Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

11.02.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] на період його навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, вказуючи на те, що її син вже повнолітній, на даний час навчається на другому курсі Харківського державного автомобільно-дорожнього коледжу на денній формі навчання за регіональним замовленням та проживає разом з нею, відповідно знаходиться на її утриманні. У зв`язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює, стипендію не отримує, а тому не має можливості забезпечувати себе усім необхідним для навчання, зокрема, оплачувати проживання в гуртожитку, проїзд, харчування, купувати канцелярське приладдя, а також син має ряд захворювань, на які потрібні кошти.При цьому, відповідач не бере участі в утриманні сина, хоча має таку можливість. Відповідач 21.04.2020р. надав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у позові, оскільки позивач та їхній повнолітній син проживають за різними адресами. При цьому погодився, що він, як батько [PERSON] , повинен сплачувати аліменти на його утримання на період його навчання, проте розмір аліментів, який просить стягнути позивач, є для нього надмірним, оскільки він не має таких доходів, які б дозволили йому утримувати себе та свого повнолітнього сина у визначеному позивачем розмірі. Погодився на сплату аліментів в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку. Зазначив, що він є інвалідом 2 групи, змушений постійно приймати ліки та витрачати значні кошти на медичні обстеження та лікування, потребує систематичного лікування в стаціонарі, має протипоказання з умов та характеру праці, тому знайти роботу з більш високим заробітком для нього вкрай важко (а.с. 33-39). 28.04.2020р. позивач надала відповідь на відзив, де посилалась на наявність заборгованості у відповідача по сплаті аліментів, які стягувались на утримання їхнього сина до досягнення ним 18 років. Вказала, що їх син також хворіє, у зв'язку з чим має проходити лікування. Зазначила, що в забезпечені сина тільки вона приймає участь, тому змушена звернутися до суду з цим позовом (а.с. 64, 65). Позивач позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності (а.с. 79). Відповідач надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки за станом здоров'я та по причині проходження лікування він не може з'явитись до суду, позов визнав частково з підстав, викладених і відзиві на позов. Зазначив, що на теперішній час заборгованість по аліментам, які стягувались до повноліття сина, відсутня (а.с. 77). Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] (а.с. 4). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.05.2005 року (а.с. 15). Місце проживання [PERSON] зареєстроване за місцем навчання в [ADDRESS] а з 15.10.2019р. (а.с. 5, 11). При цьому, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 13.05.2020р., складеного виконавчим комітетом П'ятигірської сільської ради Балаклійського району Харківської області, повнолітній син [PERSON] на даний час (у зв'язку з карантином) проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю [PERSON] , знаходиться на повному її утриманні, батько, зі слів матері, матеріально синові не допомагає (а.с. 80). [PERSON] навчається в Харківському державному автомобільно-дорожньому коледжі І рівня акредитації на другому курсі, групи 21-Е, спеціальності 051 «Економіка», денного відділення за регіональним замовленням, рік вступу 2019р., наказ від 06.08.2019р., термін закінчення навчання - 30.06.2021р. (а.с. 14). З квитанцій від 22.02.2020 року, 30.04.2020р., 25.05.2020р., а також квитанції від 29.08.2019р., вбачається, що у рахунок оплати за проживання у гуртожитку з початку навчання сплачено 3920, тобто по 392грн. за місяць за 10 місяців з початку навчання (а.с. 82-84). Згідно з консультативними висновками спеціаліста від 12.12.2019р. [PERSON] хворіє на пролапс мітрального клапану І ст., церебральну ангіодістонію, дифузний зоб І ст., має плоскостопість обох ніг (а.с. 16-19). Як вказує позивач у своїй відповіді на відзив та вбачається з доданих до неї документів, з відповідача стягувались аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини заробітку до досягнення ним повноліття, тобто по [INFO] (а.с. 69-71). Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно врахувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи необхідність у додатковій матеріальній допомозі, зумовленій навчанням та супутніми витратами, відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу сину, який продовжує навчатися, за наявності у нього такої можливості. Матеріали справи свідчать, що відповідач є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, групу інвалідності йому встановлено повторно з 22.10.2019р. до 01.11.2021р. (а.с. 40, 59). З наданих відповідачем довідок до акту огляду МСЕК вбачається, що вперше інвалідність ІІІ групи загального захворювання відповідачу встановлено з 04.05.2011 року, а вже з 15.10.2013р. - ІІ групи (а.с. 41, 47), водночас це не свідчить про його неспроможність працювати за станом здоров`я, оскільки ІІ група є робочою, встановлена не безстроково, йому протипоказана лише важка фізична праця, вимушене положення тулуба, тривале перебування на ногах, рекомендовано стаціонарне та санітарно-курортне лікування, що не позбавляє його можливості працювати на більш легких роботах. Отже, відповідачем доказів на підтвердження того, що за станом здоров`я він не може працювати, не надано і матеріали справи їх не містять. До того ж, як зазначає у відзиві сам відповідач, він отримує дохід у вигляді державної соціальної допомоги, як інвалід, при цьому не зазначаючи її розміру, та є пенсіонером. Отже, відповідач, будучи особою працездатного віку, вочевидь отримуючи пенсію по інвалідності, спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, наявність у нього інвалідності не свідчить про відсутність такої можливості. Суд також враховує, що на даний час [PERSON] у зв`язку з навчанням на денній формі позбавлений можливості працювати та заробляти кошти на навчання, проживає і навчається за межами постійного місяця проживання, тому вимушений оплачувати проживання в гуртожитку, проїзд, харчування, навчається на безоплатній основі, однак відповідно до довідки про доходи від 27.04.2020р. стипендію за період з лютого 2020р. по травень 2020р. не отримує (а.с. 81), інших джерел доходу не має, тому потребує матеріальної допомоги батьків у зв`язку з навчанням. Встановивши, що [PERSON] продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України, який полягає у тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Утім, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Судом встановлено, що з часу досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] , весь тягар по його утриманню вочевидь несе на собі його мати - позивач по справі [PERSON] , з якою проживає повнолітній [PERSON] . Доказів іншого відповідач суду не надав. Водночас, не заперечував того, що матеріальну допомогу на навчання сина він взагалі не надає. Таку допомогу син отримує лише з боку матері. Та обставина, що матеріальну допомогу на навчання сина, який продовжує навчання, надає матір, не звільняє батька від такого обов'язку, який повинні нести обоє з батьків, що й передбачено ч. 1 ст. 199 СК України. Матеріали справи свідчать, що відповідач проживає окремо від сина, даних про наявність інших осіб на утриманні відповідача немає, він є особою працездатного віку, хоч є інвалідом 2 групи, однак може працювати, до того ж, з його слів, отримує стабільний дохід у вигляді державної соціальної допомоги, як інвалід та є пенсіонером, як зазначає сам відповідач, заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня, тому на даний час він її не повинен погашати (а.с. 77). Позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти сплати аліментів на час навчання сина у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку. При цьому, не зазначає суму його заробітку, який дозволяє йому утримувати себе та свою повнолітню дитину у визначеному ним розмірі. Крім того, суд враховує, також стан здоров'я [PERSON] , в якого згідно консультативних висновків наявні захворювання, які потребують лікування. Посилання відповідача на те, що він змушений постійно витрачати значні кошти на медичні обстеження та лікування, не підтверджені жодними доказами понесення ним вказаних витрат. З наданих відповідачем виписок з історії хвороби, виписок з медичної карти та консультативного висновку спеціаліста таких даних не вбачається, вони підтверджують лише наявність у відповідача певних захворювань та неодноразового проходження ним лікування та обстеження (а.с. 42-46, 48-58). Навіть у своєму відзиві відповідач не повідомив суду ані суму свого доходу, ані суму витрат, які він змушений нести у зв'язку із проходженням лікування. Таким чином, відповідач не довів суду даних про неможливість сплати аліментів, про свій майновий стан, доходи та витрати тощо. Водночас, суд враховує стан здоров'я відповідача, який має інвалідність та у зв'язку з цим потребує лікування, на що вочевидь необхідні певні кошти. Тому з урахуванням інвалідності відповідача позовні вимоги є завищеними. Отже, визначений розмір аліментів - 1/4 частина з усіх видів доходу відповідача, буде надмірним для нього та може поставити його в скрутне матеріальне становище, про що зазначає також сам відповідач. З урахуванням обставин справи, вимог розумності та справедливості, враховуючи, обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, наявність доходу у відповідача та можливість надання такого утримання, суд приходить до висновку про обґрунтованість і справедливість присудження аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу)щомісячно, що буде достатнім для забезпечення потреб повнолітнього сина, будучі суттєвим прибутком у його матеріальних витратах, та не стане непомірним тягарем для відповідача, як платника аліментів, задля дотримання балансу їхніх інтересів. Суду не надано будь-яких об`єктивних, належних, допустимих та достовірних, в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що заробіток (дохід)відповідача є достатнім для того, щоб сплачувати аліменти на користь позивача на утримання повнолітнього сина на період його навчання у більшому розмірі, про стягнення якого просить позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, який на даний час є інвалідом ІІ групи. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, особи з інвалідністю I та II груп, а тому судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial