Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

11.02.2016 року до суду звернувся Заступник керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах неповнолітнього [PERSON] з позовною заявою, відповідно до якої просить суд скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], номер запису про право власності від 26.11.2015, проведеного Реєстраційною службою Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], житловою площею 15,4 кв.м, загальною площею 24.2 кв.м, на суму 49000 грн., укладений між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 08.12.2015 за реєстраційним номером № 3140; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], номер запису про право власності 12420599 від 08.12.2015, державний реєстратор - приватний нотаріус [PERSON], Кременчуцький міський нотаріальний округ, Полтавська область. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02.02.2005, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] житловою площею 15,4 кв.м, загальною площею, 24.2 кв.м, що належить йому на підставі договору дарування. Продаж вчинено за 4122 грн., які [PERSON] повністю сплатила, а [PERSON] повністю отримав. Сторони підтвердили, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. На підставі викладеного до Державного реєстру правочинів внесено реєстраційний запис, параметром якого є: реєстрація правочину купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 02.02.2005 за реєстровим номером 1709. Відповідно до рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука від 13.04.2006 № 208 «Про надання статусу, збереження права на користування житлом та влаштування до дитячого будинку малолітнього [PERSON].», [PERSON], [INFO] надано статус «дитина-сирота», оскільки мати - [PERSON], померла [INFO] а батько - [PERSON], записаний за вказівкою матері. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.06.2006 року, [PERSON] та [PERSON] оголошено усиновлювачами [PERSON], змінено прізвище, ім'я, по- батькові дитини на «[INFO]» та дату народження на «[INFO]». З моменту усиновлення, тобто з червня 2006 до січня 2016, усиновлювачі неповнолітнього дбали про квартиру [ADDRESS], яка на праві власності належала матері усиновленого, та систематично вносили плату за надання комунальних послуг. Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.12.2015, [PERSON], яка діє від імені [PERSON] по довіреності, посвідченій [PERSON], приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 28.10.2015 за реєстраційним номером 730, передає у власність, а [PERSON] приймає квартиру [ADDRESS] житловою площею 15,4 к.м, загальною площею, 24.2 кв.м та сплачує грошову суму у розмірі 49 000 грн. У п. 2 договору купівлі-продажу від 08.12.2015 зазначено, що об'єкт нерухомості, який відчужується, належить [PERSON] на праві власності на підставі дублікату договору дарування квартири, виданого [PERSON], державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори у порядку заміщення завідувача Полтавського обласного державного нотаріального архіву 13.11.2015 за реєстровим номером 251, замість втраченого, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу 22.10.2002 за реєстровим номером 15506. Державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.11.2015 року проведено Реєстраційною службою Кременчуцького МУЮ Полтавської області. На підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2015, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Номер запису про право власності 12420599 від 08.12.2015. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 52851037 від 09.02.2016, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: НАС№958670, НАС№958671, виданного 10.12.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Номер запису про право власності: 12460794 від 10.12.2015. [PERSON] достовірно знав, що квартира [ADDRESS] 02.02.2015 була продана ним [PERSON] та навмисно ввів в оману [PERSON], оскільки не мав права відчужувати квартиру. Тому, договір купівлі-продажу квартири, укладений 08.12.2015, слід визнати недійсним як такий, що вчинений внаслідок введення покупця в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Підставою звернення прокурора до суду з цією позовною заявою є порушення майнових прав [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім та є спадкоємцем першої черги після померлої матері. Усиновлювачі неповнолітнього спеціальної юридичної освіти не мають, тому звернулися до Кременчуцької місцевої прокуратури за захистом прав усиновленого. В судовому засіданні прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури Севастян О. В. позовні вимоги підтримала з мотивів вказаних в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не заявилися, про день та час розгляду справи були належним чином повідомленні, через оголошення в «Зорі Полтавщини» № 60-61 від 26.04.2016 року, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа державний нотаріус Другої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засіданні не з'явилася, надала до суду заяву відповідно до якої, просить розгляд справи проводити без її участі. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засіданні не з'явилися, надали до суду заяви, відповідно до яких, просять розгляд справи проводити без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа КП «КМБТІ» в судове засідання свого представника не направило, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, відповідно до якого, просив розгляд справи проводити без його участі. Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кременчуцького МУЮ в судове засідання свого представника не направив, надав до суду заяву, відповідно до якої, просить розгляд справи проводити без участі представника, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої, просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги не підтримує. Представник служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Куницька О. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Сороколат О. П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Старікова Н. О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити, надала наступні заперечення, вказавши, що 02.02.2005 року не було зареєстровано в реєстрі прав власності, право власності [PERSON] щодо спірної квартири, так як на той час діяв тимчасовий реєстр та реєстр КП «МБТІ». Після укладення угоди [PERSON] не оформила права власності, шляхом державної реєстрації. [PERSON] до липня 2004 року залишався зареєстрований в квартирі та мав ключі від вказаної квартири. Її довіритель знайшов цю квартиру по оголошенню в пресі про продаж квартири. Був присутній в цій квартирі, на момент огляду квартири в ній ніхто не проживав. [PERSON] відкривав квартиру власними ключами і тому [PERSON] був впевнений, що квартира належить [PERSON] Вказана квартири була ним продана через кілька дні з причини купівлі іншої квартири в центрі міста, яку він знайшов також по оголошенню в пресі. Вважає ситуацію яка склалася неприємною, однак, зазначає, що право дитини на квартиру відсутнє і тому в позові просить відмовити. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши думку сторін по справі, приходить до наступного. 02.02.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого, громадянин [PERSON] продав, а громадянка [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] житловою площею 15.4 кв. м., загальною площею 24.2 кв. м., що належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 22.10.2002 року, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером № 15506, зареєстрованого Кременчуцьким МБТІ в реєстраційній книзі № М-1 за реєстраційним номером 158. Продаж Квартири вчинено за 4122 гривні, які покупець повіність сплатив, а продавець повністю отримав. На підставі викладеного до Державного реєстру правочинів внесено реєстраційний запис, параметром якого є: реєстрація правочину купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 02.02.2005 за реєстровим номером 1709, що підтверджується відповідною копією договору купівлі-продажу та копією витягу про реєстрацію договору в Державному реєстрі правочинів № 673728 від 02.02.2005 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАГС Автозаводського управління юстиції м. Кременчука Полтавської області, [PERSON] [INFO] є сином, [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області № 208 від 13.04.2006 року, малолітньому [PERSON] [INFO], надано соціальний статус - «дитина-сирота», оскільки мати малолітнього, [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] Мати малолітнього мала статус матері-одиначки, оскільки відомості про батька записані за заявою матері, що підтверджується довідкою Автозаводського відділу РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції №120/04-84 від 14.04.2006. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.06.2006 за № 20-191, [PERSON] та [PERSON] оголошено усиновлювачами [PERSON], Батьком дитини записано - [PERSON], матір'ю - [PERSON], змінено прізвище, ім'я, по - батькові дитини на «[INFO]» та дату народження на «[INFO] року». 08.12.2015 року укладено договір купівлі-продажу(далі договір), між [PERSON], яка діє від імені [PERSON] по довіреності, яка посвідчена [PERSON], приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 28.10.2015 за реєстраційним номером 730, передає у власність, а [PERSON] приймає квартиру [ADDRESS] житловою площею 15,4 кв. м, загальною площею, 24.2 кв. м та сплачує грошову суму у розмірі 49 000 грн. Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу від 08.12.2015 зазначено, що об'єкт нерухомості, який відчужується, належить [PERSON] на праві власності на підставі дублікату договору дарування квартири, виданого [PERSON], державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори у порядку заміщення завідувача Полтавського обласного державного нотаріального архіву 13.11.2015 за реєстровим номером 251, замість втраченого, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу 22.10.2002 за реєстровим номером 15506. Державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.11.2015 року проведено Реєстраційною службою Кременчуцького МУЮ Полтавської області. На підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2015, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Номер запису про право власності 12420599 від 08.12.2015, що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 49334552 від 08.12.2015 року. 10.12.2015 року укладено договір купівлі-продажу квартири, між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого, продавець [PERSON] передає у власність покупцю [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 24 кв. м., житловою площею 15,4 кв. м., а покупець [PERSON] приймає об'єкт нерухомості та сплачує за нього грошову суму в розмірі 49000 гривень. Державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 08.12.2015 року [PERSON], приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу. На підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2015, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Номер запису про право власності 12460794 від 10.12.2015, що підтверджується копією інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно щодо об'єкта нерухомого майна № 52852037 від 09.02.2016 року. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст. 203 ЦК України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що моментом вчинення правочину між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі квартири є 02.02.20005 рік. Статтею 657 ЦК України (зі змінами та доповненнями № 2146-IV від 03.11.2004 року) передбачено, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (зі змінами та доповненнями № 2146-IV від 03.11.2004 року), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації є укладений з моменту його державної реєстрації. Державний реєстр правочинів, є одним із існуючих у складі інформаційної мережі Міністерства юстиції України Єдиних та Державних реєстрів, які нотаріуси використовували у своїй нотаріальній діяльності з 26.05.2004 року по 01.01.2013 року. Реєстр введений у дію з метою забезпечення реалізації фізичними і юридичними особами права на визнання державою правочинів, щодо яких передбачена державна реєстрація (порядок ведення реєстру регламентувався Тимчасовим порядком ведення Державного реєстру правочинів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року N 671 (далі - Тимчасовий порядок), Інструкцією про ведення Державного реєстру правочинів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2004 року N 86/5, зареєстрованою в Мін'юсті України 18.08.2004 року за N 1022/9621 (із змінами та доповненнями). Відповідно до п. 1 Тимчасового порядку, державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів. У п. 5 Тимчасового порядку зазначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна підлягає державній реєстрації. Згідно п. 6 Тимчасового порядку, державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Таким чином, договір купівлі-продажу від 02.02.2005, відомості про якого були внесені до Державного реєстру правочинів, що підтверджується відповідним витягом, пройшов процедуру державної реєстрації, як того, вимагали норми ЦК України, які діяли на момент вчинення правочину, а тому зазначений вище договір вважаються вчиненими, і відбувається перехід права власності на нерухоме майно. Що стосується заперечення представника відповідача, щодо відсутності відомостей у реєстрі речових прав, щодо реєстрації [PERSON] права власності на спірну квартиру, то суд, зазначає, що відповідно до ч. 1. 4 ст. 334 ЦК України (зі змінами та доповненнями № 2146-IV від 03.11.2004 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Отже, на момент укладення договору між [PERSON] та [PERSON] про купівлю продаж квартири, діяло законодавство, відповідно до якого, підлягав обов'язковій державній реєстрації тільки договір купівлі-продажу, а реєстрація права власності квартири в реєстрі речових прав, було правом набувача, а не обов'язком. Також, суд критично відносить до тверджень представника відповідача, що відсутності прав у неповнолітнього [PERSON] на спірну квартиру, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] до смерті своєї матері [PERSON] проживав разом з нею, а тому є таким, що прийняв спадщину. При цьому, відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] був позбавлений права на спадкування, а саме відмовився від спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в момент укладення зі [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 24 кв. м., житловою площею 15,4 кв. м., знав, що квартира була продана ним, [PERSON] та належить останній. При цьому, в пункті 5 договору купівлі-продажу від 08.12.2015 укладеного між [PERSON] та [PERSON] зазначено, що продавець свідчить, що прихованих недоліків об'єкт нерухомості не має, до моменту укладення договору нікому іншому він не відчужений, під забороною (арештом) та заставою не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав третіх осіб як в межах, так і за межами України немає; укладення цього Договору не суперечить інтересам неповнолітніх, малолітніх чи непрацездатних дітей та недієздатних осіб чи обмежено дієздатних осіб. Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У ч. ч. 1, 2 статті 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Згідно ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 8 Конвенції про права дитини визначено, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», заходи соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, що залишилися без батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Одним із таких заходів є захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей. На підставі вище викладеного , суд приходить до висновку, що позовні вимоги Заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах неповнолітнього [PERSON] - підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» та ст. 88 ЦПК України, стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] судові витрати в сумі 1653, 6 грн. на користь держави .

Outcome: approved