до смт Межова, бо їй необхідно відновити документи, та виказала своє бажання побачитися з дитиною. Вона повідомила про це [PERSON], він був у відрядженні, сказав, що не заперечує проти цього, але лише в її присутності. [PERSON] приїхала разом з [PERSON] та після зустрічі о 14.00 годині вона поїхала. Восени 2017 року до школи [PERSON] приїжджала [PERSON], але дитина в той час хворіла, заболів живіт, була підозра на апендицит, але позивач там кричала, що заховали кудись та не дають бачитися. [PERSON] з дитиною була в лікарні, про приїзд позивача навіть не знала, дізналася лише ввечері, коли їй зателефонував класний керівник. Через тиждень позивач подзвонила та балакала з [PERSON] по телефону, про що не знає, бо не слухала. З братом [PERSON] бачитися також не перешкоджали, його запрошували на День народження [PERSON] в 2015 році, потім зустрічалися з ним в лікарні на медкомісії, вони спілкувалися, аж доки його не покликали до лікаря. В неї нема неприязного відношення до позивача, але номер телефону її не зберігає, бо це не є її обов'язком, а бажання такого вона не має. Вона навіть сама телефонувала [PERSON] для того, щоб організувати їй зустріч з донькою, але та більше ніж за 4 роки знайшла час для двох побачень та 2 телефонних дзвінків. Жодних перешкод для зустрічей не чинили ні матері дитини, ні її рідному брату. 07 травня 2018 року [PERSON] сказала, що хоче поздоровити доньку з Днем народження, приїхавши до неї в школу. Вона попросила поздоровити її біля кафе в парку смт Межова, щоб була більш благоприємна обстановка, бо [PERSON] казала, що як мама приїде до школи, то буде кричать, щоб її не віддали, що їй не потрібні її подарунки. [PERSON] казала їй, що так не можна, бо мама ж старається, хай подарує. 08 травня 2018 року о 14.00 годині приїхали в зазначене місце, як раз на цей час було замовлено кафе. [PERSON] попросила купити доньці подарунок, вона дозволила. Також та подарувала торт, який одразу занесли в кафе. На свято були запрошені діти з Веселівської середньої школи, два племінник [PERSON], її брат. Мати не запрошували, бо [PERSON] напередодні повідомила про те, що не хотіла б її бачити на своєму святі. Сама ж позивач таких намірів не виказувала. Дитина з 2014 року була зареєстрована за її місцем проживанням та наявним нерухомим майном: спочатку з весни 2014 року в смт Межова, а потім з 2016 року в с. Веселе Межівського району. Вперше реєстрація дитини відбулася за проханою [PERSON], оскільки це було потрібно для влаштування дитини, потім вони вже всі жили разом і це було логічно. На даний час вона не працює, бо її попросив про це [PERSON], щоб вона більше часу приділяла дитині. До цього з 2014 року працювала завгоспом у Веселівській школі, де й навчалася [PERSON]. Представник відповідача - адвокат [PERSON] доповнила вступні слова довірителя та іншого представника, звернувши увагу суду на те, що [PERSON] була невідомо де, покинула дитину на 4 роки, не цікавилася її долею, фізичним та духовним розвитком, знала, де знаходиться дитина, бо постійно підтримувала зв'язок зі своєю рідною сестрою [PERSON], якій було відомо про всі переміщення дитини, номери телефонів як [PERSON], так і [PERSON] Вважає, що вона неналежним чином виконувала весь цей час свої батьківські обов'язки і її слід позбавити батьківських прав. Дитина чітко виказала свою думку про небажання бачити рідну мати. Батько піклується належним чином, постійно працює, має стабільний дохід, згідно характеристик [PERSON], та постійно розвивається, що свідчить про те, що [PERSON] належним чином виховує доньку. Просить відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи від органу опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області [PERSON] підтримала надані їх органом висновки та вважає, що за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком, оскільки це буде найбільш відповідати її інтересам, але при цьому не позбавляти батьківських прав матір, оскільки та намагається приймати участь у вихованні дитини, не є байдужою до неї, на сьогоднішній день має стабільний заробіток, постійне місце проживання, позитивні характеристики, а також надавати матері можливість більше бачитися, налагодити зв'язок з донькою. Під час з'ясування думки дитини - малолітньої [PERSON], що проводилося за відсутності сторін по справі, але в присутності представника третьої особи - органу опіки та піклування, практичного психолога, що відповідає нормам ст.171 СК України, ст.232 ЦПК України, нею було повідомлено про те, що в неї є мама [PERSON], папа [PERSON] та ще мама [PERSON], яка її народила. Коли 18 липня 2018 року в суді вона почула голос останньої, вона попросилася вийти, бо від того їй стало зле та вона не хотіла перебувати з нею разом. Мама [PERSON] раз дзвонила і приїжджала 2 рази, а потім ще на День народження у 2018 році. В той день вона просила купити маму [PERSON] косметичку, а та купила їй одежу. Вона просила купити сарафанчик, та сказала куплю, але не купила. Подарувала їй торт. Про те, що мама [PERSON] приїде на День народження не знала, побачила її вже в паркі, але її ніхто не запрошував разом з ними в кафе, бо вона цього не хотіла, тому що вона пам'ятає з дитинства, як та пила. Стосунки з нею напружені, зустрічей з мамою не хотіла б більше. Їй подобається навчатися в смт Межова та їздити на автобусі до школи з с. Веселе, ходити на гурток танців. Коли в школі малювала малюнок із зображенням сім'ї, вона намалювала маму [PERSON], папу [PERSON] та себе, маму [PERSON] не малювала свідомо, бо не хоче її бачити. Папа та мама [PERSON] завжди кажуть, що хоча тобі й не подобається мама [PERSON], але її слід любити та поважати, також казали, що в суді вона повинна говорити так, як вона бажає: якщо хоче жити з мамою [PERSON], то так і казати, якщо з ними - то так, але чесно. Але в подальшому взагалі не хоче бачити маму [PERSON], бо про неї лише негативні спогади. В День народження вона маму [PERSON] не обнімала та не цілувала, бо пам'ятала, як під час останньої зустрічі та кричала на неї «Чому ти з нею, я твоя мати!». На питання суду, чи могла б вона все це повторити в присутності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вона відповіла, що ні, оскільки не хоче перебувати в одній залі з позивачем. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є рідним сином позивача [PERSON], з відповідачем зараз не спілкується. Перед тим, як мати у 2014 році поїхала до Києва, вони всі проживала разом, потім [PERSON] стала проживати в матері відповідача, а він у своєї бабусі - матері батька. Постійно з [PERSON] зв'язок почав втрачатися, їздив до неї на День народження в 2015 році, а потім відповідач та [PERSON] змінили місце проживання та номери телефонів, і він не знав, як їх знайти. В 2016 році проходив медкомісію, зустрів в лікарні [PERSON], сестра почала обіймати, але [PERSON], яка була разом із нею, вихватила та відвела в сторону. Це побачення тривало 1 хвилину. Вважає, що остання налаштовує [PERSON] проти нього та рідної матері. При цьому не заперечує факт того, що в 2016 році було таке, що [PERSON] запропонувала йому побачитися з сестрою, він гуляв з нею, гостював у них. Після Дня народження у 2018 році не було надано можливості побути [PERSON] з рідною мамою, вважає, що все це вплив [PERSON] Вказав на те, що його мати [PERSON] знала про місце проживання [PERSON] тільки тоді, коли вона проживала за бабусею - матір'ю [PERSON] Свідком того, що його матері перешкоджали бачитися з дитиною, не був. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем [PERSON] дружні стосунки, з відповідачем [PERSON] - нормальні, взаємні претензії відсутні. В 2008 році [PERSON] завагітніла, [PERSON] працював далекобійником, постійно був у відрядженнях. Коли позивач народжувала [PERSON], він жодного разу не з'явився до пологового будинку, не забирав їх звідти. Вже після виписки прийшов додому побитий та п'яний. Знає, що з того часу в їх сім'ї виникали сімейні негаразди. Щоб [PERSON] зловживала спиртними напоями не помічала. В неї пропало молоко, вона брала в неї коров'яче, щоб годувати дитину. Оскільки вона товаришує з [PERSON], часто бувала в неї вдома, бачила виконавчі листи по аліментах, та знає, що та намагалася гасити борги за нього. [PERSON] був не дуже добрим господарем, не хотів займатися господарством, багато байдикував. [PERSON], розуміючи, що хоча вона й в повній мірі виконує свої обов'язки, але їй слід їхати заробляти для родини гроші, забезпечувати дитину. Вона була присутньою 08 травня 2018 року під час побачення матері з дитиною. [PERSON] підійшла, обняла маму. [PERSON] запитала, що купити. Все, що та показала, було придбано. На питання суду, чому її розповідь не відповідає словам дитини, відповіла, що та вигадує, бо на неї, мабуть, був моральний тиск. Вважає, що його здійснює [PERSON], оскільки вона ставиться зухвало до позивача та розмову з нею веде лише через її рідну сестру [PERSON] Знає точно, що [PERSON] було відомо про місце перебування відповідача та доньки, оскільки та тісно спілкувалася зі своєю рідною сестрою [PERSON], яка про все це знала. Скільки раз зустрічалися позивач із донькою та телефонувала, їй невідомо, але знає, що не могла додзвонитися, тому що відповідач та [PERSON] з нею не спілкувалися. Свідок [PERSON] суду пояснив, що малолітня [PERSON] вже чотири роки проживає зі своїм батьком і тільки він нею займався, де знаходилася її мати не знає. [PERSON] знає дуже давно, приблизно 6-7 років. Коли вона проживала в с. Іванівка, до свого від'їзду вона дуже сильно зловживала спиртними напоями, про неї «ходила дурна слава», дуже багато поганого про неї говорили, сам неодноразово бачив її п'яною. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою представника відповідача [PERSON], перебуває з нею в добрих відносинах, з [PERSON] майже не знайома. Розповіла, що була двічі присутньої під час зустрічей позивача з [PERSON] Вперше - в серпні 2017 року, після того, як [PERSON] попросила про це [PERSON] Він погодився, жодних перешкод цьому не було. [PERSON] на цю зустріч пішла за проханою [PERSON] Позивач хотіла купити подарунок, вела [PERSON] за руку, пішли в смт Межова до магазину «Свято», щоб купити ляльку. Коли дитина звернулася до [PERSON] за порадою, яку саме іграшку купити, [PERSON] смикнула її за руку та крикнула: «Я твоя мати, чому ти в неї питаєш?!». Після цього [PERSON] стала напруженою, хоча їй все ж таки купили ляльку. Вона йшла та тримала за руки і [PERSON], і [PERSON] Потім пішли до кафе, вона не заходила туди з ними. Зустріч тривала приблизно дві години, о 14.00 годині провели [PERSON] на вокзалі. Після того, як та поїхала, [PERSON] їй сказала, що не хоче, щоб мама [PERSON] знову до неї приїжджала, бо вона її боїться. Друга зустріч, яка тривала приблизно 1 годину, відбулася 08 травня 2018 року на День народження [PERSON], вона з ними була лише в парку, далі нікуди не ходила, чекала в кафе, де відзначалося в подальшому це свято. Знову ж таки, жодних перешкод для побачення не відбувалося. [PERSON] обняла, поцілувала [PERSON], поздоровила з Днем народження, запропонувала піти обрати будь-який подарунок. В свою чергу [PERSON] не обнімала її та не цілувала. Як відбувалися події далі, їй невідомо. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом, окрім показів свідків, також досліджені такі докази: Згідно заочного рішення Межівського районного суду №181/247/14-ц від 08 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, з цим позовом відповідач звернувся 12 березня 2014 року, через дні пілся від'їзду позивача до м. Києва. Рішення набрало законної сили 05 травня 2014 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 14 травня 2010 року, [PERSON] народилася [INFO], батьком якої записано [PERSON], а матір'ю - [PERSON] Довідкою про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області №236 від 11 жовтня 2017 року та актом обстеження фактичного проживання осіб, складеним депутатом Баришівської селищної ради [PERSON] від 18 січня 2018 року підтверджується, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно вироку Межівського районного суду Дніпропетровської області №1-17/11 від 23 січня 2013 року, який набрав законної сили 08 лютого 2013 року, [PERSON] визнано винною та призначено по ч.2 ст.191 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки; за ч.1 ст.366 КК України - обмеження волі на строк один рік з позбавленням права обіймати посади, пов'язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки; за вимогами ч.1, 2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки; на підставі п. «в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року [PERSON] від відбуття призначеного покарання звільнено. Згідно висновку ради опіки і піклування Іванівської сільської ради від 26 травня 2014 року, на території ради проживала сім'я [PERSON] та [PERSON], на вихованні яких знаходились діти: [PERSON], 1998 року народження, та донька [PERSON], [INFO]. [PERSON] періодично вживає спиртні напої, вихованням дітей належним чином не займалась, з березня 2014 року покинула дітей та поїхала на заробітки, присадибна ділянка заросла бур'янами. Будинок пустує. Вважають, що донька [PERSON] повинна проживати з батьком. Згідно характеристики, наданої депутатом Баришівської селищної ради [PERSON] від 18 січня 2018 року, [PERSON] за місцем проживання характеризується з позитивного боку, у побуті ввічлива, працелюбна, із сусідами підтримує добрі взаємини, негативно ставиться до алкогольних напоїв та наркотичних речовин, розбіжностей з представниками влади не має, за місцем проживання до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась. Актами обстеження житлово-побутових умов, складеними головними спеціалістами служби у справах дітей та сім'ї Баришівської РДА 27 листопада 2017 року та депутатом Баришівської селищної ради [PERSON] від 31 жовтня 2017 року підтверджується, що власником житла по [ADDRESS] являється [PERSON], який там не зареєстрований, за вказаною адресою проживає та зареєстрована [PERSON] Житло відповідає санітарним нормам, в якому є всі необхідні меблі, дитячий куточок з ліжком, вбиральня та душова. З метою покращення умов проживання проходить косметичний ремонт. Довідками «ААЗ Трейдинг Ко» №0099/181 від 18 січня та 08 червня 2018 року підтверджується, що [PERSON] працює молодшим бухгалтером з 20 вересня 2017 року (наказ №098/4 від 20 вересня 2017 року). Заробітна плата складала 8 200 гривень, станом на 08 червня 2018 року - 13 000 гривень. Характеристиками вказаного підприємства від 18 січня та 08 червня 2018 року підтверджується, що [PERSON] зарекомендувала себе справжнім професіоналом, доручення виконує завжди, трудову дисципліну не порушує, легко знаходить спільну мову зі співробітниками, не курить, не зловживає спиртним, готова надати допомогу в скрутній ситуації. Довідками лікаря психіатра та лікаря нарколога Баришівської центральної районної лікарні від 03 липня 2018 року підтверджується, що [PERSON] на обліку не перебуває. Висновком служби у справах дітей та сім'ї Баришівської РДА Київської області №067-23/34 від 05 лютого 2018 року підтверджується, що членами комісії не вбачається виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір'ю, а також те, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку доньки. Вважають за можливе проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки про доходи №1 від 22 жовтня 2012 року, [PERSON] працював водієм у фізичної особи-підприємця [PERSON] на підставі трудового договору між працівником та фізичною особою, укладеного 28 травня 2012 року. Заробітна плата в період з 28 травня 2011 року по 30 вересня 2012 року становить 5 700 гривень. Трудовим договором між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, укладеним 18 листопада 2013 року, підтверджується, що [PERSON] використовує найману працю, пов'язану з наданням послуги [PERSON], як водієм автотранспортних засобів, з вантажних перевезень по Україні та за кордон. Наказом №1 про прийом на роботу від 07 липня 2016 року, виданим ФОП [PERSON], підтверджується, що [PERSON] прийнято на роботу в якості водія вантажного автотранспорту з 08 липня 2016 року. Згідно довідок цієї ФОП, заробітна плата складає 3 200 гривень. Загальна сума доходу за період з 01 листопада 2017 року по 30 квітня 2018 року становить 21 420 гривень. Характеристикою, виданою ФОП [PERSON], підтверджується, що [PERSON] зарекомендував себе кваліфікованим водієм, дисциплінованим працівником, користується повагою серед співробітників, постійно підвищує професійний рівень. Згідно довідки виконкому Межівської селищної ради №392 від 14 травня 2018 року, [PERSON] проживає [ADDRESS] разом з співмешканкою [PERSON], [INFO], та донькою [PERSON], [INFO]. Характеристиками виконкому Межівської селищної ради №398 та №399 від 17 травня 2018 року підтверджується, що [PERSON] проживає з донькою та співмешканкою на території Веселівського старостинського округу Межівської селищної ради Дніпропетровської області у домоволодінні, яке належить [PERSON], працює водієм у ФОП [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у стосунках з односельцями ввічливі, доброзичливі, на засіданнях адмінкомісії не розглядалися, компрометуючими матеріалами Веселівський старостинський округ не володіє. Згідно довідок КЗ «Межівської центральної районної лікарні» від 30 травня 2018 року, [PERSON] та [PERSON] на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувають. Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеним депутатом селищної ради [PERSON] 12 травня 2018 року за №397, встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає по [ADDRESS] разом з співмешканкою [PERSON] та донькою [PERSON], яка навчається в Межівській ЗСШ №1 в 2-А класі. Власником будинку є [PERSON], [PERSON] знаходиться на утриманні та вихованні батька, мати дитини - [PERSON] участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. Характеристикою учениці 2 класу [PERSON], [INFO], підтверджується, що вона навчалась в КЗО «Веселівська загальноосвітня школа I-III ступенів» Межівської селищної ради» з 01 вересня 2016 року по 12 квітня 2018 року. Зарекомендувала себе старанною, дисциплінованою, працелюбною ученицею, має високі навчальні досягнення, на заняттях уважна, добросовісно виконувала домашні завдання, багато читала. Учениця мала охайний вигляд, у повній мірі забезпечена шкільним приладдям. Батько підтримував постійний зв'язок, відвідував батьківські збори та шкільні заходи. Більшою мірою вихованням [PERSON] займалась [PERSON], яка приводила та забирала дівчинку зі школи, брала активну участь в класних батьківських зборах, була головою батьківського комітету класу. Характеристикою учениці 2-А класу [PERSON], [INFO], підтверджується, що вона з 16 квітня 2018 року навчається в КЗО «Межівська загальноосвітня школа I-III ступенів №1» Межівської селищної ради». Учениця швидко пройшла адаптацію, школу відвідує регулярно, зарекомендувала себе відповідальною та наполегливою ученицею, надає перевагу предметам гуманітарного циклу, добре розвинуте логічне мислення. Вміє самостійно працювати на заняттях, темп роботи - швидкий. [PERSON] доброзичлива, комунікабельна, має охайний зовнішній вигляд, у повній мірі забезпечена шкільним приладдям. Батько дитини здійснює постійний контроль за навчанням та вихованням дитини, співпрацює з учителем. Активну участь у вихованні дитини бере [PERSON], яка цікавиться успіхами у навчанні дитини, прислухається до її бажань, підтримує у всіх починаннях. Регулярно відвідує батьківські збори, співпрацює з батьківським комітетом класу. Похвальним листом директора КЗО «Межівська загальноосвітня школа I-III ступенів №1» Межівської селищної ради» №1 від 25 травня 2018 року підтверджує високі досягнення у навчання [PERSON] З протоколу проективна методика «Моя сім'я», метою якого є з'ясування особливості сімейних взаємин (у сприйнятті дитини) вбачається висновок практичного психолога, що в сім'ї [PERSON] присутня благоприємна сімейна ситуація, відсутня конфліктність, ворожість, але цій родині потрібна допомога, щоб придати впевненості та зняти тривожність і якомога більше зблизити сім'ю. Малолітня [PERSON] сприймає матір'ю [PERSON], малює її, як члена своєї сім'ї. Суд вважає за необхідне придати особливу увагу малюнку малолітньої [PERSON], на якому вона в колі своєї сім'ї зображує «[PERSON] маму, [PERSON] папу та себе» та свідомо не зображує свою рідну мати, не дивлячись на те, що вона достеменно знає про її існування. Актами умов обстеження проживання, складеними 11 червня 2018 року, підтверджується що [PERSON] мешкає по [ADDRESS] разом з співмешканкою [PERSON] та донькою [PERSON] У будинку маються м'які меблі, санвузол, сучасна побутова техніка, чисто, затишно, зроблено сучасний ремонт. Для [PERSON] облаштована окрема кімната з дитячими меблями, в наявності іграшки, книги, сезонний одяг, повноцінне харчування. Стосунки в сім'ї довірливі, відчувається турбота та піклування за дитиною. Серед традицій родини - святкування в родинному колі Днів народжень, Нового Року. З березня 2014 року, зі слів батька, вихованням та матеріальним забезпеченням займається батько та його співмешканка. Для малолітньої [PERSON] створені умови для навчання, розвитку та відпочинку, члени сім'ї піклуються про неї. Дитина під час бесіди виявила бажання проживати в родині тата [PERSON] Згідно висновку органу опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації від 14 червня 2018 року, з урахуванням думки малолітньої дитини [PERSON], обстановки проживання, навчання та виховання, сприйняття оточення (називає співмешканку батька мамою), вважають за доцільне проживання останньої разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS]. Згідно висновку в.о. голови районної державної адміністрації на даний час позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] є недоцільним. Щодо неприйняття певних доказів, наданих сторонами. Письмові пояснення [PERSON], яке 26 травня 2014 року адресоване завідуючому Межівського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, та депутата Іванівської сільської ради виборчого округу №9 від 26 травня 2014 року, суд не приймає до уваги через їх недопустимість, оскільки пояснення сторони по справі та показання свідків приймаються судом безпосередньо, в порядку, передбаченому ст.230 ЦПК України, згідно якого суд встановлює їх особи, попереджає про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань, приводить до присяги тощо. Копія висновку виконавчого комітету Межівської селищної ради №5/1 від 15 червня 2018 року, який затверджений рішенням виконкому №102 від 15 червня 2018 року (копія також надана) суд не приймає до уваги в якості допустимого доказу, оскільки для огляду суду не надано їх оригіналів, нічим не підтверджено їх достовірність. Оцінюючи досліджені докази, проаналізувавши всі їх окремо та у свої сукупності, суд приходить до переконання в наступному. Дійсно, як вказували сторони, відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, на яку посилалися відповідач, її представник та представник третьої особи на стороні відповідача, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Саме до такого правового висновку дійшов й Верховний Суд України у постанові від 14 грудня 2016 року по справі №6-2445цс16. Проте суд, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка за ст.3 ЦПК України є преюдиційною, повинен відступити від такої правової позиції. 01 липня 2017 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У цьому рішенні ЄСПЛ констатував порушення Україною права заявника, гарантованого статтею 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції, у зв'язку з рішеннями національних судів про визначення місця проживання дитини заявника. У справі «М.С. проти України» заявник скаржився, зокрема, на неналежний розгляд національними судами справи про визначення місця проживання його доньки. Цю скаргу заявника ЄСПЛ визнав за доцільне розглядати саме у контексті статті 8 Конвенції. Національні суди свої рішення в частині визначення місця проживання дитини разом із матір'ю обґрунтував положеннями Декларації прав дитини ООН 1959 року, Конвенції про права дитини та статті 161 Сімейного кодексу України, зазначивши про відсутність у справі виняткових обставин, які могли б виправдати розлучення дитини зі своєю матір'ю. У зв'язку з цим заявник у своїй заяві до ЄСПЛ стверджує, що національні суди не здійснили належної оцінки доказів та не дослідили належним чином всіх обставин справи при визначенні місця проживання його доньки. Заявник стверджує, що суди під час вирішення цього питання повинні були керуватись принципом «найкращих інтересів дитини». Стаття 8 Конвенції гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Здійснюючи оцінку обґрунтованості скарг заявника, ЄСПЛ передусім зазначив, що у цій справі очевидним є те, що рішення суду про визначення місця проживання дитини становило втручання у сімейне життя заявника. Так само у ЄСПЛ не виникло жодних сумнівів у тому, що оскаржуване рішення мало певне підґрунтя в національному праві, зокрема норми статті 161 Сімейного кодексу України, та переслідувало законну мету щодо захисту «прав та свобод інших осіб», а конкретно - дитини. Разом із тим постало питання про те, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Визначаючи, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві», ЄСПЛ передусім розглянув питання про те, чи були мотиви, наведені на виправдання здійсненого у даній справі втручання, доречними і достатніми в контексті пункту 2 статті 8 Конвенції. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Оцінюючи у цій справі дотримання критерію безпеки та захищеності дитини, ЄСПЛ констатував, що твердження заявника про ризик застосування матір'ю фізичного насильства до дитини (які були предметом розслідування правоохоронних органів) були серйозними і заслуговували на більшу увагу з боку судів для визначення того чи піддавалася дитина таким ризикам під час проживання з матір'ю. Здійснюючи оцінку стабільності середовища проживання дитини, ЄСПЛ звернув увагу на те, що дитина від народження жила не лише зі своїми батьками, а й разом з бабусею і дідусем, які піклувалися про неї. При цьому суд першої інстанції, визначаючи місце проживання дитини разом із матір'ю, не взяв до уваги той факт, що батьки заявника відігравали значну роль у житті дитини, а суд апеляційної інстанції лише зазначив, що батьки є більш важливими в житті дитини, ніж її бабуся й дідусь. Погоджуючись із цією тезою, ЄСПЛ одночасно зауважив, що з урахуванням конкретних обставин справи такого висновку було недостатньо, оскільки лишилося нез'ясованим, наскільки таке поверхневе сприйняття відповідає конкретній ситуації з донькою заявника та чи буде відокремлення дитини від бабусі й дідуся суперечити інтересам дитини. У зв'язку з цим ЄСПЛ нагадав свою позицію, відображену у попередніх рішеннях, зокрема у справі «Мамчур проти України», стосовно того, що тривалість часу, проведеного дитиною з дідусем чи бабусею, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини. Враховуючи зазначене, ЄСПЛ зробив висновок, що здійснений національними судами аналіз перед ухваленням рішення про визначення місця проживання доньки заявника разом із матір'ю, був недостатньо ретельним. Тому, незважаючи на широкі дискреційні повноваження, надані національним органам у сфері встановлення опіки над дітьми, ЄСПЛ визнав, що обґрунтування ухваленого ними рішення не є «належним та достатнім». На підставі цього ЄСПЛ визнав, що у цій справі мало місце порушення статті 8 Конвенції при визначенні місця проживання дитини заявника. Окрім того, стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року. На підставі цього, суд не приймає до розгляду категоричний принцип, що був усталений раніше та про який неодноразово вказував представник позивача, про те, що дитина повинна бути завжди з матір'ю, і лише у виключних випадках передаватися батьку, а виходить з рівності прав та обов'язків кожного з них, а також з того, що рішення стосовно місця проживання дитини повинно якнайбільше відповідати інтересам дитини. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 - орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Ч.3 ст.171 - суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Таким чином, аналіз суду з приводу визначення місця проживання дитини, який виконав всі особливі процесуальні вимоги щодо розгляду даної категорії справ, зводиться до наступного: - позивач [PERSON] має постійне місце роботи, місце проживання, позитивні характеристики, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, однак з 2014 року по серпень 2017 року жодного разу не бачилась дитиною, доказів тому, що вона перебувала в «трудовому рабстві» суду не надала, так само і тому, що цікавилася фізичним чи духовним станом дитини. Висновком ради опіки і піклування Іванівської сільської ради від 26 травня 2014 року та показаннями свідка [PERSON] підтверджено, що на час її від'їзду періодично вживала спиртні напої, вихованням дітей належним чином не займалась, за 4 роки подзвонила доньці лише 2 рази, вказуючи на те, що їй перешкоджали у побаченнях з дитиною, нічим це не довела, встановлено, що вона знала, як знайти контакти з донькою, оскільки постійно підтримувався зв'язок з її рідною сестрою [PERSON] Позивач не заперечували того факту, що [PERSON] сама їй дзвонила для організації зустрічі з дитиною. На сьогоднішній день суд вбачає її небайдужість до дитини, зокрема: намагання відновити зв'язок між донькою та матір'ю, який за фактичними обставинами справи вбачається втраченим, прояви турботи та звернення до суду з відповідним позовом; - відповідач [PERSON] є постійно працевлаштованим, має стабільну заробітну плату, постійне місце проживання, позитивні характеристики з місць проживання та роботи, постійно працював, що підтверджується трудовими договорами, довідками про отримання заробітної плати і спростовують позицію позивача щодо відсутності в нього доходів, не зловживає алкогольними напоями, в належній та достатній мірі піклується про свою доньку, яка досягла високих показників у навчанні, отримала похвальну грамоту, що є позитивним впливом батька в організації життя; - висновок органу опіки та піклування виконкому Межівської селищної ради Дніпропетровської області, стосовно доцільності місця проживання дитини, і з урахуванням обставин справи, викладених вище, суд приймає до уваги, як такий, що більш всебічно та об'єктивно враховує інтереси дитини; - висновки органів опіки та піклування Баришівської РДА Київської області та Межівської РДА Дніпропетровської області є кардинально протилежними стосовно доцільності місця проживання дитини, і з урахуванням обставин справи, викладених вище, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Межівської райдержадміністрації, як такий, що більш всебічно та об'єктивно враховує інтереси дитини; - під час з'ясування думки дитини було встановлено, що вона бажає проживати з батьком, не хоче більше бачити рідну мати, та її пояснення, які були отримані судом за відсутності сторін у справі, є такими, які цілком узгоджуються з поясненнями відповідача та його представника [PERSON]: стосовно прихильності до рідних матері та батька, бажання знаходитися в певному середовищі. З огляду на вищезазначене суд вважає, що в даному випадку, оскільки справа повинна вирішуватися у першій черзі для максимального забезпечення прав та інтересів дитини, слід відмовити у визначенні місця проживання дитини разом з матір'ю. Посилання представника позивача на те, що оскільки відсутній предмет спору щодо встановлення місця проживання дитини разом з батьком, а тому не можна приймати до уваги такий висновок органу опіки та піклування Межівської РДА Дніпропетровської області, не заслуговує на увагу, оскільки, згідно акту обстеження житлово-побутових умов, дитина зареєстрована разом з батьком і на сьогодні це є підставою для її проживання за цією адресою. Стосовно зустрічних позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON], слід зазначити наступне. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Положенням статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. П.16 - постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Важливе значення має висновок органу опіки та піклування про доцільність або передчасність застосування такого заходу, який в цій справі вказує саме на його недоцільність. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дитини. Суд вважає, що сам факт звернення [PERSON] до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання [PERSON] змінити ставлення до виховання доньки, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, спілкування з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у її вихованні. Як вже зазначалося, на сьогоднішній день суд вбачає її небайдужість до дитини, зокрема: намагання відновити зв'язок між донькою та матір'ю, який за фактичними обставинами справи вбачається втраченим, прояви турботи та звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачами, як за первісним, так і за зустрічним позовом не доведено належним чином ті обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, чого було б достатньо для їх задоволення, а тому, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторін є необґрунтованими, не підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, а тому стягненню в цій справі не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed