Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

11 березня 2020 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Енергорезерв», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Свої вимоги мотивує тим, що 13.11.2015 року близько 16 год.55хв. в Київській області на 43 км. автодороги Київ-Знам`янка, водій [PERSON] керуючи автобусом БАЗ « Еталон» д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожні та погодні умови, не обрав безпечну швидкість руху, інтервал та дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Івеко д.н.з. [NUMBER] , який виїхав на смугу зустрічного руху де зіткнувся з автомобілем Lexus ES 350 д.н.з. [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку під керуванням позивача. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 31.10.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експертного дослідження №584 по визначенню вартості матеріального збитку КТС, складеного експертом Рябченком Віктором Івановичем 22 грудня 2015 року, матеріальний збиток, причинений володільцю автомобіля і Lexus ES 350 д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 790 189, 82 гри. Висновком експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи №10000/18-54 від 03.10.2018 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що вартість матеріального збитку, і завданого власнику транспортного засобу Lexus ES 350 д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження в результаті ДТП, станом па час скоєння ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля та без такого, склала: 759160,13 грн. Вказаний автомобіль належав [PERSON] , матері позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки БАЗ А079.20 «Еталон», д.н.з. [NUMBER] належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та був переданий у тимчасове володіння та користування товариству з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс» па підставі Договору оренди автомобіля від 19.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М. В.. При цьому, за умовами вказаного договору, [PERSON] , як орендодавець, зобов`язався виконувати роботу на вказаному автомобілі згідно Договору по перевезенню пасажирів особисто або силами найманих ним працівників (водіїв). Водій транспортного засобу БАЗ «Еталон» [PERSON] перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] .. На підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль БАЗ «Еталон» являється забезпеченим транспортним засобом, а [PERSON] страхувальником, у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладеному з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова». В вказаному полісі передбачена страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 50000 грн. Відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту укладеного між Приватним акціонерним товариством страхова компанія «Енергорезерв», як страховик та [PERSON] як страхувальник, страховик бере на себе зобов`язання відшкодувати в межах страхової суми збитки заподіянні третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме життю або здоров`ю фізичних осіб, їхньому майну і майну юридичних осіб транспортним засобом БАЗ д.н.з. [NUMBER] . За вказаним договором передбачено, що страхова сума складає 200 000 грн. на підставі необхідності відшкодування збитків, розмір яких перевищує страхову суму за полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, укладеним з страховиком. Крім того позивач зазначив, що він вже звертався до суду з вимогами до особи, яка завдала шкоди з огляду на судову практику, яка існувала на момент звернення з позовними вимогами 10.04.2017 року. Рішенням Обухівського районного суду в задоволенні позовних вимог було відмовлено у зв`язку з відступленням Великою Палатою Верховного суду від правової позиції Верховного Суду України та з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених в постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц провадження №14-176цс18, відповідно до яких потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи те, що позивачу матеріальна шкода відшкодована не була, він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 03.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Енергорезерв» в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечив, надав до суду відзив, просив застосувати строки позовної давності. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» в судове засідання не з`явився, заяв клопотань до суду не подавав. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1,5,6ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] 13.11.2016 року близько 16 год. 55 хв., в Київській області, на 43 км, автодороги Київ-Знам`янка, керував автобусом «Еталон», державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожні та погодні умови, не обрав безпечну швидкість руху та інтервал, дистанцію, в результаті чого сталось зіткнення з автомобілем «Іveco», державний номерний знак [NUMBER] , виїхав на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення з автомобілем «Lexus» державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів. Та завдано матеріальні збитки учасникам ДТП. Своїми діями, що виразились в порушенні вимог пункту 2.3 б, 12.1, 13.1. порушив вимоги правил дорожнього руху, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експертного дослідження №584 по визначенню вартості матеріального збитку КТС, складеного експертом Рябченком Віктором Івановичем 22 грудня 2015 року, матеріальний збиток, причинений володільцю автомобіля «Lexus» д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 790 189,82 гри. Висновком експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи №10000/18-54 від 03.10.2018 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що вартість матеріального збитку, і завданого власнику транспортного засобу Lexus ES 350 д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження в результаті ДТП, станом па час скоєння ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля та без такого, склала: 759160,13 грн. На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 25 квітня 2013 року автомобіль «Lexus» д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2016 року вданого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Новіковою Н.М., [PERSON] ,1942 року народження, померла [INFO] , спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна є позивач. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до матеріалів справи наданих позивачем при зверненні до суду, вина водія автобусу «БАЗ А079.20 «Еталон», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , у настанні ДТП, в якій був пошкоджений автомобіль «LEXUS ES - 350», д.н.з. [NUMBER] , власником якого на момент ДТП являлась матір позивача, була встановлена лише 31.10.16 р. Водночас, матір позивача [PERSON] померла [INFO] , тобто до того, коли у власника автомобіль «LEXUS ES - 350», д.н.з. [NUMBER] , могло виникнути право вимоги до винної особи, у даному випадку до [PERSON] . Таким чином, виходячи з доданих суду матеріалі на момент смерті [PERSON] не мала права (достатніх правових підстав) вимоги до будь-кого з учасників ДТП, а отже позивач, у свою чергу, як спадкоємець, не міг набути прав померлої матері щодо стягнення відшкодування завданої шкоди. За ст. 1229 ЦК України страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до абзацу другого ст. 4, ст.ст. 66, 67 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. На майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Умовами пп. 4.14. п. 4. Глави 10. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково, серед іншого, перевіряє: склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Єдиним документом, що підтверджує право спадкоємців на спадкове майно, є свідоцтво про право на спадщину. Перед видачею свідоцтва нотаріус зобов`язаний перевірити склад спадкового майна, на підтвердження якого від спадкоємця витребовуються відповідні документи, які підтверджують факти, зазначені в заяві на отримання свідоцтва. Також нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для перевірки складу спадкового майна. В ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. ст. 190, 192 ЦК України гроші та майнові (речові) права, як не споживана річ, відносяться до майна. Таким чином страхове відшкодування (страхова виплата), що виплачує страховик за договором страхування та майнові права, які переходять до спадкоємця є майном. Склад спадкового майна вказується спадкоємцем в заяві на отримання свідоцтва про спадщину, підлягає обов`язковій перевірці нотаріусом і зазначається у свідоцтві про спадщину, яке є єдиним документом, що підтверджує право спадкоємців на спадкове майно. Тому, в разі прийняття позивачем, як спадкоємцем, права на отримання страхового відшкодування або інших майнових прав, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, а у даному випадку, стосовно відшкодування шкоди за ДТП, про яку йдеться у даній справі, такі права повинні бути обов`язково зазначені у свідоцтві про спадщину. Наявність таких прав можливо було встановити при зверненні позивача та/або нотаріуса до відповідача. Позивачем, представником позивача до суду не надано доказів на підставі якого було б можливо підтвердити факт звернення позивача або нотаріуса до відповідача ПрАТ СК «ЕНЕРГОРЕЗЕРВ». Позивачем надано свідоцтво про спадщину за законом, видане на ім`я позивача та надане позивачем, в якому зазначено, що до складу спадщини, на яку видане свідоцтво, входить страхове відшкодування по страховій події в сумі 50 000,00 грн., належність якого спадкодавцю перевірено на підставі листа ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал» від 28.07.16 р. З урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що на момент відкриття спадщини спадкодавець не мав прав з відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля «LEXUS ES - 350», реєстраційний номер [NUMBER] , а позивач, як спадкоємець, не міг прийняти та не прийняв у складі спадщини будь-яких прав на зверненням з даним позовом. Більше того, на момент отримання свідоцтва про спадщину, на яке позивач посилається, як на підставу звернення з даним позовом, і позивач, і нотаріус були обізнані і мали необхідний об`єм знань про наявність/відсутність правових підстав включення права вимоги до складу спадщини. Щодо обґрунтувань та причин пропуску строку позовної давності суд зазначає, що при зверненні до суду позивачем зазначено доводи з яких виходить, що водій автобусу «БАЗ А079.20 «Еталон», Д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] був визнаний винним за ст. 124 КУпАП України лише через одинадцять місяців після ДТП., підстави, якими позивач обґрунтував свої вимоги, при звернені до Обухівського районного суду з позовною заявою до ФОП - [PERSON] було перебування [PERSON] у трудових відносинах з ФОП - [PERSON] , існуючу на той час судову практику, а саме, положення ч. 2 ст. 1187 ЦК України, роз`яснення п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодуваня шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відмова позивачу в задоволенні позовних вимог у зв`язку з відступленням Великою Палатою Верховного суду від правової позиції, викладеної раніше Верховним Судом України. З наданої позивачем постанови Обухівського районного суду у справі 372/2917/16-п слідує, що водій автобусу «Еталон», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] визнаний винним у скоєнні ДТП, яка сталася 13.11.2016 р., не дивлячись на те, що ДТП, про яку йдеться, сталася 13.11.2015 р. Водночас, адміністративне стягнення накладене в межах строків, визначених ст. 38 КУпАП. Тому посилання позивача на постанову суду, а тим більше, на термін притягнення [PERSON] до відповідальності суд вважає безпідставним. Крім того позивач зазначає, що в межах позовної давності він звернувся до суду вперше з позовом до ФОП [PERSON] , як роботодавця [PERSON] , однак надані докази представником відповідач суперечать доводам позивача. Як слідує з наявних у справі доказів, перед цим, 30.01.2017р. позивач вперше звернувся до Обухівського районного суду з позовом до [PERSON] .. Відповідно до ст. 55, 59, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. За ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Також законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Таким чином суд вважає, що при зверненні до суду раніше позивач був і є вільним у своєму виборі захисника, в обґрунтуванні своїх вимог, вибору підстав та способу захисту свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 256, ч.1 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 1 ст. 261, ч. 1 262 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення зазначених обставин перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З аналізу зазначених норм, якими врегульовані відносини, що виникають зі строку позовної давності, та з огляду на зазначені позивачем причини пропущення цього строку, суд зазначає, що позивачем не наведена жодна причина, яка зумовила б зміну порядку обчислення та перебігу строку позовної давності, зупинення його перебігу чи переривання або яку суд міг би визнати поважною. Враховуючи, що ДТП сталась 13.11.2015 року строк звернення до суду з позовною заявою сплив 13.11.2018 року. Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed