Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

10 березня 2020 року на адресу суду надійшов вказаний позов. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є співвласником квартири [ADDRESS] . Вказує, що рішеннями суду від 11.04.2019р. та 24.06.2019р., які набрали законної сили, його вселено до спірної квартири та виділено йому у користування житлову кімнату №2 разом з балконом, при цьому, кухню, коридор, вбиральню та вбудовану шафу залишено у спільному користуванні. Зазначає, що відповідачка чинить перешкоди у його вселенні у спірну кімнату, що стало причиною звернення до суду. Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні засвідчила, що вона дійсно проживає у спірній кімнаті і там знаходяться її особисті речі. Третя особа у судове засідання не з`явилася, хоча була вчасно та належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 05 жовтня 2017року у справі №161/14413/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на спадкове майно за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою відповідача за первісним позовом [PERSON] на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2017 року, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] , за кожним, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У позові [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю її та померлого [PERSON] відмовлено (а.с. 5-10). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/3192/18 від 11 квітня 2019 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю вселено [PERSON] у житлову квартиру [ADDRESS] (а.с. 11-13). Рішенням Луцького міськрайонного суду у справі №161/8192/18 від 24 червня 2019 року виділено [PERSON] у користування житлову кімнату-2 площею 17,2 кв.м. разом із балконом розміром 0,8кв.м., а [PERSON] виділено кімнату-3 площею 11, 7 кв.м, кухню розміром -6,9кв.м, вбиральню розміром - 0,9кв.м., ванну кімнату розміром-2,6 кв.м., коридор 5,5 , вбудовану шафу розміром - 0,3кв.м, залишено у спільному користуванні сторін, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-17). Рішення суду набрали законної сили. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд керується такими нормами права. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. За нормою статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками спірної квартири [ADDRESS] , в рівних частинах. У ході судового розгляду встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у проживанні позивача в квартирі [ADDRESS] , не пускаючи його до спірної квартири. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод [PERSON] у користуванні житловою кімнатою №2 площею 17,2 кв.м, із балконом, площею 0,8 кв.м. в квартирі [ADDRESS] , та його вселення в дану житлову кімнату. З урахуванням ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовною заявою до суду, стягнути з відповідача.

Outcome: approved