Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

12.04.2017 року позивач звернулася до суду з позовом в обґрунтування своїх вимог вказала, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 25 вересня 2004 року. Від шлюбу мають двох дітей доньку [PERSON], 2006 року народження та сина [PERSON] 2012 року народження. Свої вимоги розірвання шлюбу мотивувала тим, що у сім'ї виникли суперечки, ускладнилися взаємовідносини, із-за суттєвих розбіжностей у поглядах на життя, несумісності характерів. Подальше збереження шлюбу неможливе, примирення теж, у зв'язку з чим позивач просить розірвати шлюб. Крім того просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON], 2006 року народження та сина [PERSON] 2012 року народження в розмір 1\\3 частини з усіх видів заробітку(доходу) відповідача щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, на задоволенні позовних вимогах наполягала. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позов в частині розірвання шлюбу визнає та в задоволенні позову в частині стягнення аліментів просив відмовити з підстав, що діти проживають з ним, він належним чином виконує свої батьківські обов'язки по вихованню дітей, їх духовно-моральному розвитку та матеріальному забезпечені. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 року. Від шлюбу мають двох дітей доньку [PERSON], 2006 року народження та сина [PERSON] 2012 року народження. Сторони з вересня 2017 року припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступне. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з акту обстеження житлово-побутових умов від 04 грудня 2017 року діти зареєстровані та постійно проживають в селі Руська Поляна Черкаського району Черкаської області у належному відповідачу на праві приватної власності домоволодіння по [ADDRESS]. У вказаному домоволодіння зареєстрована також позивач, яка з 15 вересня 2017 року фактично не проживає за адресою [ADDRESS]. Враховуючи, що позивачем доказів у розумінні ст. 77-81ЦПК України, на підтвердження можливості сплати відповідачем аліментів на її користь на утримання дітей не надано, і такі судом не встановлені, малолітні діти проживають з відповідачем та знаходяться на його належному утриманні, з урахуванням приписів ч.3 статті 181 СК України, якою визначено що коштина дитину присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому суд дійшов висновку про відмову в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дітей. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial