Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

12.07.2018 позивач через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідач [PERSON] такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування вимог представник позивача зазначає, що позивач є власником вищевказаної квартири. З 06.07.2004 за згоди позивача у квартирі була зареєстрована його знайома [PERSON], яка на даний час та вже більше 3 років в квартирі не проживає, її особистих речей в квартирі немає, також не сплачує комунальні платежі. Зазначає також, що реєстрація відповідача в квартирі позивача перешкоджає йому вільно розпоряджатись своїм майном, зокрема створює труднощі в оформленні субсидії, збільшує суми комунальних платежів, тощо. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву, якою просить розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, зокрема шляхом публікації оголошення на вебпорталі судової влади України, проте про причини неявки суд до відома не ставила, з заявами про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталась. Беручи до уваги дані про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на неповідомленням останнім про причини неявки та неподання відзиву, суд з урахуванням позиції позивача та положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України дійшов висновку про розгляд справи у відсутності сторін та ухвалення заочного рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що позивач на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 27.05.2004 є власником квартири [ADDRESS]. 06.07.2004 в квартирі була зареєстрована відповідачка, як фізична особа. За змістом позову це знайома позивача, яка в квартирі не проживала і не проживає, витрат по утриманню житла не несе, що підтверджується копією Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 10.08.2018 та копією довідки № 902/1203 від 22.06.2018, виданої начальником КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №902. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім'ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не була і не є членом сім`ї позивача, як власника, будь-яких домовленостей між ним та відповідачкою з приводу її проживання та порядку користування не було. Враховуючи викладене вище, тривале непроживання відповідачки в спірній квартирі, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. При вирішенні спору суд також враховує наступне. Відповідно до ч. ч.1, 4 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідачка, не з`явившись до суду, заперечень проти вимог позивача не подала, приведених ним у позові обставин не спростували. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Докази, надані позивачем в обґрунтування позову, є належними та відповідають способам доказування, визначених ст.ст.76-80 ЦПК України, і є достатніми для висновку суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.

Outcome: approved