Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

10.11.2017 р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором купівлі-продажу цінних паперів №Д161/09 від 20.02.2009 року у розмірі 72 739 416 грн. 90 коп., з яких: сума основного боргу - 56 829 500,00 грн., проценти - 2 895 970,40 грн., інфляційні нарахування - 13 013 946,50 грн., та стягнути судові витрати. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 20.02.2009 року між ЗАТ «Верифікаційні проекти» та ТОВ «Аквізіт -інвест» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №Д161/09, відповідно до якого ТОВ «Аквізіт-інвест» зобов'язувалось передати у власність ЗАТ «Верифікайні проекти», а ЗАТ «Верифікайні проекти» прийняти та сплатити вказані у цьому пункті цінні папери на умовах договору. Загальна сума правочину - 59 000 000,00 грн. Додатковими угодами від 19.02.2010 року, 18.02.2011 року, 18.02.2012 року та 20.02.2013 року до вказаного договору купівлі-продажу сторонами було продовжено строк дії Договору до 19.02.2011 року, 18.02.2012 року, 18.02.2013 року та 20.02.2016 року відповідно. Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору, продавець зобов'язаний передати покупцю цінні папери з підписанням акту прийому-передачі цінних паперів, а покупець зобов'язаний сплатити цінні папери протягом строку дії Договору. Свої зобов'язання ТОВ «Аквізіт-інвест» виконало в повному обсязі, що підтверджується актом прийому-передачі векселів від 20.02.2009 року до договору №Д161/09 від 20.02.2009 року, який містить підписи та печатки сторін договору. Відповідач свої зобов'язання не виконало, у зв'язку з чим залишився борг за вказаним договором купівлі-продажу. 21.05.2015 року між ТОВ «Аквізіт-інвест» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги №21-01/05/15, відповідно до якого ТОВ «Аквізіт-інвест» відступило [PERSON] належне право вимоги від Прат «Верифікаційні проекти» виконання грошового зобов'язання на підставі Договору №Д161/09 від 20.02.2009 року купівлі-продажу цінних паперів. 21.05.2015 року передано право вимоги позивачу, що підтверджується актом прийому -передачі, на якому є підписи сторін. Станом на момент подачі позову, відповідачем не виконані свої зобов'язання за вказаним договором щодо оплати вартості цінних паперів, а ні первісному кредиторові, а ні новому. Основна сума боргу ПрАТ «Верифікайні проекти» за договором становить 56829500,00 грн. Також, позивач в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 21.02.2016 року по 01.11.2017 року в розмірі 2895970,40 грн., та інфляційні нарахування в розмірі 13013946,50 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника позивача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Представник відповідача ПрАТ «Верифікаційні проекти» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 20.02.2009 року між ЗАТ «Верифікаційні проекти» та ТОВ «Аквізіт -інвест» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №Д161/09, відповідно до якого ТОВ «Аквізіт-інвест» зобов'язувалось передати у власність ЗАТ «Верифікайні проекти», а ЗАТ «Верифікайні проекти» прийняти та сплатити вказані у цьому пункті цінні папери (векселі) на умовах договору. Згідно п. 1.2 Договору агальна сума правочину - 59 000 000,00 грн. Додатковими угодами від 19.02.2010 року, 18.02.2011 року, 18.02.2012 року та 20.02.2013 року до вказаного договору купівлі-продажу сторонами було продовжено строк дії Договору до 19.02.2011 року, 18.02.2012 року, 18.02.2013 року та 20.02.2016 року відповідно. Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору, продавець зобов'язаний передати покупцю цінні папери з підписанням акту прийому-передачі цінних паперів, а покупець зобов'язаний сплатити цінні папери протягом строку дії Договору. Свої зобов'язання ТОВ «Аквізіт-інвест» виконало в повному обсязі, що підтверджується актом прийому-передачі векселів від 20.02.2009 року до договору №Д161/09 від 20.02.2009 року, який містить підписи та печатки сторін договору. Відповідно до ст.194 ЦК України, цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. 21.05.2015 року між ТОВ «Аквізіт-інвест» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги №21-01/05/15, відповідно до якого ТОВ «Аквізіт-інвест» відступило [PERSON] належне право вимоги від Прат «Верифікаційні проекти» виконання грошового зобов'язання на підставі Договору №Д161/09 від 20.02.2009 року купівлі-продажу цінних паперів. 21.05.2015 року передано право вимоги позивачу, що підтверджується актом прийому -передачі, на якому є підписи сторін. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною першою ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, внаслідок укладення 21.05.2015 року договору про відступлення права вимоги №21-01/05/15, до відповідач перейшло право вимоги до позивача в розмірі 56829500,00 грн. Звертаючись з позовом представник позивача посилається на те, що відповідачем свої зобов'язання за договором купівлі - продажу цінних паперів № Д161/09 від 20.02.2009 року не виконав і не перерахував на його поточний рахунок грошові кошти чи на поточний рахунок ТОВ «Аквізіт-інвест», що також підтверджується наявним листом ТОВ «Аквізіт-інвест». Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи вбо витребуваних судом. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборів контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець)передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч. 1 ст. 691 ЦК України). Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України). Відповідно до положень ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188цс16 «Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так згідно правил ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи приписи ст. 204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, даних щодо звернення відповідача з вимогами про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів чи договору про відступлення права вимоги недійсними матеріали справи не містять, та враховуючи, що відповідачем були отримані цінні папери (векселі), що підтверджується наданим актом прийому -передачі, а тому вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 56 829 500,00 грн. за договором купівлі-продажу цінних паперів №Д161/09 від 20.02.2009 року є такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Тому, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних в за період з 21.02.2016 року по 01.11.2017 року в розмірі 2 895970,40 грн. відповідно до наведеного розрахунку у позові є обгрунтованою, та такою, що підлягаює задоволенню в повному обсязі, оскільки підстав недовіряти розрахунку представника позивача в цій частині у суду немає. Що стосується стягнення з відповідача втрат від інфляції, то суд також погоджується з доводами та розрахунками позивача про їх стягнення. Втрати від інфляції розраховуються за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Розрахунок інфляційних збитків становить з лютого 2016 року по вересень 2017 року включно складає в розмірі 13 013946,50 грн., а тому дана позовна вимога також підлягає задоволенню в повному обсязі. Також згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 8000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved