Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

10.12.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків. Свої вимоги мотивує тим, що в 2015 році він в своєму підсобному господарстві тримав 2-х корів, в тому числі корову «Ромашку» червоно-рябої масті, яка належала йому на праві власності. Як власник корів він являється членом громадської спілки власників корів «Ласуня» в с. Ольгополь Єланецького району Миколаївської області. За усною домовленістю членів спілки, випас корів здійснювався їх власниками по черзі. Він кожного дня виганяв своїх корів до череди. Ввечері 17 жовтня 2015 року корова «Ромашка» повернулася з випасу з помітним незначним здуттям черева, а вранці 18.10.2015 року він виявив, що корова мертва. Вважає, що відповідальність за це повинен нести відповідач, якому в той день припала черга випасати череду. Загибеллю корови йому завдано матеріальних збитків. Посилаючись на ст.ст. 22, 161, 162, 203, 1166 ЦК України, а також на те, що відповідач відмовився добровільно відшкодувати збитки, просив стягнути з останнього на свою користь 20802,90 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача на свою користь 15000 грн. - вартості корови, 3500 грн. в рахунок вартості телиці віком 6 місяців, 2302,90 грн. - неотриманих коштів за реалізацію молока. Також просили стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач позов не визнав, подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких вказував, що його вини в загибелі корови належної позивачу немає. До загибелі тварини призвело недбалий догляд та безвідповідальне ставлення самого позивача. Так, виявивши хворобу корови, не викликав ветеринарного лікаря та не вжив всіх заходів для її лікування. Також зазначав, що надмірне поїдання соняшнику (насіння), яке стало причиною загибелі корови сталося у позивача вдома, оскільки він останнім часом кормив корів рештками від соняшнику та не поїв їх водою. Вважає, що на перебіг хвороби корови позивача могло вплинути здуття шлунку, яке сталося у неї за 4 дні до загибелі. До того ж вважає, що висновок про причину захворювання та загибелі тварини викладений в протоколі розтину трупа тварини є необ'єктивним, так як зроблений без проведення лабораторних аналізів вмісту шлунку. В судовому засіданні відповідач в задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях на позовну заяву. Третя особа [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову, вважає, що загибель тварини сталася по причині неналежного догляду за нею з боку позивача. Вислухавши сторони, їх представників, третю особу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов закону, договору, а при відсутності таких умов відповідно до умов, що ставляться. Судом встановлено, що у власності позивача перебувала корова червоно-рябої масті по кличці «Ромашка» [INFO], робочий номер 8985, ідентифікаційний номер UA8010298985, що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії LD № 335585 виданим Державною ветеринарною та фітосанітарною службою України 15.10.2014 року (а.с. 19). Мешканцями с. Ольгополь Єланецького району Миколаївської області власниками великої рогатої худоби, створено спілку власників корів «Ласуня» метою якої є об'єднання зусиль членів спілки для сприяння розвитку своїх особистих господарств, вирішення питань випасання та ветеринарного обслуговування корів, іншої худоби та птиці, а також задоволення і захист своїх економічних, правових та інших спільних інтересів. Сторони як власники корів є членами спілки. Між усіма членами спілки тривалий час існує усна домовленість про випас корів у спільній череді почергово згідно якої кожен власник відповідно до черги повинен відпасти череду беручи на себе відповідальність за збереження кожної із переданих їм у випас корів. Той власник, якому припала черга випасати має право не прийняти в череду до випасу тварину, яка на його погляд не є здоровою. Якщо людина, якій припала черга випасати стадо не в змозі цього зробити особисто, вона має право винайняти пастуха. Таким чином, між сторонами виникли обов'язки з усної домовленості на випас худоби. Для випасу корів спілка «Ласуня» на території Ольгопільської сільської ради Єланецького району орендує пасовища загальною площею 230,61 га (а.с. 9). 17 жовтня 2015 року черга випасати худобу членів спілки припала [PERSON] Не маючи можливості особисто проводити випас череди, він передоручив виконання своїх обов'язків третій особі [PERSON] Даний факт сторонами не заперечувався. Прийнявши корову позивача до череди [PERSON] вважав її здоровою, оскільки не мав зауважень щодо стану її здоров'я. Випас корів того дня він проводив на орендованих спілкою пасовищах, а також на полі, що межує з пасовищем, де за декілька днів до події було зібрано врожай соняшника. Зі слів позивача, корова з череди повернулася хворою, була млява, відмовлялася від корму, мала незначне здуття черева з лівого боку. Зрозумівши, що вона об'їлася в череді корму позивач з дружиною стали лікувати її з застосуванням народних засобів, які зазвичай використовуються при захворюванні великої рогатої худоби на тимпанію. Лікування тривало з вечора 17.10.2015 року до пізньої ночі. Коли позивач впевнився в тому, що прийняті ним заходи дали позитивний результат, вони з дружиною пішли відпочивати. Вранці 18 жовтня 2015 року він виявив корову мертвою. Із протоколу розтину трупа тварини складеного 18 жовтня 2015 року вбачається, що спеціалістами Єланецької дільничної лікарні ветеринарної медицини [PERSON], [PERSON], [PERSON] проведено розтин корови належної позивачу і встановлено, що загибель корови сталася в результаті хвороби тимпанія рубця. Причиною, що викликала її захворювання і загибель є надмірне поїдання соняшнику (а.с. 11). Із довідки Єланецької районної державної лікарні ветеринарної медицини № 01-19/116 від 20.10.2015 року слідує, що під час проведення патолого-анатомічного розтину загиблої корови в маткі корови було виявлено мертве теля жіночої статі приблизним віком 6 місяців (а.с. 16). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ветеринарний лікар [PERSON] пояснив суду, що під час розтину загиблої корови в рубці шлунка було виявлено велику кількість насіння соняшнику, що і стало причиною захворювання на гостру форму тимпанії рубця. Проявів хронічної форми тимпанії рубця під час розтину корови ним виявлено не було. Суд вважає, що в ході розгляду справи доведено, що надмірне поїдання насіння соняшнику загиблою твариною сталося саме під час випасання череди на полі, що межує з пасовищем, де знаходилися рештки соняшнику після збору врожаю. Таким чином суд вважає, що загибель корови сталася з вини відповідача, внаслідок неналежного виконання ним своїх обов'язків про випас корів, а саме неналежного догляду за коровами під час їх випасання. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачу завдані матеріальні збитки. Із матеріалів справи вбачається, що вартість корови на даний час становить від 16000 грн. до 14000 грн., а вартість теляти 3500 грн. (а.с. 20-25, 220-223). А тому, в відшкодування вартості корови підлягає стягненню 14000 грн., а в відшкодування вартості загиблого теляти - 3500 грн. Із довідки ПАТ «Баштанський сир завод» від 21.10.2015 року № 1563 слідує, що за вересень місяць 2015 року позивач отримав дохід від здачі молока в розмірі 1328,60 грн. Неотриманий прибуток від реалізації молока позивач просив стягнути за 52 дні. В ході розгляду справи встановлено, що вказаний дохід [PERSON] отримав, здавши молоко від 2-х корів. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем невірно визначено розмір упущеної вигоди від реалізації молока. З урахуванням вказаних обставин він становить 1151,45 грн. (1328,60 : 30 :2) х 52. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Посилання відповідача на те, що позивач сам винен в загибелі належної йому корови, а також заперечення щодо розміру визначених позивачем збитків суд не приймає до уваги як необґрунтовані. В ході розгляду справи відповідач не надав суду беззаперечних доказів на підтвердження своїх заперечень, не довів відсутність його вини у завданій шкоді, не спростував доказів позивача про причини загибелі тварини та про розмір збитків. Доводи відповідача про покладення відповідальності за загибель корови на пастуха [PERSON] є помилковими, оскільки угода на випас худоби укладалась між членами спілки «Ласуня» і передбачала покладення відповідальності за збереження та догляд за тваринами саме на членів спілки. Угода, яка приєднана до матеріалів справи за клопотанням відповідача 16.03.2016 року не спростовує вказаних обставин. Крім того вона укладена між власниками худоби в березні 2016 року. Доводи про необ'єктивність висновку спеціалістів Єланецької дільничної лікарні ветеринарної медицини про причину загибелі тварини суд не приймає до уваги як такі, що відповідають обставинам справи і спростовуються протоколом розтину трупа тварини складеного 18 жовтня 2015 року та поясненнями допитаного судом 18.03.2016 року в якості свідка [PERSON] Так як суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, то відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат. Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем на оплату судового збору в розмірі 494,19 грн. (18651,45 грн. х 100% : 20802,90) х 551,20 грн. : 100%). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial